description: Блогът на ivoberov :: нашествие

title: Блогът на ivoberov :: нашествие

maintext:
Има доста начини за спиране на бежанската вълна. Но ето един причудлив на пръв поглед. Бежанците искат в Европа, нали така. И се мъчат по морета и по суша да я достигнат, нали така. Ами тогава вместо да се мъчат да се докопат до Европа защо Европа да не се докопа до тях. Вместо те да ходят до Европа, Европа да отиде при тях. Ще им бъдат спестени хиляди зорове, мъки и неволи, а най-вече – човешки живот.
Още повече, че Европа вече е била при тях. При бежанците.
Ах, лошите колонизатори покорили и заробили със своите топове и пушки милите, добри, доверчиви, простодушни, невинни и природосъобразни туземци. Отива един испански кораб със сто души личен състав, от които половината моряци, половината войници в Африка, петдесетте войника слизат на брега, забиват някъде дълбоко, дълбоко из тъмните дебри на Анголската джунгла, залавят едно триста- четиристотин туземци, оковават ги, качват ги на корабите и ги продават в Америка.
Абе аланкоолу, абе мисъл недомислена, абе съчинение недосъчинено, абе приказки под шипковия храст. Как петдесет души, въоръжени с мускети дето се зареждат през три минути ще докарат триста роби от дълбините на Анголските джунгли, ти за това помисли бе, недозрейко махленска. Европейците били виновни за робството в Африка. Те го били създали и разпространили. Врели некипели.
Робството в Африка си съществува от дълбините на времената. Всяка междуплеменна война, а там те са се случвали поне веднъж годишно, е завършвала със заробване на пленниците. А след нахлуването на арабите в Северна Африка / седми-осми век/ робството вече не е древен обичай, не е само награда за военни победи – то става търговия, то се превръща в основна стопанска дейност и предпоставка за разцвет на цели племена, държави и държавици. И това се случва цяло хилядолетие преди в Африка да се появят първите лоши европейци.
Никакви испански, френски, или английски войници не забиват из мрачните дебри на африканските джунгли за да ловят и заробват добрите невинни туземци. Европейците си стоят на брега. А от дълбините на Африка робите, вече оковани, биват докарвани от африканци. От победни племенни вождове. Или араби, които търсят нови пазари за изконната си стока - робите.
Така че за черното робство вина имат и европейците – да, разбира се, разбира се. Но вината е основно на арабите и африканците – те са създали робството, те го разпространяват из Черния континент – за африканските търговци на роби европейците са само нови купувачи на старата им стока.
Само че за тия неща не е прието да се говори. Ама защо не е прието ли ? Ми те така. В комунистическите държави и времена не беше прието, защото арабите и африканците са потиснати и следователно прогресивни, те не могат да бъдат виновни, виновни са потисниците - капиталистическите империалисти и експлоататори, дошли от Европа. В либералните /многотърпеливи/ европейски демокрации за тия неща не е прието да се говори поради недообоснована гузност и пренавита нравственост – да, ние сме виновните, признаваме вината си, ние сме лошите, нали бяхме колонизатори и измислихме фашизма и комунизма, повече няма да правим така, а пък африканците и арабите са деца на природата, те са невинни, или ако имат някаква вина, то тя е простима, защото са недозрели и следователно неподсъдни, също като улавите / то пак вид расизъм, ама кой да се чатне/. В Африканските държави за тия неща въобще не се говори, защото това са едни много прогресивни държави и общества, рийшли, с ония ми ти мили, невинни, добри, доверчиви, простодушни и природосъобразни природонаселения, рийшли.
И за други неща не се говори.
Франция завладява Алжир към 1830 година някъде. През 1944 година Алжир е вече френска територия. За всичкото това време населението на Алжир расте. В началото на френското владичество те е между един и два милиона, а после, само за няколко години, нараства до седем милиона. Сега е към 40 милиона.
Как се получава това, след като колонизаторите, както пише в юношеските романи и в комунистическите политикономии, притесняват, заробват, ограбват, измъчва и избиват добрите туземци в завладените земи.
Отговорът се съдържа в две съзвучни и експлоататорски европейски думи, които в голяма степен се препокриват. Едната дума е ваксинация. Другата е цивилизация.
Европейските завоеватели ваксинират децата на туземците, детската смъртност е победена –ето простият отговор на сложната на пръв поглед загадка за прираста на населението. Природонаселенията в завладените земи се разплождат инфлационно, взривоподобно, необикновено рязко тоест, също като при инфлационното разширение на вселената след големия взрив. Толкова бързо се разплождат народите в завладените от Европа земи, че дори жестокостите на звероподобния белгийския крал Леополд Втори, /да вярно е, имало го е и това/ никак не намалява числеността им.
А освен ваксинация за местните има и писменост, училища, познания, наука, възпитание, образование, всякакви битови и духовни достижения като добавка. Или бонус. А то всъщност не като добавка или бонус, а като основа. Като същина.
Но и за тези неща пак не е прието да се говори. Абе направо си е забранено. Поради изброените вече причини. И поради вездесъщата и много вървежна напоследък политкоректност. И не бива да се произнася една очевидна истина, която преди време никой не е оспорвал тъкмо поради нейната очевидност . Със своите завоевания и със своето присъствие по чуждите земи Европа е разпространила цивилизацията. Европа е цивилизовала дивите африкански, арабски, индийски и индиански племена – това е очевидно, това е неоспоримо и в същото време е забранено да се казва и твърди, поради същите неписани забрани. Сори, хора, много жалим, треперете любители-антрополози и закъснели русоисти /ако знаете какво е това/, обаче истината хич никак не е политкоректна.
…
Прочутата обсебване на чуждите природни богатства. Експлоатацията и неоколониализма, тоест.
Хайде да ги видим какви са тези природни богатства. Да ги разгледаме, да ги пипнем, да ги опитаме, да ги помиришем. Миризлива, гадна, отвратителна и безполезна течност, която излиза на повърхността на земята във вид на гадни, отвратителни, смрадливи локви, които отгоре на всичко са и опасни, защото лесно запалими– това е голямото природно богатство на туземците /няма подигравка в това название, всеки е туземец в родината си/. И самите туземци са се гнусяли от смрадливите локви, които сега биват наричани черно злато. Земите и пясъците с черни локви не са стрували нищо, никой не ги е искал, всички са ги отбягвали. Сега всички ги търсят, сега всички ги ценят, сега се избиват за тях.
Защо ?
Отговорът съдържа следните имена : Леонардо да Винчи / с идеята за автомобила, Нютон / с математическата му разработка/, Рудолф Дизел /сещате се, дизеловият двигател/ Никола Жозеф Куно /парен двигател/, Николаус Ото /четиритактов двигател / Готлиб Даймлер /газов двигател/, Карл Бенц / първият патент за газов двигател/. Една поредица от творци и откриватели, ползващи вековни научни открития и познания. Тези хора, тези имена, тези европейци придават стойност и цена на смрадливата черна течност, не шейха с тристата камили, четирите жени и стоте наложници. Нито пък Путин, с олигарсите си, с бюджетниците си и с яхтата си за един милиард.
Горките, онеправдани шейхове... През 1974-та година те наистина си повярваха, че са онеправдани. Че алчните лоши империалисти, най-вече американските такива, купуват природното им богатство на безценица. Богатство, което шейховете, също като путиновите олигарси не са мал /способни/ сами да извлекат от земята, ами ползват откритията, уменията, познанията и технологиите на западняци и еврогейове. Та се събраха тогава страните производителки и износителки на петрол /ОПЕК/ и вдигнаха цената му двойно и тройно. За да има справедливост.
И доста от предприятия на лошите капиталисти спряха да работят, вярно е. И шейховете станаха още по-богати, вярно е. Само че всичките пари, дето спечелиха от прекомерните цени на петрола /след като си купиха по още няколко коли, замъци и златни часовници/ те вложиха в банки. В Западни банки, естествено. Също като путиновите олигарси. Защото именно западните банки дават високи лихви, не руските и не арабските банки, доколкото въобще имаше арабски банки по онова време /нали Корана забранява лихварството/. Което даде повод на западните банкери да рекат : „ какво ми пука на мен за енергийната криза. Какво ми пука дали парите се водят на Джон, или на Хасан – нали пак са си тук, в моята банка „. А Западните банки даваха високи лихви поради една много проста причина – влагаха парите си в печеливши дейности и производства. А печелившите дейности и производства си бяха пак там, при капиталистите – не в страните от третия свят- социалистически, арабски, африкански и всякакви подобни такива. Така парите от високите цени на петрола се врътнаха и пак отидоха там, където им е мястото- при производителите. ИмА справедливост, наистина. Бедните, тъпите и простите си останаха бедни, тъпи и прости, както и грозните-грозни.
…
Обаче свободата рийшли. Ах, свободата, ох, свободата, ех свободата и борбата на страните от третия свят за свобода и независимост.
Хайде обаче да се освободим от готовите калъпи и да видим на кой му пука за свободата. На един милиард, триста седемдесет и пет милиона и триста и двадесет хиляди китайци явно не им пука / като изключим може би шепа студентчета, принудени да си траят/.
На сто четиридесет и шест милиона триста тридесет и осем хиляди руснаци също не има пука за свободата, или поне на 85 процента от тях. Те си обичат Путин.
Колко ли процента от Българите биха се отказали от разни излишни глезотии като свободата на словото, например, заради едно 1000 лева коледни добавки. Най-вероятно между 60 и 80 процента.
Една малка притча за свободата. Истинска при това. Най-прочутият борец за свобода за всички времена и народи е Спартак, разбира се. /Някои биха го наредили след Сталин, но да си се придържаме към естественото/ Та Спартак разбива римските легиони, повежда робите на север, към свободата, стига до Алпите и там…спира. Робите не щат да минат Алпите за да отидат – свободни и щастливи вече - при опушените колиби и землянки на своите съплеменници и при миризливите си женски. Хич не им е притрябвала, значи, свободата, искали са просто да заемат местата на предишните господари.
Свободата, Санчо, и правата на човека са европейски и американски граждански ценности и понятия. Това за ценности за Канада, за Австралия и донякъде за Япония. На по-голямата част от света не му пука за свободата. По-голямата част от света не знае какво да прави с нея, тя му е чужда, тя му е излишна. На руснаците, на арабите и на африканците не им трябва никаква свобода. Тя им пречи, тя им е противопоказна. Какво направи Русия със свободата си от началото на деветдесетте години ? Какво направиха бившите европейски колонии с новопридобитата си след Втората Световна свобода ?
Ами като по Швейк – едно голямо в целофан направиха. Първата работа на робите във всички новоосвободени държави, народи и племена беше да се изпотрепят помежду си. Във войната между Алжир и Франция загинаха несравнимо по-малко хора, отколкото в кланетата между самите алжирци. Ами войните в Индия, след които се отцепи Пакистан ? През 1962-ра година Руанда е най-после независима – белгийците си отиват. След тридесет години започват кланетата между Хуту и Тутси. За сто дни са убити към един милион души. Скорост на убийствата, която превишава пет пъти онази в нацистките лагери. И тцъ –американците не са им виновни този път. Следвайки доктрината Труман, след Втората световна САЩ подкрепят националосвободителните движения във всички колонии, нали колонии имат най-вече англичаните и французите, не американците. Тези неща също рядко някой ги съобразява, не е политкоректно щото.
Фрий Нелсън Мандела, пееше по едно време целият свят – на Запад хипари и чернокожи, на Изток- комунисти и комсомолци и африкански на юг, разбира се. И Мандела беше най-после фрий. Също и Южна Африка. И само за едно двайсетина години от водеща световна стопанска сила страната се срина до дереджето на своите съседи – изостанала и корумпирана държава от третия свят.
Ами американо-африканската мечта – Либерия. Държава, кръстена „Свободия” заради очакването, че свободните нейни поданници, бивши американски роби, ще заживеят охолно, богато и щастливо, щото нали – вече свободни. Ми не им се получи. Хич, пълен провал. Следват две граждански войни между свободните вече либерийци. Следва пълен стопански крах. Сега Либерия твърдо държи последните места по всички стопански и обществени показатели. Ами Гана ? Но хайде стига с примерите. Защото това не са отделни примери за общества, които не знаят какво да правят със свободата си и за роби, които се изтребват едни други веднага след освобождението си. Това е насока, това е правило и то без изключения / Аз не се сещам за такива, който се сеша да ги каже/
…
Това се отнася и за Европа, разбира се. Разликата е, че след половин хилядолетие лутане, борби, сблъсъци, кървища, мракобесие, дивотии и войни, Европа се съпикяса. Осмисли миналото си и съдбините си, преоцени и пренареди ценностите си, за да бъде, както винаги е била почти, водеща световна сила, догонвана и надминавана в някои области единствено от САЩ. /Русия с нейния Брутен Вътрешен Продукт по-малък от този на малка Италия тук да не се бута, барабар Петко с мъжете /.
…
Първата и Втората Световни войни взеха неизмеримо повече жертви от войните в Африка, Арабия, Индия и Латинска Америка не защото тамошните люде са по-готини и милозливи, а просто защото тези войни бяха войни индустриални, а индустриализацията е Европейско явление – дайте на хути, тутси и джихадисти танкове и гледайте какво става. Дайте на руските сепаратисти ракети БУК и гледайте птичкопад, както цинично нарекоха свалянето на граждански самолет самите сепаратисти. Вярно е, че и американците даваха оръжие на муджахидините в Афганистан, но им дадоха само ръчните „Стинг” – да си стрелят по съветските вертолети - не и тежки оръжия, не и оръжия за масово поразяване.
…
Различията при осмислянето на световните явления и в подредбата на ценностите при разните светове и народи води до смайващи различия във светогледа на селяните от иначе обвързаното чрез средствата за масово осведомяване световно село. Докато развитият свят се готви до десетина година да прати хора на Марс, в неразвитите светове разни молли обясняват по телевизора как земята не се върти, защото като се издигне нещо във въздуха рийш ли, земята под него не се изплъзва, рийш ли. Това що се отнася до науката и познанието. Докато в развитите страни нежеланите погледи или ласки, да не говорим за потупвания по задника са подсъдни, защото се приемат за полово посегателство, в изостаналите страни изнасилването на малолетни под прикритието на брак с деветгодишни / щото и Мохамед имал връзка с деветгодишна/ си е напълно законно. Докато в развития свят се грижат за правата на кучета, магарета и всякакви животни – да ги биеш, нараняваш и тормозиш, да ги оставиш да гладуват или да живеят в мръсотия е подсъдно, в изостаналите държави се отнасят към жените като към животни, като към непълноценни същества, в най-добрия случай като към полухора, това според законите на Шериата. А моллите пък обясняват как точно трябва да се бият жените. Наука, рийш ли. Неразвитият свят, обаче, поради някакви чудни кривини на човешките разбирания смята себе си за нравствен и обвинява в безнравственост развития.
Въпросът е : Могат ли тези два свята да съществуват заедно. Едните да си пращат хора на Марс, другите да си стоят върху неподвижната земя, а онези, които не могат да определят кой прав и кой е крив / като доста българи/, да не подскачат твърде високо, че току-виж земята се изплъзнала изпод краката им.
На пръв поглед могат - правили са го досега, макар и с променлив успех. Но се появи една новост – и тя измислена от европейци, разбира се, която вместо да обвърже различните люде в единно световно село, съвсем неочаквано и неусетно, по извъртян един начин, започна да ги разединява.
Защото хората от оня - третия и четвъртия, от изостаналия свят, започнаха да гледат и да виждат по телевизора как живеят хората в развития свят.
