title: Да носиш в сърцето си съчувствие

maintext:
Тя се казва Йоанна. Има искрящи тъмни очи и дълга черна коса. Крехка и дребна фигура, но с бистър и бърз говор. Дълбоко в нея има скрит чар, който заинтригува и те кара да се вгледаш внимателно. Говори за себе си без превземки. Открито и честно споделя за преминалия и не лек живот в Америка. Двамата с нея седим в парка на Des Plaines под навеса на една беседка, където тук днес ще има голямо парти-среща на всички от агенцията за социално подпомагане на деца с инвалидност. Тук само след няколко часа ще се съберат много деца от най-различни разстояния. Те ще дойдат със своите придружители от близо и далеч, за да се срещнат и запознаят в една приятна атмосфера, обградени от красивата природа на парка.
Въпреки, че срещата е обявена за два след обяд, Йоанна е станала в пет часа сутринта, за да може да осигури това приятно място. Редувайки се с баща си, тя докарва всичко необходимо за "купона". Масите са отрупани с безалкохолни, сладкиши, натурални сокове, кейкове и много други лакомства. Малко преди уговорения час ще дойде и основното ястие, което тя е поръчала в кухнята на църквата "Света София". "Постарах се да има от всичко, което едно дете би пожелало - казва тя - за мен и моята агенция днешният ден е специялен. Да организираш едно такова парти навън е много трудно, както за мен, така и за тези хора, но пък си заслужава ".
Йоанна пристига с родителите си в Чикаго на десет години. Днес когато си спомня за началото на емигрантския живот на семейството и я побиват тръпки. Никога няма да забрави сълзите през онези нощи, когато е трябвало да спи сама, докато родителите и работят на летището. Чуждият език, чуждата страна и средата от непознати и странни хора около нея. Разбира се, тя знае, че почти всички идващи в Америка българи са преминали през този стрес, но споменът остава. Днес може само с въздишка да поглежда назад.
Завършва американското си образование и започва работа като социален работник в Лас Вегас. След като практикува известно време, взима едно смело решение и открива собствена агенция за подпомагане на хора с увреждания. Запознава се със законите на страната и започва да набира клиенти. Така за всеки свой клиент тя успява да осигури всичко, което му се полага. Защитава ги и едновременно ги внедрява в обществото. Разяснява и дава информация на родителите за всичко, което законът в тази страна е предвидил за хората инвалиди. Днес телефонът и не спира да звъни дори и през нощта. "Наскоро помогнах да настаним дъщерята на един нигериец - разказва тя - майката е починала от рак и той се оказал в изключително затруднено положение. Също така направих всичко възможно да настаня едно дете, изоставено от родителите си, което беше приютено от 78 годишна жена.., много бих могла да разказвам, но не е нужно. За мен е важно, че освен съчувствието, което изпитвам към тези деца и възрастни, аз го превръщам и в мой дълг.
Днес агенцията на Йоанна има свой офис и десетина служители. Клиентите са от всички националности, затова има нужда и от хора, владеещи техните езици. Често родители звънят, търсейки придружител за тяхното дете или възрастен. За това тя се нуждае от желаещи да работят с нея. Преценява кой може да поеме този клиент и му звъни. Много често има нужда от придружител, който да заведе детето или възрастния на кино или разходка в парка.
Разговарям с Йоанна и си мисля, че за да откриеш такава агенция, наистина трябва да имаш голямо сърце. Уреченият час наближаваше и под прохладния навес започнаха да се събират клиентите на моята събеседничка. Придружители и родители паркираха колите си и изваждаха инвалидните колички от тях. Десетки балони под беседката посрещаха гостите на това мило парти. Имаше дори и музика. Чуваше се смях, правеха се закачки и се разменяха кенчета безалкохолно. Партито постепенно се превръщаше в един шумен купон. Разговаряха и се веселяха по между си децата. Радваха им се отстрани и родителите, и служителите.
"Доволна съм, защото всички успяха да дойдат. Това е тяхното градинско парти" - каза Йоанна. И тъй като е възможно читатели на вестник "България " да се заинтересуват от тази българска агенция, попитах как може да се свържат. Ето телефона на офиса в Des Plaines: 847 813 5108.
Добри Карабонев
кореспондент на в. "България"


description: Вестник БЪЛГАРИЯ - най-големият български седмичник в САЩ

title: "Върви, народе възродени, Към светли бъднини върви."

maintext:
На 17 септември, точно на християнския празник, Вяра,Надежда и Любов, отвори врати още едно училище -„Малко българско училище в Огънкуит", щат Мaine.Учебното заведение е филиал на станалото вече популярно сред сънародниците ни „Малко българско училище в Чикаго"
На тържественото откриване присъствуваха 22 деца, техните родители и много приятели.
Децата са разпределени в 3 групи - детска градина - с учител- Иванка Ангелова , Предучилищна - с учител Живка Бабикова и 1 клас - с учител Цветелина Стоянова.
Тържеството беше открито с кратка литературна програма, изнесена от децата,след което г-жа Живка Бубалова - Петрова от името на борда на „Малко българско училище" поздрави с „Добре дошли" деца, родители и учители и им пожела спорна учебна година. От името на борда бе съобщено и, че госпожа Ц. Стоянова е определена да поеме длъжността на училищен ръководител.
Поздрав към всички присъствуващи отправи и г-жа Боряна Доливер, координатор на проекта за новото училище, без чиито - ентусиазъм, постоянство и борбеност - мечтата за българско училище нямаше да стане реалност.
Последва време за почерпка с вкусните лакомства, приготвени от майки, баби и учителки.
Снимки за спомен и ето, че се изви кръшно българско хоро!
След края на веселата част, дойде време за работа! Децата заеха местата си в класните стаи и дългоочакваният учебен процес започна - вълнуващо и емоционално, с много подаръци и изненади за малки и големи ученици
На добър час, деца и учители, и нека слънцето огрява пътя на всички, които сеят зрънцата на познанието !
Успешна учебна година и нека родителите ви да проявят постоянство и упоритост в Делото, за да пребъде българския език и да е жива културата ни там, където има българи!
Живка Бабикова, Огънкуит
за в. „България"

fasttext_language: bg


title: "Левски" (Чикаго) с разгромна победа над поляци

maintext:
"Левски" (Чикаго) разгроми с 12:2 "Стари Бики" в мач от първенството за над 30-годишни в Премиерлигата. На полувремето резултатът беше 5:0. Бившият професионален футболист Танко Дяков вкара четири гола, по един хеттрик записаха Христо Драганов и Евгени Михайлов, а по веднъж отбелязаха Ангел Баков и Бато Радонич. С тази победа "Левски" излезе начело кръг преди края на първенството с 34 точки. Веднага след "сините" са "ДиПол" и "Оасу" с по 33 точки, като "ДиПол" имат мач по-малко.
"Очаквана победа, поляците не са от грубите отбори и това ни позволи да разгърнем потенциала си. Сега прехвърлихме напрежението в другите два лагера, който играят тази неделя. За "Левски" е най-добре те да завършат наравно. Всичко зависи от нас, ако победим в последния си мач ставаме шампиони за трети пореден път", коментира организаторът на "Левски" (Чикаго) - Николай Василев.
Тази неделя "Левски" почива и очаква развързката между двата си основни конкуренти "ДиПол" и "Оасу". В последния си мач на 02 октомври (неделя) българите гостуват на "ДиПол". Мачът ще се изиграе от 9:30 часа сутринта на адрес: Oak Brook Polo Grounds, 700 Oak Brook Rd, Oak Brook, IL 60523.
В същата възрастова група, но в "червената" дивизия, най-старият български отбор "Балкан" отнесе с 9:1 полския тим "Търновия". Почти всички от отбора се разписаха във вратата на поляците.
"Бяхме се подготвили, но не се получи мач. Липсваше ни мотивацията срещу доста по-слабия противник. Въпросът беше с колко ще победим, автоголът, който си отбелязахме ни събуди и разгрома започна", каза играещия треньор на "Балкан" - Николай Димитров.
Другият ни представител в групата "България" победи с 3:1 друг полски отбор "Висла" 1927. Головете за "юнаците" вкараха Светозар Гюров от дузпа, Анатоли Вътев и Венцислав Календжиев с глава, след асистенция на Вътев.
"Изиграхме слабо първо полувреме, направихме много пропуски. През втората част бяхме по-концентрирани, заиграхме с повече подавания и разигравахме добре. За дербито с "Балкан", очаквам да се стегнем максимално и резултата сам ще покаже", каза играещият помощник-треньор на "България" - Теньо Минчев.
Тази събота от 4:30 часа след обяд е българското дерби между "България" и "Балкан". Срещата ще се изиграе на адрес: 1 W Waverly Rd, Arlington Heights, IL 60004.
Радостина Павлова
кореспондент на в. "България"


