authors:
Юрий Борисов
Калин Първанов
Петър Волгин
Александър Симов
Нако Стефанов

title: Отец Милко Топузлиев: Христос се ражда - славете го, възнесете се и го посрещнете!

maintext:
/Поглед.инфо/ Рождество Христово е най-чаканият, с голямо вълнение и нетърпение и от млади, и от стари, църковен празник. Чакан със светли надежди за по-добро!
Коледа е едно от понятията за този празник, което звучи по-светско. А Бъдни вечер, преди самия празник, означава будна вечер, през която не се спи в очакване на раждането на Витлеемския Богомладенец. Това наистина е ден за светли надежди, за духовна радост. Ден, в който църквата ни призовава: Христос се ражда - славете го! Христос слиза от небето - възнесете се и го посрещнете!
За нас, българите, Рождество Христово е най-милият домашен празник.
Както казва един велик мислител и богослов: И хиляди пъти да се роди Христос във Витлеем, ако той не се роди в твоето сърце, нищо не си придобил от това, не си спечелил на този празник!
Така че ни е писано не само да празнуваме, да се гощаваме, да ядем и да пием, но и да посрещнем в душите и в сърцата си Витлеемския Богомладенец, да му бъде там уютно и топло, както и на нас, с възвишени чувства през тези светли дни.
Хубаво е да приготвим домовете си - да почистим, да хигиенизираме дрехите и тялото си, да подредим богата трапеза и… да се повеселим.
Но да не забравяме същината на този празник. Да не забравяме, че при нас слиза Бог в плът и ние трябва да се окажем достойни да го посрещнем. Той идва при нас с любов и ние трябва да му отговорим със същото. А как ще изразим тази наша любов към него - само като изпълняваме неговите свети заповеди…
-----------------------------------
Отец Милко Топузлиев, ставрофорен свещеноиконом, служещ в храма “Свети свети Кирик и Юлита” в Банкя.
Източник: БГНЕС
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


authors:
Васил Василев
Александър Симов
Юрий Борисов
Калин Първанов
Петър Волгин

title: Злорадството на още един червей русофоб

maintext:
/Погед.инфо/ Прочетете с погнуса злорадството на още един червей-русофоб за трагедията с руския самолет в Сочи.
Асен Генов с видимо доволство публикува на стената си във Фейсбук позицията на Simona Bogdanova за трагедията с руския самолет в Сочи:
"Проклятието на сирийски майки достигна руските нечовеци.
Руски военен самолет се взриви 7 минути след излитането си от летището на Сочи "Адлер".
На борда му освен известния ансамбъл за песни и танци на Червената армия и журналисти, се намираха някои от най-високопоставените руски главатари , както и главатаря на "военната полиция " на Русия.
Сборището от путински артисти се канеше да потанцува върху костите на сирийските деца, убити при кървавите бомбардировки над Алепо, да отпразнува "победата и освобождаването му". Сатанинският ритуал трябваше да бъде заснет и показван по телевизията.
Но Аллах се разпореди за друго. Руското военно-музикално сборище се разлетя из въздуха.
Всички руски специалисти са убедени, че става дума за терористичен акт. Катастрофата е индентична с гибелта на гражданския лайнер над Шарм ел-Шейх. И тогава руските служби две седмици се правиха на глупаци, преди да признаят, че това е терористичен акт.
Никакъв сигнал от пилотите. Мигновено изчезване от радарите. Взрив във въздуха и то толкова силен, че отломките са се разхвърчали в радиус от 15 км. Има хора по крайбрежието, ранени от падането им в безпорядък от небето.
Авиоексперта Вадим Лукашевич казва, че очевидно се касае за теракт. Безспорно самолетът е разрушен във въздуха. Ако пада поради авария , той потъва постепенно, пилотът за части от секундата подава сигнал за бедствие, при удара с водата може да отчупи крило, но да се разбие на такива парчета и те да се разлетят на такова разстояние...Ято птици? Та даже да повредят два, три двигателя едновременно, пак има време за реакция, за сигнал. Как може да се откъсне шасито, да се разлети на 15 км? Паспортите на пътниците да се намерят на километри от шасито? Той просто е взривен. Същата история като над Синай. Тогава се откъсна опашката. Но това беше египетско летище, там има лоша система за безопасност, а и е пълно с радикални групировки. А сега? В сегашен контекс – убиха нашия посланик в Турция , който е сътрудник на Държавна сигурност. Днес загуби понася директно Министерството на отбраната....Ключовият момент е при зареждането на самолета в Сочи."
Кавказ център
Отдел мониторинг
Източник: Фейсбук
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели

fasttext_language: bg


authors:
Петър Волгин
Нако Стефанов
Андрей Пантев
Александър Симов
Румен Петков

maintext:
/Поглед.инфо/ Президентът Росен Плевнелиев ми предложи да определя състава на служебния кабинет, който той да назначи със своя подпис. Изтъкнатите в обръщението на президента политически доводи и лична мотивация не отменят разпоредбите на конституцията.
Това заяви в обръщение, направено пред БНТ новоизбраният президент Румен Радев.
Патосът на добрите намерения не замества закона, подчерта той. В обръщението си президентът представя отказа си да изпълни конституционните си задължения като отстъпване на правомощия. Основният закон изключва хипотеза, когато президентът отстъпва своите правомощия да състави служебен кабинет, заяви Радев. Конституцията съдържа само възможност президентът да възлага правомощия и то само на вицепрезидента, уточни Радев като подчерта, че конституцията не предвижда възлагане на правомощия на друг, включително и на новоизбран президент.
Новоизбраният президент бе категоричен, че ще се придържа към конституцията и ще огласи служебен кабинет след като встъпи в длъжност.
Призовавам политическите актьори да действат отговорно в създалата се ситуация и да не търсят краткосрочни ползи, пренебрегвайки разпоредбите на закона, призова Радев.
Дългото сбогуване с властта не бива да прераства в конституционна криза, заяви в заключение новоизбраният президент, който ще встъпи в длъжност на 22 януари.
Източник: БГНЕС
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: Докато реката ги довлече - лигавене без край

maintext:
/Поглед.инфо/ Докато симулираха, че ще правят нов кабинет, нашите политикани се пазаряха повече, отколкото Рузвелт, Чърчил и Сталин се пазаряха в Ялта, когато чертаеха следвоенното устройство на света.
Местните шарлатани обаче се надлъгват за собственото си устройване, което си е доста по-сложна задача, като се има предвид, какво представляват.
***
Едва ли са дотам глупави, че да са вярвали на Бойко, когато сутрин им казваше едно, пък вечер – друго.
Но гледаха да разтеглят дъвката, колкото е възможно по-дълго.
Да натрупат още малко тежест – главно в собствените си очи.
И не им омръзваше да играят в една пиеска с предварително известен край – кабинет ще има, когато на Бойко му скимне да го направи.
Но ония продължават да дават вид, че нещо зависи от тях.
***
Много бяха смешни, когато влизаха един по един в залата за „преговори“, като жадно се оглеждаха дали ги хваща някоя телевизионна камера.
А щяха да са по-интересни, ако се изнизваха през прозореца.
Веднъж казваха, че трябва да се прави на всяка цена правителство, за да не се хвърли страната в криза.
Сетне им идваше друг акъл: нещо им нашепвало, че народът вече иска избори.
Изповедниците на шепнещия народ.
***
Бойко пък седи на брега и чака, както бе казал мъдрецът, реката да довлече труповете на враговете му.
Очевидно се забавлява.
Дали ще се забавлява, ако реката довлече и собствения му труп?
***
Зловещата катастрофа в Хитрино му даде възможност да играе най-любимата си роля: на Бащицата.
Той има дълъг опит в тази роля – щом дори е бил в Хитрино на сюнета на кметския син.
Вече никне отвсякъде, така че неговата е ясна.
Обаче навлеците край него са направо смешни.
Как не схванаха, че никой не ги брои за слива, както се изразява Народа – без да шепне.
Освен това, между тях няма нито един, на чийто сюнет Бащицата да е бил.
Е, какъв шанс имат тогава?
Никакъв, разбира се.
***
Като ги гледам, те са готови и сега да си направят сюнет, но Бащицата не се е сетил да включи това условие в преговорите.
Все още.
След изборите ще се сети.
Не изключвам той да ги поощрява - тайно от публиката - да продължават да си въобразяват, че политическият кантар изобщо ги хваща.
Не лично – но Цветанов няма друга работа, след като загуби президентските избори.
Всъщност, кой ги загуби ще си остане най-дълбоко пазената тайна на ГЕРБ, но това е друга тема.
***
Вижте го един Румен Христов, например – и той се напъваше да прави кабинет, може и да е сънувал, че ще стане премиер.
Надуваше известно време този балон – и набързо се върна към празнословието, като се изрепчи, че ни очаквала „студена сибирска зима“.
Зимата идва, понеже Р. Христов няма да е премиер.
***
СДС - тази препатила организация отдавна е в кома и съществува единствено в мераците на шефовете й.
Същите са и останалите партийки от Реформаторския блок - той е сбириток от сенки.
Но никой вече не пита Кунева, стана ли България собственост на гражданите - или и това си остана във фантазиите на политическите цървули.
Кунева отдавна и за далаверата с ядрените блокове не я питат, та какво остава за другото.
Тия дни тя се глезеше нещо около Председателството на България – вместо да гледа да не откраднат НДК, докато го ремонтират.
***
Пиша дописката си и чувам от телевизора, че Агов щял да участва в сутрешния блок на Би Ти Ви.
Антон Хекимян изглежда е изперкал предпразнично, та е поканил тази политическа булонка в предаването си.
И щял да джафка нещо за световния тероризъм - сигурно ще го припише на Путин.
Агов открай време е ненадминат в слагачеството си - за да даде вид, че е жив, е готов да ближе денонощно задницата на Статуята на свободата в Ню Йорк.
Трябва да го ангажират, ще бъде голяма атракция.
Същият въздухар каза преди време, че Путин щял да има съдбата на Милошевич.
Ето такива идиотщини говорят тия типове - и сетне се чудят, защо разумните хора избягаха от „дясното“.
„Тайм“ определи руския президент за най-влиятелния човек на изминалата година, обаче тази мръвка си говори, каквото му падне.
И все се намира някой да му дава думата, да го ексхумира.
Хекимян, стегни се, няма да станеш Кеворкян, ако си толкова доверчив.
***
Такива като Агов и Румен Христов има смисъл да ги питаш само едно: как бе опозорена „синята идея“- и, всъщност, какъв политически педерастлък практикуваха някои, че да я докарат до този плачевен финал.
***
Бащицата е наясно и с това, той само се прави на гламав, напоследък много често.
Понякога им се хваща на номерата – и това го има.
Кръстев го изигра със заверата срещу Бокова, изложиха го зловещо и сигурно му се присмиват.
Сега пък други кръстевци му пълнят главата, че трябва да се поглези с „десните“ и да им даде някакви шансове - понеже те можели да му осигурят трафик на доверие в Европа.
Постни измишльотини, но изглежда му влияят.
Произвеждат ги измисленяци, някои от тях са си направо луди хора.
На ония от началото на Прехода странностите също им личаха – тия са по-засукани, но пък и по-нахални и празноглави.
***
Ето го Плевнелиев – пет години плещи нетърпими глупости.
Но винаги, когато се случва нещо наистина драматично, мълчи гузно-предвидливо, дума не обелва.
Накипри се и цъфна навремето в удавеното село Бисер, но сега не отиде в Хитрино - сигурно е крепял България да не се сурне обратно от лидерската си позиция в Европа.
Нашите държавници са си едни страхливци, нищо друго.
***
И винаги отвръщат поглед, когато се случи нещо наистина срамно.
Вместо да драпа за званието най-услужлив „европейски“ прислужник, Плевнелиев трябваше да направи изявление, че дивакът от Берлин е циганин, че неговата мерзост не е присъща на истинските българи.
Но си затрая – сигурно е решил, че това е дребна историйка.
***
Има обаче нахалството да казва, че носи отговорност за всеки от нас – представяте ли си.
Но не и за онзи дивак.
Той и останалите политически главанаци веднага са забравили случката.
Обаче за германците фалшивият „българин“ от Добрич вече е същият като насилниците от Кьолн, не се различава по нищо от Ордите от нашественици.
Целта е постигната – ние сме същите диваци и трябва да си стоим в нашето Гето – България.
И смирено да пазим Европа.
***
И Бащицата нито една дума не каза за дивака от Берлин.
***
Той си зяпа, как коалиционните му „партньори“ цамбуркат в калната българска река.
И печели време – за да се съвземе ГЕРБ след внезапния нокаут, който му нанесе генерал Радев.
Сега Плевнелиев ще брои още няколко пъти до десет, докато ГЕРБ се изправи – и затова подлярски прехвърли съставянето на служебен кабинет на Радев.
Жалко, защото публиката с нетърпение очакваше, дали ще надмине собствените си досегашни щуротии.
Навремето се дра срещу Живков, наричаше го лъжец и накрая назначи негов съветник за служебен премиер – той пък кристален комунист.
Такива са тия хора, сякаш съществуват в някакъв постоянен световъртеж.
***
Бащицата зяпа реката, но дали вижда, че тя влачи и тлъстото туловище на военния му министър Ненчев?
Той пък вече е обвиняем – като начало по две производства, обаче не спира да мели: скоро предложи военните да минават през детектор на лъжата!
Прехода не познава такъв нахалник.
Сега ще започне да се дере, че го преследват, защото искат да превърнат България в руска губерния.
Елиминираш колхозника Ненчев – и я получаваш на тепсия.
***
За някои министри, Бащицата и коалиционните му шутове снижиха до максимална степен критериите за кадърност и почтеност, направо ги хвърлиха в помийната яма.
***
Лигавенето ще продължи с нова сила след изборите.
Бащицата трябва да нагласи новото каре от шутове, които дотогава ще са изгладнели и ще джафкат до прегракване.
Но накрая ще приемат всичките му условия и капризи.
***
От БСП пък са си едно малеби, както винаги.
Нинова казала, че те не ритали „паднал човек“.
Имала предвид Бащицата.
Дали и тя не е готова за онази река?
***
Тия хора не искат да проумеят, че когато правиш едно и също, не можеш да очакваш различен резултат – както бил казал Айнщайн, когото все още не са прекръстили в Айнщайн-ер.
Добре, как се управлява една държава с толкова лигавене?
***
Много е опасно човек да гледа телевизия.
Веднъж попаднах на едно малко филмче за Копола – той разказваше, как си търсел работа в киното и един го питал, дали знае руски, трябвало да се превежда някакъв филм на Айзенщайн-ер.
Така прочете дикторът името на великия режисьор Айзенщайн – а преводът е минал през една сюрия хора.
Как ще се издържат тия тъпоумни времена – и Господ не знае.
***
Има една много предизвикателна реклама, тя гласи: „Това е българска гайда. Ако я кръстим Джефри, тя пак си остава българска“.
Така е и с нашата политика, както и да я кръстим – Доналд, Владимир или Реджеб – тя все си остава една пробита гайда.
/от „Уикенд“ със съкращения/
***
Източник: Фейсбук
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