С всичките им удобства и придобивки - с колите и хладилниците им, с пералните, самолетите, компютрите, джиесемите и джипиесите им, с неизброимите им джаджи, със свободолюбието и с чувството им за свобода, с гражданската им самоувереност и нетърпимост към неправдите, с предприемчивостта им, с борбеността им, че и с примамливите им женски голотии. И покрай неизбежната завист и неизбежната злобата – чувства, за които не е политкоректно да се говори, сякаш истината е длъжна да бъде политкоректна - избива и един неизбежен въпрос. Защо ние живеем така - питат хората от недоразвития свят, а ония – добре. И как сега да обяснят богатите шейхове на своите простодушни /не е политкоректно да се казва тъпи/, изпосталели и одрипавели сънародници тая неправда. Как да обясни Путин на своите впиянчени поданици защо в Якутия, която е пълна с диаманти и през която минават основни газови тръби хората нямат канализация и изхвърлят лайната пред домовете си.
Могат ли те каза : Ами ние сме рентиери, не работим, само лаламе, дрънкаме с оръжия, злобеем и живеем от мръсните кални течности под нозете ни. Могат ли те каза : „ Нищо не може да замени свободния труд на свободните хора в свободните страни – затова те са богати, а ние бедни и за да станем като тях трябва да променим обществото си. И тази промяна трябва да започне с оттеглянето ни от властта „
Разбира се, че нямат да кажат подобно нещо. Никогиж. Въпросът, обаче си остава. „ Защо ?. Кой е виновен ?”
И отговор се намери. Толкова тъп и първичен, колкото и хората, които му вярват.
Виновна е Америка. Съединените Американски Щати са виновни, а също и Европа, защото им се подчинява. Американците нападат чуждите държави, те нахлуха в Украйна, не руснаците. Те са виновни за войните в арабските страни, защото се намесват. Като са виновни едновременно и за това, че се намесват, и затова, че не се намесват. Виновни са за това, че нахлуха в Ирак, но са виновни и за това, че се оттеглиха от Ирак. / Докато най- близо до истинската им вина е май е тази, че се оттеглиха след като нахлуха /.
…
Като цяло развитият свят сгреши в преценките си, изхождайки от книжното убеждение, че свободата, равенството, законността, правата на човека и всички останали демократични придобивки са изконни човешки ценности към които се стремят всички човешки същества, защото са човешки същества и тия неща са им вътрешно присъщи. И следователно потиснатите народи в арабските държави са се разбунтували срещу диктаторите и угнетителите, защото искат свобода и човешки права – пукнала се е значи, арабската пролет. Нищо подобно, оказа се. Това не ви е Париж от 1789, след един век просвещение. Нито са нежните революции в Източна Европа. Нито оранжевата революция в Украйна, която избра Европа пред Азия и която се осмели да защити с кръв избора си.
Това оказа се, са хутите, които си отмъщават на тутците. Потиснатите иракски сунити, бивши гвардейци на Саддам, които си отмъщават на шиитите и на американците, и които взеха властта, защото аллаху акбар и защото Обама си оттегли аскера.
…
Нашите журналисти са толкова ограничени и тъпи отвътре, колкото изглеждат нахакани и отворени външно. Те никак не се досещат да покажат какви са, разгеле, тия бежанци, които дойдоха в България. Какви са тия хора, които заживяха в земите ни. Те не се досетиха и никога няма да се досетят да зададат на бежанците ония въпроси, които биха показали какви са убежденията, вижданията и ценностите им. Кой, според тях е виновен за войните в държавите им, те на коя страна са, какви са според тях, демократичните ценности, какъв е техният смисъл, има ли полза от тези ценности, те какви ценности биха защитавали, трябва ли една държава да бъде светска, кои закони биха спазвали – тези на шериата, или тези на страната, която ги приема. Вместо това журналистите питат „откъде идвате, къде отивате и как е хавата при вас ”. На което следва неизбежното „ идваме от Сирия / щото така е най-изгодно да се приказва/, отиваме в Германия /ясно защо/, а пък хавата при нас е кофти / това пък защо ли?.../
Лошото е, че и западните журналисти не задават тези въпроси. И за да разбере какво наистина се случва, човек трябва да гледа малкото истински репортажи. Които не са политкоректни, разбира се, защото истината, колко жалко, язък, въобще не е политкоректна.
И какво вижда човек. Млади, яки здравеняци, които се разхождат самоуверено по перона в една унгарска гара, говорят по джиесемите си и чакат влака да ги откара в Германия. Междувременно полицаи и полицайки с приветливи лица им подават закуски, храна и вода. Изненада, обаче. Младите яки здравеняци с нескрито презрение и погнуса хвърлят и храната и водата на боклука. Защо ли ? Ми като не са гладни – да ги дадат на някой друг– и в Унгария има бедни хора.
И какво още вижда човек. Млади, яки здравеняци слизат от автобусите в един европейски град. Една руса репортерка ги пита неизбежното репортерско и доста русо : „откъде идвате, къде отивате и как е хавата „ И тогава един от яките мургави здравеняци отговаря на въпроса с въпрос : „ А ти защо не си се покрила. Кого искаш да съблазниш с тия дрехи ?...”
Стъпило-нестъпило якото бежанче в Европа и вече налага своите шериатски правила. Не устискало барем малко да почака – да се огледа, да се уреди, да полицемерничи от приличие, от кумова срама да се съобрази с хората, от учтивост барем да покаже благодарност към тези, които го подслоняват. Ма не, защо да показва благодарност. Те, европейците, те са му длъжници. Защото са били робовладелци, колонизатори и потисници. Защото се възползват от природните богатства на несполучилите държави. И защото са гяури, разбира се.
И още. Тръгнали бежанците пеша към Германия. Жените - в отделна върволица. Натоварени като магарета – носят деца, носят денкове. Мъжете не им помагат. Че жените нали са за това – да раждат и да мъкнат товари.
И още. Бежанци слизат от кораб на гръцкия бряг. Но някак неочаквани бежанци. Млади, яки, мургави, самоуверени и нахилени /щото сполучили да се доберат до Европа, вероятно/ юнаци. Много такива юнаци. Тълпа. Само мъже. Ако човек е генерал, например, или военен маниак, със сигурност би си рекъл „ дай ми ги тия да ги въоръжа и обуча, и ще завладея която държава посочите”. А през главата на обикновения човек неволно минава друга една мисъл – подличка може би, неочаквана, малко срамна, неприемлива и при всички случаи политически некоректна : Абе тия млади, здрави, яки и нахакани юнаци защо не се въоръжат и не отидат да защитават ценностите си – при Башар Асад, ако са за него, или при джихадистите, ако са тях, ами са зарязали родината си за да ходят в Германия. /Не другаде, ами в Германия /. Дали пък не са като някогашните хипари, нещо като деца на цветята, които се противопоставиха на насилието и войната ? Ама нещо не мязат на хипари и на деца на цветята.
Защото хипитата се отнасяха с търпимост и и разбиране към всички вери и светогледи, освен към насилническите. А тези хора приемат само една вяра и само един светоглед и той е насилнически. А какви са им въобще ценностите ? Защо искат в Германия, а не в България, Македония, Турция, Франция и Унгария – все мирни държави, нали бягат от войната. И човек започва да се досеща за техните ценности – искат да живеят гот и затова се натискат за Германия. Нищо лошо, това желание е съвсем човешко и разбираемо, всички люде са такива. Да живееш гот - това дори не само човешко благо – това е благо за всички млекопитаещи, гръбначни, безгръбначни, ракообразни и мешести. Какво ще се получи, обаче, ако всички, които искат да живеят гот тръгнат към Германия. Дали ще се получи като с Америка преди двеста години – с нейната свобода, равенство, предприемчивост, производителност и успешност. Чакайте бе, ама нали американците бях лоши, нали бяха експлоататори, потисници, империалисти и нравствено пропаднали. Докато преселници не са. Как тогава да им се получи като в Америка. А ?
...
Това е нещо като Стокхолмски синдром в европейски мащаби. Психария някаква. Юнг, Фройд и Адлер взети заедно. Бившите потиснати, угнетени, експлоатирани, унизени, бити, избивани и пребивани роби страстно се стремят към своите господари. Искат си ги отново. Индийците напират към Англия, алжирците – към Франция, конгоанците – към Белгия, мексиканците – към САЩ, либийците, когато им позволят – към Италия и всички заедно към доскоро най-расистката държава на всички времена и народи - Германия. Така яко напират, че подлагат на опасност живота си. И сега ако един мексиканец падне от разделителната стена и си изпотроши кокалите кой е виновен ? САЩ и Обама, разбира се. Щото са издигнали стената, вместо да пуснат в страната си всички мексиканци, които искат да живеят гот. И ако един баща е натоварил детето си в някоя продънена лодка за да тръгне от Турция /защо пък бяга от Турция, нали в Турция война няма/ към Европа, а лодката потъне и детето се удави кой е виновен ? Обама, разбира се. И европейците, които му се подчиняват. Ако ви звучи идиотски това обяснението, то е защото това си е идиотско. Което не му пречи да си звучи.
...
Европа е виждала и други бежанци. Белогвардейците, например. Само че те са воювали, защитавали са ценностите си, загубили са и са побегнали за да спасят каквото е останало. Живота си, преди всичко. И Европа, и Америка, най-вече Америка са видели много преселници. Дори не стотици хиляди, а милиони. Но те, всички те, са имали една много съществена особеност. Приемали са правилата, законите, обичаите и ценностите на държавите и обществата, които ги приютяват. Искали са да се приспособят, да станат част от тези общества. И са успели. Арменците в България, например, не са натрапвали на българите своята Църква и своите обичаи, нали. Новото поколение преселници, обаче, са съвсем друго нещо. Те се стремят да наложат своите правила и закони на обществата, които ги приемат. И страшното е, че все по често успяват.
...
И това все повече прилича на нашествие. Оня – неразвитият, изостаналият, неуспешният, проваленият свят – арабски, руски, всякакъв, започна да се нахвърля върху успешния – свободния, творческия, производителния. По всички възможни начини. Би пробвал и с война, ако би съществувала и най-малката вероятност да успее чрез война. Европа и НАТО не са беззащитната като Украйна, обаче. / Пък някои още се чудят какъв е смисълът на НАТО /Дори Северна Корея се вдъхнови и започна да се заканва на Южна. Но като не може с война, тероризъм и мракобесническа пропаганда а ла Путин, има и други начини. Тях още Кадафи ги измисли и предсказа.
...
Европа е крехка и заплахи дебнат отвсякъде. Ето една съвсем вероятна възможност. Бежанската вълна и стопанското преселение да докарат на власт крайнодесни партии в няколко европейски страни. Това стига. Край с европейската мечта. За огромна радост на Путин.
...
Залисано във всекидневието си, човечеството не си дава сметка за огромността на явлението. Напредъкът не е предопределен и задължителен. Цивилизационните провали са много по-често срещани от успехите. Западната цивилизация – онази, която се готви до десетина години да прати хора на Марс е нещо силно и в същото време много крехко, тя е нещо уникално, тоест единствено и затова е изключително ценно, и то ценно не само в световни измерения и дори не само в планетарни измерения, но и във вселенски измерения – негли в цялата ни галактика досега не е открит никакъв признак за друг вид разум или неразумие, освен земният и цивилизационният.
Това единствено, силно, но и уязвимо нещо – земната цивилизация, трябва да бъде защитено от настъпващото варварство. Защото не би било чак пък толкова невероятно, ако вместо да обикаля планетите, човечеството започне да обикаля като улаво около някой паднал от Марс загладен черен камък / звучи стопански обосновано даже/ заради хатъра на откачени проповедници.
...
Какво бива и трябва да се направи.
Първо : Бива и трябва да се направи ясно и строго разграничение между наистина нуждаещите се от помощ бежанци и стопанските преселници /икономически емигранти/. С права и задължения съответстващи на разграничението.
Второ : На получилите убежище бежанци и стопански преселници ясно и недвусмислено трябва да се каже и да се втълпи, че са длъжни да спазват законите на страните, които са ги приели. И не само да се каже, но и да се направи. Нулева търпимост към всякакви шериатски, верски и племенни отклонения от закона. Нулева търпимост към обособени и затворени общества с противозаконни адети и обичаи / женитба или годеж с непълнолетни, насилствени бракове, забрана на жените да учат и да работят, възпрепятстване на свободния избор на вероизповедание, забрана на определени предпочитания и лични връзки /. И да бъдат забранени бурките – като знак /символ/ на изостаналостта и мракобесието. Впрочем за бурките може да се спори, но за всичко останало –не. И който престъпи законите и наруши правилата – вън от Европа, без никакви предупреждения, молби, уговорки, извинения, съжаления и всякакви подобни политкоректни условности.
Трето : Толкоз. Европа може да приеме определен брой преселници – нека бъде определено колко и колкото-толкова, повече да не се допускат – това не ти е автобус 204 през тошовските времена, та да се разтяга според броя на пътниците./Бежанците, истинските бежанци, са друго нещо, те бива да бъдат приютявани/. Европейските граници, там където трябва, където са най-уязвими да се защитят със стени и ограждания, така както САЩ издигна стени по границите с Мексико. Но със стена или без стена към незаконните преселници да се постъпва като към незаконни преселници.
…
И ето че стигаме до основното и най-важното. Трябва да бъде унищожена първопричината за сегашните злощастия и преселническите вълни – така наречената Ислямска Държава и всяко друго подобно образувание. Колкото се може по-скоро. Стига мрънканици, изказване на безпокойства и съжаления, призиви да се вземат мерки / стига с тия мерки бе, война с ИД, какви други мерки пуйчите /, стига бездействие а ла Кристалина Георгиева и ООН, стига празни приказки и полуучебни бомбардировки отдалеч. Докато мъдрите се намъдруват главорезите режат глави и освен всичко друго унищожават безценни исторически паметници. Светът се нуждае от генерал Шварцкопф, не от поредното обсъждане на поредните комисари в поредната комисия. И този път Пустинната Буря трябва да бъде доведена докрай, не да се подгони Саддам и да се зареже гонитбата по средата като преди „щот сме възпитани, а те сами ще разберат, че Саддам е лош и да го свалят”. Не, сами няма да разберат, а и да разберат няма да го свалят.
Или под натиска на разни дълбокоумци да си оттеглиш войската от Ирак, както направи Обама, без въобще да е довел докрай започнатото.
Човечеството има спешна нужда световен полицай, пък наречете го и жандарм, пък наречете го и ченге – това е положението.
И ако Америка поради някакви причини – политически свян, съобразяване с общественото мнение / какво ще рекат чичо Стойчо, кака Ленче и Ноам Чомски /, изборни нагласи, ново затваряне в себе си /изолационизъм/, или каквото и да било друго се откаже от призванието си на световен жандарм, то мястото й тутакси ще заеме някой нахалник и разбойник като Путин. Намесата му в Сирия е първото и засега единственото му умно политическо действие. Печелившо отвсякъде. Хем защитава своя човек – Башар Асад, запазвайки влиянието си в Сирия, хем се препоръчва като пазител на общочовешки ценности, хем светът позабравя за властовия произвол в Русия, за престъпленията му в Украйна и за свалянето на гражданския самолет. И Джон Кери няма защо да съска със закъснение – Америка да не беше преотстъпвала на Путин задълженията и призванията си.
…
Пак за оня причудлив начин, който би могло да бъде прекратено бедствието с преселниците – вместо те да ходят в Европа, Европа да отиде при тях. Явно тия държави, общества и народи, които произвеждат бежанци не могат да се оправят сами. Нека тогава оставят другите да ги оправят. Нека ги оправят успешните и развитите. Да се върнат в предишното си състояние на покровителствани държави /протекторати/. Разбира се, сегашните техни светски и верски върхушки ще ревнат до възбог от родолюбско и набожно рвение – нали ще трябва да загубят властта си. А дали ще бъде по- добре или по - зле за поданиците и подчинените им ? Дали ще бъде по-зле за милионите приравнени до скотове и орна пръст жени ? /ори, тоест онождай жената като нивата си, нали такава е препоръката на Корана/
Тук бива да бъде припомнена, по примера на недомлъвките за търговията с роби, още една световна измишльотина – как Фернандо Кортес завоювал Мексико и победил многохилядната му армия само с 600 конкистадори /завоеватели/. Щото ацтеките и добрият им, лековерен вожд Монтесума взели белите за богове, защото се уплашили от невижданото животно – коня и всякакви подобни щуротии, писани по книги и показвани по филми. Абе ей, аланкоолу, как може да се вярва на такива детинщини, бе. Монтесума въобще не е бил умствено недоразвит, чалнат или улав, влязъл е в откровена война с Кортес, защитавал е империята си. Как с шестстотин мускета /всъщност са били по-малко/, дето се зареждат през три минути и с три-четири топчета ще превземеш империя със стотици хиляди жители и десетки хиляди, въоръжени с остри мечове от обсидиан и със смъртоносни прашки воини.