title: Изкуството да спасиш изкуството

maintext:
Как детройтската общественост спаси своя най-значим музей
На 1-ви септември тази година Детройтският институт по изкуствата отбеляза годишнина от създаването си през далечната 1885 г. чрез впечатляващо фотографско шоу, прожектиращо творбите на 21 местни фотографи върху югоизточната стена на музея. Показаните фотографии от живота в Детройт целяха да провокират обществена осведоменост и публични дебати по наболели проблеми. Визуалният спектакъл бе символичен за самия музей, който доскоро бе в центъра на голям обществено-политически дебат.
След близо две годишни битки, целящи запазването на безценни произведения на изкуството, днес Детройтският институт по изкуствата отново фокусира усилията си върху организирането на изложби и представянето им пред широка публика. Безпрецедентната заплаха срещу института, съхраняващ творби на Ван Гог, Матис и Пикасо, бе резултат от фалита на мегаполиса през лятото на 2013 г. и невъзможността му да финансира пенсионните фондове. И докато за мнозина от кредиторите на Детройт разпродажбата на шедьоври бе логична стъпка към погасяването на дълговете, за жителите на щата такъв акт би бил кощунствено посегателство върху най-значимата културна институция на Мичиган.
Популярният храм на изкуствата е известен не само със своята богата колекция, но и с историята, и уникалната връзка с публиката си. Считан за една от шестте най-богати колекции на територията на САЩ, основаният през 1885 г. музей се помещава в сграда в историческия център на града, проектирана от известния архитект Пол Крет. Освен наброяващите над сто галерии, музеят има аудитория за 1150 човека, лекционни зали, богата арт библиотека, арт магазин, вътрешен двор за концертни изяви, ресторант и модерна лаборатория за реставрация на картини.
Колекционерското начало на Детройтския институт започва през двадесетте години на миналия век благодарение на тогавашния директор и меценат Уилям Валентинер, чиито връзки с европейски творци и търговци на изкуствата спомагат за началото на днешната свръх богата колекция от 65 000 произведения на изкуството. Със своите 630 000 посетители годишно институтът редовно намира място в класациите за най-посещавани музеи в света, а музейният кампус е регистриран в националния регистър за места с историческа значимост.
Именно културната значимост и популярността на музея предизвикаха шок сред милиони любители на изкуството в САЩ, след като плановете за разпродажбата на колекциите му заеха централно място в новинарските емисии малко след фалита на града. И докато паричните проблеми на Детройт не изненадаха никого, фалитът беше поредното необикновено обстоятелство около съдбата на музея през последните години. Само две години след широко рекламираното обновяване на сградата през 2007 г., музейните управници се видяха принудени да наложат двадесет процентно намаление на бюджета и съкращение на персонала. Рецесията доведе и до едно от най-интересните гласувания в историята на Мичиган през 2012 г., когато жителите на заобикалящите Детройт предградия демонстрираха силната си връзка с музея. Приет бе десетгодишен план за повишаване на данъците за недвижимо имущество, чиято годишна сума от 23 милиона да субсидира института. Одобреното повишение на таксите възлиза на 70% от годишния бюджет на музея, а в замяна жителите на гласувалите градове получиха безплатен достъп до неговите експозиции.
Въпреки широката местна подкрепа, фактическата собственост на музейните колекции се превърна в оспорвана съдебна битка, продължила години наред. От една страна, повечето от произведенията на изкуството са частни дарения от граждани и организации, които едва ли са допускали, че дареното от тях би могло да послужи за средство за пълнене на градските каси. От друга, застрахователните компании Syncora и Financial Guaranty Insurance Co. , намесени във фалита на Детройт твърдяха, че музейните колекции могат да бъдат продавани с цел погасяване на градския дълг от 18 милиарда долара, въпреки че музеят не е нито кредитор, нито длъжник по отношение на градските фискални проблеми.
Допълнително усложняващи ситуацията бяха и споразуменията, съпътстващи покупката на част от картините. Така например, адвокатите на музея излязоха със становище, че през 1923 г. италианското правителство налага забрана за препродажба на една от най-популярните картини на Тинторето „Мечтите на хората". Подобни възбрани има върху повечето произведения на изкуството, дарени от частни колекционери и фондации на музея.
Съдебните битки между музея и градската управа достигнаха ново измерение през декември 2013 г., когато детройтският кризисен мениджър Кевин Д. Ор възложи на реномираната акционерна къща Кристи'с да състави оценка на колекциите. Оценката на специалистите от Кристи'с обхвана единствено творбите, закупени изцяло с градски средства, наброяващи едва пет процента от изложеното в музея. Според докладите на акционерната къща въпросните творби биха могли да донесат печалба от около 866 милиона долара. Според независими експерти обаче неофициалната оценка само на 38 от музейните шедьоври, останали извън петте процента, би генерирала 2.5 милиарда долара приходи. Сред тях е автопортрет на Ван Гог, оценен на 150 милиона, който е първата изложена в САЩ картина на гениалния художник. В спора на оценките се намесиха и независими кредитори, които предложиха да закупят картини на по-високи суми от обявените от Кристи'с.
Оценката на Кристи'с доведе до вълни от масово възмущение във всички краища на САЩ, а Детройтският институт по изкуствата се оказа единствения музей в страната, чиито колекции някога са били застрашени от продажба. Музейните ръководители се възмутиха публично от формалната оценка на де факто безценни произведения и споделиха опасенията си, че това би поставило началото на края на културната институция. Новосформирани обществени организации в подкрепа на музея организираха масови демонстрации пред неговите врати, а политически лидери призоваха за запазване цялостта на музея. Със свои аргументи срещу продажбата на шедьоври се включи и мичиганският министър на правосъдието Бил Шуте, според когото насилствената продажба би била незаконна, тъй като музеят съществува в интерес на широката публика и следователно има статут на благотворителна организация.
Ситуацията бе допълнително усложнена от факта, че по документи институтът е под опеката на градската управа от 1919 г. насам. Това е годината, през която даренията на частни лица към музея рязко намаляват, водейки до решението на управниците му доброволно да преминат под контрола на Детройтската община. През 1955 г., обаче, градската управа решава да преустанови финансирането на музея с общински пари, а през 1997 г. независим борд на директорите поема управлението му. Именно независимата администрация на музея успява да разшири сградата му и обогати колекциите, превръщайки го в световна атракция.
Споразумението за съдбата на културната институция дойде през ноември 2014 г. в навечерието на плана за реорганизация на Детройт, възлизащ на седем милиарда долара и кулминиращ няколкогодишни опити за споразумение между засегнатите от фалита страни – градски служители, пенсионери, предявители на полици и други кредитори. Според добилата популярност като „грандиозна сделка" Детройтският институт по изкуствата запазва безценната си колекция и се освобождава напълно от опеката на градската управа. Музеят продължава съществуването си като напълно независима организация с идеална цел, която не може да бъде застрашена от разпродажба.
„Грандиозната сделка" бе постигната след като обществени и бизнес фондации, частни дарители и щатската управа на Мичиган събраха 800 милиона долара, срещу които откупиха правото на музея да запази безценните си колекции. Парите бяха предоставени предимно на пенсионните фондове на градските служители, изчерпани в резултат на кризата и последвалия банкрут на града.
В замяна музеят пое ангажимент да осигури сто милиона долара от дарения, които да предостави на Детройт под формата на годишни вноски от пет милиона в продължение на двадесет години. Тази нелека финансова цел всъщност се оказа лесно постижима и през януари 2015 г. председателят на борда на директорите Южийн А. Гаргаро обяви, че средствата са вече събрани чрез щедри дарения от корпорации, фондации и частни дарители. Сред най-големите дарители на музея са автомобилните компании Форд, Крайслер и Дженеръл Моторс, предоставили безвъзмездно 26 милиона. Други 27 милиона бяха дарени от местния бизнес, включващ банки, транспортна корпорация, топлофикационно дружество, газопроводна компания и частно застрахователно дружество.
Въпреки благоприятния завършек на „грандиозната сделка" Детройтският институт по изкуства все още е далеч от добрата позиция, в която се намират останалите големи музеи в САЩ. По време на двегодишните съдебни дела музеят преустанови дарителските си кампании и изразходи милиони за адвокатски хонорари. Нелеката съдебна ситуация отчужди потенциални дарители, а голяма част от парите, предоставени от дългогодишни партньори отиват към стоте милиона, които музеят дължи по сключеният с Детройт договор. През юни миналата година дългогодишният директор Греъм Бийл излезе в пенсия, а само няколко месеца преди това институтът бе разтърсен от скандал за изплатени бонуси от 90 000 долара на свои висши служители през 2013 г. След придобили публичност документи парите бяха върнати в бюджета на музея, но мнозина изказаха неодобрението си спрямо фискалната му политика.
Благодарността на Детройтския институт по изкуствата към публиката и нейната подкрепа бе демонстрирана не във високопарни слова и патетични изявления, а чрез впечатляваща изложба на Диего Ривера и Фрида Кало, оставили ярък отпечатък върху Детройтската арт сцена. Показаните 70 творби на двамата именити творци проследяват не само тяхната лична и творческа еволюция, но са метафора на всичко, което музеят се стреми да бъде – локална, интернационална, духовна и значима институция за изкуството и неоспоримото му значение в живота.
Анелия Петрова
за в. „България"


title: Вестник БЪЛГАРИЯ - вестникът на българите в САЩ

maintext:
Държавният департамент обяви официално изданието на Програмата за разнообразяване на имигрантския поток (DV) за 2018 г. на 16 септември 2016 г. Програмата DV-2018 ще се проведе изцяло по електронен път на следния уебсайт: www.dvlottery.state.gov.
Важна промяна: Участниците трябва да изпратят скорошна снимка, направена през последните шест месеца. Заявки за участие, които са със снимката от последното издание на програмата (DV-2017), ще бъдат дисквалифицирани.
Електронните формуляри за регистрация се подават от 12 ч. на обед, Източно стандартно лятно време, на 4 октомври 2016 г. до 12 ч. на обед, Източно стандартно време, на 7 ноември 2016 г. Кандидатите могат да попълнят електронния формуляр E-DV на адрес www.dvlottery.state.govпрез периода за регистрация. Не се приемат заявки за участие, изпратени по пощата.
Няма такса за попълване на електронния регистрационен формуляр за участие в програмата. Участниците ще получат официален номер за потвърждение на регистрацията си. Изключително важно е да запазят този номер до 30 септември 2018 г. Единствено чрез него участниците ще могат да проверят дали са изтеглени в програмата DV-2018. Всички участници, включително тези, които не са избрани, ще могат да проверят статуса на заявката си за участие чрез функцията Entrant Status Check на уебсайта на програмата wwww.dvlottery.state.gov след 2 май 2017 г. Изтеглените участници, които отговорят на указанията, предоставени им на страницата за потвърждение, ще получат информация за насроченото интервю за имигрантска виза също чрез Entrant Status Check. Данните за DV-2018 ще бъдат достъпни чрез Entrant Status Check поне до 30 септември 2018 г. Съобщения до тези, които са изтеглени, НЯМА да бъдат изпращани по електронна или обикновена поща.
Всеки получател на писмо или имейл, в който се твърди, че е спечелил от програмата (лотарията за зелена карта) или му се обещава зелена карта, може да е сигурен, че съобщението е подвеждащо и измамно. Освен това не се извършва плащане към трета страна в процеса по кандидатстване за виза от лотарията за зелена карта. Единственото необходимо плащане е самата такса за виза, която се плаща в Посолството на САЩ.
Кандидатите могат сами да подготвят и да изпратят електронните си формуляри или да помолят някой друг да ги изпрати от тяхно име, но всеки участник трябва да е сигурен, че информацията е точна и пълна.
Законът допуска само един електронен формуляр за всеки участник по време на периода за регистрация. Кандидати, които са изпратили повече от един формуляр, ще бъдат дисквалифицирани. Възможно е обаче двама души, които са съпруг и съпруга и отговарят на изискванията, да подадат по един отделен формуляр, като включат в него своя брачен партньор.
Инструкциите за лотарията за зелена карта са публикувани на английски и на български в сайта на Посолството. Ако имате допълнителни въпроси, след като прочетете инструкциите, можете да ни изпратите имейл на адрес Е-мейл адресът e защитен от спам ботове. или да се обадите на отдел „Имигрантски визи" на тел. 02-937-5100 всеки работен ден от 9 до 12 ч.
Важно съобщение за участниците в Програмата за разнообразяване на имигрантския поток за 2017 г. (DV 2017)
В сайта на лотарията www.dvlottery.state.gov са добавени допълнителни участници към „спечелилите" при проверка на статуса чрез Entrant Status Check (ESC). Моля, използвайте Вашия уникален номер за потвърждение, за да проверите резултата от участието си в програмата. Препоръчително е спечелилите участници да попълнят онлайн формуляра DS-260 незабавно, за да може да се насрочи интервюто им в съответното американско посолство или консулство. Посолствата и консулствата имат ограничен брой часове в месеца за кандидати от лотарията и затова е от съществено значение избраните от програмата да започнат визовата процедура веднага.
Държавният департамент няма да изпраща на спечелилите уведомителни писма или имейли за това, че са изтеглени от лотарията. Ако получите някакъв имейл от Държавния департамент, той ще Ви насочи към функцията Entrant Status Check на www.dvlottery.state.gov.
Участниците трябва да запазят номера за потвърждение до края на процеса по кандидатстване за виза. Номерът за потвърждение на регистрацията Ви ще Ви е нужен за получаване на информация чрез Entrant Status Check през целия процес.
Държавният департамент няма да изисква никакво плащане с изключение на таксата за молбата за виза, която се плаща по време на интервюто в американското посолство или консулство. Всяко лице или фирма, които твърдят, че са свързани с американското правителство и изискват плащане чрез Уестърн Юниън или онлайн плащане във връзка с DV програмата, са измамни.
Само интернет сайтове, които завършват на „.gov", са официални сайтове на американското правителство. Много други уебсайтове (напр. с разширение „.com", ".org" или ".net") предоставят информация или услуги, свързани с имиграция или визи. Държавният департамент не подкрепя, не препоръчва и не спонсорира информацията или материалите в тези сайтове. Бъдете предпазливи с всяко лице или фирма, които изискват лична информация по имейла.
Програмата за 2017 г. (DV-2017) приключва на 30 септември 2017 г. Ако обаче всичките 50 000 DV визи бъдат издадени преди тази дата, програмата ще приключи по-рано. Спечелилите участници трябва да започнат да действат още сега, тъй като процесът може да бъде продължителен. Визи по програмата DV-2017 не могат да бъдат издавани след 30 септември 2017 г.Напомняме на участниците да проверят статуса на регистрацията си в програмата чрез Entrant Status Check на www.dvlottery.state.gov, като използват номера за потвърждение, който са получили при първоначалното подаване на молба за участие.
Посолство на САЩ в България


title: Как се организираше едно бягство на Запад...!?