authors:
Пламен Павлов
Юри Михалков
Боян Дуранкев
Васил Василев
Александър Симов

title: Как ни яздят магарета

maintext:
/Поглед.инфо/ След дописката ми „И кога ставаме за смях“, един читател препоръча да гледаме по-ведро.
Ведро.
Колко ведро?
Докато размишлявах, откъде да си купим основания да гледаме ведро, ми помогна Благо Солов /известен бизнесмен и обществен деятел от Пазарджик/.
Няколко дни по-рано той ми беше изпратил една карикатура на Борис Димовски, която, според него, отразявала най-добре отношенията между народа и политическата класа.
Помествам я тук с негово съгласие.
Карикатурата наистина е гениална, правена е през вече далечната 1991 година.
Днес магарето сигурно е по-оядено, но другото си остава.
Ех, какъв красив Жребец/ Народа – бял, с червена грива и зелено перо /хайдушко ли е?/.
Как се стреми да литне напред!
Но не може да направи дори една крачка – понеже Магарето го възпира.
Вижте го, как опъва юздите клепоухият завистливец.
И папийонка сякаш му е турил Димовски – да не би да не се сетим, кой е Магарето.
Гледайте карикатурата – и вярвайте в себе си.
Все пак.
***
Ето какво мисли Народа за Магарето:
Магаре от срам не мре.
Магарето и на хаджилък да иде, пак магаре ще се върне.
***
Източник: ф
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


authors:
Калин Първанов
Петър Волгин
Александър Симов
Юрий Борисов
Нако Стефанов
Андрей Пантев