description: Блогът на ivoberov :: Българският икономически Бух

title: Българският икономически Бух

maintext:
Постинг
09.07.2012 14:02 - Българският икономически Бух
Преди години хората гласуваха за Симеон Сакскобурготски защото щял да оправи България за 800 дни.
Явление с поне две загадки.
Първата е по-видна. Защо. Гласуваха.
А втората – по-скритната е защо тъкмо за 800 дни щял бил да оправи страната. Защо не за три. Или за седем. Или за трийсет. А защо не и за един ден само…
Царят може да ги уреди тия работи, нали затова е цар.
...
Точно с такова тлъсто заглавие на първа страница излезе преди изборите един най-продаваните вестници : „Царят уредил”.
Царят уредил два милиарда лева за България. Чрез своите арабски свръхбогаташи – емири, шейхове и подобни.
Звънва, значи, царят на шейх Абдул Амин Хамал Абдел и му вика :
„ Хелоу, Абдуле, селям алейкум, как я караш, абе знаеш ли аз станах цар, тоест премиер на една държава България се вика…не бе, не е до Колумбия, в Европа е.. не, не е мюсюлманска, ама иначе са добри хората, щом ме избраха, имаш ли едни 4-5 милиарда да дадеш, защото са я закъсали нещо, а ?…Добре де и един-два ще свършат работа, айде мерси и чао, ще се видим в Монте Карло това лято…да, в същото казино…”
Та така си представяха хората, че царят ще уреди страната и икономиката ни. Щото не за 800 дни, не за един месец, даже не за един ден, ами за три пет минути само би могъл. Колко му е. Как да не гласуваш за царя...
Само дето шейх Абдул Хамал Абдел не е абдал…
А тези, които гласуваха ?
…
В българските простонародни вярвания яко заседна убеждението, че икономиката ни може да се оправи само с някой удар и никак иначе.
Това убеждение има своите обяснения.
Едното от тях е, че повечето, ако не и всички български богаташи са забогатели чрез удар. В преносния или в буквалния смисъл. А най-често и в преносния и в буквалния.
Нали чрез удар хората могат да забогатеят и за един ден.
Взимат бухалката, отиват в някоя продавалница, искат от продавача пари за да го пазят, ако не им даде – бух ! - и ето ти ги по-богати.
Но това само за начало. По-нататък, вместо да бухат собственоръчно, могат да основат охранителна фирма, та други да бухат вместо тях.
Някои пък заедно с любовницата си /колко изчанчено и сладко/ и заедно с близки авери от престъпния могат да си основат незаконна фабрика за производство на цигари – ето ти още един икономически бух. По-нататък любовницата може да си купи някоя банка, а пък любовникът да пере в тая банка пари от търговия си с амфетамини – ето ти един още по-голям икономически бух, тоест. После любовницата може да продаде банката и да си купи оловно- цинков комбинат, колко му е. А пък любовникът да й може да пази комбината с охранителната си фирма, докато двамата не го източат – ето ти пак един як икономически бух.
С работниците на комбината нямат да си има никакви грижи – и те са прости, и той е прост, та се разбират.
...
Така хората стават успешни. Така могат да се издигнат до най-високите държавни длъжности. Така се прави икономика.
„Щом е оправил себе си с икономически бух, що да не оправи и държавата с някой икономически бух” – мъдрува простолюдието.
Абе умен си е нашият народ, нищо че е прост. Само дето все не може да случи на добри управници…
…
Едно африканско племе решило да направи икономически бух и да застигне напредналите страни. Замислило се то на какво се дължи тяхното богатство и съвсем точно забелязало, че всички им благини – перални, кока-коли, дрехи, телевизори, хладилници, пуканки, сериали, дъвки и прочее идват от самолетите. А самолетите кацат само там, където има летища.
„Следователно – много точно и правилно разсъдило племето, което изглеждало просто, ама иначе никак не било, само дето все не случвало на добри управници – като построим летища, на тях ще кацнат самолети, а от самолетите ще се изсипят и благините”
Изсякло дърветата в джунглата племето, направило просеки, утъпкало земята, вдигнало дървени кули/диспечерски/ и зачакало самолетите.
Това е истинска, известна в науката /антропология, човекознание тоест/ случка. Не се знае обаче как свършва случката. Дали племето още чака самолетите ? Или пък се е отказало да ги чака и този път чака дърветата отново да израстат, та да им бере плодовете. И как обяснява провала си. Дали със световния империализъм, дали с бившите управляващи или с гнева на бог Нбоко Годокара.
При всички случаи едно е ясно. Не си го обяснява с глупостта си.
…
„ Бог Нбоко ще построи магистрали и по тях ще плъзнат камиони с благини, защото магистралите ще привлекат вложители. А пък ние просто ще си кютим, ще се дивим на икономическия Бух и ще славим бог Нбоко” – дума си племето.
В същото време един смислен предприемач /даваха го по телевизора/ решава да построи в едно селце близо до магистрала Хемус преобразуватели на слънчева енергия. Натоварва слънчевите палети, тръгва към селцето, обаче ядец – не може да стигне. Пътят до селото съществува само на карта. Иначе е така разровен, че камионите не могат да прекара палетите по него.
Хората в Хасковска община / и това го даваха го по новините/ не могат да закарат децата си на училище и не могат да се доберат до болниците когато са болни, камо ли да основат някое предприятие или да завъртят търговия извън големите градове – пътищата са непроходими.
Това обаче никого не безпокои. Важното е, че наблизо се е проснала голямата магистрала, така че бог Нбоко и нбокоизбраните около него да могат да стигнат до любимите си хотели на морето един час по-рано, та да разпуснат преди плажа и пиячката...
...
В морето, близо до Румъния има големи залежи от нефт – ще боцнем тук-там със сонди - ето ти го икономическият Бух.
В Родопите е пълно със злато – ще го изкОпаме – ето ти пак Бух.
Ще изсечем дърветата, ще прокараме ски писти, ще дойдат скиори от целия свят и от неговите околности, ще си купуват скиорите българско сирене, български салам, българска лимонада и всякакви български стоки, ще се харчат по българските хижи и ето ти нов икономически Бух.
Ама че местата, където се задържа сняг в България са около 2,5 процента от цялата й площ, ама че и там снегът се задържа само четири месеца, ама че в Австрия писти се строят само над пояса на горите, ама че напразно ще се съсипе природата – няма значение,
Ама че с тия писти ще се получи като с бетона по Северното черноморие /пак голям икономически бух/, където крайбрежието е съсипано, а печалбата в сравнение с разсипията е никаква, защото в каменните джунгли идват да летуват само бедни европейски пияници – това пак няма никакво значение.
Впрочем не е вярно, че със ски пистите ще се получи като с бетона по Черноморието. То вече се е получило. Хотелите в Банско масово фалират. Механите за чужденци също -само тази година се закриват около сто механи. Снегът не се задържа достатъчно дълго, зимовниците са малко, но затова пък мераклиите за бърз икономически бух са прекалено много.
А кое все пак е важното, след като се видя, че от излетия вече бетон, от вече унищожените вече гори и от готовите вече писти файда няма. Защо искат пак да изливат бетон и да унищожават още природа ?
Ами важното за тях е и тук, както и в другите отрасли, разбирай далавери да се уреди някой монополист от техните си хора.
Важното за тях е – каза го самият ми ти министър на културата – внучките на Вежди Рашидов да не бият път чак до Австрия , ами да ходят на ски тук, та да му бъдат под ръка.
А защо самият ми ти министър на културата е толкова изнаглял?
Ами защо пък не ?...
...
А пък човекът с бухалките, който дава за пример себе си като успял човек, да ли се досеща, че монополите обезсмислят пазарната икономика, дали разбира смисъла на конкуренцията, дали проумява защо трябва да се насърчават дребния и средния бизнес, дали е чувал за постоянен икономически разтеж, дали знае какво значи производителност на труда и високи технологии, дали вижда връзката между образование и икономически подем, дали се досеща защо вложителите търсят преди всичко образована и обучена работна ръка, дали разбира защо напредналите страни дават толкова пари за наука и научни разработки, дали разбира нуждата от постоянни усилия и реформи ?