maintext:
Бягството на Запад в годините на комунизма у нас беше нещо, което не можеше да се случи първо на всеки, второ, не всеки можеше да го организира успешно, че дори и неуспешно! По-будните хора бяха тези, които успяваха да достигнат до необходимото психологическо състояние на духа и възприятията си, за да се убедят, че животът навън, в чужбина, за тях би бил много по-добър от този, който можеха да водят в родината си, която беше поробена от една зловонна идеологическа поквара!
И така, един българин споделя своите преживявания при организирането на бягство от България във времената на така нареченото „развито социалистическо общество". Това е историята на Х. И.:
„...Ще бягам през граница. Купувам раница, спален чувал, консерви, зимни обувки, абе всичко необходимо да не огладнея и да не се простудя. Тъпанар! Ама още не знам. Казвам един следобед на М., че отивам по далавери за два три дни. Качвам се на влака за Кюстендил и заминавам, пристигнах надвечер и полека лека излязох от града в посока запад. Вървях цялата нощ, на разсъмване бях минал границата мисля? Защото долу в котловината се виждаше едно градче. Започнах почти подхвръквайки да се приближавам към града. Когато навлязох в първите улици бях като попарен... Това беше пак Кюстендил...!"
Така започва удивителната си история един обикновен българин, който вече от години живее извън родината. Много от бягащите по времето на комунизма попадат в подобни ситуации, защото няма на кого да разчитат, нямат план, нямат информация и не рядко попадат в капани.
Х. И. все пак се доверява на свой приятел, лежал в затвора, за да му помогне. Отговорът от приятеля му не закъснява: „...Ти не си у ред...! Размисля малко и ми казва познавам един, ама не съм сигурен дали ще иска с теб... Колко питам аз... О, за теб гратис, само ще ми дадеш каналите ти за търговията и доларите... ОК? Човекът живее в Поморие. Имаше вече една Лада, качваме се и потегляме за Поморие. На отиване всичко върви нормално. Пристигаме в ранния след обяд, питаме в градчето няколко гъзара, дали знаят къде живее В.! В. ме попита какво искам?Аз му казах, че търся човек да ме ,,прекара'' през границата". На сутринта нашият човек се оказва излъган, а голяма част от парите му вече ги няма.
Това също беше често срещана практика, когато някой организира бягството към нормалния свят, но това далеч не е най-страшното, защото това можеше да завърши и в местното управление на полицията! Одисеята обаче продължава и по-късно:
„...Трябваше някъде да пием и да ни видят, че излизаме пияни от там. Отидохме до един бар в Горна баня, там доста народ ме познаваше, пихме по едно питие и другите, които поръчвахме ги изхвърляхме тайно. От там отидохме на гарата и взехме влака за Петрич. От гарата си взехме по два сандвича, като изядохме по един, а другите ги прибрахме...", спомня си Х.И. По-нататък влакът става все по-безлюден, докато накрая се качват служители, за да проверят откритите листове – документите, които дават право за пребиваване в гранична зона.
„...Първата нощ вървяхме през някаква хълмиста местност. На изток в далечината виждах Пирин, върховете и бяха заснежени. Призори В. каза, че трябва да намерим място, където да се скрием. Намерихме едно като барака и влязохме вътре, той легна и почти веднага заспа, мен обаче сън ме не лови. След няколко часа чух в далечината, че някой пееше, след няколко минути видях един дядка с едно магаре, който идваше директно към бараката. Когато стигна на нивото на прозореца спря да пее и хвърли един бърз поглед... В момента, в който дядката се отдалечи събудих В. и му казах какво е станало. Излязохме и тичахме към отсрещния баир, минавайки покрай някакво ручейче, влязохме във водата и тичахме известно време така, после намерихме един склон с изпопадали листа и се зарихме под тях. Така дочакахме вечерта...".
Тази история вероятно е позната на много хора, които са минали по този път. Това е стандартът на страха, страха от неочакваното, но най-вече – страхът от това, че може и да не успееш, а ако те заловят, съдбата ти в комунистическа България няма да е никак хубава!
„...На едно място В. спря като закован и ми показа на лунната светлина една тънка и лъскава жичка, не ми беше трудно да разбера, че това е предупредителна инсталация, прескочихме я, продължихме напред, това означаваше, че се приближаваме!
Повървяхме още няколко километра, прескачайки тук-таме въпросните жички и на върха на едно възвишение се озовахме пред кльона-оградата...".
Действието се развива през 70-те години на ХХ век. Историята на Х.И. по всяка вероятност скоро ще се превърне в увлекателна книга, защото той вече публикува голяма част от текста в личния си профил във фейсбук. Умишлено не изписваме имена, за да не досаждат хората на героя на тази история.
Не можем да разкажем всичко тук, защото и мястото е ограничено, а и историята тепърва ще живее свой живот. Авторът й е написал нещо, което макар все още да е суров текст, има всички шансове да се превърне в полезен документ за едно историческо време.
Тези истории трябва да се разказват именно по този начин, за да може младите хора днес да знаят какво е било преди, да не забравят истината, защото който не познава историята си, няма бъдеще...!
Венцислав Жеков
кореспондент на в. "България" в София


title: на Каймакчалан след 100 години (Част втора)

maintext:
Границата минаваме рано сутринта на 12-ти юли. На въпроса на дежурните полицаи отговаряме, че сме тръгнали на туризъм в Македония. Пътят се спуска стръмно надолу, слънцето постепенно набира сила, а завоите следват един след друг. Крива (или Криворечна) Паланка е малко градче, разположено от двете страни на река. Виждам хора, отиващи на работа и улици, които още се събуждат. Шосето, което е добре поддържано, въпреки че Македония не е член на Европейския съюз, продължава в посока на столицата Скопие. Нея обаче ще я подминем, за да завием на югозапад към гр. Велес, по магистралата за Гърция. Докато слънцето напича, съзирам в далечината блоковете и къщите на Куманово, сравнително голямо населено място. Скоро се качваме на магистралата, част от която е в ремонт, и се включваме в потока от коли, повечето от които отиват към морето и Солун.
Ето го и Велес - красив град, разположен амфитеатрално по бреговете на р.Вардар. Посещавал съм го три пъти и пазя хубави спомени от хората и природните му забележителности. Когато Македония се отделяше от Югославия в началото на 90-те години, тук се случи т.н. "афера на новите гемиджии", организирана от група граждани, желаещи да ускорят придобиването на независимост от новата държава. Тези смелчаци бяха обявени тогава за българофили - едно от най-страшните обвинения в бившата Титова страна. За жалост, сега няма да можем да се отбием във Велес и ще трябва да се задоволя само с поглед към него от магистралата.
Планините започват да се стават по-високи и по-стръмни, а релефът - да се нагъва. Вече караме в посока на Прилеп - градът на Пере Тошев, Данаил Крапчев и Димитър Талев. Движим се по-бавно, но въпреки това километрите, делящи ни от целта, се топят. Пред нас е прохода Плетвар, през който съм минавал за последно през 1998 г. Сега той е ремонтиран, а шосето към него - разширено. На няколко места зърваме следи от изоставен и по-малък, страничен път край него.
- Това е теснолинейката, строена от българската армия през 1915-та, а после и през 1941-ва. - казва Георги - Знаеш ли, че за откриване на най-доброто трасе са се съревновавали германски и български инженер? Нашият победил, като за да намери най-прекия път през планината пуснал едно магаре да върви и да го открие. Германецът, казват, се самоубил заради изгубената си професионална чест. - засмива се моят спътник. - Представяш ли си?
Взирам се и като че ли виждам останки от несъществуващата железопътна линия. И тя, както повечето следи на българското присъствие, е била яростно заличена от юговластите. Релсите са взривени и изтръгнати, а тунелите - запушени. Сега до Прилеп може да се стигне само с кола.
Изведнъж пред нас светват скалите с крепостта на Крали Марко и градът в подножието им. Много ми напомнят на Сините камъни край Сливен - цветът на планинският масив е почти същото сиво-синьо, преливащо в розово на изгрев или залез слънце. В Прилеп живее Христо, мой приятел от студентските години в София. Той бе един от първите македонски студенти, дошли в столицата след промените, за да учи история. Гостувал съм му, както и той на мен в някогашния студентски град. Когато се ожени и му се роди дете, го кръсти Асен, за да бъде част от българската именна традиция. Няма да спираме в Прилеп, защото целта ни днес е Битоля, отстоящ на 43 км в южна посока.
Дотам стигаме не след дълго. Битоля е втория по големина македонски град, разположен в котловина, обградена отвсякъде с планини. Една от тях, тази на югоизток, е Нидже със забуления в мъгли свой първенец Каймакчалан.
Пием кафе с приятели на главната улица "Широк Сокак". Както е при нас, не личи кризата да се отразява на желанието на хората да прекарват времето си по кафенетата. Въпреки, че е почти обяд, не липсват минувачи, както в градския парк с известната му часовникова кула, така и по другите централни улици. Гоце и Миле ни разказават за тукашния живот и за мероприятията, отганизирани от българския консул в града. За него говорят с респект и гордост.
Планът ни за деня включва обекти по поречието на близката р. Черна, или известният в историята на Първата световна война "Завой на Черна". Те са разположени на изток от Битоля: селата Брод, Скочивир и Сович, заедно с хребета Рогачица, някога отбраняван от 10-ти Родопски полк, в който са били прадедите на Георги Кременаров. За посещението на набелязаните места се изискват разрешителни от граничната полиция и горското, които набавяме бързо с помощта на Гоце. Преди да потеглим, забелязвам името на битолското туристическо дружество – "Каймакчалан".
В Брод са останали едва няколко десетки жители и къщи, които времето безмилостно руши. Пътят е черен и колата на Георги вдига облаци от прах, докато преодолява завоите. По негова идея посещаваме гробищата на всяко село, с надежда да открием надгробни камъни от Първата световна война, принадлежащи на нашите войници. Опитваме се да намерим и следи от отбранителните линии и въобще някакви останки от бурните години на Първата световна война. Край църквата на с. Брод се натъкваме само на три-четири разкривени и буренясали каменни знаци на сръбски офицери.
- И да е имало наши, били са само дървени кръстове, понеже сме стояли по-кратко по тези места. После времето си е свършило работата. - убеден е Кременаров.
Същата ситуация ни посреща в с. Сливица, а и в с. Скочивир. Последното е интересно с факта, че в него е била военно-полевата болница на 11-ти пехотен сливенски полк, отбраняващ позицията на Каймакчалан. Църквата се намира на един рид, зад който е и гробището. Отново - нищо. Дори и сръбските гробове (появили се тук след октомври 1916 г.) са полузаличени и предали се на тревата и храстите. Оттук много ясно се вижда Каймакчалан, както и пътя, водещ към него, използван от българската армия през 1915-16 г. По стръмната стена почти не се забелязва растителност. А това, което се белее на върха като птица, спряла за миг да си почине, е сградата на сръбския параклис, построен през 1928 г. Нашето изкачване ще стане по южния склон, откъм Гърция. Той е по-полегат, което ще ни спести време и усилия.
След Скочивир продължаваме на юг, към границата и с. Сович, където и Георги ще бъде за първи път. Оставяме джипа край черен път в началото на Нидже и вървим пеш. До селото стигаме след тричасов преход и намираме около двадесетина къщи в различна степен на разрушение и нито един човек. Въпреки това църквата "Св. Анастасий" е възстановена и изглежда, че се използва. Вероятно хора от съседните населени места вършат това. Пием хубава планинска вода от чешмата в малкото дворче, докато почиваме. Георги е заслужено горд от себе си - ориентира се по компас и ръчен GPS, за да намери селото, което не беше много ясно отбелязано на картата. Изкачваме се и на хребета Рогачица, досами границата, по който откриваме следи от траншеи, но липсват осколки от снаряди или гилзи. След още два часа сме обратно при колата, където вечеряме и разпъваме палатката.
Тази вечер ще преспим на Нидже, а утре ще трябва да се доближим максимално до Каймакчалан. Докато се унасям от умората, си мисля, че днешният преход беше хубава тренировка преди изкачването, за което най-вече съм дошъл. И чакам в съня ми да дойдат сенките на героите от септември 1916-та.
Текст и снимки: Василен Васевски
кореспондент на в. "България"