title: Разликата между ГЕРБ и БСП е в рамките на статистическата грешка

maintext:
/Поглед.инфо/ Интервю на Калина Андролова с Крум Зарков, член на Изпълнителното бюро на БСП, специалист по Международно право от Сорбоната
Г-н Зарков, как бихте коментирали убийството на руския посланик в Анкара? Точно в навечерието на срещата Русия-Иран-Турция за решаване на проблемите в Сирия.
И след срещата НАТО-Русия. Ясно е, че случката е свързана със случващото се в Сирия и с позициите на Русия и Турция, които се превръщат все повече в двете най-важни държави там. Тук е важно да се отбележи, че Европейският съюз изглежда напълно безпомощен в този конфликт, а той не може да си позволи такова нещо. Защото конфликтът се изнася все по-близо до границите на Европа, включително като вземем предвид и атентата в Анкара. Могат да се направят няколко заключения. Първо, докато не се намери разговор на глобално ниво, който да включва всички играчи, тези атентати ще ги има. А историята показва, че от подобни атентати се палят големи проблеми. Второто заключение засяга нивото на дипломацията, което показаха Русия и Турция. Дали актът ще се интерпретира като терористичен или не, няма голяма разлика. Въоръжен човек убива друг незащитен, невинен човек, така че това е терористичен акт. Но той е насочен към това да създаде провокация и напрежение между тези две държави. Вместо това, те моментално разменят визити на външните си министри и изпращат директно послание, че тази работа няма да стане.
Тоест вместо да се получи разкол, те се консолидират?
Да, и то с невероятна за дипломацията скорост. Тук България трябва много да внимава в отношенията между Русия и Турция, които се променят буквално за месеци. А за нас те са от съществена важност. В същото време, какви са нашите отношения с тези две страни? С Русия сме влошили дипломатическите си контакти. То е провокирано от чиста проба натегачество, което дори в Европейския съюз и НАТО до голяма степен е неразбираемо. С Турция пък имаме отношенията на пощенски гълъб. Имам предвид, че нямаме някаква значителна комуникация, освен това, че те ни казват: „Ще пуснем бежанците”, а ние им отговаряме: „Добре, а какво да предадем нагоре по веригата?”. Това трагично събитие е повод да помислим и да преосмислим начина, по който се отнасяме към тези две най-ключови за нашата сигурност държави.
След атентата в Берлин излязоха разни лица от върхушката на Германия и отново започнаха с лозунгите: „Терористите няма да унищожат нашата демокрация” и т.н. Докога ще продължава да се говори по този начин в Европа? Защо европейските елити не започнат да изговарят истината?
Имам две обяснения. Едното е безпомощност на европейските елити, тоест те разбират процесите, но не могат да намерят отговор. А другото е, че те просто не разбират процесите. И те са в грешка – това ще доведе до края на демокрацията. Ако т.нар. лесен тероризъм, при който някой независимо дали е вербуван да го направи или първо го прави и след това бива признаван от съответната организация, продължава да съществува, то това ще доведе на власт крайната десница и това наистина ще бъде края на демокрацията. Тоест постановката, че терористите няма да разрушат нашата демокрация е грешна. Напротив, ще я разрушат! Наистина не разбирам защо ние непрекъснато се вглеждаме в детайлите на въпроса – например, дали извършителят е луд. Истината е, че в момента във всеки един град в Европа, включително у нас, някой може да се качи на камион и да прегази 5-6 или 80 души. Естествено, това поведение е трудно да се обясни, защото то по дефиниция е ирационално. Ще ви кажа какво видях във Франция, когато бях там за последен път. Едно на ръка е, че службите работят по терористични структури и хора, които са били в Сирия и са се върнали. Но вече всеки психически нестабилен човек е смятан за опасен, защото чрез Фейсбук, чрез радикализация, всяко негово житейско разочарование може да бъде превърнато в огромен кървав терористичен акт. Ние не си даваме сметка за това нещо, което освен външна политика има и много тежки чисто социални измерения – мизерия, липса на перспектива, чувство за недооцененост, чувство, че не съществуваш и в последния миг от живота си ще се покажеш на обществото, ще станеш известен…
Но. Винаги е имало тероризъм. Много отдавна и в Америка е така – през определен период от време влиза някой в университета, да речем, и избива 300 души. Въпросът е, че нито един политик, освен както Вие споменахте тези от десницата, не излиза и не казва какъв днес е генезисът на политическия тероризъм. Кой прави войните?
Не съм сигурен, че само в това е генезисът. Без съмнение Арабската пролет и начинът, по който се развиха тези събития, имат голямо отношение. Но генезисът е дори още по-дълбок и той пак се корени в западноевропейските държави. Говорим за наследството на колониализма, говорим за огромни общности, които не се чувстват нито французи, нито мароканци, говорим за гетоизация. Но говорим и за огромна по маса миграция, която няма да спре след приключване на конфликта в Сирия, докато демографски избухващата Африка не може да се сравнява по стандарт на живота с демографски умиращата Европа. А в същото време чрез новите комуникации младежите в Бамако виждат как живеят младежите в Париж и няма как да бъде спряно желанието им да дойдат в Европа. Но това не означава, че приключването на конфликта в Сирия не е ключов момент в борбата с тероризма. Трябва да се приключи с ИДИЛ, а за да се случи това двете големи сили трябва да си говорят и да започнат да работят заедно. Ако те продължат да водят един вид изнесен конфликт на сирийска територия, нищо добро не чака Европа. Ако тя не приеме натуралната си посредническа дипломатическа позиция, за да осъществи този разговор, а вместо това продължава да изпълнява щенията на едната страна, нищо добро не ни чака. Наскоро Бойко Борисов не само че повдигна ръка, за да гласува санкциите срещу Русия, но забележете аргумента му пред другите европейски лидери: „Дайте първо да съгласуваме това нещо със САЩ.” Един вид да не стане така, че Тръмп да махне санкциите, а ние да останем с тях, защото ще увиснем. А трябва да се мисли точно по обратния начин. Ако Европа продължава да гласува със САЩ или с друг в политиката си, този проект – ЕС – ще се срине и то много бързо.
Вие имате ли очаквания, че Тръмп наистина ще промени нещо в световната политика, в отношенията си с Русия, каквито заявки даде по време на кампанията си?
Честно казано, скептичен съм. Точно по начина, по който бях скептичен към това, че го изписваха като най-големият дявол, по същия начин съм скептичен, че той ще доведе до някаква рязка промяна. Поради простата причина, че администрацията в Америка функционира по едни доста добре смазани механизми и президентската администрация не е нещо, което се променя с щракване с пръсти. От друга страна, той продължава с назначаването на ключови места на хора, които са меко казано спорни като биографии. Не вярвам в това, че Русия се е намесвала по някакъв начин в президентските избори в САЩ. Това е несериозна теза. Така че САЩ ще следват своя интерес. Но струва ми се, че като републиканец и консерватор, той ще гледа да затвори политиката на Америка в собствената си хемисфера. Това ще има огромни последствия за Европа, които ние трябва да предвидим. Защото едно изтегляне на американците от нашето полукълбо ще донесе големи промени, включително и във вътрешнополитически план. Няма какво да крием – до голяма степен така функционира политиката. Едно такова действие на Тръмп, оправдано от неговата американска доктрина, ще допринесе за стопляне на отношенията с Русия, просто защото точките на триене ще станат по-малки.
Да се върнем към България. Националният съвет на БСП одобри промените в критериите за избиране на народни представители. Има ли съпротива от страна на старите лица в БСП срещу тези промени и как ще бъде туширана тя?
Съпротива има и ще има. Ние очаквахме това, защото то е до голяма степен нормално. Не трябва да се сърдим на тези, които не са съгласни. Още повече, на тези хора, които трябва да си тръгнат по силата на това правило, ние дължим своето уважение. Те са изнесли много наши битки. От друга гледна точка, мисля, че ние ще постигнем в крайна сметка това, което сме заявили, по няколко причини. Първо, защото обективните реалности го налагат – хората не искат да гласуват за стари лица. Второ, защото настроенията в партията като цяло са такива, тази стъпка се приема и подкрепя от повечето партийни членове и симпатизанти. И трето, защото това е ангажимент, който Корнелия Нинова пое. Тоест тук не става дума за това, дали тази промяна да стане или да не стане, а по-скоро на каква цена. В смисъл такъв, колко кръв ще пуснем по медиите, колко ще се изпокараме. Надявам се, че съвсем разумно ще успеем да намерим решение на този въпрос.
Всъщност се оказва, че новият председател на БСП е истински реформатор. Въпросът е дали вътре в партията има такава воля за промяна?
Абсолютно съм убеден, че вътре в партията има воля за промяна. Партията се докосна до вкуса на победата – нещо, което нашите членове и симпатизанти бяха позабравили. И те разбраха защо се случи. А то се случи, защото извадихме човек, който е убедителен и нов. Аз разбирам колко е несправедливо понякога спрямо тези, които са се борили и не са направили нищо лошо. Но такъв е календарът на живота, включително на политиците – нов човек, ясна идея и съвместимост между идеята и човека. Това беше рецептата, с която получихме почти 2 100 000 гласа. И партийните членове, и структурите разбират това много добре, така че да, в партията има воля.
Тоест, очакваме, че сега водачите на листи ще бъдат нови лица?
Нашата амбиция е не просто да сменим водачите на листи, а наистина да дадем шанс на нови лица да излязат, включително на най-високо ниво. Това трябва да бъдат хора, които имат авторитет и не са пострадали от отвратителната и мръсна игра, която представлява политиката в България. Хора, чиято лична биография съвместява нашите идеи, когато говорим за честност, почтеност и ако щете за нов стил на говорене.
Имате ли намерение да промените стила на политическите си предизборни кампании и те да станат по-модерни? Докога ще агитирате бабите от вашите организации по места, които и без това ще гласуват за вас?
Оставям настрана въпроса за брандинга, визията и начина, по който всичко това се сценаризира и представя. Но нещото, което е страшно важно е, че ние трябва да спрем да агитираме сами себе си, да се събираме помежду си и да се убеждаваме в нещо, което още отпреди това сме убедени. Тоест, трябва да излезем извън черупката си. Как може да стане това? Единият начин е като дадем по-модерна визия на цялостната идея. Но визията е черупка. Колкото по-ясна и конкретна е идеята, толкова по-лесно ще я облечем във визия. За мен най-важното е идеите ни да са ясно разграничими от тези на опонентите ни. Когато човек гласува за БСП, трябва да е ясно, че ще получи нещо различно от това, което ще получи, ако гласува за ГЕРБ. Ние трябва да спрем да бъдем патерицата на една система. Сигурен съм, че това е трудно послание, но ние трябва да го направим по разбираем начин. Също като във футбола – когато гледаш отстрани, си казваш: „Хайде бе, ритни я!” Но когато си вътре в играта, всичко е много по-бързо и сложно. Ще работим!
Политическото клише е голям бич.
Освен, че е бич, клишето е много лесен начин да не отговаряш на въпроса, а да загубиш време. Често и наши, партийни хора ме питат: „Добре бе, защо не говорите по-ясно?” Но за да говориш ясно, трябва да си сигурен какво точно искаш да кажеш.
БСП може ли да усети новата вълна? В света се надига страхотно недоволство… Кога БСП ще започне да говори по нов начин, това е от решаващо значение за смяната на облика на партията.
Действително се надига вълна и това нямаше как да не се случи, защото онзи 1% не може да продължава да контролира останалите 99%. Това не е устойчив модел и той ще бъде пометен. Усещам, че сред младите хора в България се заражда това, което видях и в университета във Франция, например – едно левичарско бунтарство срещу социалната несправедливост… В България има и друг елемент – протест срещу простащината. Няма какво да се лъжем, тези хора към момента не разпознават БСП като носител на тяхната визия. И не само, че не я разпознават, а понякога виждат в БСП основната пречка за реализирането на тяхната визия. Ако ние не успеем да възобновим под една или друга форма доверието и диалога с тази нова тенденция, която се заражда в гимназиите и университетите, тогава ние сме загубени като партия. Мисля, че има хора, които да го усетят и да го направят. Естествено, това няма да е лесен процес. Защото от една страна това е дълбоко историческа партия и в себе си тя има известна консервативност. От друга страна, тя проповядва прогресивните идеи. Но БСП е и си остава единствената структурирана лява политическа сила в България от национален мащаб и с подход към властта. Тази позиция на сила, без да се злоупотребява с нея, също трябва да бъде използвана.
ГЕРБ извършиха толкова национални предателства. Защо няма кой да излезе и да обясни на хората, че това е пълен абсурд?
Признайте, че в последните няколко месеца има както изостряне на опозиционната дейност, така и доста по-голяма реактивност и яснота. Особено по външнополитическата тематика. И за Ирина Бокова алармирахме сериозно, макар че в крайна сметка не успяхме да ѝ помогнем. Съсипаха я. Това е провал с грандиозни измерения за България и тепърва ще го разбираме, но през това време Даниел Митов ще бъде вече някъде в чужбина. Сега тепърва ще излиза продължението на историята с Полша, така че ние се опитваме да бъдем достатъчно реактивни и ясни и по тази тема. Но снизходителния начин на поведение на българската десница към всичко, което казваме ние или хората, които не мислят като тях, със стигматизацията, с отхвърлянето, с етикетите „комунисти”, „русофили”, „бабички”, с една дума „измет” – ни отваря огромна ниша за нормалното демократично функциониране на страната. Това е нишата за най-лявата идея – за свободата! Трябва да кажем, че всеки има право да изразява мнението си и най-накрая трябва да влезем в някакъв нормален политически дебат. В момента има хиляди издания, десетки публицистични предавания, всеки ден сутрешните блокове бълват някакви министри, а хората казват: „Няма дебат!”
Когато вие бяхте на власт, всички медии бяха срещу вас.
Всички поставяха въпроса за неадекватното представителство на Реформаторския блок в правителството спрямо електоралната им тежест. Но още по-неадекватно е медийното присъствие на реформаторите, отново спрямо електоралната им тежест. И това, че един пост във Фейсбук на Радан Кънев се тиражира много повече отколкото официална декларация на БСП от парламентарната трибуна. Съзнаваме този проблем и работим в тази посока. Не съм много сигурен, че всички говорители на ГЕРБ и Реформаторския блок са много добри медийни комуникатори. Но когато ви влязат в телевизора 7-8 пъти, те вече ви стават познати, свиквате да ги слушате, свиквате да ги псувате дори. Има необходимост от ясна медийна стратегия на БСП, но тя минава през ясен дебат за свободата на словото в България, за собствеността на медиите, за разпространението…
При един следващ парламент може и да нямате възможност да направите самостоятелен кабинет, защото ГЕРБ все още имат електорална тежест. Ще се коалирате ли с тях?
Ако зависи от мен – никога! Ако това е единственият вариант, отива се на избори. Вижте, цялата тази идея за широка коалиция е антидемократична и убийствена както за лявата партия в нея (справка: Германия), така и въобще за лявата политика в страната. Погледнете някои региони във Франция, където ляво и дясно се съединиха, за да спрат крайната десница. В крайна сметка, това е гаранция, че след 2 или 3 години идва на власт някакъв краен субект. Защото хората трябва да имат алтернатива във всеки един момент – дясна или лява. А когато ги слеем, ние потвърждаваме всичките им отвращения и всичко, срещу което те са гласували. Политиката е изкуство на възможното. Но ГЕРБ и БСП имат коренно различно виждане за възможното. Едно е възможно, ако си приел, че ще имаш до 3% бюджетен дефицит, друго е възможно, ако е до 5%. Едно е възможното, ако приоритетът ти е да се харесаш на някого, друго е, ако приоритетът ти е да помогнеш на хората. Ние сме в ситуация, в която излизаме от един неолиберален консенсус, който се установи трайно и в който ние функционирахме в последните години в условия на широка коалиция под една или друга форма. Защото се бяхме договорили за основни неща в България, както и в Европа. Но свободният пазар показа среден пръст на много хора. Ако искаме да имаме политическо бъдеще като партия и да просперираме като общество, ние не можем да продължаваме да сервираме на хората още от същото. Колкото до стабилността при широка коалиция – тази идея е абсолютно чужда за мен. Например, стабилно ли беше правителството през последните две години? Практически то падаше всяка седмица. Заради заема от 16 милиарда бяха на 5 минути да паднат. На Нова година, когато излезе Радан Кънев бяха на 6 минути да паднат. И в същото време това ми се предлага като стабилност. Това е обратното на стабилност. Това е измама.
Обществото наясно ли е какво се случи с този заем от 16 милиарда?
Аз лично не съм наясно. И без да съм макроикономист, до ден-днешен не мога да си обясня, защо теглихме грандиозен заем като процент от общата ни задлъжнялост, като непрекъснато ни се обяснява, че има висока събираемост и излишъци. Ако някой успее да ми обясни тази корелация, ще му бъда благодарен. Аз не я разбирам и не мога да я разбера. Няколко пъти сме питали в Народното събрание, но не сме получили отговор.
Как ще коментирате опитите за нови десни партии? Защо винаги се случват нови десни партии, а не леви?
Което не означава, че и това няма да се случи. Това все пак е добър атестат за БСП. Няма нищо лошо в опита за ребрандиране, защото до известна степен за това става дума при създаването на нови политически проекти, както е модерно да се казва. Не разбирам обаче същността на тази инициатива. Ако това е съдебната реформа и борбата с корупцията, това е легитимна цел, но не може да бъде единствената цел на една политическа формация. Затова, хората, които стоят зад нея, се опитват да кажат, че тя не е нито лява, нито дясна. Искам да подчертая, че „нито ляво, нито дясно” е опасна идеология. Тези дни бях на дискусия на бившата организация на Христо Иванов – БИПИ (Български институт за правни инициативи) на тема: „Една година след промените в конституцията – какво се случи и какво още е необходимо”. Истината е, че нищо не се случи, но хората разсъждаваха по тази тема. Това, че моята политическа партия не е подкрепила тези промени не ме прави лош и прокорупционен, а ме прави човек, който има друга визия какво трябва да се случи. От тази гледна точка смятам, че няма голям потенциал в една такава инициатива, около която сигурно отново ще се оформят отломките от Реформаторския блок, за да се позиционират електорално. Но това са легитимни инициативи.
Вие имате ли данни за електоралния потенциал на БСП в момента?
Не разполагам с данни извън тези, които бяха обществено анонсирани преди 1-2 седмици. Те дават разлика между ГЕРБ и БСП в рамките на статистическата грешка. Но извън социологията, ние очевидно сме в подем, най-вече защото спечелихме избори, което налива гориво в двигателя. Второ, спектакълът, който дават нашите опоненти, работи за нас. И трето, анонсите, които прави Корнелия Нинова, се приемат добре в обществото. Ако ги доведем докрай, не виждам защо да не се поздравим с изборен успех, включително и да сме първа политическа сила. Но трудното започва там.
Източник: a-specto
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: Свободата на медиите вече не е на върха на перото, а зависи от собствеността на перодръжката…