fasttext_language: bg


description: Блогът на ivoberov :: Трептящите четиредесет

title: Трептящите четиредесет

maintext:
Постинг
16.06.2015 22:06 - Трептящите четиредесет
Трептящите четиридесет. Така ги възприех. По подобие на „ревящите четиридесет „ – географски ширини, където морето много се вълнувало и ревяло, както пишеше в приключенските писаници, които четях като малък. Стана ми жал за тия „трептящи 40. „ Трептящи на място – 40 /млн/ „ – пишеше на хартишката. И си ги представях тия четиридесет милиона как трептят от желание да хукнат напред, да изпълнят предназначението си, да доведат делото си до успешен край и да оправдаят оказаното им доверие. Само че не могат, горките. Нещо ги спира. Нещо им пречи. Закъснели са, вероятно, защото. Минало им е времето. Не могат да хукнат ни напред, ни назад, ни на наникъде. Могат само да трептят на място. Ще потрептят, ще потрептят и накрая ще отидат при другите. Неподвижните. „ Неподижни – 60 /млн/”, както пишеше на хартишката.
Рядко ми е ставало жал за някого и за нещо. Веднъж ми стана жал за котарака Филип, макар да го бях виждал само два пъти. Той не беше мой, а на приятелката ми Елена. Филип беше извънредно любознателен човек. Защото „котките също са хора, само че по-добри” – както казваше тя. Каквото и да вземеше човек да прави – да отваря нещо, да го затваря, да го опакова, да го разопакова, да го разглежда, да го разгръща, да го прегръща, да го човърка, да го обръща, или каквото и да било друго, котаракът Филип тутакси отърчаваше и започваше да разглежда ту нещото, ту човека с любопитен, умен, любознателен и внимателен поглед, сякаш веднага разбираше не само какво прави човекът с нещото, но и защо го прави. Освен това можеше да говори. Като ходехме с Елена у Еленини, Филип се плетеше в краката ни и говореше съвсем по човешки на непознат език.
Сега ми казва „ Много се радвам, че дойде, ама цял ден те няма, докога ще те чакам, много е тъпо да стоя сам, друг път да не правиш така” – превеждаше Елена.
- Филип умря – каза Елена по телефона и едва доловимо изхлипа.
Веднага нещо ме преряза. Тоест веднага ме преряза жал за Филип, за Елена, за Филип и за Елена, а също и за нещо друго, толкова скритно и същевременно толкова познато и близко до мен и до всички нас, но и дотам заприличало на всички нас, че вече не можеше да се различи от всички нас.
Стана ми също жал, много жал и сякаш нещо ме преряза, когато предишната ми любов рече „изгубих те, Иво”. Много горчиво и искрено го каза, сякаш някъде много от навътре в нея дойдоха тия думи, или по-скоро не много от навътре, ами много от отдавна даже, от няколко години вече, а също от едни далечни краища и земи. Не бяхме се виждали две години, аз все чаках да ми се обади и я сънувах не през ден, а всеки ден, тоест всяка нощ и всяка нощ с един и същи сън – срещаме се с нея, искам я, и тя също ме иска но в последния миг се случва нещо тъпо и гадно и то – тъпото и гадното ни разделя. След около година и половина престанах да я сънувам, примирих се, изстинах и изгаснах.
„ Не си ме изгубила” – отвърнах, когато след тия години отново се срещнахме - ние ще се виждаме, ще си говорим – и още някакви други подобни неща отвърнах, защото никак не ми се щеше да ме е изгубила, никак не ми се искаше да тъжи, че ме е изгубила и онова между нас да е свършило, само че тя ме беше изгубила и ми стана много, много жал и за нея, а може би и за мен, а също и за свършилото, а и за онова, дето беше толкова скритно и същевременно толкова познато и близко не само до мен, но и до всички нас и дотам заприличало на всички нас, че вече не можеше да се различи от всички нас...
Ето за тези неща ми ставаше и ми става мъчно, а не за разни други за които би трябвало да жалея – съдбата на близки, роднини, приятели, а също на бедни, нещастни, изоставени, бездомни, скитници, умрели, сираци, пострадали от земетресение в Япония, гладуващи в Боливия и всякакви подобни.
Тези си своеобразия ги бях почувствал отдавна, на десет години като бях още. Помня, че тогава отидох да гледам кино и в киното един беден, стар, гладен човек открадна една патка в едно село от градски тип и селяните хукнаха да го гонят – бяха едни такива едри, яки, здрави селяни от градски тип – и човекът бягаше, ама неумело и несръчно някак и може би заради неумелото му и несръчно му бягане всички в киносалона се заливаха в тъп и загадъчен смях, а пък аз недоумявах – какво смешно има тук, филмът беше „Златният телец”, оня дето го гонеха беше Паниковски и тогава осъзнах, че съм различен – нещо, което дотам ме смути и уплаши, че в последвалите десетилетия изгубих доста време в глупави стремежи да се поправя, за да заприличам на другите и да се приобщя към тях, да тъгувам с техните тъги и да се радвам с техните радости, само че нищо не излезе от тия стремежи – и досега тъгувам и се радвам не с техните тъги и техните радости, а с едни тъги и радости, които явно не са техни, но и не съм сигурен, че са съвсем и мои.
И чия беше тая тъпа тъга и съчувствие към трептящите четиридесет ?
Зорница искаше дете. Искаше го от известно време, без да е сигурна дали го иска наистина, изцяло и съвсем, докато накрая реши, че наистина го иска изцяло и съвсем, защото времето си минавало, вече била на трийстри и защото това било смисълът и предназначението й – да има дете.
Никак не бях сигурен, че това е смисълът и предназначението й. Въобще не мислех, че разплождането е човешкият смисъл и предназначение. Мислех си друго - че хората би трябвало по нещо да се различават от разните гръбначни, млекопитаещи, риби, земноводни, ракообразни, мешести, мекотели, бацили, вируси, плодове, зеленчуци, бурени, плевели, бацили, гъби микроби и вируси, въпреки лекотата с която бяха готови да заличат разликата си с тях. Размножаването по начало е показател или за огромно самомнение – това при разумните създания, или за липса въобще на мнение - това при неразумните. Така или иначе разумните не биха могли да надминат неразумните в разплождането. Дори ако трептящите милиони се бяха впуснали в бясна надпревара към заветната яйцеклетка, вместо да трептят безпомощно на място.
Сперматозоидите, разбира се.
Реших, че трябва да ги изследвам защото съм стар, та да не би да взема да изкалъпя някое уродче, изчадие някое, генно преобразено създание или нещо подобно недоразвито и отблъскващо. Не от чувство за отговорност към изчадието, а заради Зорница. Бяхме се разбрали, че тя ще отглежда каквото и да се роди, защото аз така или иначе ще умра в близкото десетилетие поради природно-биологични и независещи от мен дадености, обстоятелства и зависимости, така че няма да мога да съм от полза нито в отглеждането, нито в каквото и да било друго на детето, ами поне да направя необходимото за да бъде то здраво и читаво, мамка му.
И реших, че изследването на семето е част от това необходимо за правене. Така мрачните подземия станаха част от необходимото. Те бяха в Медицинска Академия, където се помещаваше кабинетът на уролога. / Кабинетите, нали, обикновено се помещават/. Урологът пък ме прати на четвъртия етаж, където се правели тези изследвания. Четвъртият етаж не беше кой-знае колко по-мрачен от мрачните подземия, само малко беше. И ако имаше нещо по-мрачно от него, това беше стайчето, където трябваше да се себеизпразня, тоест семеизпразня, но грешката е вярна, защото там човек можеше да се семеизпразни само ако се себеизпразни, ако се отрече от себе си до пълна самозабрава и себеотрицание. Да се самозабрави дотам, че да се превърне дори не в млекопитаещо, гръбначно, ракообразно, или мешесто, а в плъх, или хлебарка. Само такива едни същества – помислих си - биха могли да се семеизпразнят в мрачното онова стайче.
То и в мрачните места често има тръпка, тя се дължи на необяснимата и рядко признавана възбуда от един притаен страх – отломка, спомен и остатък от древни времена, когато оплодителното съешаване е ставало в тъмните утроби на на дупки и пещери и когато зародишната тайнственост често е била обезпокоявана от глухия тропот на страшни същества и ръмженето на дебнещи наоколо хищници, не случайно обичах Зорница да ми свирка тъкмо по такива места.
И това стайче също би могло също да придобие тайнствената и възбуждаща тръпка на подобни ареали, ако не бяха пръснатите наоколо снимки на лишени от всякаква женственост женски, чиито първични и вторични полови белези ми напомняха по-скоро на вдлъбнати меса с повече или по-малко окосмени дупки и на изпъкнали меса без дупки, нежели на примамлива и предназначена да предизвика разплодителни пориви и мераци женска плът.
И като се присетих, че през годините хиляди мъжки са си го дървили при вида на тия безочливо и грозно разчепатени телеса, които би трябвало да обезсърчат и най-съвестно настроеният към разливане на оплодителни течности мераклия, започнах да се съмнявам, че светът заслужава да бъде сподобен с още едно подобно на тях същество.
Помислих си, че дори да бях спермотозоид, щях, при вида на разчепатените женски да се откажа от притаените в утробите им яйцеклетки и да затрептя на място, но не от безпомощност, а от опасение, че като следствие на моите природосъобразни, но иначе необмислени действия на света ще се появи още едно нещо склонно да се възпроизвежда при описаните тегави, пошли, притеснителни, потискащи и противни обстоятелства.
Въпреки всичко изпълних онова, което си бях вменил като дълг. Обърнах се към стената и си представих, че това не е тази – с мръснорозовия си свят стена, а онази, моята, черната, с олющената мазилка, с моретата, океаните, планините, земите, и целият познат и непознат свят, цялото ейкумене и всичко извън ейкуменето. И затрептяха на място трептящите и се пораздвижиха малкото подвижни, за неподвижните на знам.
След около месец, когато Зорница каза, че й е дошло течението и че не се е получило, съвсем изненадващо нещо ме преряза. И нещото май беше жал за Зорница, за мен, за нероденото уродче, а също и за нещо друго, толкова скритно и същевременно толкова познато и близко до мен и до всички нас, но и дотам заприличало на всички нас, че вече не можеше да се различи от всички нас.