title: "Балкан" с паметна победа в дербито

maintext:
През изминалата събота се изигра вечното българско футболно дерби при над 30-годишните в Чикаго. Най-старият роден тим - "Балкан" 2001, победи категорично с 6:1 "България".
Срещата започна равностойно с много борба по целия терен. В 11-та минута Костадин Шилев центрира опасно в наказателното поле на "юнаците". Там централният защитник Светозар Гюров спря топката неволно с ръка и главният съдия посочи бялата точка. Зад топката застана щатният изпълнител Васил Чирпанлиев и реализира за 1:0. Пет минути по-късно, добре разиграна триходова комбинация в центъра между Борислав Балкански, Георги Бошнаков и Стоян Стойчев завърши с центриране на последния на предна греда, където отлично пласираният Чирпанлиев покачи на 2:0.
След подновяването на играта, Теньо Минчев центрира остра топка, Анатоли Вътев успя да нанесе удар с глава, но топката излезе в аут. Две минути по-късно, Венци Динков стреля мощно към вратата на Ники Димитров, но ударът му беше париран от Веско Пандоурски. Последва атака на "Балкан" и след индивидуална грешка на защитник на "България", Костадин Шилев излезе сам срещу Христо Христов, преодоля го и покачи на 3:0. "Юнаците" не се предадоха и продължиха да търсят отговор на създалата се ситуация. Опорният халф Георги Георгиев центрира хубава топка към Вътев, но Димитров внимаваше, излезе и улови. Последваха още няколко атаки на "България", две от които завършиха с неточни удари на Иван Драганов и Евгени Михайлов.
В началото на второто полувреме, "България" напомни за себе си. Пряк свободен удар на Динков, отиде в аут. Веднага след това, открадната топка в центъра и хубава контраатака за "България". Лидерът Анатоли Вътев се откъсна сам срещу Ники Димитров и когато се очакваше да отбележи, със сетни усилия, стражът Димитров открадна кълбото изпод краката му. Веднага след това, Любомир Иванов излезе на стрелкова позиция и с премерен удар направи резултата 4:0. В 58-минута, Евгени Михайлов използва по най-добрия начин грешка в защитата на "Балкан" и отбеляза почетното попадение за 4:1. Последва ново опасно положение, след центриране на Минчев в наказателното поле. Светозар Самаров се извиси над защитата и нанесе много опасен удар с глава от малкото наказателно поле, но Димитров спаси блестящо. Малко след това, "юнаците" изпълниха пряк свободен удар. Топката срещна стената и "балканци" организираха бърза контраатака. Бързоногото крило Костадин Шилев се откъсна, преодоля десния бек Стойков и вратаря, покачвайки на 5:1.
В ответната атака, Анатоли Вътев беше съборен в наказателното поле и съдията отсъди дузпа. С изпълнението се нагърби вратарят Христов. Колегата му Димитров хвана ъгъла и спаси удара, но получи контузия и напусна играта. На негово място влезе полевия играч Веско Пандоурски.
Нервите на някои от играчите не издържаха и при едно безобидно съприкосновение Евгени Руссу и Светозар Самаров получиха директни червени картони, оставяйки двата отбора с по 10 души. Десет минути преди края на двубоя, Веско Пандоурски изведе в коридор Васил Чирпанлиев, който използва неразбирателството между Христов и Календжиев и оформи своя хеттрик в мача за 6:1.
"Не излязохме пределно мобилизирани и бяхме наказани от собствените си грешки. До средата на първата част "Балкан" си осигури комфортна преднина и ни беше много трудно до края да се върнем в мача. В предстоящия двубой се надявам да сме си взели поука от грешките и да се представим по-добре", коментира помощник-треньорът на "България" - Теньо Минчев.
"Поздравявам отбора за победата. Поздравявам и отбора на България за спортсменския дух на двубоя, като изключа ситуацията, при която бяха изгонени по един играч от двата отбора. Не мисля, че трябваше да се стига до там, но в мачовете между нас винаги има искри. Стана открит мач и резултатът само заблуждава, че единия отбор е превъзхождал. Мачът тръгна добре за нас и отбелязахме три гола, с малко късмет при дузпата и третия гол. От там, до края на първото полувреме, беше равностоен. Нашата игра се получаваше, допускахме и грешки, които за наш късмет не се превръщаха в гол", каза играещият треньор на "Балкан" - Николай Димитров.
"Балканци" не бяха постигали такъв разгромен резултат срещу "България" от 2002 година, когато се ражда "Славия" и тогава, като нов и не обигран отбор, "белите" губят с 8:1. Следват години на тотална доминация на "Славия" с една пауза през 2004 година, когато губи от вечния опонент с 1:0 в продълженията на финала за купата. През 2012 година, "Балкан" победи с 4:1 "България", в полуфинал за купата. "Славия" смени името си на "България" през 2010 година, след смяна на спонсора.
Тази събота (1 октомври) от 4:30 следобяд, на адрес: Rand-Berkeley Playlot, Arlington Heights, 1 W Waverly Rd, Arlington Heights, IL, 60004, ще се изиграе последният отложен мач за първенството между "България" и "Балкан".
Николай Василев
спортен кореспондент на в. "България"


title: "Левски" (Чикаго) с драматична и важна победа

maintext:
В мач от първенството на ПСЛ, при над 30-годишните, "Левски" (Чикаго) постигна драматична и важна победа с 2:3, като гост над румънския "Оасу". Единият от двата тима основни конкуренти за титлата затрудни максимално "сините", но за щастие българите успяха да победят.
В 11-минута "Оасу" поведе с 1:0, след колективна грешка в "синята" защита. В ответната атака Христо Драганов беше грубо фаулиран отзад в противниковото наказателното поле и главният съдия посочи мигновенно бялата точка. С изпълнението се нагърби легионерът Бато Радонич, който стреля хладнокръвно в долния ляв ъгъл и изравни за 1:1. Десет минути по-късно Душан Обрадович и голмайсторът Бато Радонич направиха заучено положение от ъглов удар. Последният центрира в наказателното поле, където най-съобразителен се оказа Анатоли Вътев, който засече топката с глава от един метър и разстреля румънския вратар за 1:2. Преди края на първата част двата отбора си размениха по една греда. В началото на втората част се получи конфузна ситуация в защита и Георги Николов си отбеляза нелеп автогол за 2:2. Този резултат се запази до 78-минута, когато бившият професионален футболист Танко Дяков вкара победния гол за 2:3.
"Постигнахме много важна победа над може би най-силният противник в групата. Румънците дебютираха тази година в лигата и имат само две загуби от "Левски". Остават два кръга до края на първенството и всичко зависи от нас. Победим ли в последните два мача ще станем шампиони за трети пореден път. Това обаче няма да бъде лесна задача, защото срещу нас всички отбори играят на предела на възможностите си, а в последния мач гостуваме на другия ни основен конурент за титлата "ДиПол", коментира организаторът на "Левски" (Чикаго) - Николай Василев.
Тази неделя (18 септември) от 11:30 часа сутринта на адрес: Wheeling High School, 900 S Elmhurst Rd, Wheeling, IL 60090, "Левски" приема полския тим "Стари Бики".
Същия ден преди мача на "Левски", при над 40-годишните единственият български представител "Ботев" (Чикаго) загуби със 7:3 от настоящия шампион "Джак Старс". Два гола за "канарчетата" вкара Васил Чирпанлиев, веднъж се разписа Добрин Добриков. На полувремето резултата беше 4:1 за немците.
"Загубихме от най-добрия отбор в групата. Противникът ни нямаше слабо звено. Направихме много индивидуални грешки и бяхме наказани. Въпреки, загубата ще се борим до край за титлата. Надявам се играчите да са си взели поука и в другия мач срещу този противник да си върнем за загубата", коментира стратегът на "Ботев" - Димитър Атанасов.
Тази неделя от 9:30 часа сутринта на адрес: Oak Brook Polo Grounds, 700 Oak Brook Rd, Oak Brook, IL 60523, "Ботев" гостува на "Гато Верде".
Радостина Павлова
кореспондент на в. "България"