maintext:
/Поглед.инфо/ Интервю на Антоанета Киселинчева с Валери Тодоров, журналист, бивш генерален директор на БНР
Г-н Тодоров, за българската медийна среда като че ли вече стана традиция преди избори да се правят чистки в обществените медии. В момента отново бива оказван натиск на определени журналисти. В името на какво БНТ и БНР преследват качествени журналисти като престъпници?
Чистка е силна дума. Първо, аз забелязвам едно прогресивно влошаване на медийната среда в България. Икономическата криза след 2008 г. не само в България, а в повечето европейски страни беше използвана за натиск върху медиите с обяснението, че медиите също са пазар и съответно към тях трябва да се отнесем като към пазарни структури. Това е невярна теза. Даже в известен период от време пазарното мислене и пазарното отношение към медиите надделяха и в някои от европейските структури, естествено, под натиска на частни интереси. За съжаление това нанесе обща вреда върху медийната среда, тъй като медиите са обществен ресурс. Тоест, ако говорим за електронните медии, те ползват при определени условия държавен честотен ресурс. Съответно има и изисквания за това кой и при какви условия получава достъп до тези ресурси. Достатъчно ясни трябва да са регламентите за това кой придобива собственост, как я управлява, каква е прозрачността, кой може и кой не може да купува медии.
Аз смятам, че определено не бива офшорни компании да притежават медии у нас. Първо, защото ние имаме достатъчно лоши практики и не бива към тях да прибавяме още една. Второ, защото в повечето случаи чрез офшорните компании се размива собствеността. Ако приемем, че една частна медия може да прокарва интересите на определена група или човек – добре, тогава знам, когато чета това, чии интереси стоят зад него. Но когато тези интереси много бързо се прегрупират при всяка промяна и ти не можеш да разпознаеш обществената група, тогава положението става тревожно, защото рискът и медийното пространство да се монополизира е много висок. Всъщност онези правила, които бяха достатъчно ясни преди икономическата криза, изведнъж бяха старателно забравени. С други думи позволи се конкуренцията да бъде заместена с монополизация. Това доведе до много тежки последствия за малкия и средния бизнес у нас. Средната класа, която напъваше да поникне, изчезна и в момента ние имаме едно доста силно разслоено общество без средна буферна граница, която да осигури мек преход при големи промени. Това важи и за медиите, защото има много силни медии, които много силно мачкат медийното пространство – казвам това и в добрия, и в лошия смисъл на думата. Когато това е позитив, ок, но когато тези медии прокарват определени интереси, това е лошо.
Ако по-рано медиите държаха на независимост, защото по този начин поддържаха пазарната си ниша и степента на обществено доверие, въз основа на което получаваха финансиране, то при новите условия разглезващо обстоятелство се оказаха и европейските програми и чуждите фондове, които се намесиха и донесоха допълнителна деформация на медийната среда. Когато започнаха информационните войни и започна да се задава въпросът, кой кой е, наистина стана страшно. Наблюдавал съм няколко конфузни ситуации в ефир, в които журналистът атакува събеседника, а събеседникът на свой ред го пита кой е собственикът на медията и водещият не може да отговори.
Един от големите проблеми е липсата на инвестиции и сриването на печатните медии. Печатните медии са важни по редица причини. Първо, заради защитата на част от населението, което получава информация именно чрез тях. Второ, защото трябва да се съхрани навикът за четене. Трето, печатните медии са една важна утвърдена ниша, тъй като са традиционна медия, към която има изградена степен на доверие. По-голямата част от тях не успяха да преминат в цифровата ера и да се приспособят бързо по много причини. Една от тях е липсата на достатъчно ясна регламентация за защита на интелектуалната собственост в интернет пространството в условията на цифрови технологии.
Мисля, че има много тревожни тенденции в медиите – големите стават все по-големи, а малките се смаляват и се разтяга едно буферно пространство, в което няма медии, които да поддържат различните нагласи и да изразяват мненията, които не могат да бъдат групирани в останалите медии. Забелязваме и нещо друго – една доста безцеремонна намеса на държавата чрез властта. Това става главно чрез политиката на моркова: ако са наши медии, ще получат съдействие, ако не…
Смятате ли че и частните, и националните медии бяха овладяни от ГЕРБ? Отдавна вече няма политическа цензура, но в същото време се оказва, че цензурата на парите и властта е много по-опасна.
Мисля, че онова разбиране на политическата цензура, което някога съществуваше, вече го няма. В сила е икономическата цензура. „Можете да кажете всичко, но нали знаете последствията”, т.е. няма да получите финансиране или бонусите, които очаквате. И от тук нататък започва съобразяването. Различните медии се борят по различен начин в зависимост от това кой стои зад тях и кой стои пред тях. Общо взето, това е тенденцията, която се наблюдава. Говори се, но е трудно да се докаже, че някои политици имат акционерно участие в медии. Не знам дали това е истина или не, но може би една програма за филтриране на собствеността поне няма да оголва тези влияния по начина, по който предполагам, че те съществуват. Има и партийни издания. Но мен лично това не ме притеснява, стига да е ясно, че това е изданието на еди-коя си партия.
Защо ръководителите на обществените медии преследват силните журналисти, свалят от ефир критичните предавания, какъвто беше случаят с Петър Волгин например? Не смятате ли, че по този начин се обезличава характерът на тези медии и те се превръщат в говорители на властта?
Всяка медия има редакционни правила. Понеже ме питате какво мисля за онова, което се случва около Петър Волгин, пак ще кажа – важно е да се спазват редакционните правила. Когато журналистът спазва редакционните правила, а програмните структури го изискват и се постига съгласие и яснота какво и как се прави, тогава няма проблем. Но бих искал да ви споделя една тенденция, която забелязвам, и с огорчение ще го кажа критично и към БНР. Има определени водещи, за които, като чуя, веднага мога да ви кажа поне двама от събеседниците, които ще им гостуват. Подчертавам, че не става дума за Петър Волгин. И ако приемам, че останалите колеги допускат подобно нещо, бих искал да попитам защо от тях не се изисква? Има колеги, чиято политическа нагласа разпознавам безпогрешно, и то като обикновен слушател. Разпознават я и слушателите. Ако това се случва, то вече е деформация на медийната среда. Мен не ме интересува какви политически възгледи изповядва един човек, който работи в обществена медия. И ще дам следния пример. Имах случай с колега кореспондент, която в един частен сайт беше нарекла БСП с всякакви епитети, за които можете да се сетите, а след два дни трябваше да отиде на Бузлуджа да отрази тяхно събитие. Кажете ми, ако аз съм ръководител на този човек, как да го изпратя на въпросното събитие? А как ще гледат на него? Затова всеки журналист трябва да има и собствена професионална хигиена. След като сте се наели да работите в обществена медия, трябва да спазвате изискванията и балансите, а чувствата си можете да изразите в избирателната урна. Смятам, че е много важно правилата да се спазват и да важат за всеки. Защото, ако се направи изключение за един човек, това означава, че трябва да се направят изключения и за останалите. Лош знак е, когато един спор се решава с административни мерки, вместо проблемите да се преодоляват със силата на редколегията и на екипната култура и когато всеки се изкаже какво мисли, за да се разбере дали наистина и при какви обстоятелства са нарушени правилата.
При последните двама ръководители на БНР се наблюдават едни непрекъснати конфликти с екипа. Как си обяснявате това?
Откровено казано, това се дължи на ниска компетентност – професионална, административна, управленска, всякаква. Предишното ръководство беше просто безпомощно. То нямаше компетентността и авторитета да наложи професионална позиция. Доста често нещата зависят от авторитета на самото ръководство. Защото, ако то иска да предяви някакво изискване, но не може да го мотивира, а колегите нямат респект към него, няма как да стане. Освен това, когато разпознавате една тенденциозност и услужливост в лична полза или на някоя конюнктура, това вече е фатално, защото доверието изчезва. Мисля, че това се случи в конфликта с предишното ръководство, което безцеремонно гледаше на журналистите като на придатък към управленските си функции. Знаете, че аз съм уволняван, след като в качеството си на директор на програма „Хоризонт” отказах да се подчиня на политическия натиск, който беше използван срещу медията. Сега отново с лека ръка се уволняват опитни хора, известни имена. На тяхно място идват случайни, неизвестни, незнаещи, неможещи. Откъде идват? Винаги съм казвал, че когато човек е податлив, това се усеща.
Какви качества трябва да притежава един ръководител на обществена медия, за да бъде тя коректив, а не подгласник на властта?
Една добра защита в тази посока са редакционните правила. Тъй като стана дума за Петър Волгин, нека приемем, че в едно авторско предаване опонентът е той, а отсреща винаги имаме опониращата страна. Опонентите се сменят, при това журналистът невинаги е в най-добрата светлина, защото опонентите с различна ярост могат да му опонират. Тоест всичко зависи от умението на журналиста, от една страна, да провокира събеседника, а от друга, да не накърнява личното му достойнство. Предаванията, които водеше Петър Волгин, бяха именно от такъв провокативен тип. Това е предизвикателство към аудиторията, дърпане за ръкава с цел да се представят алтернативни гледни точки – чрез съмнението, колебанието, неверието, като източник на различното мислене. Когато обаче човек започне да бъде притискан, и то в гръб – вътре в медията, естествено, сработва защитният му рефлекс и той започва да прави точно онова, в което го обвиняват. Може би точно това се получи в един момент в този публичен конфликт между Петър Волгин и ръководството на БНР. Жалко е, защото „Деконструкция“ беше слушано предаване. Чувал съм много горещи мнения и колеги, които уж изповядват идеите за плурализма, обективността и независимостта на медиите, да казват: „Той трябва да бъде махнат?”. А защо да бъде „махнат”? Опитът да създадете изкривено огледало на нещо, което е силно и ярко, дори да не сте съгласен с него, и да го замените с нещо, което е деформирано, на друго ниво, с по-ниска аргументация и по-слаб професионализъм, само подсилва позициите на атакувания. Също както в случая с Петър Волгин, където всички опити да бъде заглушен уж с някаква огледална алтернатива бяха погрешни и доведоха до разрушаване на доверието към медията и до падане на рейтинга. И това падане продължава. Колкото до качествата на ръководителя на обществената медия – ако той няма собствена професионална биография и име, знания и опит, може да бъде употребен за всичко.
Изглежда ли Ви ефирът на обществените медии плуралистичен? Питам Ви, защото все по-очевидно една определена гледна точка бива лансирана почти до припадък. И обратното, за критичната дума няма място…
Много е важно да се чува мнението на всички. И когато това се случва, всичко е наред. Но когато необосновано преобладаващото мнение е в полза на една гледна точка, значи има нужда от коректив и той трябва да се направи. А когато силово, административно, без аргументация и без да се изслушат другите мнения, се налага гледна точка, тогава, естествено, съпротивата също е директна и тя също избягва коригиращата сила на колегията. Затова смятам, че спокойният и уравновесен диалог между колегите дава самочувствието на медията, че тя произвежда един продукт, който е съобразен с нейната обществена мисия, с екипната работа и който отразява правилата и нагласите вътре в самата нея.
Когато говорим за обективност, има едно понятие, което аз винаги подчертавам – това е съотносимост на събитието. Едно събитие не бива да бъде представяно с по-голяма значимост от онази, която има. Например, когато пред парламента протестират петима души, които обаче викат като за 150, и ние им даваме глас, трябва да подчертаем, че това са само петима души. Когато стане ясно кой какви мнения изразява, тогава медията си е свършила работата. Но когато тя казва: „Има небивали протести, страшен шум, грохот…”, но без да поясни, че това го правят петима души, тогава вече е опасно. Затова смятам, че свободата на медията да изпълни своята мисия е много важна. Но начинът, по който тя прави това, е още по-важен. И ако има регулация, която да следи за спазването на периметъра на медията, всичко е наред. Но когато има органи, извършващи медийна регулация с политически мотиви и с компетентност, по-ниска от тази на медията, тогава възникват проблеми. Вие ги виждате.
Такъв ли е случаят в момента?
Предишните случаи са такива. Смятам, че органът за медийна регулация на съдържанието не беше на достатъчно добро ниво, за да мотивира своите забележки към медията, в конкретния случай БНР. Съществува системен проблем с медийната регулация. Там попадат хора, които нямат опит нито в администрирането, нито в професионалната работа, нито чисто житейски и социален опит, за да извършват тази регулация. И докато на тях се гледа като на пазители на интереси или на подставени лица на определени политически сили, ситуацията в медиите ще продължава да бъде деформирана. Вземете последния пример. СЕМ излезе от всички законови срокове за обявяване на конкурса за генерален директор на БНТ. Наложи се даже с поправки в Закона за радиото и телевизията да бъде замазана тази кокоша слепота. И изведнъж се обявява извънредно заседание, за да бъдат обявени процедурата и сроковете за конкурса. И на него петимата членове на регулатора едновременно гласуват „въздържал се”. Не му било времето. Ами от сега нататък, която и дата да посочите, все няма да й е времето. Защото сте излезли от него и от закона. Защото не е нормално да вземат решения хора с изтекли преди година и половина-две мандати, след което спешните назначения в регулатора да се представят като извършена ротация. А законът ясно казва: ротация на парламентарната квота – на две години, т.е. теглене на жребий за обновяване, и на президентската квота – на три години. Кой е виновен за забавените назначения? И не е добър знак, когато член на СЕМ сезира прокуратурата за липсата на ротация при предишния председател, а когато сам става председател, се прави, че решението на прокуратурата за изпълнение на закона не се отнася за него.
Докога изборът на ръководители на БНТ и БНР ще бъде политически, а не професионален?
Вижте какво се получава. Съветът за електронни медии, който извършва медийната регулация за съдържанието, е обществен орган за разлика от другия регулатор – КРС, който е държавен. Кое му е общественото на СЕМ? Той се избира с две квоти на президента и с три квоти на парламента. Тоест избира се с политически протекции. За да се избегне неприятното усещане, че политиците ви бъркат в съзнанието и ви манипулират, членове на СЕМ трябва да са лица с високо обществено доверие или с изключителен професионален капацитет, така че те да защитават не само този, който ги е посочил, но и личното си име. Когато изчезне това усещане и вътре влязат хора без име, които няма какво да губят, започва едно общо деформиране. Освен това не е справедливо, когато законът извършва свръхрегулация на обществените медии, а в същото време на практика прилага доста либерален режим спрямо частните медии. Не твърдя, че трябва да се упражнява същата свръхрегулация спрямо частните медии, но условията на регулацията трябва да се уеднаквят. И изобщо компетентността на медийния регулатор трябва да превишава компетентността на медиите. А се получава тъкмо обратното. Когато кандидатства за генерален директор на обществена медия, човек трябва да защити концепция пред хора, на които никога не им се е налагало да защитават такава концепция и които никога не са работили в кухнята на тази медия. Кой кого да изпитва? Това е трагедията в регулацията. Искам да подчертая, че много от деформациите в медийната среда у нас дойдоха от начина на регулация – от остарелия закон и от липсата на отговорност в политическата воля, от случайните хора, които да я извършват. От това произтича и неубедителният избор на някои генерални директори на медиите. Те на свой ред посочват своите управителни екипи и накрая виждате каква редукция на професионализъм настъпва вследствие и на странични влияния. От тук нататък журналистът е потърпевш от тези обстоятелства. Кажете ми кой понесе отговорност за несполучливия избор на предишното ръководство на БНР? А дали е достатъчно убедителен и сегашният избор?
Изборът на нов генерален директор на БНТ се забави доста дълго, мандатът на Вяра Анкова изтече още на 1 август. Сега обаче виждаме едно голямо забързване на процедурата. Това част от плана за овладяване на медиите ли е?