description: Блогът на ivoberov :: мини харта на Иво Беров

title: мини харта на Иво Беров

maintext:
Постинг
03.07.2013 19:19 - мини харта на Иво Беров
Мини Харта на Иво Беров
Аз, Иво Беров, след като се събрах със самия себе си и грижливо обсъдих, прецених и осмислих ситуацията на положението, известна също като дередже или по-точно казано като „вижте ся на кво дередже се докарахме „, почти единодушно реших да обнародвам настоящата харта, като скромно я именовам „мини харта”, тоест малко писанийце демек, за разлика от хартата максима, величавото писание демек, написано и обнародвано от английските барони в началото на 13 век и от българските така наречени интелектуалци в началото на 21-ви века.
1. Знайте вие, о тъпанари такива, че ако искате да се борите с мафията и олигархията никакви промени в изборния кодекс няма да ви помогнат. Колкото и правилно, законно и честно да се проведат едни избори, те само правилно, законно и честно ще овластят мутрите, крадците и олигарсите, ако вие поради присъщите ви невежество и глупост гласуват за мутри, крадци и олигарси.
2. Знайте също, о вие, простолюдци невежествени, че мажоритарната избирателна система ще помогне тъкмо на олигархията срещу която се борите /вижте изборите във Варна/. Защото личностите в едни мажоритарни избори се налагат с агитация, тоест кандърми по телевизори, радиа и вестници, за което са нужни много пари, а пък многото пари ги имат тъкмо в мафията и олигархията. Знайте също така, о невежи безхаберници, че мажоритарната избирателна система изкривява изборната представителност. Така вместо във властта да се озоват представители на всички обществени слоеве, както на вас ви се иска, много голяма част от хората, включително привържениците на малките партии, ще останат без свои представители в Народното събрание. Знайте също така, загубеняци безпаметни, че на миналите избори имаше 31 мажоритарно избрани мераклии за депутати, като 27 от тях бяха гербаджии, включително Цецка Цачева, а 4 бяха депесари, включително Осман Октай. Така че от мажоритарни избори най-вероятно ще спечелят гербаджиите и депесарите. Това ли искате, малоумници такива ? Между другото не случайно Цецка Цачева предложи за следващите избори пак да има 31 мажоритарни избирателни района. Случайно ли е това съвпадение в числата, как мислите? А, забравих, вие не мислите. Ами защо тогава Цецка да не ви пробута угърчинските си тарикатлъци, щом вие не се усещате, о тиквеници, такива.
3. Знайте също така, загубеняци безпросветни такива, че промяната на Конституцията може да и да промени нещо си там, но това нещо няма да бъде злощастното ваше дередже, в което сте попаднали поради собственото си невежество, глупост, бездушие, примирение и други подобни такива. Забележете също, сбърканяци такива, че никой досега не е посочил, а и не би могъл да посочи кой точно член от сегашната конституция пречи на борбата срещу мафията и какъв точно член трябва да се набута в бъдещата конституция, та да подпомогне той борбата на борбата срещу мафията / докато вие се пулите и се барате за ушите/. Тук даже няма да споменаваме излишните харчове по изборите на Велико Народно Събрание и загубата на време.
4. И как така, о вие, смехурковци такива, искате хем повече представителност, хем по-малко депутати в Народното събрание. Много ли мислите, че ще спести обществото от по-малкото депутати. А дали мафията и олигархията няма да ги подкупват по-лесно, след като са по-малко ?
5. А ми я обяснете, нещастни сбърканяци такива, ако олигархията не спазва сегашните правила и вие подминавате това с безразличие, то на какво основание предполагате, че тя ще спазва бъдещите правила. Ония, които вие тепърва ще напишете без да знаете нито какво точно ще напишете, нито дали въобще можете да пишете.
6. А за тъпото ви предложение изборите да станат задължителни, би могло да се рече само :”зорлем гюзеллик, олмаз” – както са казали древните. Не римляни, този път.
7. Преди да се обявите срещу системата и да искате да я замените с друга, разберете се първо каква е системата и с каква друга ще я заменяте.
Разберете най-накрая, о загубеняци такива, че спазването на законите и правилата, както и съблюдаването на конституцията зависи от взаимния надзор между властите.
Олигархията и мафията вилнеят тогава, когато различните видове власти влязат в сговор помежду си, или се слеят в еднолично управление, насърчавани от равнодушието, благодушието, а много често и от тъпанарската подкрепа на безпросветното простолюдие, о безпросветни простолюдци такива.
И понеже знам, че тия обяснения са прекалено объркани, отвлечени и непосилни за крехката ви мисловност, ще ги онагледя, без да ви страхувам излишно, с един пример, съобразен както с ограничените възможности на споменатата вече мисловност, така и с тегобите на напрегнатото ви битие.
…
Когато някой властник от втората власт – законодателната - някой като Бойко Борисов, например, бъде уличен в престъпни действия, то четвъртата власт – средствата за масово осведомяване, осведомяват хората за неправомерните му или престъпни действия и го разобличават.
Ако вместо да разобличат Бойко Борисов за това, че е възпрепятствал митническо разследване, медиите го прикриват, то двете власти – изпълнителната и медийната са се сдушили в престъпен сговор срещу хората и обществото.
Остава все пак Първата власт – законодателната. Народното събрание тоест. То може да накаже престъпилата законите втора власт –изпълнителната. Правителството тоест демек. Може да я накаже като уволни началника на това правителство, пък и цялото правителство, ако поще. Ако не го направи, то първата, втората и четвъртата власт са се сдушили в престъпен противообществен сговор.
В тези случаи мафията, олигархията и беззаконието тържествуват и вилнеят, а народът, по стара привичка, тъпее.
Ако първата, втората и четвъртата власт са се сдушили в престъпен сговор, остава все пак третата власт – съдебната. Тя може да накаже съгрешилата първа власт. Което означава, че главният прокурор Борис Велчев може да започне разследване срещу лицето Бойко Борисов, тъй като има законно събрани доказателства, че горепосоченото е възпрепятствало митническо разследване. Ако главният прокурор Борис Велчев не си свърши работата и не предприеме съответните действия срещу лицето Борисов, това означава, че и четирите власти – изпълнителна, законодателна, съдебна и медийна са се сдушили в престъпен противообществен сговор, а Борис Велчев, вместо да бъде укорен от медиите и обществото е станал член на Конституционния съд, като плата за престъпното си бездействие.
Но тогава пък може да се намеси гражданското общество. Което значи съвестните и будните граждани да започнат да изразяват негодуванието си срещу престъпния сговор на първата, втората, третата и четвъртата власт. Да ходят на протести, на шествия, на флашмобове, хепънинги, инсталации, сбирки и на каквото там се ходи в такива случаи. А също така да пишат позиви, призиви, възвания, магни харти, мини харти и каквото там се пише в такива случаи.
Ако съвестните и будните граждани не го направят, това означава че съвестни и будни граждани няма. Има селяни, които искат субсидии, тоест помощи, или пък евтин хляб, евтин ток и зрелища по телевизорите. /Това за селяните и гражданите го пиша иносказателно, ама вие, каквито сте си първични, нищо чудно да го приемете буквално/
Когато граждани няма, когато няма гражданскио общество, а всички видове власти са се сдушили в престъпен сговор остава тежката последна дума на върховния, сюблимния, изконния, извечния и незаслужено славословен от користни писачи господар. Суверенът, както често го наричат с основание или без. Народът. Така нареченията народ / мнозинството простолюдци всъщност/. Този господар - народът, въстава, ако е потиснат от царски режими, позорно си трае, ако е потиснат от тоталитарни режими, или пък сваля угнетителите си чрез избори при демократични режими.
Когато изконният господар, народът тоест, гласува за своите угнетители и докарва на власт мафиоти, бивши комунисти, изперкали националисти и етнически далаверисти, то на този народ не могат помогна ни кодекс, ни конституция, ни харти, ни закони, ни правила, ни гладни стачки, ни протести, ни хепънинги, ни инсталации, нито нищо, защото такъв народ и Господ изоставя. Изоставя го, защото е тъп, четете Стария завет. / Е направил е Той едно изключение за евреите, ама защо и за българите да прави. Да не би много пък да го почитат нещо…/
…
Едно допълнение извън точките на мини хартата. Знайте, че ако вашите изяви отново докарат на власт мутрата Боко, о нещастни безбъдници такива, то можете пак да обиколите всички площади, където сте протестирали /негодували / досега и да викате, подобно героите на Хашек от незабравимия Швейк /също негодували срещу системата/ : „ И какво направихме сега ? Едно голямо в целофан направихме…
…
Заключение – уточнение – послепис :
Мини хартата е малко по-малко истинна /сериозна/ от магната харта на бароните от началото на 13 век, които на първо място са искали да си уредят с нея имотите и наследството, нежели да утвърдят някакви човешките свободи и много по-истинна от магната харта на така наречените интелектуалци, които с нея искат на първо място си начешат интелектуалските суети, нежели да предложат някакъв изход от обществените злополуки.
И за да изглежда мини хартата не толкова първична и груба, ще й прибавя едно „рес нон верба” (res non verba), каквото и да означава това и едно „ веритатис симплекс орацио ест” ( veritatis simplex oratio est), което означава, че на истината прости думи са присъщи..
И почти накрая – не съм срещу протестите. По-лошо от това, че ги има би било ако ги нямаше.
Sur quoi je vous prie tres humblement de bien vouloir agreer l’expression de mes hommages les plus profondes.
С което най-смирено моля благосклонно да приемете израза на най-дълбоките ми към вас уважения.


description: Блогът на ivoberov :: Добрите деяния на дивната Диана и злокобната злоба на злите зелени