title: Учебно-образователен център "Магура" отпразнува една година

maintext:
Първи рожден ден на учебно-образователен център "Магура" отпразнуваха създатели и съмишленици на проекта.
И може би не случайно личният празник на студиото съвпадна с деня, в който почитаме добродетелите "Вяра, Надежда и Любов". Защото точно, те са и продължават да бъдат водещите сили и пътеводни звезди за развитие на идеята.
Ето встъпителното слово на организаторите:
"Когато започнахме вярвахме, че ние не сме единствените българи в Чикаго, които имат нужда от кътче, което не само да ни свързва с българското, но и да му помага да изпъква на фона на нашата американска среда. Вярвахме, че едно такова място би могло да се превърне в дом за хора, жадни да споделят своите таланти, умения, знания, идеи, натрупан опит... Представяхме си как независимо от възрастта и възможностите ВСЕКИ би могъл да дойде и да намери тук липсващото му парченце от пъзела "Щастие", "Приятелство", "Мотивация", "Удовлетворение"...
Вярата ни се крепеше и на надеждата, че съмишленици ще има; че ще привлечем и други като нас... Надеждата, че ще превърнем мечтата си в реалност и ще го направим ЗАЕДНО.
И ако не беше любовта- едва ли щяхме да сме изминали този път до днес! Благодарение на нейната сила преодоляхме много трудности, прескочихме много препядствия, преминахме през изпитания... Обичаме това, което правим! Влагаме сърцата си в него!
Днес, оставили една година зад себе си, ние, създателите на студио "Магура" продължаваме да вярваме в същите неща! Но с още по- голяма сила! Заради всички вас! Продължаваме да се крепим на същите надежди, но много по- уверено и да имаме още по- големи за бъдещето!
Горди сме от постигнатото, но сме още по- горди с вас, присъстващите тук тази вечер.
Вие сте живото доказателство, че "Магура" е реалност!
Благодарим от все сърце!
Никога няма да забравим първите стъпки!
Вие, Недялко..., Тошко Чолаков, Радослав Якимов, нашите семейства, деца и родители сте първите, които застанаха до нас. В това студио като се започне от стените, мазилката, боята, паркета, почистването, монтирането на всичко, което се вижда е направено с много любов, желание и с помощта на тези хора и техният доброволен труд и дарено време . Седмици наред в прах и пот всеки един от тях даде много, .....изключително много. Вие бяхте нашето потвърждение, че който иска да върви бързо, тръгва сам - който иска да стигне далеч, тръгва с някой. Благодарим ви, че тръгнахте с нас!
Първата ни програма - "Компас". Създадена за деца. Тя съчета класове по български език, изкуство и ТКД. Бонка Георгиева, Анелия Чалъкова, Станислав Станимиров - професионалисти, педагози, чудесни хора и приятели, които се грижеха всеотдайно за децата. За награда бяха организирани и съвместни пътувания на ски в щата Уисконсън, през февруари 2015, а в края на учебната година и посещение на музеите в Милуоки. Тези инициативи сплотиха тази група от деца, родители и преподаватели. Безкрайнa Благодарност на всички вас. Благодарност на всички родители, подкрепящи програмата и преподавателите. Благодарност на Йоана Тасева, една мила, млада архитектка, която ни посрещна и разведе в Художествения музей. Тя самата пристига в Америка, като малко дете, а по-късно става художник - архитект вдъхновена от българската архитектура, традиции, фолклор. Подобна е съдбата на много български деца емигранти в Америка... Много подобни съдби ще имат българските деца, родени тук и наш дълг е да поддържаме българския дух, българските традиции... Благодарност и на основния спонсор на екскурзията г-н Николай Бабев от компания "Макс Фрейт", който пое разходите за транспорта.
Първия път, когато чухме думите "Момичета, обаждайте се - винаги съм на ваше разположение. Ако трябва ще си сменя смяната". Думи на Анета Начева, които продължаваме да чуваме. И днес тя отново беше на първа линия при подготовката за партито... Никога не отказва... Невероятна е. Благодаря, Ани!
Какво да кажем за Сия, нейната майка и вечен победител в нашата рубрика "Кулинарни таланти"? Типичната българска домакиня, майка, съпруга и баба...
Слънце - винаги готова да участва, помага или дава съвети. Нашата баба Марта, която ръчно изплете една кошница с мартенички за децата. Благодарим ти, Сийче! Благодарност и на всички участващи в тази рубрика и техните вкусни вълшебства. Благодарим на Виолета Здравкова, един от победителите в същата рубрика, която направи демонстрация на място тук в студиото - как се прави питката, с която спечели.
В последното издание на тази рубрика се срещнахме и с нашата победителка Таня Дишева, която стана и наш партньор. Тя е невероятен професионалист, педагог и преподавател в училище "Кенеди" и лектор в "Трайтън колидж".
В момента е водеща в рубриката "Английски език за възрастни", както и в програма БЛОК.
Енергична, винаги готова да помогне, универсалният боец/доброволец със силен дух и присъствие, невероятна енергия.
Нека споменем и Мастър Дик Дерек... който е силен наш привърженик и водещ в класовете "Древни техники". Мистичен, интелигентен и дълбок извор на знание. Винаги ще научите нещо ново от този мъдър човек.
Притежава Гранд мастерска степен по Чигун, Хуан ТУН и Рейки, както и Мастерска степен по Пранаяма, До ин, Медитация и Фу дзи.
Автор на 7 книги, много статии, DVD-та, продуцент и сценарист на предаване на здравословна тематика по TV.
Благодарим ти, Дик !
Списъкът както виждате е дълъг...
Продължаваме с колегите от "Българика" - Петър и Краси.
Партньори от самото начало... , три дни в седмицата те зареждат студиото с енергията на българските хора. Нови стъпки, нови хора за начинаещи и напреднали...
С допълнителен ритъм и зареждаща енергия са и класовете на Валерия Бузукова, професионалист, възпитаник на Спортната школа и водещ в Зумба класовете, а в най-скоро време и на Ballroom танците за деца, започващи през октомври.
Шампион на България и 8-ма на десетте танца на Европейска Купа. Участвала е в Dancing with the Stars във формата на Виетнам като професионален танцьор.
Нови танци и българска народна музика ще научат и най-малките в новата "Детска школа по народни танци" с ръководител нашият нов партньор Ирина Гочева, хореограф и основател на анцамбъл "Хоро".
Възпитаник на Държавно хореографско училище, София и Академия за музикално и танцово изкуство, Пловдив.
Тук се нареждат и останалите класове и програми за деца с техните водещи Бонка Георгиева в програма Компас - приспособена програма за изучаване на български език за деца растящи в англоезична страна.
Завършва "Българска филология", бивш инструктор в "Rock 'n'Kids Inc." Създател и преподавател на „Places and People" - образователен клас. Класът е част от програмата на Northbrook Park District.
Таня Дишева с програма БЛОК за изучаване на български език с участието на деца и техните родители, изключително подходяща и за семейства с английско говорящи партньори.
Възпитаник на Пловдивския Университет и преподавател с дългогодишен опит.
Станислав Станимиров в таекуондо клуб "Малко лъвче" и "Спартак".
С Черен Колан / Втора Степен Кукион. Завършил Национална Спортна Академия, Специалности: "Таекуондо" и "Физическо възпитание и спорт". Шампион и вицешампион от турнирите "Петко Генчев", "Ботев град" и Samsung". Национален състезател на България / 1997-2001. Републикански шампион на България / 1996 и 1999. Бронзов медалист от балканско първенство,"Атина 2000", Гърция, 15 + год. опит в работа с деца и възрастни
Невероятен професионалист и педагог, любимец на децата и техните родители. Организатор на спортния пикник, проведен през месец май - една чудесна здравословна инициатива по случай завършване на учебните програми и класове в студиото.
С децата-творци работи и невероятната художничка-общественик Кина Бъговска.
Завършила "Художествена гимназия," Илия Петров" в София и Художествена академия в Лодз, Полша. Двадесет години работи като преподавател в Художествената гимназия за приложни изкуства, София, а от 2000 г. е в Чикаго.
Освен това тя е и следващ гост в любимата за нашите привърженици рубрика "Хайде да рисуваме" на 24 септември, под наслов "Орфейски вечери". Гости в програмата ще бъдат и младите музиканти Живко Николов - китара и Маргарита Кожухарова - флейта.
В тази рубрика гостуваха и още двама художника Dana Sievertson, който направи дарение за студиото от приходите на класа.
Петя Илиева, художник от България, която ни гостува с нейната колекция от картини "Български фолклорни мотиви", които взеха участие във фестивал " Верея".
Константин Маринов / Коцето, който всички познаваме, дари приходите от продажбите по време на фестивала на картичките, нарисувани от децата на програма Компас, вдъхновени от картините на художничката Петя Илиева. Тоест ние искахме да го подкрепим и направим дарение за неговия фестивал , а той ни ги дари обратно...
Добрина, подкрепа, взаимно сътрудничество и добронамереност, качества, които всеки българин носи в себе си .
Още няколко имена, Даниела Вълканова, журналист, работещ в новия вестник "Българена". Благодарим и за нейната отзивчивост и готовност при рекламиране на програмите за всички, които не ползват ФБ като средство за информация .
Елена Стоянова , първият йога инструктор, Бранимира Иванова, настоящият йога инструктор, любимка на всички йогис.
Мая Стоилова, Гергана Тодорова, Виолета Здравкова, винаги готови да споделят информацията за програмите в Магура на техните ФБ страници ... Както сами разбирате няма малка или голяма помощ.... всяка помощ е от огромно значение.
Marian and Gabriel Kraus и техните сесии "Гонгова медитация " - чудесен начин да се избавим от стреса и ежедневното напрежение. Начин за зареждане с нова жизнена енергия.
Продължаваме с още една форма на медитация "Холотропно дишане" с д-р Мариян Господинов и Елена Евтимова.
Д-р Мариян Н. Господинов – лекар трансперсонален психотерапевт и Елена Д. Евтимова – психолог, логопед. Трансперсоналени психотерапевти, ученици на Станислав Гроф.
Техника силно препоръчена от всички, които са я пробвали...
В тази връзка нека споменем, че на 16 октомври в студиото ще бъде проведен първият форум "Здраве" с петима лектори, където ще бъдат представени техники и практики за превантивно лечение и там ще имате възможност да се запознаете лично с тях. Заповядайте, ако имате възможност. Вход свободен.
Както виждате всички вие тук тази вечер сте преки участници в изграждането и съществуването на това студио, център, клуб, дом, наречете го както искате...
Всеки от вас директно и индиректно е наш партньор и това беше основната идея при създаването на Магура.
Благодарим ви."
Автор: „Магура"


authors: От Людмил Хайдутов

title: Кой е по-добрият зехтин?

maintext:
Зехтинът и маслините били почитани и играли значителна културна роля в течение на хилядолетия. Омир нарекъл зехтина течно злато, а Едип получил наставление да принесе в дар маслинови клонки, за да се очисти от греховете си. Гълъб донесъл на Ной маслиново листо в знак, че потопът е свършил. Пророкът Мохамед твърдял, че зехтинът лекува седемдесет болести... Днес имаме достатъчно научни доказателства, за да вярваме, че зехтинът е наистина изключително полезен. Но кой е най-добрият зехтин?
Разбира се, отговорът на въпроса не може да е еднозначен, но все пак са разработени стандарти, които се занимават най-вече с химичното съдържание на различните зехтини.
Основните компоненти на маслиновото олио са мазнините. За химиците това са триацилглицероли (триглицериди) или глицеринови молекули, всяка от които е свързана с три мастни киселини. Последните представляват вериги от въглеродни атоми – между 12 и 22 на брой. Ако тези атоми са свързани помежду си само с единични връзки, мастните киселини се наричат наситени. Ако една от връзките е двойна, киселините са мононаситени, а ако двойните връзки са повече – полиненаситени. Основните мастни киселини в зехтина са:
олеинова – мононенаситена, съдържанието ѝ в зехтина е между 55 и 83%
линолеинова – полиненаситена, 3,5 до 21%
палмитинова – наситена, 7,5 – 20%
стеаринова – наситена, 0,5 – 5%
линоленова – полиненаситена, 0 – 0,5%
Ненаситените мастни киселини са причината за доказаната здравословност на зехтина. На тях се дължи положителното въздействие върху нивото на холестерол в кръвта, както и много други полезни свойства, които заслужават отделна статия. Те обаче са и в основата и на един важен показател за качеството на зехтина – киселинността. Става въпрос за количеството свободни мастни киселини, т. е. такива, които са се отделили от молекулите на триглицеридите (мазнините). Обикновено тази реакция се получава при различни гъбични заболявания на маслините, нападения на плодовете от някои насекоми, много дълъг период между брането и смилането или пък на продължителен контакт между маслото и водната фракция. Така киселинността (в официалните стандарти тя се изразява като концентрация на свободна олеинова киселина) се явява директна качествена мярка, която зависи от условията през целия период на отглеждането на маслините и на производството на зехтина – от цъфтежа на дърветата до извличането на маслото.
Въз основа на киселинността, но и на начина на екстракция, са определени и различните категории зехтин. В таблицата са представени само основните видове зехтин, които са предназначени за консумация и се намират на българския пазар.
1 Чете се памъс и на английски означава кюспе. Италианската транскрипция помаче е погрешна. Там такъв зехтин се нарича olio di sansa di oliva.
2 Ниските стойности на рафинираните зехтини се дължат на химическо въздействие, а не на качеството на производството им.
Смята се, че Extra virgin зехтините са с най-високо качество, тъй като при тях липсва химическа интервенция, а производството им е много внимателно и подчинено на доста стриктни правила.
Но зехтинът не е само набор от стандарти и химичеси концентрации. Това е продукт, чийто произход може да се проследи почти до началото на човешката цивилизация и постоянно предизвиква интереса на изследователи със своето огромно културно значение за Средиземноморието и околните региони. За едно такова изследване с приключенски елементи разказва Джули Ангъс.в своята книга По следите на зехтина. През 2011 година Джули със съпруга ѝ Колин и едногодишният им син Лейф пътуват с ветроходна лодка от Испания до Израел, за да открият родината на култивираната маслина и зехтина. Пътешествието им е богато на незабравими срещи, древна история, нови знания и много вкусна храна.