Чак сценарий за овладяване на медиите не виждам, но ако говорим за такъв, то въпросът е кой ги овладява. Медиите се управляват от определени интереси, изразявани чрез влиянието на определени продуценти, които имат връзки с определени политически структури. Едните правят предизборните кампании на другите, а после започват благодарностите или извиненията. Затова възниква въпросът, защо СЕМ проведе навреме процедурата за избор на генерален директор на БНР, а отложи процедурата за избор на генерален директор на БНТ? Наложи се спешно да бъде внесена поправка в закона, която на практика дерогира мандатността, един от най-демократичните принципи на управление. Кажете ми защо мандатите на регулаторите бяха удължени на 6 години, членовете им бяха редуцирани от 9 на 5, а мандатите на ръководните органи на обществените медии останаха 3 години? Така един регулатор теоретично може да избере три ръководства на обществените медии. Нелепо е, че след като беше удължен мандатът на Анкова, изведнъж се сетиха, че са забравили и трябва да се удължи и мандатът на Управителния съвет на БНТ. Едно изключение доведе до следващо и така до поредицата безпомощни абсурди, резултат от липсата на административен и управленски капацитет в СЕМ и недопустимо политическо влияние.
Каква е Вашата хипотеза за закъснелите назначения в СЕМ и за удължените мандати в БНТ?
Моята хипотеза е ясна – че подходящите хора трябваше да изберат подходящия човек. Дали те успяват и как го правят, е отделен въпрос. Но след като беше избрано ръководството на БНР, защо не бе избрано това на БНТ? Грубо беше нарушен законът. Какво се случи след това? Изведнъж някой се сети, че така не може да се продължава. Дайте тогава да направим поправка в закона, която да позволи генералният директор да продължи да изпълнява функциите си до избора на нов. Възниква въпросът: а какво се случва, ако не бъде избран нов директор?
Сега внезапно СЕМ се разбърза да проведе избор точно когато бе избран и нов президент, когато се променя и парламентът, и изобщо ситуацията в страната.
Доколкото разбирам, мотивацията за това бързане в СЕМ е фактът, че предстоят парламентарни избори и трябва да има легитимен управленски екип в БНТ. Ами защо не го осигуриха за президентските избори. Не може важни решения, засягащи медиите, да зависят от командировките на председателя на регулатора или на неговите членове. Когато не се спазват правилата, няма доверие. Поне към СЕМ отдавна няма.
Как ще коментирате резолюцията на Европейския парламент за борба с пропагандата на трети страни, където на прицел всъщност е Русия? В нея изрично се упоменават две медии – Russia Today и Sputnik. Не смятате ли, че под наслов „Опазване на демократичните ценности” се посяга именно на свободата на човек да избира източниците, въз основа на които изгражда своето мнение?
Вижте, това започва да се превръща в параноя. Аз не приемам нито русофобията, нито русофилията като философия. Няма нужда от такива страсти. Човек трябва да приема разумно онова, което се случва. В края на краищата, ако на една сила не можете да противопоставите друга сила, то това означава ли да забраните първата, за да наложите втората? Смятам, че това е недопустимо, защото се връщаме към времената на Студената война, към времената на маккартизма. За мен е грешка Русия да бъде превръщана във враг в момент, в който тя може да бъде ефективен партньор в борбата с тероризма, с бежанската вълна и всички проблеми на регионалната и глобалната сигурност.
Мисля, че превесът на Единната народна партия (ЕНП) в европейските структури започва да дава негативен ефект. Това са десни фобии и те трябва по някакъв начин да бъдат балансирани. Опасна тенденция е Русия да бъде превръщана във враг. Формирайки я като враг, рано или късно тя може наистина да се превърне в такъв, а това би било огромен риск за глобалната сигурност. На фона на всички реплики, които могат да се хвърлят към Доналд Тръмп, той каза една истина. Европа насила формира враг в лицето на Русия, чувствайки зад гърба си САЩ. Но в момента, в който Съединените щати се оттеглят и Европа остане с Русия като враг, то това увеличава ли сигурността, или я намалява? Това е въпрос към онези идеолози, които развиват определени тези, а след това те се оказват погрешни. Бих искал да ги попитам те каква отговорност носят?
В България, ако кажеш, че нещо не е така, както ЕС вече е казал, значи ти не си евроатлантик, ти не си европеец, ти не си модерно мислещ човек! Е, ама ние тоя урок го карахме четири десетилетия.
Как трябва да се противодейства на такова поведение?
Отново чрез медиите трябва да се даде гласност на всичко онова, което има като настроения в обществото. Това, което искат да ни припишат в Европа като проруски настроения, всъщност е недоволството от тази политика, която изкривява картината. Нямам нито нещо против Украйна, нито против Русия. Искам тези две държави да бъдат наши партньори. Но когато някой ме убеждава, че Украйна можела да ни бъде партньор, а Русия не, веднага бих попитал защо? И в какво може да ни бъде партньор Украйна в момента? Не искам да деля страните на по-симпатични и по-малко симпатични. Ами това, което се случва в Турция, как ще го наречем? Защото ние непрекъснато демонстрираме приятелските си чувства към нея, а случващото се там е много тревожно. Отново в интерес на някакви съображения това също не се изказва. Значи срещу Русия може, а срещу Турция не може! Нека да кажем и едната истина, и другата.
Отварям фейсбук, където има всякакви щуротии, и виждам, че наша колежка е написала как една от политическите сили карала хората в селата да развяват руския флаг. Това са смехории, но те са показателни за грамотността на посланията и за нуждата от едно по-широко дискусионно мислене, което трябва да провеждат медиите.
Много са обвиненията, че в Русия няма свобода на медиите, а всъщност повечето от тях са опозиционни. Как ще коментирате този парадокс? Там, където се твърди, че има плурализъм – в Европа и САЩ, гледната точка е една. А именно, че Русия е по-голям враг от „Ислямска държава”.
Аз не бих правил паралел между Русия и Съединените щати, въпреки че тези държави много си приличат и по манталитет, и по начина си на действие. Чета руските медии, чета и нашите медии. И искам да ви кажа, че понякога в руските медии има по-голяма свобода, отколкото в нашите. Да, има натиск върху руски медии. А у нас няма ли? Да, има натиск и на държавата, и на политически сили. И тъй като заради силната президентска власт там партиите никога не са играли особена роля, когато се оказва натиск, е ясно откъде идва той. А у нас натискът идва от много страни и даже понякога е трудно да се сетиш откъде. Не бих казал, че нещата с медийната и другата част от демокрацията у нас са нормални.
Иначе в Русия има тревожни тенденции, те са факт. Има една нетърпимост към чуждото мнение и изострено отношение към помощите и влиянията, които идват отвън. Но това е и защитен рефлекс. Ако продължим да обявяваме Русия за враг, тя ще се затвори в себе си. Тя не бива да бъде оставяна сама със себе си и своите страхове, защото това ще създаде проблеми. Уверявам ви, че руското гражданско общество достатъчно трезво оценява онова, което се случва.
В класическия си вариант везните имат две страни. От едната страна слагате вашия ум и мислите с високомерната идея, че оттатък стои един малък ум и вашият ще натежи на везните. Не е така. В медиите всичко се мери – и думата, и жестът, и отношението, и начинът на мислене, и изразните средства, и внушенията. Така че онова, което правят медиите се излага на едно сериозно публично обветряне и всеки си застава на мястото. Затова не бива да се произвежда русофобия, нито пък русофилия. Когато един човек казва, че е единствен и добър, за другия остава да е лош. По същия начин едни хора се нарекоха демократи, а всички останали какви са? Но защо? Или пък: „Ние сме реформатори!“ А останалите какви са? Не бива чрез определения да се правят този тип внушения. Това с умните и красивите беше изключително грозно и очевидно не беше добре премерено.
Наскоро бе арестуван руският министър на икономиката Алексей Улюкаев. Какъв знак е това за процесите в руския политически елит?
Това е борба между различни кръгове в руския политически и икономически елит. За мотивите за арестуването му могат да се зададат много въпроси. Например, може ли министър от такъв ранг да участва в корупционна сделка или да поиска комисионна от човек, за когото е ясно, че е доверено лице на президента. За мен това е част от борбата за надмощие между по-либералното и по-консервативното крило. И тъй като в световен план либерализмът започна да губи позиции, аз разглеждам случая като част от по-общ глобален процес. Онова, което либералите формулираха като икономическа и политическа концепция, не се оправда. То създаде доста кризи и сътресения и продължава да създава проблеми, а нова версия няма. Оттук започват да се появяват нови тенденции, някои от които са консервативни и могат да имат по-неприятни последствия като затваряне на икономики и политики, т.е. оттегляне на държавите вътре в собствената им територия. Това е процес, който познаваме от предишни години, но никой не е изследвал.
Онова, което се случва в момента, не е популизъм. Това е антиглобализмът, който намира популистки форми, за да се бори с тази глобална тенденция. Казахме, че няма да има държави, няма да има граници, а сега какво правим – строят се стени, изграждат се граници, държавите се затварят в себе си. Ето например САЩ, които бяха яростният проводник на идеята за глобализма. Сега и там се говори за стени. Това са тенденции, за които България също трябва да си направи някои изводи, защото ние също сме техен обект. Те винаги идват с известно закъснение у нас, както и модата от модните столици. Но все пак това се случва и се надявам ние да сме сресани на път в този момент.
Как според Вас ще се развият отношенията между САЩ и Русия при президентството на Доналд Тръмп? Преди изборите беше широко разпространена гледната точка, че Тръмп е по-добрият вариант за руснаците. Възможно ли е обаче сега те да бъдат неприятно изненадани?
Знаете, че политиката на държави като Съединените щати и Русия не се прави само от един човек. Колкото и да е силен президентът Владимир Путин, дори в Русия има достатъчно центрове на властта, които могат да бъдат коректив, и всеки лидер се съобразява с реалните тенденции. Все пак в САЩ има изграден достатъчно активен баланс между центровете на властта и тези, които определят политиката. Така че колкото и възгледите на президента Доналд Тръмп да са силни и да оказват влияние върху тези процеси, има буферни и стабилизиращи фактори, които няма да позволят да се отиде в крайности. Разбира се, този по-спокоен тон, с който той разглежда отношенията с Русия, ще повлияе, защото тенденцията за нагнетяване на напрежението наистина можеше да изправи света пред риска от една голяма война. От изборите си личи как американците разпознаха различните виждания на двамата кандидати. Може да се каже, че американците се стремят към един по-спокоен диалог с всички страни, дори с тези, с които отношенията може да са по-изострени.
Например, ако погледнем от американска гледна точка, защо Русия изглежда по-голям враг от Китай? Реално Китай, който е икономическа и политическа сила, в момента разполага с повече възможности от Русия в някои области, които засягат американските интереси. Китай по тази логика би трябвало да бъде обект на по-специално внимание.
Като че ли Китай доста сдържано прие избора на Тръмп, който идва с идеите си за реиндустриализация на САЩ.
Предизборната платформа е едно, а реалностите са друго. Как ще се адаптират съединителят, газта и спирачката тепърва предстои да видим. Вижданията на Тръмп за една по-сдържана роля на Съединените щати в световните процеси – оттеглянето от някои международни споразумения, преразглеждането на отношенията с някои държави, преразглеждането на вътрешната политика – това са въпроси, които тепърва ще се изясняват. Някои от тях, разбира се, будят тревога и това е обяснимо. Но в никакъв случай не смятам, че е възможно да има такива резки обрати, които да предизвикат земетръсни последствия в световната политика. Ще има промяна, тя се чувства. Но това е следствие от натрупвания в резултат на тежката икономическа криза и на политически процеси, които останаха в нерешено състояние. Особено в новите сфери на влияние – Източна Европа, Далечния Изток, Иран, Ирак, Афганистан. Прекалено много станаха нестабилните точки. И в тази ситуация никой не предлага икономически решения, политическите решения се бавят, а военните са изчерпани. Ако тези региони бъдат оставени сами да решават тези процеси, това също е опасно. Оттук и поводът за фразата на Доналд Тръмп, който каза: Ако ние можем да регулираме тези процеси със съдействието на Русия, защо да не го правим? Някои от въпросите му изглеждат логични. Този външен популизъм, който той демонстрираше, може да е подвеждащ. Но все пак той е бизнесмен, той е успял човек и знае как се постигат успехи, което за мен е успокояващо обстоятелство.
Г-н Плевнелиев може би ще остане в историята като президента, който успя да влоши отношенията ни с Русия. За ген. Радев пък тръгна удобната за някои политически среди версия, че е „човек на Кремъл”. Смятате ли, че той ще се различава като президент?
Няма да давам оценка на това, което президентът Росен Плевнелиев е казал и свършил, защото мисля, че всеки гражданин има личното право и възможността да го прецени. Предполагам, че го очаква добра евроатлантическа кариера. Разбира се, смятам, че политиките у нас не бива да зависят от бъдещата кариера на политиците. Тоест държавата трябва да изгражда някакъв механизъм, било то морален или процедурен, който да предотвратява вероятността една политическа или обществена позиция да бъде употребявана за кариерно развитие в дадена посока. Колкото до въпроса дали г-н Румен Радев е проруски настроен, мисля, че това вече е прекаляване с маниите и параноите. Например моите руски приятели ме приемат като българин, а не като европеец или евроатлантик. Казано иначе, с личната, човешката мярка. По същия начин можем да смятаме, че ген. Радев е натовски генерал, проамерикански настроен, защото е обучаван в САЩ. Това, че казва, че в Крим се вее руският флаг, прави ли го проруски политик? Независимо дали приемате или не присъединяването или анексията на Крим, има едно съобразяване с историческите реалности. А защо бяха прекроени европейски граници? Как се случи това и как беше мотивирано? Ами защо изнесохме демокрация, а сега се чудим какво да правим с вноса на бежанци? Дайте да не сърбаме непрекъснато чужди каши, а да се опитаме да защитим нашата кухня. Защо трябва да квалифицираме г-н Радев по определен начин, за да го различим? От кого?
Всъщност какво се цели с това квалифициране? Като че ли то не изглежда много естествено, като имаме предвид, че ген. Радев говореше доста умерено по време на кампанията.
Определени среди искат да кажат: Плевнелиев беше нашият човек, защото той говореше против Русия, а пък, след като новоизбраният президент не продължава тази линия, какъв е той? Това нанася вреда на баланса в отношенията ни с външни партньори. И тъй като тези оценки произтичат от определени хора, които ги дават в България, това чертае една опасна тенденция на опит за управление на процеси чрез внушения. За щастие аз виждам в г-н Радев изключителна сдържаност, балансираност и много точно премерена лексика във всички сфери, в които трябваше да защити публичното си присъствие. Надявам се да имаме един балансиран президент, който ще пази националния интерес, ще казва нещата в естествения им вид и няма да крие истинската си позиция, когато се налага да я изрази. Ние сме малка държава. И, от една страна, викаме: „Началниците да се разберат”, а, от друга страна, тичаме подир тях и им повтаряме думите. Дайте да си седнем на мястото и да си гледаме нашите интереси – да ги назоваваме, да ги защитаваме, независимо от това кой каква геополитическа линия провежда.
Понеже дълго време съм работил в Русия, спомням си следното. По време на управлението на Борис Елцин имаше един външен министър, Андрей Козирев, който непрекъснато се чудеше къде да се интегрира Русия – в НАТО ли, в ЕС, в Евразия и т.н. Когато Евгений Примаков стана външен министър, го попитаха дали Русия ще се интегрира с НАТО. Неговият отговор беше: „Ние сме прекалено големи, за да тичаме нагоре-надолу. Никъде няма да тичаме и с никого няма да се интегрираме, съединяваме или обединяваме. Ние сме тук и който иска да разговаря с нас, да заповяда”. Мисля, че това беше една достойна позиция, въпреки че говорим за други мащаби, страни и друга ситуация. А ние изпитваме национални комплекси и трябва да сме присъединени под формата на залепване за някого, за да сме добре. Няма нужда да се залепваме, защото после трудно ще ни изкъртят от залепването. Затова е добре да поддържаме една балансирана политика и да защитаваме икономическите и политическите си интереси.
Източник: a-specto
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