maintext:
Постинг
26.06.2012 15:44 - Добрите деяния на дивната Диана и злокобната злоба на злите зелени
Сценарий за възмутително-възпитателен, мракобесно – поучителен, разтърсващо-познавателен, злокобно-многозначителен и зловещо-незадоволителен полицейско-телевизионен сериал на ужасите.
Сериалът е задължителен за всички лица под 18 години, над 18 години и около 18 години. Лицата трябва задължително да са придружени от придружител. Придружителите задължително трябва да бъдат членове, симпатизанти, привърженици, министри и премиери от партия ГЕРБ.
Положителни герои :
1.Трите внучки на Вежди Рашидов и Диана Найденова.
2.Вежди Рашидов.
3.Диана Найденова.
4. Телевизионен оператор на БиТиВи, самата БиТиВи и Диана Найденова.
5. Бойко Борисов.
6.Диана Найденова.
7. Всички членове и членки на ГЕРБ, всички привърженици на ГЕРБ, всички симпатизанти на ГЕРБ и ГЕРБ.
8. Добро ченге.
9. Лошо ченге.
10. Всички ченгета.
Отрицателни герои :
1.Протестиращи еколози.
2. Други еколози.
3. Всички еколози
5. Всички представители и водачи на еколози.
Първа серия, първо действие
Филмът започва с английската песен „грийн грийн грас оф хоум” и с руската песен „ а снится мне трава раднова дома, зельоная, зельоная трава”.
Докато звучат песните и изтичат началните надписи, камерата показва зелената, зелената трева на Борисовата градина.
Зелената трева на Борисовата градина – крехка, миловидна, трогателна, беззащитна и уязвима зеленее с всичко оттенъци на нежнозеленото, тъжнозеленето крехкозеленото и трогателнозеленото .
Край тревата минават внучките на Вежди Рашидов и си говорят. Първата внучка поглежда към тревата и казва :
Първа внучка : Ах, каква прекрасна зелено-нежна и нежнозелена трева. Няма нищо по-хубаво от зелената трева на Борисовата градина.
Втора внучка : Да, ама дядо казва, че зелената салата е по-хубава.
Трета внучка : Няма значение дали е трева или салата.Само да не са зелените.
Първа внучка : Какви са тия зелени ?
Втора внучка : Те са едни лоши хора, които не искат България да напредне и да има ски. Заради тях трябва да ходим чак до Австрия на ски и дядо се тревожи.
Трета внучка /допълва/: И трябва да се клатушкаме по разни самолети, да чакаме с часове по разни летища, да минаваме през митнически проверки, да наемаме таксита, да отсядаме в скъпи хотели, да пием по чужди барове и всичко това за да караме ски в далечната, непозната и заплашителна Австрия.
Първа внучка /през сълзи/ : Ах, с какво заслужихме такава съдба. Затова ли скачахме по площадите ? Затова ли дядо стана министър ? Няма ли кой да се справи с тези зелени ?
Трите внучки се разплакват от мъка, скубят си косите от мъка, раздират си фланелките от мъка, заливат се с кока-кола от мъка, задавят се с пуканки от мъка, изплюват си дъвките от мъка, покапват се със сладолед от мъка и си пускат Хулио Иглесиас по емпетройките от мъка.
В изпълнение на своя репортерски дълг репортер от Битиви отразява с риск на живота си нерадостната съдба и неутешимата скръб на внучките.
Второ действие
Внезапно в далечината се чува зловещ, злокобен, грозен и заплашителен тропот на крака. Тропотът приближава и става все по-зловещ, все по-злокобен, все по-грозен и все по-заплашителен. Когато тропотът приближава съвсем близо и става съвсем зловещ, злокобен, грозен и заплашителен се вижда, че той принадлежи на една необуздана и прилична на сган тълпа. В тълпата зловещо проблясват очилата на недозавършили студенти, злокобно се веят косите на неподстригани хулиганки, грозно синеят изтърканите дънки на зарязали европейското първенство по футбол смутители и заплашително висят раниците на ненаписали домашните си гимназисти. В този миг първата внучка разбира от какво естество е разбеснялата се тълпа и изпищява ужасено :
Първа внучка : Помоощ ! Зеленитеее!. Зелените идаат !
Втората внучка изпищява още по-ужасено :
Втора внучка : Помоооооооооооощ ! Зеленитееееееееееееееее! Зелените идаааааааааат!
Третата изпищява съвсем ужасено :
Трета внучка : Помооооооооооооооооооооооооооооооооооооооощ ! Зеленитееееееееееееееееееееее! Зелените идааааааааааааааааааааааааааат!
В отговор не техните писъци довтасва полиция и се готови да даде заслужен отпор на разбеснялата се екологична тълпа, а разбеснялата се екологична тълпа се готви незаконно да им се противопостави. Камерата показва как незаконната разбесняла се тълпа приближават все по-близо до тревата на Борисовата градина, докато операторът на Битиви с риск на живота си заснема нейното приближаване.
И тогава се случва немислимото.
Точно преди да се случи немислимото, обаче сериалът прекъсва заради рекламите по Битиви и чак след рекламите по БиТиВи продължава, за да се случи немислимото.
Трето действие.
Камерата показва как кецът на един от самозабравилите се еколози приближава екрана, става все по-голям и по-голям, заприличва на огромен черен облак и тогава се случва немислимото :
Кецът се стоварва с цялата си мракобесна сила върху нежно-зелената тревица на Борисовата година, тревицата клюмва като посечена и престава да зеленее с всички оттенъци на нежнозеленото.
Внучките на Вежди Рашидов отново се разпищяват, сирените на полицията също се разпищяват, сирените на бърза помощ също се разпищяват, сирените на пожарната също се разпищяват, всички пищят, всичко пищи и отвсякъде се стичат репортери за да отразят събитието, а главни редактори, заместник-главни редактори, колумнисти, специални пратеници, наблюдатели, собственици на вестници, председатели на издателски съюзи, на писателски съюзи и на съюзи на разпространителите питат възмутено как е възможно зелени да тъпчат зелената трева на Борисовата градина.
В изпълнение на служебния си дълг и с риск живота си операторът на БиТиВи пита зелените : „Абе какви зелени сте вие, като тъпчете зелената трева на Борисовата градина !”. Вместо отговор, обаче, един самозабравил се и разбеснял се зелен му показва среден пръст.
- Да беше друга градина да й стъпчат тревата, ама точно на Борисовата да я стъпчат, това не се трае – споделя един полицай на свой колега.
- Ама тя не е кръстена на Бойко, а на някакъв друг Борис – разяснява колегата.
- Дааа, затова сме на това дередже – въздъхва първият полицай, след което разговорът им се прекъсва, защото операторът на БиТиВи и един провокатор между зелените са се сбили в изпълнение на служебния си дълг, тоест операторът се е сбил в изпълнение на служебния си дълг и с риска на живота си, а зеленият се е сбил от злоба, завист, омраза, алчност, порочни наклонности, несдържана похот, и други подривни намерения.
Двамата се бият, полициите ги разтървава, всички пищят, от екрана звучат песните „грийн грийн грас оф хоум”, полицията се готви да арестува който и каквото й попадне, по Битиви дават реклами, майка плаче, грамофон свири, кюнци падат, сажди хвърчат и така трето действие завършва, за да започне четвърто.
Четвърто действие
Четвъртото действие се развива в Министерството на Вътрешните Работи. Камерата снове по стаи, коридори и кабинети. Навсякъде по стените са закачени телевизори, които излъчват предаванията на Битиви и изказванията на Цветан Цветанов, по всички кабинети висят портрети на Бойко Борисов, а във всички лични чекмеджета и шкафчета на полицаите има снимки на Диана Найденова с пронизващ погледи и голи крака, с пронизващ поглед и полуголи крака, с полуголи крака без пронизващ поглед, и с голи крака без поглед.
Камерата показва също налепени по стените съобщения и снимки на издирвани лица. До снимките на братя Галеви пише „Издирват се, възнаграждение 20 хиляди лева”. До снимката на Брендо пише : – „Издирва се, възнаграждение 30 000 лева”. Коя знае защо до тях е поставена и снимката на банкера Цветан Василев. На нея пише : „ Не се издирва, възнаграждение 85 милиона евро „ Виждат се също и снимки на лица от групировката ТИМ с надпис „ Не се издирват, възнаграждение 230 милиона евро”
След като завършва обиколката си по коридори и кабинети, камерата показва стаята за разпити, където едно добро и едно лошо ченге разпитват окован в белезници представител на еколозите :
Лошо ченге : Признай си, пипало зелено такова, кой гаден зелен октопод те прати да протестираш !
Добро ченге : Признай зеленяш такъв, че по-лошо ще стане !
Представител на еколозите : Не ме е изпратил октопод, събра ни фейсбука.
Добро ченге : А, добре, призна си най-после. Може и да не те бием много.А той от американското или от турското разузнаване е. Или от австрийската конкуренция. Май е турчин, като му гледам името.
Представител на еколозите : Не, това е социална мрежа в Интернет.
Лошо ченге : Как социална мрежа бе лайно зелено, ти нас за тъпи ли ни вземаш. Я кажи веднага кои килъри и наркобосове ви пратиха да се бунтувате. И колко пари ви дадоха.
Добро ченге : И кой ви нарисува плакатите та са такива красиви. Килърите, или наркобосовете. Само те могат да рисуват такива красиви плакати.
Представител на еколозите : Не, ние самите си ги рисувахме.
Лошо ченге : Как така вие самите, бе. Я признавай веднага, щото ще те спукам, ще те разгембя, ще те разкъсам, ще те разкостя, ще те разпарчетосам, ще те одрусам, ще те обруля, ще те изям, ще те изплюя, ще те…
Добро ченге /като го прекъсва/ : Чакай малко колега. Нека го питам първо едно нещо. Нашият любим премиер, който прави магистрали лъжец ли е ?
Представител на еколозите : Ами такова…кво да кажа…що да е лъжец ?
Добро ченге : Значи нашият любим премиер, който прави магистрали не е лъжец ! А тогава лъже ли като казва, че в бунтовете ви са намесени наркодилъри, килъри и октоподи, а ?
Представител на еколозите : мълчи.
Лошо ченге : Какво мълчиш бе ! Отговаряй ! Лайно зелено такова ! Лъже ли нашият любим премиер, който прави магистрали ?
Добро ченге : Извиняваш ли се на оператора, който с риск на живота си и в изпълнение на служебния си дълг засне зелените зверства срещу любимия ни премиер, който прави магистрали ?
Представител на еколозите : мълчи.
Добро ченге : Няма как. Исках да ти помогна, но ти си упорит като всички разюздани еколози. Ще трябва да те дам на колегата. Нека те разкъса, разгемби, разпарчетоса, обрули, обезкости, изяде и изплюе.
Лошо ченге / с коварна усмивка на лицето си/ : Чакай, аз съм му намислил нещо по-друго.
Лошото ченге излиза и след малко се връща с още по-коварна усмивка на лицето си. В ръката му проблясва нещо кръгло, тънко и остро. Екологът поглежда към тънкото, кръгло и остро нещо и очите му се разширяват от ужас. Камерата приближава тънкото, кръгло и остро нещо, така че зрителите могат да видят, че върху него има снимка на Веско Маринов и надпис „ Нашата полиция ни пази - избрани полицейски химни „
- О, не ! – моли се екологът.
- О, да ! – усмихват се доброто и лошото ченге с коварни усмивки, домъкват в килията усилватели и дисково устройство, вкарват в устройството диска на Веско Маринов, нагласят усилвателите на макс, след което излизат от килията със зловещо-саркастичен смях.
Пето, последно действие на първа серия
Доброто и лошото ченге се връщат в килията за разпити. Дискът с песните на Веско Маринов е свършил. Представителят на еколозите седи на стола спукан, разкъсан, разгембен, разкъсан, обезкостен, обезкосмен, разпарчетосан, одрусан, обрулен, изяден и изплют.
Доброто и лошото ченге го питат
Доброто и лошото ченге : Е, сега извиняваш ли се на оператора ? Извиняваш ли се за злощастната съдба на Рашидовите внучки ? Извиняваш ли се на нашия любим премиер, който прави магистрали ?. Признаваш ли за килърите, наркодилърите и октоподите ? Признаваш ли за стъпканата трева ?
Представителят на еколозите със сетни сили казва.
Представител на еколозите : За тревата признавам и се извинявам. Даже обещавам да засадя нова. За другото, обаче, не признавам. Нашето дело е свято. Победата ще бъде наша.
Добро ченге : Е, аз бях добър с теб. Направих каквото можах. Но ти излезе много по- разпасан, много по-вреден, много по-самозабравил се и много по-зелен, отколкото си мислех. Ще трябва да прибегнем до най-крайната мярка. Ще те дадем на Диана Найденова от Битиви да те интервюира.
Представител на зелените : О, не, само това не. Всичко ще си призная. На всички ще се извиня. И на оператора, и Вежди Рашидов, и на внучките му, и на дъщерите му, и на снахите му, и на любимия наш премиер, който прави магистрали ще се извиня, само не ме водете при Диана Найденова, моля ви.
Добро ченге : Късно е вече. Аз те предупреждавах. Ти си си виновен.
Лошо ченге /тържествуващо-злорадо / : Водете го към Битиви !
Край на първа серия.
/Докато изтичат финалните надписи звучи песента „ Нашата полиция ни пази” на Веско Маринов. Шефката на Битиви веднага заповядва да спрат песента и да пуснат реклами докато не са се разбягали всички зрители, които обаче и без това се разбягват./
Писанието е обнародвано първо в тук
www.ivremena.com