authors: От Йордан Дъбов

title: Да си приготвим кафе

maintext:
Йордан Дъбов води рубриката за кафе в МЕНЮ. Богатият му професионален опит на кафе експерт, дегустатор и консултант трудно се събира в няколко реда. Накратко, той е единственият у нас лицензиран кафе инструктор и майстор бариста (бариста е човек, който професионално приготвя кафе) от Европейската асоциация за специално кафе (SCAE); международен съдия и член на журито на най-престижния конкурс в света на кафето, създател и собственик на първата българска пекарна за гурме кафе Dabov Specialty Coffee и съосновател на Асоциацията на българските баристи.
След изпичането на кафето само още една стъпка ни дели от мига, в който ще се насладим на любимата си порция ароматна и по възможност вкусна чаша кафе. Тази стъпка е ключова. Професионалните баристи, пък и по-взискателните потребители на кафе, имат нагласата, че съвършената чаша кафе е непостижима - че е невъзможно да приготвим една чаша кафе по възможно най-добрия начин, камо ли да повторим резултата. Всъщност това не е далеч от истината - по време на приготвяне на кафето трябва да бъдат спазени редица условия и най-малката промяна в което и да е от тях, води до промяна на крайния резултат.
Нека разгадаем приготвянето на кафето и разберем дали наистина е така, както и кои са тези условия, които трябва да спазим, за да се справим по-добре. Тук е мястото да се извиня на всички, които очакват да започна да говоря за еспресо, еспресо машини и т. н. Това ще се случи в следващия брой на списанието. Също бих искал веднага да предпазя от заблуда читателите, които ще си помислят, че за да се радват на качествена чаша кафе, трябва да превърнат приготвянето му в някаква церемония или поне хоби. Не, не е необходимо.
Нека ви кажа директно, че не е необходимо да правите нищо сложно. Рязко, след като осъзнах един важен факт, всичко ми стана по-ясно, лесно и донякъде повтаряемо: кафето не е нищо повече от храна, която просто трябва да сготвим. Или по-правилно би било да го наречем сложна храна - в определени ситуации чаша кафе може да бъде до два пъти по-сложна от чаша червено вино!
Тук ще обърна внимание само на различни уреди за приготвяне на кафе, без налягане.
Минималният набор от неща, които ще са ви необходими са:
• Кафе
Избягвайте заместители, освен това ви препоръчвам, кафето да бъде, не по-старо от няколко седмици след изпичането му и естествено да се снабдите с него от правилния източник. :-)
• Вода
Колкото по-чиста, без много примеси и миризми, толкова по-добре. Избягвайте минералните води и тези с pH стойности около 7 pH.
Температурата на водата играе важна роля и не трябва да я подценявате. Има прост начин за измерване – термометър. Препоръчвам ви вода с температура между 91 и 94° C, докато се получава екстракта, така че подгрейте водата до 96° C преди да я излеете върху кафето.
В идеалния случай водата заема приблизително 98,2 - 98,5% от вашата кафеена напитка, така че не я подценявайте. Всъщност онова, което наричаме сила или силно кафе е концентрацията или количеството разтворени или попаднали във водата неразтворими микроскопични частици от кафето.
Смилане Ако не смелим кафето, то възможните за разтваряне частици ще бъдат много по-трудно достъпни. Ето защо смилането играе ключова роля. Със сигурност сте забелязали, че понякога вашата чаша кафе е по-ароматна от друг път. Всъщност голяма част от ароматите са газове. Днес знаем, че основният газ в прясно изпеченото кафе е въглероден двуокис - 87%. Останалите 13% са аромати, които отчасти можем да пренесем в напитката. Колкото по-фино смиламе всяка кафеена частица, толкова по-кратко от обикновено е времето за разтварянето на частици от нея във водата. Добре е да знаете, че възможните за разтваряне в кафето частици обикновено са около 27%.
Смилането трябва да бъде извършено в кафемелачка, а не в кафетрошачка. Създаваме условия за екстракция в зависимост от размера и приблизителната еднаквост на всяка смляна частица кафе. Идеалният вариант е да смилате кафето до няколко минути преди да започнете с приготвянето на напитката.
Пропорция вода – кафе
Набавете си кухненска везна и винаги мерете както черешките (зърната), така и смляното кафе - имайте предвид, че не винаги 10 г кафе кафеени костилки (зърна) се равняват на 10 г след смилането. Някаква малка част обикновено се губи по пътя (около 5%). А също така мерете и количеството вода. Обикновено 60-70 г кафе за 1 литър вода е чудесна пропорция (като изключим еспресо). Разликата в количеството кафе ще се отрази на концентрацията - наситеността или плътността, тоест силата на вашата напитка.
От по-горе споменатите 27% (възможни за разтваряне в напитката частици от кафето) обикновено желаем да разтворим около 18% в кафеената си напитка. Тук изключвам модерната гледна точка за еспресо, при която търсим стойности от 20-21%. Обикновено важи правилото, че колкото по-голяма пропорция кафе/вода използваме, толкова напитката е по-наситена (с по-плътно тяло, по-силна).


title: По следите на зехтина - едно вкусно пътешествие, описано в книга

maintext: Когато канадката Джули Ангъс посещава своите роднини в Сирия, които продължават многовековната традиция да произвеждат свой зехтин, тя проумява, че маслината и зехтинът са ключови за тяхната, а и за нейната идентичност. Любопитството й се разгаря и се събужда интереса й към корените и историята на маслиновото дърво и зехтина, чието значение е толкова голямо за тези хора, които са й близки. Тримата със съпруга ѝ Колин и десетмесечния им син Лейф се впускат в пътешествие с лодка из Средиземно море, по следите на древните финикийци в търсене на отговор кои са първите хора, опитали маслини и научили се да ги превръщат в зехтин, защо маслината е била толкова важен плод за много от великите цивилизации, как се е разпространила тръгвайки от най-ранните си корени в Близкия Изток и кой зехтин е добър и истински. Докато плават по лазурните води на Средиземно море Джули Ангъс и съпругът ѝ събират проби от древни дървета и ги изследват в опит да разберат откъде е родом първото маслиново дърво. Междувременно се наслаждават на мастилено тапенаде в Касис, похапват треска с нахут, задушена в сардински зехтин, присъстват на събирането на маслините в Гърция и посещават вероятно най-старото маслиново дърво в света, на остров Крит.


authors: От Людмил Хайдутов

title: Меню - за един по-вкусен свят

maintext:
Средиземно море е първият морски басейн, около който се развива човешката цивилизация. Хилядолетните ни връзки с него са в основата на огромното му влияние върху храната по бреговете му. Цялото това време е било достатъчно дотолкова да изучим средиземноморските обитатели, които използваме за храна, така че да създадем истински деликатеси. Един от тях е ботаргата.
Популярна храна за истински ценители, ботаргата се приготвя от хайвера на морски кефал, риба меч или риба тон. Последният се прави най-вече в Сицилия. Хайверът се вади от рибата внимателно, без да се разкъсва ципата, осолява се и се суши на слънце. В Гърция, където деликатесът се нарича авготарахо, и Турция (хавиар) заливат изсушения хайвер с пчелен восък, за да се съхранис по-дълго.
Идеята за сушен хайвер от кефал е разпространена по цялото Средиземноморие, но се появява и на по-далечни места например в Мавритания, Сенегал и дори Тайван и Япония.
Независимо къде е произведена, ботаргата винаги е с красив кехлибарен цвят и за предпочитане се сервира на много фини резенчета или пък се използва настъргана за овкусяване.
Във Vintage Club, магазина за вкусове и аромати, ще намерите направено в Сицилия песто от ботарга от риба тон и хайвер от морски таралеж. Финият деликатес е комплимент за всяка паста с морски дарове, както и топли предястия, като можете да го комбинирате със ситно нарязани магданоз и лук шалот. Прекрасно ще се съчетае и със сандвичи с риба, тънко намазано върxу препечен xляб, както и като морски акцент върxу различни солени коктейлни xапки.
Ботаргата е ценен деликатес, който е събрал в себе си много традиционни знания. Това е оценено от световното движение Slow Food, което е създало два президиума за запазването на продукта – единият е в Маврритания и подпомага група жени от етноса имраген, а другият е в Орбетело, Италия, където местната рибарска общност дори организира обучителн работилници за производството на ботарга.
Жена от етноса имраген в Мавритания продава ботарга


title: В Орешак и Троян отново празнуват в чест на сините сливи

maintext:
Вчера, 22 септември, в Националното изложение на художествените занаяти и изкуствата в троянското село Орешак бе открит Българският фестивал на сливата.
Кметът на Троян Донка Михайлова даде началото на проявите, като поздрави всички с днешния празник. "Ние, днешните жители на община Троян, отбелязваме всяка година този ден. Тази година - с началото на най-обичания, най-истинския, много българския и най-троянския фестивал на сливата. Щастливи сме, че в предстоящите четири дни на сцената в Орешак и на площад "Възраждане" в Троян ще посрещнем много гости и ще празнуваме любовта към нашия край и любовта към плодовете на нашата земя", заяви в словото си г-жа Михайлова.
Традиционно фестивалът се провежда в последната седмица на месец септември. Свързан е с основен поминък на Троянския край – отглеждането на сини сливи, производство на троянската сливова ракия, мармалад от сливи и други продукти. И тази година местна сладкарница е подготвила специална селекция от десерти, които да отдадат дължимото на най-важния плод в региона. Разбира се, по време на фестивала ще има и конкурсна дегустация на домашна сливова ракия.


authors: От Любомир Бояджиев

title: Любо Тодоров от La Casa - свеж порив на кулинарната сцена

maintext:
Кулинарни идеи
В La Casa личи привързаността на шеф Тодоров към класическата гурме кухня с подчертан френски уклон. „Имаме ястия от най-различни традиции, но преобладава френската. Много сосове, студени предястия...” Решил е да се бори срещу еднообразието, което не му допада. „Хората са свикнали да търсят едно и също, а моето желание е да предлагаме различни, разнообразни неща. Престоят в Германия, особено времето, което прекарах в звездните ресторанти, ми помогна много – научих се да готвя, научих се да мисля и да създавам храна, а не да копирам. Според мен това е много важно в работата на един готвач.”
В готвенето си Любо използва с еднакво удоволствие всякакви продукти, а също и всякакви кулинарни техники. Но сякаш за да подчертае пристрастието си към френската кулинарна традиция, бърза да добави, че сосовете са му голяма страст. „Всички сосове, които предлагаме в La Casa са приготвени тук и отразяват моето виждане за съчетаване на вкусовете”.
През годините на активното си обучение Любо е разбрал, че за да получиш качествено ястие в чинията трябва да си овладял максимално добре всяка една стъпка и всяка една техника за приготвянето му. „Едно добро ястие е съчетание от подходяща визия, добра консистенция и вкус”, споделя Любо. И това се вижда при повечето негови творби – той определено обича да съчетава различни текстури и начини на обработка на един и същи продукт в чинията.
Любо търпеливо работи и изчаква да го опознае публиката, за да започне постепенно да предлага по-непознати неща. „Имаме много интересна кухня и ще е жалко да не се възползваме”, категоричен е той. Убеден е, че пътят, по който трябва да се развиват ресторантите у нас минава през традиционната ни местна кухня, но освежена, за да отговаря на съвременните вкусове. Така че в близко бъдеще от него можем да очакваме авторска кухня, базирана на балканските традиции. Още повече, че обожава зимните вкусове, а до началото на този сезон разполага с достатъчно време да се подготви подобаващо. Шеф Тодоров е наясно, че тепърва ще среща трудности, но вярва, че пътят е само един – напред. А и в La Casa среща пълното разбиране на собствениците. В стремежа си да внесе нещо ново на кулинарната ни сцена обаче той не е сам, тъй като разчита на подкрепа от страна на екипа от млади готвачи в ресторанта.
Ако успее да реализира поне част от плановете си това ще е голяма крачка за ресторантьорството в България. Важното е да издържи по пътя, по който е поел и да не се отказва, което искрено му желаем.