authors:
Александър Симов
Юрий Борисов
Петър Волгин
Нако Стефанов
Андрей Пантев
Румен Петков

title: Бъдна нощ

maintext:
/Поглед.инфо/ Бъдната нощ приютява
тишината на всички светове
и светлината на всички надежди.
Бъдната нощ е речта на простите неща
и неоспоримата мощ на тяхното величие.
Тя е уютът на яслата
и вестта, огряла нощната стража в пустинята.
Бъдната нощ е опашатата Витлеемска звезда,
очертала небесната драскотина,
в която до днес живеем.
Бъдната нощ е скромността на жената Мария
и милостта, протегната към човеците.
Тя е позорът на мирската суета
и разобличеното зло на властта.
Бъдната нощ е пътят на влъхвите –
почит от далечни земи,
тайнствен прочит на небесни карти.
Бъдната нощ е рождеството на Божия син
и проглеждането на новото човечество.
Тя е пробив в стената на времето,
самото зачатие на веровия поврат.
Бъдната нощ са вълшебните дарове,
оставени в мечтаещите обувки
на всяка нещастна Козета.
Бъдната нощ е скромната битийна трапеза
на хилядолетния християнски народ.
Тя е срещата на човека с Бога,
време, в което всичко е дадено и нищо не е отнето.
Бъдната нощ е символът на едно бъдеще,
което се сбъдва като нескончаемо бдение
над Младенеца във Витлеем.
Източник: Поглед.инфо
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: Плевнелиев към мъжете: Изневерявайте така, че жените ви да са виновни след това

maintext:
/Поглед.инфо/ Идеята на Плевнелиев, че предложението му Румен Радев да състави кабинет е в "духа на конституцията", може да се окаже спасителна за не едно и две семейства в страната.
Сега всеки мъж ще може да защити тезата пред благоверната си, че е в духа на техния брак да поканят съседката в спалнята, за да помогне.
А, ако съпругата откаже тази възможност, тя вече е политически уязвима - винаги може да се твърди, че бяга от отговорност и отказва да разбере величавия конституционен полъх на предложението... :))))))
Източник: Поглед.инфо
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: Да си го кажем направо: Моделът „Борисов” убива!

