Estlandssvenska ortnamn
Estlandssvenska ortnamn förekommer framför allt i och i anknytning till de trakter där estlandssvenskarna har varit bosatta sedan 1100-talet, det så kallade "Aiboland". Estlandssvenskarna var som flest under 1500-talet då de uppgick till cirka 12 000. Vid folkräkningen 1934 var antalet estlandssvenskar 7 641 personer. Nästan alla estlandssvenskar flydde till Sverige under andra världskriget och endast ett fåtal bor numera permanent i Estland.

Estlandssvenskarna var framför allt bosatta i Estlands kusttrakter och på öarna. Störst koncentration av estlandssvenskar fanns på Ormsö och i det dåvarande Nuckö kommun i landskapet Läänemaa (Wiek). På dessa platser är många estlandssvenska ortnamnen än idag officiella, antingen som enda ortnamn eller som alternativnamn till det estniska ortnamnet. Även på Rågöarna och Nargö i landskapet Harjumaa (Harrien) var estlandssvenskarna bosatta vilket det än idag finns tydliga spår av på officiella kartor. Detsamma gäller Runö i Rigabukten där estlandssvenskarna var i majoritet fram till andra världskriget. Historiskt har det även funnits många estlandssvenskar på Dagö, men år 1781 tvångsförflyttades flertalet (1 200 personer) till Gammalsvenskby i nuvarande Ukraina. Det finns därför få officiella svenska ortnamn på Dagö idag. 

Det finns även svenska namn på estländska orter som ligger utanför det estlandssvenska kärnområdet. Dessa används framför allt i historiska texter såsom Nordisk familjebok och har ofta sitt ursprung i balttyskan. I modern svenska används vanligen de estniska ortnamnen för dessa platser, till exempel skriver man Tartu istället för Dorpat och Pärnu istället för Pernau.
located in the administrative territorial entity
located in or next to body of water