authors: От Веселина Маринова

title: Вкусни отбивки в Странджа и нейното Черноморие

maintext:
Десетилетия наред по Южното Черноморие почти не се намираше място, където човек да е сигурен, че храната е не само приемлива на вкус, но и приготвена от безопасни, сравнително чисти продукти. За ресторанти от класа въобще и дума не ставаше. Волен и неволен свидетел съм колко бавно и мъчително се променяше тази неприятна кулинарна реалност в един иначе курортен район, при това благословен от Бога по отношение на плажове, скали, планини, речни устия, спиращи дъха гледки и дори климат – определено по-мек и човеколюбив през студените сезони от останалата част на България... Без да правя опит за анализ, все пак няма как да не се прокрадне мисълта, че това си е липса на култура и традиции. Обаче така ли е наистина?
Всъщност Странджа и прилежащото й крайбрежие могат да се похвалят със завидно разнообразие и самобитност на кухнята. Домашната обаче! А морето, колкото и да е непостоянно по отношение на улова на риба, все пак дава прекрасна храна и по крайбрежието от векове се правят забележителни рибни мезета и зимнини. Но у дома!
За да опиташ истински добра храна в заведение, особено в летния топ сезон, се иска голяма упоритост и непримиримост към посредствените, кой знае от какви борси докарани зеленчуци, към замразените полуфабрикати с неясен състав, които скарата превръща на кюфтета и кебапчета (по-скоро тяхна имитация), както и към повсеместно вадената от фризера риба, отлежала там неизвестно колко. Не била постоянна консумацията на прясна риба, казват, замразяването било единственият лек срещу големи загуби. Добре, но как да се развива рибната култура, щом няма предлагане на прясна риба?
Главното обяснение вероятно е в прекъснатите по време на социалистическия експеримент традиции и пълното заличаване на критериите, а оттам появата на чистия мързел и на убеждението, че каквото и да предложиш на безпомощните летовници, то ще се продава. Къде ще ходят изгладнелите от слънцето и морската вода курортисти? Да се прави анализ на причините за подобна ниска кулинарна култура и ресторантьорски цинизъм е дълга и потискаща работа.
Добрата новина е, че днес, през 2016 година, поне в края на месец май и първите дни на юни, по 40-километровия бряг между Резово и Приморско, има избор от места, където, ако не възхитително, то бихте могли да хапнете доста добре и дори има голям шанс да опитате някои и други местни продукти, специалитети и прясна черноморска риба и миди. Дали през август нивото е същото? Хората полагат усилия да е така. Доколко успяват, вие ще прецените, ако попаднете на някое от споменатите по-долу места.
Вътрешността на Странджа
Странноприемница Ковач
местността Ковач на 3 км южно от село Звездец,под моста на Велека, 0899 812 882
Ето мястото, където може да опитате странджански специалитети, и то приготвени от чудесни местни продукти, особено ако се обадите предварително. Стоян Илиев и съпругата му Ивелина са успели да направят една Slow Food странноприемница, където доста от продуктите са наистина местни. Може да пробвате деликатното прясно биволско сирене и чудесния биволски кашкавал на плоча, а също странджанско дядо и други домашни колбаси, но и специалитети като зелник или риба в лопушка. А ако стигнете за закуска, може и да се насладите на палачинки от лимец, странджански манов мед, домашни сладка и нежно биволско кисело мляко.
Рибарникъ
местността Ковач, 1 км след моста на Велека на юг в посока Малко Търново, отбивка наляво от шосето, 0893 699 261
Главната атракция на големия хотел с ресторант е модерно оборудван рибарник, където отглеждат американски и японски пъстърви, шарани и есетри. Ихтиологът на рибарника твърди, че хранят пъстървите с най-добрата възможна храна в Европа и това явно се отразява на вкуса – пъстървата, предлагана в ресторанта, е особено апетитна. Есетрите пък се отглеждат за хайвер, но те растат бавно и популацията засега е от „младежи в юношеска възраст“, които все още не залагат хайвер.
В Малко Търново или в селата из Странджа може да хапнете вкусно единствено ако отседнете в някоя от къщите за гости и домакините ви приготвят домашни странджански специалитети – някъде го правят, другаде не. От Малко Търново до Царево пътят е едно красиво изпитание – минава през сърцето на дъбравите, но от години е в ужасно състояние. Сред хората тук върви шегата, че Странджа е защитена територия и шосето не бива да се пипа...
По морето от Резово до Маслен нос
Кораба
Синеморец, ул. „Устие“
Започваме с бар, но необикновено красив, с вдъхновяваща музика и дивна гледка отвисоко към открито море и устието на Велека. Момичетата собственици с голямо желание и разбиране приготвят какви ли не коктейли и създават атмосфера, заради която „Кораба“ е едва ли не задължителна отбивка привечер, на залез, преди вечеря. Понякога има концерти на талантливи и интересни музиканти.
Музея
Ахтопол, кв. Лазур, ул. „Нептун” 3, 0898 512 483
Кухнята може да се нарече източносредиземноморска, понякога с елементи от кулинарната традицията на кавказките страни дори. Управителят е страстен изследовател на храната, старае се да работи с местни зеленчуци, домашни туршии, рибни зимнини и прясна черноморска риба. За месата използва интересни маринати и сосове.
Странно място е Варвара. От селото дори не се вижда морето, но е любимо на няколко поколения софиянци – пишещи хора, художници, кинаджии, актьори... Тук българи и роми живеят в сговор и дори има смесени бракове. То е и единственото село, където цели четири кръчми са за препоръчване:
При Димо
Варвара, ул. „Яна“ 1, 0899 928 851
Ето един пример за постоянство! Съществува повече от две десетилетия и въпреки че днес местата в ресторанта са петорно повече, качеството на храната е все така добро и дори върви нагоре. Даже и на 4 август да отидете, в 9 вечерта, и дори само една свободна маса да уцелите, ще ви сервират сравнително бързо, и то вкусна храна. Сред препоръчителните мезета са разни собствени осолени и мариновани риби, тарама хайвер, прясно изпечен хляб, домашно вино, салати от местни домати в сезона, добро кьопоолу и, поради дългогодишни връзки с рибарите, прясна сезонна риба. А сутрин пържат домашни мекици.
Старци разбойници
Варвара, 089 865 7769
Артистично и качествено място с прохлада под сенките на смокините в двора и меню, написано на черна дъска. Началото му съблазнително гласи „Чудно розе“, а финалът, още по-примамливо: „Лимоново-портокалов чийзкейк и топка домашен сладолед с крокан и смокини“. А между тях – черноморски миди (майсторски приготвени), някоя и друга прясна риба и разни примамливи вегетариански ястия. Обикновено всичко е доста вкусно, но във върха на сезона е наложително да се резервира маса за вечеря.
Варната
Варвара, 0887 331 726, ул. „Аполония“ 1
Целогодишен семеен хотел и ресторант, който е известен със закуските си – не пропускайте пържени филии или палачинки с домашно сладко от круши! На обед и вечер се хапват и разни по-сложни, дори засукани ястия и десерти, също похвално вкусни. И имат собствена зеленчукова градина.
Скара-бар Боцмана
Варвара, ул. Морска 1 (ул. „Дарданели”), 0884 082 293
Красиво и приятно място, което тази година ще работи за трети сезон – собственост е на театрален режисьор и семейството му. Те също предлагат домашно приготвени мезета, млечни продукти от местни производители, местни сезонни зеленчуци и много добра скара. Вече се грижат и за собствена зеленчукова градини, както и за кокошки, чиито яйца може да опитате. Някои дори определят кухнята като Comfort food или домашно приготвена храна за разтуха. Дано и в топ сезона да удържат нивото – и на храната, и на обслужването.
Рибарска среща
пристанище Царево, 0884 317 915
Как да не е приятно да хапнеш край рибарските лодки, до царевското пристанище. Тук атмосферата е доста гръцка, без това да е търсено специално. Рибената чорба е добре приготвена – от всякакви налични риби и, логично за мястото, пържат и пекат прясна риба, при това ще ви кажат откровено коя е наистина прясна.
Del Mare
Царево, плажа на Василико, 0885271696
Атмосферата е лека, ведра, допълвана от италианска музика, подбрана с вкус. Готвят добре и предлагат всякакви морски ястия. Един модерен и приятен вариант на добре действащо капанче от по-висока категория.
При Бай Джи
къмпинг Арапя, 088 867 8584
Този доста солиден ресторант е с интересна история – започна като подобие на клуб за приятели в един голям двор в покрайнините на Царево, където домакините гощаваха с фантастична домашна храна и зеленчуци от градината. Въпреки разрасналия се бизнес в съседство със сегашния ресторант пак растат доматите, които са и в чинията ви, останалите продукти също са подбрани, скарата е вкусна, а когато в морето има риба, предлагат я и там; домашната ракия е чудесна, както без съмнение и домашната баница.
Пънчетата
къмпинг Арапя, 089 543 3773
Години наред Пънчетата над малкия плаж беше любима кръчма на цяла Арапя. Отскоро има нов собственик, син на стари арапейци, и макар че менюто не е кой знае колко различно, качеството на продуктите и приготвянето на храната са много по-грижливо и внимателно преценени.
Vilarte
Оазис, отбивка покрай северната стена на комплекс Оазис, 0885 127 007
Собственост е на дизайнера Евгени Йонов и известната му съпруга Белослава. По своята артистична атмосфера не отстъпва на подобни места в Тоскана или Прованс. Храната също е на високо ниво – ако в района има гурме ресторант, то това е той. Изисканата вила-хотел-ресторант е обградена от лозя, градина, смокинови дървета, лавандулови лехи, а в авторската кухня (тип провансалска, селска, домашна) присъстват млечни продукти от близка мандра, както и зеленчуци и плодове от околността. Може да опитате домашна ракия, вишновка или собствени люти слънчеви чушлета. Това е единственият от препоръчваните ресторанти с добра селекция от световни и български вина.
Бистрото
Лозенец, ул. „Велека“ 1, 088 920 4051
С прякор Луксозенец или българското Сен Тропе, село Лозенец не е най-привлекателното място за хора, които обичат природата, морето и които държат на качествената, макар и семпла храна – по възможност сезонна, пожелателно от местни продукти. Но ако сте попаднали там, Бистрото е място с традиции – съществува вече 24 години и може да разчитате на добра черноморска риба и на приготвени по стари рецепти рибни мезета, сред които върхът е траха’пас – пастет от резени (трахули) паламуд лакерда с някои тайни добавки. Заслужават си и други мариновани или осолени риби, вкусният тарама хайвер и чорбата от калкан.
Подобен подбор винаги е субективен. В случая той е резултат от доста години обиколки в района, а също и допитване до местни хора с доказана преценка за добрата храна. Сред водещите критерии е предлагането или поне стремежът да се търсят продукти от малки производители в района. Не бива и да се забравя, че в началото на сезона навсякъде нещата изглеждат по-добре отколкото през август, когато прясна черноморска риба почти няма и ресторантите едвам смогват с наплива от клиенти.


title: Somersby чества есенната реколта от ябълки с нов сайдер

maintext:
От този месец за първи път в страната Карлсберг България предлага на своите потребители нов вид естествено мътен сайдер с натурални частици плод. За плътния плодов вкус и наситен аромат на Somersby Apple Blend са използвани три сорта ябълки. Винаги популярната Златна превъзходна дава приятната сладост на сайдера, която се допълва от свежия кисел акцент на другите сортове.
„Създадохме тази лимитирана серия на напитката специално, за да отпразнуваме есента - сезонът, през който се събира новата реколта от ябълки. Именно ябълката, един от най-популярните плодове в света, е в основата на сайдерите Somersby. Somersby Apple Blend е новост за цялата Карлсберг Група през 2016 година. Горди сме, че България беше избрана за една от пилотните европейски държави, в които ще бъде представен този иновативен продукт“, каза Христина Вучева, бранд мениджър на Somersby в Карлсберг България.
Somersby Apple Blend 2016 е петият вид сайдер, който компанията предлага на българския пазар, след Somersby с вкус на ябълка, круша, къпина и боровинка.
Новият Somersby Apple Blend е с 4,5% алкохолно съдържание, с по-слабо изразена сладост, леко газиран и се консумира охладен, без лед, което е особено приятно в свежите есенни дни.
Балансираният сладко-кисел вкус на Somersby Apple Blend го прави подходящ и за съчетаване с разнообразни храни – ястия с месо и сметана, киш лорен, сирена от краве мляко с маслени аромати като грюер или гауда и дори салати, особено ако в тях има и ябълки.