description: Блогът на ivoberov :: Печален зор на закъснялата мисловност

title: Печален зор на закъснялата мисловност

maintext:
Постинг
03.03.2013 14:06 - Печален зор на закъснялата мисловност
Едноличното управление вреди на умствените способности дори когато те липсват.
Липсата на разсъдък, или наличието му само в зачатъчно състояние е не само условие, но и причина за установяване на еднолично управление.
Измереният на кризата са не само икономически и обществени.
Кризата е също - това вече се знае, и ли поне осъзнава - и нравствена.
Но – и това не се знае и не се осъзнава – кризата е и умствена. Разсъдъчна. Криза на ума, разума и паметта. Като сетнина на тази умствена криза обществото не е в състояние да реши иначе съвсем простички задачи.
При умствената криза простото става сложно, горното - долно, лесното - трудно, изумялото – разумно, гнусното - красиво, при нея страхливецът става юнак, престъпникът става премиер, бягството става блестящ политически ход, дърпа каруцата не разумното, а изоглавеното, каруцата се преобръща, всички сочат назад и думат : „ ето е пътят напред”.
...
И неестественото става естествено. Това, че доскоро в България нямаше управляваща партия, а само един управляващ Борисов се приема за естествено. Естествено се приемаше дори това, че Борисов се отнася към народните избраници като помешчик към крепостните си – продава ги, купува ги, разменя ги и ги прехвърля другиму.
...
А иначе нещата са простички. Или би трябвало да са такива.
Като си е подал Бойко оставката, управляващата партия предлага друг премиер, който пък предлага правителство, което да свърши до изборите каквото трябва.
Толкова е просто. Толкова простото, обаче, става точно толкова сложно.
Защото управляваща партия няма. Отиде ли си Бойко, отива си и така наречената партия. Дойде ли той, идва и тя. Разсърди ли се той, сърди се и тя. Направи ли Бойко оная мити работа, партията му прави още по-оная ми ти още по-работа.
...
Едноличният режим уврежда и паметта. Обществото се чуди защо пак джапа във всякакви някакви увити в целофан неприятности.
Ами защото не помни, че вече джапало из тях и пак се връща на същото място.
Иска пълна смяна на политическата класа.
Добре, ама това вече го имахме. Тия жабета ги ядохме.
Негово Царско Величество Цар Симеон Сакс Кобургготски дойде с обещанието, че ще смени политическата система. Неговото Царско и Така Нататък помете старата политическа класа и на нейно място набута съвсем нова политическа класа. Така в парламента се озоваха разни журналисти, шоумени, факири, модели и всякакви чудати хора прочути с това, че са прочути.
Ако мислите, че Андрей Матрака, дето мамата си трака е някакво ново явление, да знаете, че не е ново. И при Неговото Величество Цар Симеон Сакс Кобургготски ги имаше такива. И при него те бяха народни любимци - Любка Качакова, например, великата политичка, дето победи мажоритарно Костов и дето после стана министър или нещо подобно помните ли ?
А това че Неговото Царско И Така Нататък изписа от чужбина чисто нови, неопетнени, излъскани, отворени, чудни, сладки и привлекателни /атрактивни/ млади министри, помните ли ?
Ми не помните. Не помните и затова не се сещате, че токът се оскъпява и от изплащането на сделките /брейди облигации май им викаха/, които развъртя чисто новият, неопетнен, излъскан, отворен, чудесен, млад, сладък и привлекателен /тогава/ министър Милен Велчев.
А това че тъкмо министрите на Негово Царско и Така Нататък Готски сключиха договорите за доставка на ток от Мариците помните ли ?
А това, че широките народни маси се натискаха и се изпопребиваха да се отъркват о Царя така, както доскоро се натискаха и се изпопребиваха да се отъркват о Бойко, а това че целуваха ръцете му царски / а в някои населени места и краката/, както доскоро целуваха ръцете / а и някои други места/ на Бойко помните ли ?
А това, че хахави моми изографисваха по шкембетата си лика на величеството така, както хахави моми изографисваха доскоро по шкембетата си мутрата на Мутрата помните ли ?
Не помните.
Казах ви, едноличното управление вреди на паметта и умственото ви здраве.
...
Не веднъж, дважди политическата класа в България беше изцяло подменена. Дважди за десет години.
Само за сравнение. Във Франция политическата класа беше подменена дважди за двеста години. /Стар режим, революция, реставрация, република/ В Англия нито веднъж за двеста години. В България дважди за десет.
Сега искате нова, цялостна смяна на политическата класа.
Та да стане трижди.
...
Че нали батето ви Бойко също изцяло смени политическата класа, бе хора. Нали я смени във ваша угода. И във своя, разбира се. Защото вашата угода беше и негова угода. И той прост и вие прости, та се разбрахте.
И председателка на Народното събрание стана една съвсем нова русокоса от Враца. Съвсем друга класа, нали.
И началник на парламентарната група на управляващата партия стана пак една съвсем нова жена. Народна. Такава дето си тежи на мястото. И не само на него.
Нали.
И по всички служби плъзнаха едни съвсем нови хора с едни съвсем нови, току-що напечатани дипломи.
Сега ще търсим още по-нови. Андрей Матрака дето мамата си трака. Например.
…
Да се сменила била конституцията.
Че то тази конституция не се спазва, защо мислите, че новата ще се ?
Щом се подминават сегашните законите и правилата, защо да се спазват новите ?
Нима е виновна конституцията за това, че единственият български премиер срещу когото има неоспорими основания да започне разследване за злоупотреба с влияние– Бойко Борисов /от три до осем години затвор/ не само си джитка свободен и необезпокояван навсякъде, ами разиграва цялата държава със своите глезотии, прищевки, оплаквания и припадъци, вместо да решава задачите за които му се плаща да решава.
Или може би наистина си мисли, че е избран за примадона или герой от телевизионен сериал, а не за премиер на закъсала държава.
…
Всички негодуват срещу политиците. И дори обкичват това негодувание с граждански добродетели.
Добре де, мили хора, всеотдайни борци за народна правда, юначни защитници на слабите срещу произвола на силните – добре, ама срещу кого негодувате. Политици вече няма.
Тези от опозицията нямат никакво значение – само вдигат врява. Даже не врява, а врявичка. Имат значение тези от управляващото мнозинство. Или би трябвало да имат. Само че нямат. Те са още по по-незначителни. Те могат да бъдат купувани, продавани, прехвърляни и разменяни. Те могат да бъдат и „за”, могат да бъдат и против Белене. Могат да бъдат и за застрояването и против застрояването на каквото и да било. Те могат да бъдат всичко, обаче са нищо. Има значение единствено и само Той.
...
Негодувате срещу партиите. Добре, ама те също са като политиците. Нямат значение. Опозиционните никакво. Би трябвало да има значение управляващата. Само че тя е по-незначителна и от опозиционните. Всъщност въобще няма управляваща партия. Има управляващ Бойко. Тогава срещу кого негодувате ? Срещу какво ?
Ах, печален зор на закърнялата мисловност...
...
Да се спрат парите за партиите.
Като неизбежна сетнина – в политиката да се настани монопола на олигарсите. Нали те стават единственият източник на пари в политиката.
Да се въведе мажоритарната система.
При което същите тия пари ще набутат в парламента хора като Марешки, Ярешки и Кирил Йорданов. И хората на ТИМ-нали при мажоритарната система се гласува за хора, а не за виждания, а пък хората се налагат чрез медии и парите.
…
Хубаво, тези неща нашето общество не ги знае, не ги е пробвало, нека има още една проба-грешка.
Само че успешното поведение, онова, до което са достигнали след мъчителна развитие повечето млекопитаещи и гръбначни не е проба-грешка, проба-грешка, а проба –грешка – поправка, проба-грешка-поправка. С нашенското – проба – грешка, същата проба - пак грешка, пак същата проба, пак същата грешка, се сурваме до равнището на безгръбначните и мешестите.
...
Депутатите от 200 да станели 100. Хубаво. А пък 80 още по-хубаво. А най-хубаво да са десетина - двайсет. А пък само един-двама да са май е още по-най хубаво?
А пък съвсем още по-най баш хубаво е съвсем никак да ги няма.
…
Национализация ? Та да се затрие и последната надежда някак стопанството ни да се задвижи – вложенията. Чуждите най-вече.
...
А как всичко това се съотнася към основните, към истинските грижи и задачи на обществото ни – икономически разтеж, инвестиции, намаляване на безработицата, производителност на труда, справедливо разпределение на печалбите, законност – това никой не разяснява. И никой не би могъл да разясни.
Защото шумотевиците, които се вдигнаха напоследък никак не се съотнася към истинските грижи на обществото ни.
Решения за тях липсват.
А решение на тези задачи липсват, защото тези задачи никой и не си поставя. Или поне не си поставяше досега.
„ Ами няма такива задачи – ние не сме в криза”-думаше доскоро бившият финансов министър.
„ Има такива задачи, ама ние сме в криза, защото целият свят е в криза, а пък от целя свят ние сме най-добре” – думаше доскоро бившият премиер на България.
...
Ех, печален зор на закърнялата мисловност.
Породен от едно скритно, същностно, дълбоко и никак диалектично противоречие.
Всичките почти искания на протестиращите , както и повечето обществени настроения са в полза на ед ин едноличен режим.
Исканията и настроенията са срещу партиите, срещу парламента, срещу политиците и срещу демократичните институции. За силна ръка, която пряко да си общува с гражданските съвети, така както Ленин и Троцки пряко са си общували с работническо-селските.
Добре, ама всичко това вече го е имало.
И то не през 1917- 1921 година в година в Русия, а през 2009-2012 в България.
Как да се реши това противоречие ?
…
Едно от решенията е да се обяви Бойко за невинен, да се оправдаят всичките му действия, бездействия и провали, да се обяснят те с един неуспешен преход, за който са виновни всички други и всичко друго, но не и той, и накрая отново да му са даде всичката власт. Всичката, че и повече даже.
Другото решение е обществото ни да се освести, като представителите му след един върховен и печален зор на закърнялата си мисловност се въздигнат все пак до равнището на млекопитаещите и гръбначни.
Като второто, като по-трудно е и по-малко вероятно от първото.
…
И все пак някакъв полъх на надежда има.
Представителните партии, тоест партиите, които представят някакви, пък било те и зачатъчни обществени виждания, партиите които имат полза от запазването на демократичните отношения и институции да успеят, до изборите поне, да решат поне част от задачите на обществото ни.
При което ще се види, че Бойко е част от грижите, а не част от решенията.
Надеждата е и в това, че Президентът, може би несръчно и неубедително, но изпълни задълженията си – припомняне и отстояване на демократичните ценности.
Надеждата е и в служебното правителство.
Ако то започне да решава обществените задачи, то Бойко Борисов ще увисне. И няма да се примири. Няма да се примири да бъде втори по новините, по телевизорите, по радиата и по вестниците.
Ще измисли нови представления. Ще гледаме нови чудеса.


description: Блогът на ivoberov :: Подигравки с вярата - бива ли ? Не само бива, задължително е даже