maintext:
/Поглед.инфо/ Мантрата „стабилност" не работи, защото истинска стабилност не е имало от години. Борисов и кудкудякащите край него я повтарят, защото това е таванът на въображението им.
От два дни имаме нова тема: спазил ли е президентът Плевнелиев Конституцията или не е. Според Плевнелиев можело да ни се смеят по света за евентуални два служебни кабинета. Излишно притеснение - смяха ни се, вече сме им досадни. Всъщност колко българи знаят кой е премиер на Франция или Испания? А на Полша или Украйна? По същия начин световно неизвестен е и Борисов. Селфитата с Меркел имат успех само в част от София, Банкя и други селища. Съмнителен успех.
Кудкудякането за служебния кабинет обаче си има цел: да се заглушат версиите за драмата в Хитрино, които не съвпадат с официалната позиция на прокуратурата, МВР и самият Борисов. Но пък са в пъти по-достоверни. Също и да се прокарат новите правомощия на главния прокурор чрез Закона за противодействие на тероризма. Както и да не се забележеи източването на милиарди през последните дни.
Борисов, Борисов...
И като споменах Борисов, нека сме наясно: всичко, което се случва, е разпоредено, пожелано или внушено от него. Нищо в управлението не се случва без санкция на Борисов. Беше ясно, че кабинет на РБ няма да има, защото при „жив Борисов" друг да е премиер - няма как да стане. Него дори мисълта за служебен премиер не му допада, защото трябва да чака няколко месеца докато отново си запали пурата на „Дондуков" 2. Борисов вярва в това, както вярва, че вотът за ген. Радев е някакъв кошмар, от който се е събудил и всичко е както преди. „Не говорете за мен като за умрял", предупреждава Борисов и се заканва, че тепърва ще воюва и доказва кой е. Лидерът на ГЕРБ така и не е разбрал, че вече е в моргата. Тази мисъл още не е пробила кортекса в главата му, но и това ще стане, защото е физиологичен процес, а не изпълнение на „Батальонът се строява" по желание.
На Борисов времето до встъпване в длъжност на кабинета, посочен от Радев, му е нужно по две причини: за източване на милиарди в посока на кръгове до него и за предизборна кампания. С пълна скорост се случват и двете. За съжаление опозицията е странно добронамерена към този процес. Няколко предупреждения за новозакупени телефонни централи от МВнР не са достатъчни. Тихомълком се извършват и кадрови промени като на възлови места се барикадират верни на Борисов, Цветанов и ГЕРБ кадри. Там, където са пропуснали да поставят. Изречените публично съмнения са отбивани юнашки от персони като депутат Караянчева и мъгляво-цинично от министър Горанов.
През това време Борисов говори за всичко друго, вплитайки във всяко изречение „стабилност", но така и не отрони и дума за статуквото, корупцията и модела #Кой. Продължава да изпробва чара си по теми за магистралите, пречиствателните станции, както и да заема героични пози а ла „пожарникар с шланг в ръка" на фона на обърната цистерна. Посланието е „аз съм вашият спасител" е досадно, малоумно и гротескно, но все още минава по тези земи. Няма внос на протестиращи от Полша, на действащи прокурори и съдии от Италия и анти корупционни закони от Румъния. Няма. Борисов не иска и не позволява такъв внос. Подкрепя го публично главният прокурор Цацаров и тайно - депутатът-олигарх Пеевски. Триумвиратът властва безпрепятствено. Дори докладът на проверяващите магистрати от Брюксел от лятото се тълкува от триумвирата както му е удобно без ни най-малко да се притесняват от циничното преиначаване на изводите и препоръките. Тримата се страхуват единствено от гражданско недоволство и натиск отвън. Недоволните у нас ги пазаруват с постове и пари или ги мачкат чрез следствие, полиция, прокуратура, ДАНС, НАП и пр.
Стабилност...
Не може да се говори за стабилност в държава, проядена до основите от корупцията. Някой ден ще се окаже, че и подписът на Борисов под декларацията на участниците в конференцията в Лондон м.г., която изравни корупцията с тероризма е бил фалшив. Също като разговорът му по телефона с Доналд Тръмп. Уж го има, но всъщност е протоколна запетайка, драсната със симпатично мастило...
Да говориш за стабилност в държава, в която държавното обвинение, БНБ, служби, ДАНС, НАП и пр. са подозирани за връзки с мафията, а рекета и шантажа са част от инструментариума на институциите, е все едно да говориш за въже в дома на обесения.
България, според Борисов и кудкудякащите край дюкяна му, е „остров на стабилността" в региона. Само тук имало голям икономически напредък, липса на социално напрежение и реално благополучие на населението. Нагла лъжа. Доказателствата, които оборват подобно идиотско твърдение е дълъг. Ще спомена само някои. По БВП България е на последно място ЕС. Всички членки на ЕС от Балканите - Гърция, Румъния, Кипър, Словения и Хърватска - са преди нас. Румъния, която допреди две години е била наравно с България вече ни води с цели 8 пункта. Това е погром. Българите са с най-ниски доходи в целия ЕС. Страната ни е на последно място по стандарт на живот, не само сред членовете на ЕС. Най-много болни на глава от населението. Най-висока смъртност на глава от населението. Най-много желаещи да заминат да живеят и учат в други страни - 47% от анкетираните.
Какво ни оставя Борисов
България е член на ЕС вече 10 години. Почти седем от тях управлява ГЕРБ, начело с Борисов. Преди това е бил кмет на София и главен секретар на МВР, което е плътно присъствие във властта доста повече от десет години. Какъвто и отчет да се опита да пласира за управлението си Борисов не може да изтрие с гумичката или да охлади с шланга тези болезнено парещи статистики.
Дали състоянието ни на кома е плод на управленска некадърност? Има го и това. Но главното е умишленото налагане на модел, който пусна мафията в държавата. Тепърва ще излизат доказателства за това, а такива има много. Когато Цацаров и кликата му освободят прокуратурата от присъствието си един ден, ще започнат и сериозни разследвания на въпросния модел. Ще се стигне и до справедливи присъди - гаранция. Може у нас „берлинските стени" да падат със закъснение, но падат. Ще падне и мафиотската крепост на сегашното статукво. Може чрез избори, а може и по трудния начин.
През 1941 г. Чърчил казва в едно своя изявление: Аз съм най-големият антикомунист, но съм готов да отида в Кремъл и да целуна ръка на Сталин, за да свалим заедно най-голямото зло - нацизма". Добра идея за леви, десни и центристи в България, които трябва да осъзнаят спасителния приоритет - сваляне на мафиотския модел на управление. След това ще се появят работещи варианти както за управление на страната, така и за борба с корупцията и реформи в магистратурата. Стане ли това, ще тръгне и икономиката, ще се появят инвеститори, а справедливостта ще е законно право на всеки.
Хората просто трябва да проумеят, че корупцията убива всичко и всеки. Днес е разбита и ограбена една банка, утре е заграбен бизнеса на фирми, картели вдигат цените, лекарства стават дефицитни и недостъпни... Всичко това е плод на корупцията, която у нас е по-страшна и от тероризма. Ако бъде ограничена поне с 20-30 на сто, ще бъдат увеличени пенсии и заплати чувствително. Ако и организираната престъпност бъде ударена - ще се прибавят още средства за работещи и бедни. Ще станем част от нормалния свят не само на книга. Освободен от веригите и бухалките на Борисовия #Кой бизнесът ще тръгне нагоре и сам ще се погрижи за благосъстоянието на служители и ползватели. Толкова е просто, колкото и трудно. Мафиотизираните политици няма да си тръгнат сами, трябва да бъдат изритани.
П.П. В сряда Върховният съд оневини окончателно бившият депутат и зам.-шеф на ДПС Христо Бисеров. Може и да сте забравили за него: бе наричан „сив кардинал", бе зам.-председател на парламента и един от ярките представители на модела „коорпорация ДПС". Бе обвинен за укриване на данъци, пране на пари и укриване на доходи чрез непопълване на декларации. Съдът обаче го оневини на трите инстанции. Питате се защо? ЗАЩОТО ПРОКУРАТУРАТА НЕ Е СЪБРАЛА ГОДНИ ДОКАЗАТЕЛСТВА ЗА СОБСТВЕНИТЕ СИ ОБВИНЕНИЯ.
Източник: Фрог нюз
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: Бъчварова и Ненчев харчат като за последно