title: Очаквайте Зелени дни 2016

maintext:
На Зелени дни ще намерите и всички книги на Издателство "Гурме" Menumag.bg са партньори на фестивала.
Природните паркове и защитените зони Натура 2000, както и възможностите за проекти в тях ще бъдат сред акцентите на Дните, заедно с ПРСР (Програма за развитие на селските райони) и възможностите за рестарт на „българското село“.
Дискусия за градското земеделие ще засегне въпроса за замърсяването на индустриално продаваните храни и как да отглеждаме сами в големия град чисти натурални продукти. Очаквайте и изнесени събития на локации като Дом на киното, Клуб на пътешественика и други. Централна тема ще бъдат проблемите на велосипедистите в София и извън града.
На 26 септември, от 20:30 часа в столичния Дом на киното ще има прожекция на предизвикалия вълна от позитивни коментари при премиерата му филм „Глобалната ферма“, посветен на малките производители на селскостопанска продукция. Фермерски пазари „Хранкооп“ традиционно ще присъстват с цяла мини програма от образователни активности и разбира се, най-доброто от фермерската си продукция.
Ще имате възможност да участвате в интересни работилници, сред които за компостиране, разделно събиране, отговорно ползване на продукти. Ще бъде представена инициативата “Умна раница” за по-малко боклук в планината, а целият 1 октомври ще е посветен на планината и малките производители, обединени в проект „За Балкана и хората“.
Традиционно „Зелени дни“ вървят ръка за ръка с целодневна културна и спортна интерактивна програма. Най-малките ще могат да се включват в състезание по колоездене, катерене, йога и др. Част от акцентите ще бъдат и събития, посветени на бягането и колоезденето като екологични спортове и здравословни начини на придвижване в столицата и в планините.
Основна цел на форума „Зелени дни“ е да запознае столичани и гостите на града с разнообразни начини за отговорно използване на природните ресурси и устойчиви бизнес модели, както и създаване на трайна промяна в обществените нагласи в полза на уважение към културното и природно наследство и живите традиции на България.
Вижте програмата на фестивала.


title: Френска кухня и вино в Кулинарно училище МЕНЮ

maintext:
Едва ли има човек, изкушен от добрата храна, който да остава безразличен при споменаването на френската кулинария. Няма по-прочут извор от нея за вдъхновение на шеф-готвачите от всички континенти. Френското кулинарно наследство е повлияло всички кухни от западния свят до такава степен, че се е превърнало във всепризнат символ на качество и престиж.
Така че, ако обичате финеса на френските ястия и искате да се насладите на вечните класики, заповядайте на 23 юли (събота) в Кулинарно училище МЕНЮ на курса Френска кухня и вино, за да сготвите заедно с шеф Ивлина Иванова невероятни ястия, които ще опитате в компанията на великолепни вина от Бургундия и Елзас.
Какво ще сготвите:
Бургундска салата
Суфле със скариди и ванилия
Писаладиер
Патешки гърди с ябълков мус
Петел във вино
Gateau moelleux
Винен лист:


title: Гледайте "Глобалната ферма"

maintext:
На 26 септември от 20:30 часа в софийския Дом на киното ще се състои прожекция на филма "Глобалната ферма" в рамките на изнесената програма на 7-мия фестивал-изложение Зелени дни 2016 (30 септември - 2 октомври). Прожекцията е в контекста на един от основните акценти на събитието тази година - българското село.
На Зелени дни ще намерите всички книги на Издателство "Гурме". Divino Magazine и Menumag.bg са партньори на фестивала.
"Глобалната ферма" е пилотен епизод с фокус върху България на бъдеща поредица, показваща живота на малките земеделци и животновъди в различни държави по света.
Как изглежда родината ни през погледа на една американка? Кортни Гера е градски фермер от Лос Анджелис, Калифорния, проявяващ дълбок интерес към начините, по които се изхранват различните общества. В своето пътешествие, започващо от България, тя открива любопитни и завладяващи истории за успеха, провала и всичко помежду им.
Пъстрата и живописна природа на България играе главна роля във филма. Кортни се среща с местни фермери и производители, които продължават природосъобразните традиции за производство на продуктите си. Разказите на героите разкриват колко много усилия са необходими всеки ден за създаването на чиста храна и продукти. Често героите остават без друга подкрепа освен дълбоката си лична мотивация да съхранят наследството и традициите за екологично производство.
Същевременно филмът поставя все по-актуалния въпрос дали цената на индустриалното производство на храни не е доста по-висока от това, което плащаме. А със своето чаровно излъчване Кортни представя една различна гледна точка върху българската действителност – една чужденка в страната на розите!
Режисьор на филма е Андрю Феърбанк, продуцент е Ярив Лърнър - "Ню Бояна Филм" и "Милениум Филмс".
Прожекцията се осъществява със съдействието на "Ню Бояна Филм".


title: Балсамов оцет от Модена

maintext:
Страстната любов на българите към италианската кухня неминуемо направи балсамовият оцет желан на едва ли не всяка ресторантска маса и член на почти всяко домакинство, което се радва на добрата храна.
Балсамовият оцет най-общо е произведен чрез ферментация на сгъстен гроздов сок - мъст и тази техника е била използвана още в Римската империя.
Традицията не е загубена през вековете и за това свидетелства описанието от 1046 г. на сребърен контейнер с оцет – подарък за императора на Свещената Римска империя Хайнрих III от Бонифацио, маркиза на Тоскана, който тогава владеел и Модена. Още през тези времена градът е бил основното място, в което се правел балсамовият оцет, макар той все още да не се наричал така. Едва през 1747 г. в регистрите на херцозите д'Есте в Модена се споменaва за полубалсамов и пречистен балсамов оцет, което днес са Aceto Balsamico di Modena IGP и Aceto Balsamico Tradizionale di Modena DOP съответно.
Разликата в двата начина за производство на оцет е както в съставките, така и в технологичните процеси. Всичко това е описано в протоколите за съотетните географски означения – защитено наименовани за произход за традиционния балсамов оцет от Модена и защитено географско указание за балсамовия оцет от Модена. Вторият се произвежда от сгъстена гроздова мъст и винен оцет в различно съотношение. Позволено е добавянето на до 2% карамел за стабилзиране на вкуса и цвета и това са единстените три съставки, които може да се използат за Aceto Balsamico di Modena IGP. Гроздето за мъстта може да е от различни сортове и дори да е брано извън провинциите Модена и Реджо Емилия, но задължителното поне 60-дневно отлежаване в дървени съдове трябва да се случва там. Ако отлежаванeто е над 3 години, на етикета може да се изпише invecchiato – отлежал.
Vintage Club – магазин за вкусове и аромати единствен в България предлага селекция от балсамови оцети от Модена на една от най-популярните италиански работилници La Bonissima, която произвежда своите продукти само от гроздова мъст и винен оцет – без подобрители и оцветители.
Традиционният балсамов оцет от Модена (DOP) пък се прави само от гроздова мъст и то само от сорта требиано, като лозята трябва да са на територията на двете провинции. Отлежаването е поне 12 години и се осъществява в поредица от дървени съдове с различни обеми.


title: Отново вкусни уроци!

maintext:
Време е за нови знания – нашето училище е вкусно и забавно. Каним ви на кулинарни уроци с хапване и хубаво вино. Запишете се, преди да са се изчерпали местата!
Новият сезон на Кулинарно училище Меню чука на вратата и гарантира богатство от знания за храната и виното, готварски умения, хитрости в кухнята, здравословно хранене и неповторими вкусови изживявания.
Новата програма ЕСЕН-ЗИМА 2016-2017 ви предлага впечатляващо разнообразие от теми и нива.
Вижте цялата програма за новия сезон!
КАКВО Е СПЕЦИФИЧНО ЗА КУЛИНАРНО УЧИЛИЩЕ МЕНЮ?
Предлага внимателно обмислени курсове по готварство за непрофесионалисти, които дават готварски знания и умения, разкриват кулинарни тънкости и тайни, осигуряват нови идеи за вкусна и красива храна и запознават със съвременните тенденции в готварското изкуство и здравословното и пълноценно хранене.


title: Седмица на ресторантите в София

maintext:
Sofia Restaurant Week - така се нарича новият празник на вкусната и интересна храна в столицата, който започва днес, на 11 септември и ще продължи до 17 - деня на София.
Софийската седмицата на ресторантите беше открита официално на 10 септември с пресконференция в Музея за история на София от Тодор Чобанов, заместник кмет на столицата, Кристин Милнър, мениджър на инициативата и Атила Йенисен, главен изпълнителен директор на Метро България, основен спонсор на Sofia Restaurant Week.
Sofia Restaurant Week е фестивал на качествената кухня в София. Събитието продължава една седмица, в случая от 11 до 17 септември 2016 и е формат известен в много градове по света и за пръв път представен в България. През тази седмица, участващите ресторанти предлагат тристепенно меню за фиксирана цена от 25 лева, без включени напитки. Ресторантите са избрани, не само заради специалното качество на храната, а и заради качеството на обслужването, добрия интериор и цялостното преживяване, което предлагат. Sofia Restaurant Week е седмица, в която се празнува наличието на разнообразна, добра и интересна храна в избрани ресторанти в София. Идеята е от една страна вкусните и необикновени авторски ястия на изявени шеф готвачи да станат достъпни за повече хора, а от друга - ресторантьорите да се радват на повече клиенти.
Ето кои са 25-те софийски ресторанта, избрани да участват в Sofia Restaurant Week през септември 2016:
33 Гастронавта, Арбат, Багри, Вино и тапас, Ди Вали, Егур Егур, Едосуши, Избата, Кактус, Кастело ди Сан Марино, Клуб Пушкин, Котилото, Кристал Стейк Хаус, L'Instant, Мармо, Мома, Ориент Гарден, Петру'с, Розе, Seasons (Hilton), Soul Kitchen, Табиет, Таланти, Шафран, Щасливото прасе.
Sofia Restaurant Week се организира от издателите на печатните и онлайн гидове в България: Sofia In Your Pocket, Zavedenia.BG, Sofia the Insider's Guide и BulgariaNow.bg.
За своето първо издание организаторите са избрали и сцециална кауза - да подкрепят хората с хронични възпалителни чревни заболявания. Освен като кулинарна фиеста, Sofia Restaurant Week привлича и с още един важен акцент – здравословното хранене и неговото значение за болните от хронични възпалителни чревни заболявания, а именно хората засегнати от улцерозен колит и болест на Крон. За тези пациенти здравословното хранене, качествените и пресни продукти са от особено голяма важност. В знак на съпричастност към хората с възпалителни чревни заболявания всички 25 ресторанта, които се включват в Sofia Restaurant Week ще поставят на видно място специални информационни стикери. Така всички заведения, които участват в Sofia Restaurant Week гарантират вратите им винаги да са отворени за хората с подобни здравословни проблеми.


title: Куртово Конаре за осми път чества местните продукти

maintext: На 9, 10 и 11 септември в село Куртово Конаре за осми път ще се проведе Фестивал на чушката, домата, традиционните храни и занаяти. Това ще е първото издание на все по-популярния фест, след като в края на юни производители на местните сортове розов домат и куртовска капия се обединиха в президиум на Slow Food, което ще помогне за съхраняването и популяризирането както на тези традиционни зеленчуци, така и на приготяните от тях консерви - лютеница, кьопоолу, доматено пюре.