maintext:
Постинг
31.01.2015 17:54 - Подигравки с вярата - бива ли ? Не само бива, задължително е даже
Бива подобна подигравка. Защото самата същност на вярата е такава. Тя изключва разума. Тя е извън него, тя няма нужда от него. В най-добрия случай. В най-лошия случай му е враг. А пък в нашия чуден, прекрасен свят най-лошият случай е и най-често срещаният.
Всички знаят ония думи на Тертулиан – християнският философ от втори век след Христа : „ Вярвам, защото е абсурдно”
Абсурдно, тоест противоречиво, неразумно, немислимо, нелепо, невъзможно. Но нали точно противоречивото, неразумното, немислимото, нелепото и невъзможното е хасъл, пар екселанс повод и причина за подигравки и насмешка.
Няма как да се подиграеш с разума ако си разумен. Няма как да се подиграеш с твърдението на Питагор, че сборът от квадратите на катетите е равен на квадрата на хипотенузата. Просто Питагор, или някой ученик от шести клас ще ти докаже, че това е наистина така и твоята подигравка ще изглежда неуместна и тъпа. Но затова пък може да се присмееш на всеки, който заяви, че Бог е направил човека от кал. Защото дори учениците от шести клас ще ти докажат, че не е точно така. После, разбира се, просветеният вярващ може да поясни, че под „кал” Бог може би е имал предвид първичната молекулна гмеж. Но насмешката с човека от кал пак би си била на място.
Може ли човек да се подиграе с това, че нуклеотидните вериги на хромозомите се разкъсват по време на мейозата и кросинговъра /Иде реч за оплождане /. Няма начин, освен ако не се подиграе на непознатите думи. Това е наука, а не вяра. А може ли човек да се подиграе с това, че една девственица е заченала от дух ? /пак иде реч за оплождане/. Ами може, защото е причудливо, странно, необяснимо и доста нелепо. Особено за нехристияните. После християнските тълкувателите могат да обяснят привидната нелепица с художествено иносказание или с Божие чудо, или с това, че Духът е свят. Или пък да рекат, че има недоразумение заради грешен превод на думата „мома” от арамейски на гръцки.
„Земята се крепи върху три кита. Не върху три, а върху четири. Не, върху един се крепи. Глупости говорите всичките. Земята се крепи върху костенурка „
Тази тук разправия дали е смешна ? Дали си заслужава да бъде осмяна. Дали хората, които се карат върху какво точно се крепи земята бива да бъдат подиграни ? Примерно да им се рече : „ А защо точно да са три китовете, а не трийстри. И защо да е кит, а не шаран или попова лъжичка. Защото е по-голям ли ? Ми тогава нека са един язовир шарани. Или сто локви попови лъжички. А защо да не са жабета ? И защо да е костенурка, тя не е ли малка за да крепи земята ? Аа, тя била гигантска. Ми нека е гигантска жаба тогава. А върху какво се крепят китовете, които крепят земята ?”
Не само бива да има подигравки с вярата. Трябва да има.
В продължение на две хиляди години вярата в китовете и костенурките, които крепят земята е била задължителна. И заради тази вяра вероятно е бил избит достатъчно народ.
В продължение на две хиляди години хората в цяла Европа и в целия свят дори са вярвали, че земята е плоска, неподвижна, и че слънцето се върти около нея. /Забравили Аристарх Самоски щото/. А пък Галилей, Джордано Бруно и Коперник се подиграват с вярата им. С най- съкровеното им. Бива ли това ? А ? Бива ли ? Или заслужават да бъдат изгорени на клада, защото се подиграват с вярата на милиони ?
А може би ако осмиването на вярата беше позволено, хората нямаше да се избиват един друг заради въпроси от рода на това как точно се спуска Светият дух на земята – чрез Сина и Бащата или само чрез Бащата. И дали папата е непогрешим само екс катедра, или въобще си е такъв. И бива ли да се рисува Господ. И най-вече кой точно е този господ – нашият или вашият. И само един ли е той, или са един бюлюк. И ако са един бюлюк кой точно им е бюлюкбашията.
Бива човек да се подиграва с вярата на хората. Бива и трябва.
Има хора, които вярват, че извънземните са употребили цялата си огромна енергийна мощ, всичките си смайващи познания не за друго, ами за да жънат по английските ниви. И жънейки-жънейки да предадат посланията и познанията си. Не чрез цифров диск примерно или флашка, ами като ожънат нива. Бива ли да се подиграваме на тази вяра ? И да кажем, че извънземните не са откачени жътвари ?
Не само бива. Трябва. Защото вярващите могат да превърнат тази своя вяра в идеология. Да обявят себе си за висша раса, избрана от извънземните да спасят света. И спасявайки го да избият всички, които не споделят свещената им вяра в извънземните.
И това мислите, че не се е случвало ли ?
Не хиляди, а милиони са вярвали в свещената мисия на Хитлер и в расовото превъзходство на арийците. Бива ли човек да се подиграва с вярата на тези милиони ? Трябва ли ?
Не хиляди, а милиони са вярвали в това, че най-големият вожд на всички времена и народи Сталин /или пък беше кормчията Мао/ ще добута света до сияйните върхове на комунизма. И са избили ония други милиони, които не са споделяли тази вяра. Ония, които са се подигравали на Сталин, Хитлер и Мао.
Ами я си припомнете летописите на човечеството /ако някога въобще сте ги чели/. Не са ли тези летописи в една много голяма своя част, борба на разума с вярата ? Борба на разума срещу божествената същност на фараона и царете, срещу властта им, която уж била дадена от Бога, срещу обсебването на светската държава от църковните канони и шериата, борба на разума срещу инквизицията, срещу малоумските представи за устройството на света и вселената, срещу кланетата на вартоломеевата нощ, срещу верските войни, срещу налудността на нацизма, комунизма, маоизма и средновековния ислямизъм.
А дали една вяра става по-истинска, ако се споделя от милиони и милиарди /маоизма/, или е точно обратното – става по-лъжлива ?
Има един известен българин, който се е подигравал с най-скъпото и най-святото на всички българите – тяхната православна вяра. И който ги е оскърбява по най-безобразен начин. Не това не е поп Кръстю. Предателят поп Кръстю, чието име носи знака Христов си е бил ревностен вярващ. Името на безобразния неверник и подстрекател, който се подиграва с вярата на народа си е инакво. Започва с „Бо” и завършва с „тев”. Сетихте ли се. Точно той определи православните като „скотове” / „ Не ти, комуто се кланят калугери и попове и комуто свещи палят православните скотове „ /. Точно той рече на българите „А вий, вий сте идиоти” А пък друг един прочут безобразник се отрече от верското си призвание, захвърли и вяра, и расо и започна да се занимава със съвсем светски и не дотам богоугодни дела. Неговото име вече няма да ви кажа. Но като започнете по празници да споменавате Ботев и Левски не е зле да знаете, че те са се подигравали, всеки по своя си начин с най-святото на българите – вярата им. Или ще речете „заслужили са си куршума и бесилото”, защото са се подиграли с най-святото на българина. Също както и убитите френски журналисти са заслужили съдбата си.
Ами знаете ли. Повечето българи непосредствено преди и непосредствено след Освобождението точно това са думали : „Тия двамата – Ботев и Левски са заслужили куршума и бесилото, защото са били неверници, нехранимайковци и разбойници”
Една пък мъничка част от световните хора в една мъничка държава допреди десетина година много силно вярваха че Негово Величество Симеон Сакс Кобургготски ще оправи държавицата им само за осемстотин дни.
Бива ли човек да се подиграе с вярата тези хора ?
Не само бива, но и трябва. И тези които не са се подиграли с вярата на лековерните сега да се би трябвало да чувстват барем мъничко гузни. Е, не се чувстват, разбира се.
Други пък вярват, че Бойко Борисов ще оправи България.
Бива ли човек да се подиграва с вярата им ? Не само бива, а и трябва. И не само защото Бойко Борисов няма да оправи България.
Просто всяка вяра бива, може и дори трябва да бъде подиграна. Истинската вяра ще устои на подигравките. Лъжливата ще отвърне с потисничество и убийства.
Ето, например, аз вярвам, че може би има наистина има някакво висше нравствено начало извън нас. Може би, дай Боже, или който или каквото и да е там горе, наистина да е така. Бива ли човек да се подиграе и осмее тази ми лековерна вяра. Бива, разбира се. И подигравките с нея няма да я накърнят. Надеждата, че има такова нравствено начало ще си остане, колкото и да е глупава. Аз, разумният човек, хомо сапиенс, осъзнавам, че надеждата ми е глуповата не се сърдя на присмехулниците, дори съм им благодарен – те ме отрезвяват.
Вярвам също, че приказките на индианеца дон Хуан, описан от Кастанеда са верни, или най-малкото в тях има нещо вярно. Бива ли присмехулниците да осмиват тази ми вяра. Ами бива, защото е смешна. И без подигравките им съвсем ще се занеса по разни индиански глупотевини.
Абе каква е тази вяра, дето се чувства уязвена и се плаши от две рисунки. Каква е тази вяра, която убива заради писанията на някакво си вестниче.
Това е вяра лъжлива и куха. Ако ли пък е истинска, това е злокобна и мракобесна вяра. Такава вяра е зло. И не само бива да бъде подигравана. Трябва да бъде подигравана. И не само подигравана.
От Волтер и Русо, през Ницше и Ботев до Монти Пайтън, християнската вяра е била и подигравана, и проклетисвана. Но е устояла на изпитанията. Не чрез убийства и рязане на глави, обаче. Устояла е, защото е разбрала основното – от нея има смисъл само ако проповядва любов и доброта. Защото е разбрала и осмислила в думите на апостол Павел :
„ Да имам пророчески дар и да зная всички тайни, да имам пълно знание за всички неща и такава силна вяра, че да мога и планини да преместям, - щом любов нямам, нищо не съм…”
Време е и мохамеданската вяра да разбере, че ако няма любов в нея, ако няма доброта нищо не струва. И никакво уважение не заслужава, а само присмех и подигравки. Най-малкото.
Съвременното осмисляне на вярата е призвание, отговорност, задължение на съвременните верски тълкуватели, на свещениците и на знаещите люде.
Защото и в Библията, и в Корана има кръвожадни и войнствени наставления. И дори не само в Стария завет на Библията, и в хрисимия Нов завет ги има : „ Не мислете, че дойдох да донеса мир на земята; не мир дойдох да донеса, а меч „ /Матей 10, 34 /.
Само че християнските свещеници и тълкуватели са изпълнили своя човешки дълг – разяснили са иносказанието на тия Христови думи. А мюсюлманските свещеници не са изпълнил човешкия си дълг, ако въобще са го осъзнали. Хитровато и страхливо те си позатрайват за кръвожадните места в Корана.
Абе наглед чудна работа. На пръв поглед чудна. Как само се сплотяват, как се поддържат, как се подкрепят наглед противоречиви възгледи, разбирания, вери, люде и управници. Същите тези комунисти и социалисти, довчерашни атеисти, които унищожаваха храмове, горяха икони, убиваха свещеници и се подиграваха с всички богове, сега обясняват как убийците на Шарли защитавали вярата си и "най-святото си".
Не другаде, а тъкмо по руските форуми и мегдани, тъкмо руските православисти и дугинисти /от шантавия пророк Дугин/, които щели били да обединят християните от целия свят, защото били много истинни, духовни и хасъл хептен православни, най-откровено и грозно злорадстват по повод убийството на френските присмехулници и съвсем открито и безсрамно подкрепят убийците. Защо ?
Каква наистина обединява ислямските и православните фундаменталисти, бившите и настоящите комунисти, бившите и настоящи фашисти, путинистите и джихадистите.
Кое кара някои нашумели наши православни български умници, дето шетат из медиите да подкрепят варварството. С тарикатския, а всъщност подличък довод, че рисунките на Шарли не били изискани, нито остроумни. Или с изтъркания вече лаф „ ама за онези хора тия неща са свети и това им е вярата”. Кое точно им е вярата и кои точно неща са свети – рязането на глави и на половите органи на жените, изнасилването на малолетни, забраната за изповядване на други вери, освен исляма, масовите убийства, мъченията бичуването на площада, какво ли ?
Нали не става въпрос за подигравка с вярата на някоя женица, която пали свещи за близките си, а за подигравка с кожодери, главорези, убийци и насилници, които си мислят, че техните зверства са нещо свещено и благосовено и вярата им.
Та какво обединява православния и ислямския фундаментализъм, какво обединява комунизма и фашизма, путинистите и льопенистите, руските чиновници и нашите нови и стари леви ? Кое е общото между тях ?
Писал съм за това ето
. Впрочем общото между тях вече е достатъчно видно.
Европа е била християнска. През средновековието са й викали не Европа, а "Християнските земи". И сега е предимно християнска. Но не християнството отличава Европа от останалия свят. В основата на Европа са достиженията и ценностите на древния Рим и Елада, възродени и развити след тъмните векове на верско мракобесие. То затова и оня отрязък от време се нарича Възраждане. Чак след това следва християнството. Но изповедания, религии, вери и суеверия има всякакви и навсякъде. Единствено и само в Европа, обаче има векове на хуманизъм, на просвещение, на наука, разум и индустриализация. С началА, които с времето са се разпространили по всичкия останал свят. Единствено и само Европа е постановила неотменими човешки права, възприети по-късно и в останалите развити страни. Единствено и само Европа поставя гражданското общество над държавата, а човекът над гражданското общество. Чак после това се случва в и в САЩ, които всъщност са производни на Европа като държава . Единствено и само в Европа човекът е върховна, основна и неотменима ценност. В Европа и в държавите, които станаха производни на културата и цивилизацията й. Единствено и само в Европа свободата на мисълта и словото и въобще свободата, а също и демокрацията, са основополагащи правила в човешкото съжителство .
И всички тези особености на Европа - люлка и основа на земната цивилизация са достигнати, осмислени и постановени след хилядолетни усилия, след безкрайни кръвопролития и мъки, след стотици безсмислени войни, след убийства, кланета, потисничество, след въстания, промени, преобразувания, борби, падения и възходи.
За всички тези достижения развитият свят е платил толкова висока цена, че не бива да отстъпва с нито едно свое достижение пред настъпващото варварство. Нито и с най-малкото даже.
И няма какво да се самозалъгваме и заблуждаваме. Става дума за настъпващо мракобесие и варварство на хора, които въобще не споделят онези ценности, въобразени от развития свят като общочовешки. Не, те не са общочовешки. Те са европейски преди всичко.