maintext:
/Поглед.инфо/ Силовите министерства са лидери в харченето на пари в последния месец от годината и след оставката на правителството.
На първо място е Министерството на отбраната, следвано от Министерството на вътрешните работи. Трето е Министерството на финансите. Това показват справка в Агенцията за обществените поръчки, както и отговори на различни министерства на питания на депутата Петър Славов за поръчките в месеца след оставката на правителството - от 15 ноември до средата на декември. Казусът с конкурсите в "12 без 5" стана особено интересен, след като премиерът Бойко Борисов нареди преди дни да се избягва обявяване на обществени поръчки, съобщава вестник "Сега".
За последния месец - от средата на ноември до средата на декември - МО е възложило 26 обществени поръчки, като общата стойност на сключените договори е 115.8 млн. лв. За същия период на миналата година обществените поръчки с възложител МО са 38 за 50.6 млн. лв., за строителство и строителни услуги са девет за 2.6 млн. лв., а на търговските дружества - три за 39 хил. лв.
Едно от обясненията на МО за увеличението на сумата е в сключените в последния момент договори за доставка на кутии на самолетните агрегати КСА-2 за самолетите МиГ-29 и за доставка на горива за армията. Средствата за самолетните агрегати - 21.8 млн. лв., са осигурени целево от централния бюджет след решение на Министерския съвет. Предвидените по-големи доставки за горива - 84.9 млн. лв., са за следващите 12 месеца от датата на сключване на договорите.
До края на годината МО има открити и две обществени поръчки за доставка на компютърна техника и лицензи за софтуер на обща стойност 4.9 млн. лв. Едноличните търговски дружества планират да стартират една обществена поръчка на стойност до 54 хил. лв. Друго обяснение за бързането на военното министерство е свързано със системните проблеми, които имаше при провеждането на обществените поръчки. МО сериозно закъсняваше с усвояването на капиталовите разходи още през септември. Тогава ведомството беше усвоило едва 21.66% от предвидените за това средства - 12.877 млн. лв., и до края на годината трябваше да обяви поръчки за оставащите около 46.5 млн. лв. Това обаче е доста по-малко от сключените договори за 115.8 млн. лв.
МВР се нарежда на второ място заради парите, които трябва спешно да усвоява по линия на ЕС. България получи 101 милиона евро от Европейската комисия за справяне с мигрантската криза и охраната на границите. Вчера Брюксел отпусна още 48.2 милиона евро. Една от поръчките, свързани с границата, е за покупка на дрон за наблюдение за 390 хил. лв. Другите са за възстановяване на наблюдението на граничната бразда с Турция и покупка на кабини за граничарите. Сред сериозните поръчки в последния момент са и тези, свързани с новите документи за самоличност. Те трябва да започнат да се издават точно след 1 година.
Министерството на финансите се нарежда на трето място с доста по-малко поръчки, но с потенциал да настигне двете силови министерства. Според отговор на финансовия министър Владислав Горанов министерството и ведомствата, на които то е принципал, са възложили в последния месец 52 поръчки за 6.5 млн. лв. Основно това са търгове на Националната агенция за приходите (НАП) - за 1.67 млн. лева, и на Агенция "Митници" - за 4.8 млн. лева. Спрямо същия период на 2015 г. стойността на обществените поръчки намалява. Тогава са били обявени поръчки за 46.8 млн. лева. Въпреки това до края на годината ведомството смята да навакса. Според отговора на Горанов планираните обществени поръчки до края на годината са 18 за над 66.7 млн. лв. Тук влиза поръчката за отпечатване на ценни книжа за 62.3 млн. лв. до 2021 г. До края на годината изтича срокът и за възлагане на 35 поръчки за 82.5 млн. лв.
Източник: БГНЕС
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: Посолството на Русия отваря книга за съболезования

maintext:
/Поглед.инфо/ На 25 декември над Черно море се разби руският самолет Ту-154 с Ансамбъл „Александров“, пътувал до Сирия за да поздрави руски военни с Нова година. Загинаха общо 92 души, включително 9 журналиста и 8 члена на екипажа.
Във връзка с тази трагедия на 26 декември от 14.00 до 18.00 и на 27 декември от 10.00 до 12.00 и от 14.00 до 18.00 часа в Посолството на Руската Федерация в Република България (бул. „Драган Цанков“ №28) ще бъде изложена книга за съболезнования.
Източник: Поглед.инфо
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


authors:
Юри Михалков
Боян Дуранкев
Васил Василев
Александър Симов
Юрий Борисов

title: БГ синдром: защо властите се стремят към Запада, а народът - към Русия

maintext:
/Поглед.инфо/ Преди дни отиващият си президент на България Росен Плевнелиев заяви гръмко, че Москва се стреми да разруши ЕС отвътре. В същото време огромното мнозинство от българите продължават да питаят топли чувства към Русия. За корените на тези топли чувства и разнобоя между народа и политическия елит – Игор Пшеничников, съветник на директора на Руския институт за стратегически изследвания (РИСИ).
Преди дни българският президент Росен Плевнелиев заяви, че "има много признаци", че Русия финансира антиевропейски партии и средства за масова информация в България и други страни от Европа, като по този начин се стреми да "подкопае ЕС отвътре".
Подобни думи вече сме чували от устата на Барак Обама и провалилия се кандидат за президент на САЩ Хилари Клинтън. Депутатът от британските Лейбъристи и бивш министър на културата Бен Бредшоу също неотдавна заяви, че "Русия, както личи по всичко, се е намесила" в референдума за Brexit. Сега и българските власти дадоха своя принос и се присъединиха към този хор.
Председателят на Национално движение "Русофили" Николай Малинов ми каза: президентът Плевнелиев "се държи като папагал, повтаря стъпките на своя американски патрон – президента Обама. Със своите последни думи и разпореждания той се опитва всячески да усложни работата на бъдещия президент Доналд Тръмп. Сега и нашият заминаващ си президент Плевнелиев се опитва да сложи прът в колелото на избрания президент Румен Радев, който победи на изборите на 13 ноември тази година".
Преди дни българският информационен портал "Гласове" съобщи, че американската фондация "Америка за България" е платила на БНТ и частната телевизия бТВ съответно по $30 600 и $26 500 за отразяването на предизборната битка между Клинтън и Тръмп "по правилния начин".
България се държи странно
Изявлението на Плевнелиев напълно се вписва в антируската политика на българските власти, която е традиция едва ли не от края на XIX век. Изключение прави само периодът след Втората световна война. А през Първата и през Втората световна война България воюва не на страната на спасилата я някога Русия, а против нея.
Но това поведение на българския елит е в постоянен разрез с братските чувства между народите на България и Русия.
Тези отношения имат дълбока историческа основа. И руснаците, и българите са православни народи. Дори богослужебните книги на църковно-славянски език са едни и същи след кръщението на Рус. Освен това в хода на Руско-турската война през 1877-78 г. Русия, с цената на живота на стотици хиляди свои войници, освобождава България от Османско иго. В резултат на дълговековния геноцид от 5 милиона българи в средата на XIX век остават едва милион. Ако не е била Русия, българския народ просто нямаше да го има.
Но сега България отново не е сред съюзниците на Русия и дори не е сред икономическите ѝ партньори.
Разбира се, в началото на 1990-те години, когато Русия не се занимаваше със своите бивши съюзници, обърканата България попада в сферата на влияние на Запада. Следват приемането и в ЕС и НАТО. Но братството между нашите народи се запазва.
Оттогава обаче мина време и днес Русия е различна. И когато Москва предлага на България взаимоизгодно икономическо сътрудничество, тя се сблъсква с поведение, на което трудно може да се намери адекватно обяснение – особено на фона на традиционната дружба между руснаците и българите.
Смятам, че още дълго ще помним отказа на българските власти от вече договорения проект за изграждането на газотранспортна система по дъното на Черно море. Известно е, че България го направи в свой ущърб под натиск от ЕС и САЩ. Сега Русия решава този въпрос с Турция.
Помним и отказа на България (също под натиска на ЕС) от съвместния с Русия проект за изграждането на АЕЦ в Белене, в резултат на което България загуби 620 млн. евро само за компенсации в полза на руската "Атомстройекспорт".
Но това са икономически дела. Друг въпрос е странното за българите членство на страната им в НАТО. А то изобщо не се вписва в съзнанието на преобладаващото мнозинство от българите, които и до момента питаят братски чувства към Русия.
"Русофили"
Според социологическо проучване (юли 2016 г.), което цитира председателят на "Русофили" Николай Малинов, 82% от населението на България се отнася дружески към Русия, а едва 4% се смятат за русофоби. "Русофили" е най-масовата обществена организация в страната, която има над 35 000 официални членове и 225 поделения из цяла България.
"Русофили" работят, за да може в България да се запазят издигнатите още в началото на XX век паметници на руски военачалници и войници, освободили България от турско иго в хода на Руско-турската война. Един от тях е величественият паметник на Александър II в центъра на София (българите го наричат "Паметникът на Цар Освободител"); сред тях е и храмът-паметник в подножието на легендарния връх Шипка. Под тяхната опека и е известният в Русия под името "Альоша" паметник на съветския войник в Пловдив, както и Паметникът на съветската армия в София.
Русофилите продължават да откриват нови паметници на герои от Руско-турската война, на руски военачалници от други времена, оставили своята следа в историята на независима България. През 2014 г. на централния площад в гр. Казанлък бе открит паметник на героя от Руско-турската война през 1877-78 г. генерал М.Д. Скобелев. В София преди пет години бе поставен бюст на генерал. И.В. Гурко, чийто полк освобождава от турците българската столица през декември 1877 г. Русофилите поддържат в прилично състояние намиращите се в различни ъгълчета на България гробища на руски войници, загинали в Руско-турската война.
Неотдавна в гр. Тутракан русофилите откриха паметник на руския пълководец А.В. Суворов, който освобождава този град от турците в периода на Руско-турската война от 1768-1774 гг. С усилията на "Русофили" на съветския маршал Г.К. Жуков са кръстени улици в гр. Бяла и в гр. Каварна.
Любовта към Русия – геополитическо понятие за българите
Всяка година "Русофили" провеждат фестивал на българо-руската дружба на мемориала на Шипка, който се е превърнал в символ на съпротивата на руските войници.
С усилията на "Русофили" с техни частни дарения в детските градини из цялата страна са създадени 600 кабинета за изучаване на руски език, в които учат 15 000 деца. С тях се занимават 280 учители. Държавният бюджет не отделя и стотинка за това.
По линия на "Россотрудничество" "Русофили" ежегодно изпращат в руските ВУЗ-ове стотици български студенти за курсове по руски език. В страната ежегодно се провеждат около 120 концерта с руски песни, на които "Русофили" канят руски изпълнители.
"Пазим нашата културно-историческа памет", казва Малинов. "Тя е свързана с Русия. Правим така, че народите на България и Русия да запазят своята близост, отношенията да са тесни. Пазим нашата взаимна любов. За българите любовта към Русия е геополитическо понятие".
Вероятно любовта, благодарността и историческата памет не са категории от областта на дипломацията, политическите и икономически интереси. Но тези категории са присъщи на хората, на народа. А политиката не се прави сама – тя се прави от хора.
И българите се надяват, че избраният президент на страната им Румен Радев (той ще встъпи в длъжност на 22 януари 2017 г.) ще успее да промени ситуацията, в която българските власти от дълго време не се вслушват в народа си. Та нали Радев бе избран от коалиция на политическите сили, които определят като своя основна задача защитата на националните интереси. Как може да се постигне това, оставайки в състава на ЕС и НАТО, вероятно знае единствено българският политически елит.
Текстът на руски език на сайта https://ria.ru/analytics/20161229/1484914451.html
Източник: РИА Новости
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


title: На олигофрени ли изглеждаме?

maintext:
/Поглед.инфо/ Новата партия “Да, България” се развихря. “Христо Иванов искал да връща българите от чужбина. Христо Иванов искал да съхранява българската идентичност”.
Повдига ми се. Не е ли възможно да се роди някоя партия в България без лозунги; без маниакално внушение, че политиката започва от нея; ей така, простичко, с простички думи; с разбираеми, конкретни и изпълними неща? Не разбират ли политиците ни, че най-дефицитното нещо в политиката у нас днес е искреността; болката без пози, фанфари и магьоснически жестове? На олигофрени ли изглеждаме? В очите ни пълна дебилност ли четат?
И как бе, другарю Иванов ще завръщаш българите от чужбина?
Доходите ли ще вдигнеш петкратно или десетократно?
Вяра в светлото бъдеще ли си приготвил? И коя е тая вяра?
Ами ние без теб защо не я виждаме? Другите партии преди теб защо не я виждат?
Идентичността щял да съхранява!
Ще изчистиш ли простотиите от учебниците по история?
Ще поставиш ли учителите на пиедестал?
Ще поведеш ли борба срещу мачкането на кирилицата?
Ще укрепиш ли православието?
Ще воюваш ли за квоти за български произведения в медиите?
Ще прекършиш ли арогантността на част от чуждия бизнес у нас?
Или задавам тъпи въпроси?
Ама, ще ми обясни ли някой внятно как се съхранява българската идентичност?
Аман!
Източник: Поглед.инфо
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели