title: Позволиха регистрацията на Радко

maintext:
След 16-годишна борба, Централният Съд на бЮР Македония призна правото на легитимност на про-българската Асоциация Радко.
Властите (с Решение на Централния Регистър в Скопие N-30120140031889) на 6.10.2016г. признаха правото на легитимност на Асоциацията на Гражданите за Запазване на Идентичността на Българите в Македония – „РАДКО“, съгласно постановлението на Европейският съд за Човешки Права в Страсбург.
На практика се легитимира организирането (и съответно съществуването) на българи във Вардарска Македония.
Основните цели на Радко са:
Българите от Република Македония да представляват градивен елемент в Конституцията на държавата;
Един от официалните езици на държавата да бъде и Българският книжовен език;
Афиширане на Българската история и култура;
Възобновяване на необходимите културно-образователни и църковни институции в Република Македония по подобие на българските културно-образователни и църковни институции, които съществуваха на територията на Република Македония по времето на Османската империя, разбира се, адаптирани към съвременните условия и потребности;
Защита от присвояване и фалшифициране на Българската история и култура;
Защита на Българите в Република Македония от репресии, полицейско наблюдение и тормоз, преследване, дискриминация и културен геноцид;
Възобновяване на духовното и културното единство на Българите от Република Македония и Българите от Република България.
До тук се стигна може би и случайно докато се вихри доста сериозна политическа криза в Република Македония и докато вниманието на политическите партии беше концентрирано основно в избождане очите на конкурента. Сигурно е изиграл роля и наближаващият доклад на ЕК за напредъка на бЮР Македония та постановлението на съда в Страстбург да бъде спазено.
Трънливият път накратко:
На 5 юни 1993 година в Охрид е учредена организация ВМРО, която по устав е „демократична, самостоятелна, национална и политическа организация на македонските българи“. Забранена е, а лидерът ѝ Владимир Панков е арестуван, заплашван и репресиран.
На 22-и Януари 2000 година той и негови съмишленици правят опит да учредят ВМРО – Иван Михайлов. Още представянето (на което присъстват българският посланик и депутати) е осуетено от хулигани с димки. Регистрация е отказана от съдебните власти в Република Македония.
На 19- Юни 2000г. се прави се опит „Радко“ да се впише като сдружение в Охридския районен съд в регистъра на сдруженията на граждани и фондации. След вписването започва открита кампания срещу членовете на сдружението, което с решение на Конституционния съд на бЮ Република Македония от 21 март 2001 година е обявено за неконституционно на основание „насилственото уронване на държавния порядък, пречене на свободното изразяване на националната принадлежност на македонския народ, т.е. пренебрегване на неговата самобитност и разпалване на национална или верска омраза или нетърпимост“.
Няма проблем обаче да се регистрират поне две албански партии и множество организации на сърби, власи, роми и т.н. Заплаха за „македонската идентичност“ е когато организацията е на българи.
На 4-и Октомври 2001 година членовете на сдружение „Радко „завеждат жалба, по която е образувано дело срещу Република Македония в Европейския Съд по Правата на Човека в Страсбург. Делото спечелено от членовете на сдружението през 2009 година. ЕСПЧ счита жалбата за основателна и че Република Македония трябва да изплати общо 9 000 Евро обезщетение. Според ЕСПЧ македонските власти са нарушили чл. 11 от Европейската Конвенция за Правата на Човека, която предвижда свободно обединение на гражданите.
При нов опит през 2009-а регистрацията е отказана от Централния Регистър. Сдружението подава жалба.
През 2011-а Върховния Съд на бЮР Македония е разгледал молба за регистрация на Българско Сдружение „Радко“ в град Охрид. Не е установил причина то да не може да бъде регистрирано.
Сизифовсата борба на Владимир Панков и съмишлениците му е пример за упоритостта с която трябва да бъде защитавана българската кауза на всяка цена. Колкото и усилия и мъки да са необходими. Нищо че някъде и понякога все още е трудно човек да се самоопредели като българин.
Радко е псевдоним на българския революционер Иван (Ванче) Михайлов. Една от най-мразените личности в съвременна Вардарска Македония. Споменаването на името или псеведонимите му и до днес често предизвиква бурна реакция, запенване и псувни сред македонистите и автоматично се свързва със заплаха за независимостта на БЮРМ. Малко парадоксално като става дума за човек, посветил живота си на борбата за независима Македония.


title: Очакват се проблеми при изборите във Великобритания и Германия

maintext:
Външният министър Даниел Митов предупреди за очаквани проблеми при изборите във Великобритания и Германия в свое телевизионно участие.
Даниел Митов припомни в сутрешния блок на Нова Телевизия, че изпълнителната власт просто изпълнява законите, написани от законодателите. Участието му и влизането веднага в режим на обяснения и оправдания се случва веднага след предупрежденията на българите в чужбина за неадекватността на променения изборен кодекс.
И според министъра ще има проблеми при спазване на това законодателство. Единия предвидим проблем са двата избирателни списъка – за президент и референдум, в които хората ще трябва да се бъдат вписвани на ръка по отделно. Това ще създаде забавяния особено в по-натоварени секции като прочутите с опашките си в Лондон. За да е още по-трудно за реализиране иначе вече задължителното гласуване, броят на и без това вече претоварените изборни секции беше ограничен.
Даниел Митов спомена за готовност на Външно Министерство да открива по повече от една секция в представителствата и да препоръча това на Централната Избирателна Комисия като начин поне малко да се не облекчи проблема с опашките.
Решението дали това ще се случи остава на ЦИК.
Германското законодателство не позволява провеждането на чужди избори на германска територия. През предишните години бяха откривани секции и извън посолствата и консулствата ни по изключение. Тази годна такова изключение няма да има и е доста вероятно там също да се образуват сериозни опашки. Германия явно не желае да създава прецеденти за трети страни. А и да гарантира сигурността на допълнителни места в обстановка на терористична заплаха. Министър Митов обеща да се отворят секции и в канцелариите на почетните консули там.
Няма да се организират секции в страни като Монголия, Северна Корея и Виетнам. Там имаме представителства, но практически няма българи които да гласуват.
В Сирия, Ирак и Либия няма да има секции поради невъзможността да се гарантира сигурността там.
Изборите са все по-близо, а очакваните проблеми все по-очевидни. Правят се и се обсъждат още промени в последния момент. Под въпрос е дали самата администрация ще се справи с хаоса, а какво остава и просто за информиране на двата милиона българи, пръснати по света.

fasttext_language: bg


title: Нови български филми

maintext:
Нови български филми, които можете да гледате онлайн
Светът е голям и спасение дебне отвсякъде
Историята на Алекс, който с помощта на харизматичния си дядо Бай Дан предприема пътешествие с тандем и табла в търсене на самия себе си.
България,1980. Безоблачното детство на Алекс в малък провинциален град е помрачено. Милицията изисква баща му да шпионира дядо му Бай Дан, местния цар на таблата. Семейството решава да емигрира на Запад. 25 години по-късно Алекс е в немска болница след тежка катастрофа, в която са загинали родителите му. Остарелият Бай Дан заминава за Германия.
Операция „Шменти Капели“
Невъзможно е да не участваш в играта. Ако не влезеш в нея доброволно, ще влезеш без да искаш. Силните не се колебаят да правят планове, колкото са по-силни, толкова по-смели и находчиви са плановете им. Но куклата прегризва конците на кукловода и пъзелът се разпада.
Една комедия за това, което стана пред очите ни, без ние да го разберем. Една кримка за обикновения човек, когото никой не успя да разбере. Един филм за нашето време, и неговите престъпления. Една история за тайните, които силните не могат да скрият от слабите.
Стъпки в пясъка
Като дете и тийнейджър Слави живее във Видин и е лудо влюбен в приятелката си Нели. Минават години, двамата порастват, той влиза в казарма, а тя заминава за София да следва медицина. Срещат се отново след година и половина, когато се оказва, че Нели не само не го е дочакала, но е и тръгнала с един от най-добрите му приятели.
Шивачки
Дора, Елена и Катя са на 20 години, бягат от безработицата в провинцията и пристигат в столицата да търсят работа, по-добър живот и разбира се… любовта. Единственото, което умеят, е да шият, но като разбират, че никой тук не търси шивачки, те са готови да приемат всякаква работа.
Маймуни през зимата
Филмът разказва за стремежа към деца, семейство и щастие, показан чрез историите на 3 млади жени (Дона, Лукреция, Тана), разделени през 20 години във времето — през 1961, 1981, 2001 г.
Граница
Есенен ден през 60-те години. В планините на южната граница на България военен бус докарва новобранци. Старите войници ги посрещат с насилие и бруталност. Ако задържат нарушител, получават пет денонощия отпуск, ако го застрелят – десет. Попа бързо усвоява тези неписани заповеди. Той е готов на всичко, за да оцелее.
Бунтът на L.
Динко Хаджидинев, по прякор Лорис, е отличник от Английската гимназия в Бургас, награден със златен медал. В деня на абитуриентския си бал той прави опит да избяга на Запад, като се промъква на борда на търговски кораб. Издаден от своя съученичка и съседка, той е заловен и осъден. Престоят му в затвора постепенно го пречупва и отчуждава от света.
Рут (2009)
Недоверието ражда безизходица. Безизходицата търси изход. Изходът се крие в доброто. Доброто се оказва извън закона. Един филм за добрите хора.
В ролите : Ивайло Христов, Рут Николова, Мила Парушева, Гергана Стоянова, Васил Михайлов, Велко Кънев
Хълмът на боровинките (2001)
31 декември 1999 г. Преуспяващ артист от Германия пътува със самолет за Истанбул да посрещне Новата година с приятели, но попада в София и поради лоши метеорологични условия не може да продължи със самолет. Тъй като няма друга възможност, се качва на влака за Истанбул.
По време на пътуването пада от влака. В безсъзнание се събужда в странна кръчма, построена на железопътни релси, през която минава влак. Посетителите го свестяват. В кръчмата има странно момиче, което е дъщеря на кръчмаря. Заедно с него отива до селото да търси телефон… По същото време един от пътуващите – „Любопитния“, влиза в купето на Чужденеца, рови в куфарите, намира алкохол, пие, облича дрехите му и се идентифицира изцяло с него.
Вила „Роза” (2013)
Български хорър трилър от 2013 г. Режисьор на лентата е Мартин Макариев, оператор е Иван Вацов, а сценарист – Борислав Захариев. Актьорският колектив е съставен от петима артисти: Калин Врачански, Лидия Инджова, Елена Петрова, Пламен Манасиев и американецът Дейвид Чокачи, известен в България с участието си в сериала „Спасители на плажа“. Лентата е заснета за 20 дни и представлява художествена интерпретация, вдъхновена от разкази на очевидци и улики, открити на територията на вилата.
Аве (2011)
Филмът разказва как докато пътува на стоп за погребението на свой приятел, Камен среща 17 годишната Аве – бегълка, която търси своя проблемен брат. По време на пътуването си Аве въвлича Камен във все по-големи проблеми, а той неусетно се влюбва в щурото и странно момиче.
Кецове (2012)
В началото на лятото шестима младeжи бягат от своите провали – в семейството, в любовта, с парите, с амбициите, в срещите с различните от тях. Бягат от агресията на града, който „различните“ са превзели. Всеки от младежите по свой път бяга на Изток от Ада… Към най-далечната от града възможна точка. Бягат към морския бряг и към свободата си.
Последните черноморски пирати (2013)
Филмът проследява история за едно изгубено съкровище, скрито в залива на Карадере. Вече 20 години капитан Иван-Джака и неговия екипаж се опитват да го открият. Оказва се обаче, че те не са единствените и някой друг също е надушил съкровището. Всички те са заплашени, когато разбират, че братът на тогавашния български премиер обявява плановете си да построи голям туристически комплекс на „тяхна“ територия.
Отрова за мишки или как да си направим банка (2014)
Пламен е осъден и изпратен в трудововъзпитателно училище за извършване на кражба. Там се запознава с Гудата, Смока и Черньо. Четиримата заедно продължават по пътя на кражбите.
1989 г. Комунизмът в България рухва и цялата политическа система се променя. Използвайки придобитите умения от незаконната си дейност, младежите влизат в новия за тях свят на бизнеса. Оказва се, че в него опитът на четиримата е от изключително значение и скоро те започват да реализират сериозни бизнес успехи. Пред тях изниква въпросът – „А оттук накъде?”
Можете да закупите български филми на диск, например от тук.


title: За изборите, накратко

maintext:
Уточнения от Централната Избирателна Комисия и разяснения за предстоящите на 6-и Ноември избори за президент и национален референдум.
Пълен списък на секциите в чубина можете да намерите в сайта на ЦИК.
От ЦИК информираха че всички българи, които на 6-и Ноември се намират извън страната ще могат да гласуват на изборите и без предварително заявление. За да бъдат допуснати до гласуване, трябва само да представят само документ за самоличност (лична карта, паспорт или военна карта).
В случай че срокът на валидност на личната карта или паспорта е изтекъл, избирателят се допуска до гласуване, ако представи удостоверение, издадено от дипломатическото или консулско представителство на България, че е подал заявление за издаване на нов документ за самоличност.
Членовете на избирателната комисия ще предоставят на избирателите декларация (Приложение номер 22-ПВР/НР от изборните книжа), с която те ще декларират, че не са гласували и няма да гласуват на друго място. Ако гласуват и в изборите за президент и вицепрезидент и в националния референдум, избирателите трябва да подпишат две декларации.
Задължително ли е гласуването?
Да, но няма директни наказателни последици за избирателят, който не упражнил правото си на глас. Според Изборният кодекс, ако два последователни пъти не гласуваме в един и същи вид избори, на третия път няма да фигурираме в списъка на избирателите с право на глас. През 2026-а година (ако няма до тогава предсрочни избори от същия тип), негласувалите до тогава в този вид избори ще трябва да пишат на общинската администрация да ги включи отново в избирателните списъци.
Проблем ли ще е ако гласуваме само в един от двата тура (ако има втори)?
От Централната Избирателна Комисия уточниха че гласуването дори само на един от (евентуалните) два тура на президентските избори се брои за изпълнен граждански дълг. Така че и да пропуснете който и да е от двата тура, няма опасност да бъдете санкционирани, защото те се броят като един вот. За негласуване може да се говори, само ако и на двата тура откажете да пуснете бюлетина.
Нужна ли е извинителна бележка ако не успея да гласувам?
Изборното законодателство предвижда избирателят да не бъде санкциониран за негласуване, ако представи на общинската администрация документи че това е станало по уважителни причини. За такива се смятат отсъствие от страната, заболяване, учебна или служебна заетост и „други непредвидени обстоятелства“. Правилата кои обстоятелства се приемат за непредвидени, кои документи се признават и как действат местните власти при представянето и проверката на валидността им обаче не са подготвени. Оказва се по-лесно човек да не събира командировъчни или болнични, а да отиде да гласува на следващите избори (ако все законът не е изменен) или след десет години да подаде заявление за включване в избирателните списъци като представи единствено личната си карта.
Какво ще става, ако отбележа „Не подкрепям никого“?
Отбелязването на квадратчето „Не подкрепям никого“ в бюлетината за изборите дава два резултата: гласували сте, но гласът няма да се брои в подкрепа на нито един кандидат. На втория тур също можете да гласувате с това квадратче и гласът ви отново ще бъде броен за действителен, но няма да отиде в полза на нито един от претендентите.
Как да гласувам за референдума?
Трябва изрично да заявите желание да участвате в допитването за или против въвеждането на мажоритарен избор, задължително гласуване и намаляване на държавните субсидии за партиите. Още на влизане в изборната секция трябва да бъдете уведомен на кое място се гласува за президентските избори и къде – за референдума. Това е моментът да заявите за кое от двете, или и за двете, гласувания искате бюлетини. Можете да гласувате за всички въпроси или само за някои от тях. За да бъде вземе референдумът директно решение, без да има нужда от последващо одобрение на парламента, в него трябва да участват поне толкова избиратели, колкото е имало на последните парламентарни избори – 3 500 585 души, и повече от половината от тях – най-малко 1 750 294, да са гласували с „да“ по всеки от въпросите.
Независимо от това дали гласувате с „Да“ или „Не“ по предложените промени, участието ви се брои за валидност на допитването. Ако подкрепяте идеите, няма дилема. По-сложно стои въпросът за тези, които не са съгласни с въвеждането на мажоритарен избор, по-малки субсидии и задължително участие в избори и референдуми. При прогнозираната от социолозите висока активност и преобладаващи отговори „Да“, техният по-разумен избор изглежда въобще да не участват в гласуването, вместо да отбележат „Не“.
Източници: БТА, Дневник


description: №30 август 2016 г.

title: №30 август 2016 г.


description: Новини, видео, снимки и информация от Пловдив и региона и още: кино, заведения, театри, галерии, музеи, фирми, транспорт и още много

title: Две от три за фондация "Едно" през 2017-та

maintext:
© Plovdiv24.bg One Dance Week изпадна от културния календар на Пловдив за 2017 година, предаде репортер на Plovdiv24.bg.
Останалите два фестивала на фондация "Едно" - One Architecture Week и One Design Week, олучават финансирани съответно от 55 000 и 58 000 лева. Освен средствата организаторите са получили и куп препоръки за редуциране на средствата за административни разходи, хонорари на кураторски екип, хонорари на лектори, наем за зали, локации и пространства.
Общо 1 436 400 лева разпредели община Пловдив за над 70 събития, включени в културния календар на града през новата година. Парите са за традиционни чествания на значими празници и годишнини, както и за утвърдили се в Пловдив музикални, литературни, фотографски, филмови фестивали.
Така например за превърналия се в емблема за града под тепетата фестивал Sounds of The Ages ще бъдат заделени 79 500 лева. Друга емблема на Пловдив - "Сцена на кръстопът", ще бъде финансирана с 40 000 лева. 40 000 лева получава и любимата на пловдивчани и гостите на града нощ на музеите и галериите.
Големият културен календар трябва да бъде гласуван на последната общинска сесия за годината.


title: Официално! Лондон прие водка и уиски Savoy в клуба на световния елит

maintext:
© виж галерията В сърцето на Лондон водка и уиски SAVOY бяха официално приети в клуба на световния елит и признати за едни от най-добрите на планетата. Те извоюваха сребърен и три бронзови медала за петзвездно качество от международните конкурси International Spirits Challenge и International Wine and Spirits Competition (IWSC). След като Брюксел позлати джина и текилата на SAVOY, дойде ред и Великобритания да нареди най-обичаните родни водка и уиски сред глобалните лидери в производството на спиртни напитки, коментираха участници в надпреварата. Лондонските конкурси са водещи по влияние и единица мярка за престиж. Те събират под един покрив най-подготвеното жури в Обединеното Кралство и оценяват най-голям брой високоалкохолни продукти. Подобни мащаби и прецизност в съдийството до сега не са достигани от нито една подобна проява в друга част на света.
Професионалните дегустатори от International Spirits Challenge и International Wine and Spirits Competition (IWSC) издадоха, че водка SAVOY е една от малкото, покриваща високите критерии за качество и безапелационно й присъдиха престижните сребърен и бронзов медал, а най-големите познавачи на уиски удостоиха WHISKY SAVOY с два бронзови медала за изключителната му класа.
Чистотата и класическият дизайн извеждат SAVOY на глобалната сцена още със създаването му в Холандия в началото на 20-ти век. Най-значим успех сред ценителите постига именно в Лондон. Там през 1889 г. един от големите поклонници на Савойската династия Ричард Д`ойли Карт, построява едноимения хотел SAVOY, който става емблема на лукса и класата във Великобритания. По-късно главният барман на хотела Хари Крадок издава легендарната The Savoy Cocktail Book, която и до ден днешен е ръководство за барманите по света.
Резултати от конкурсите ще откриете на следните линкове:
http://www.internationalspiritschallenge.com/isc2016/2016-results
https://www.iwsc.net/result/search/2016
Водка SAVOY
Водка SAVOY е многократно дестилирана, а за създаването й е използван най-добрия зърнен спирт на Балканите, с впечатляваща чистота от 96,4 процента. Произведена е по уникален за Европа метод и е преминала последователно през система от 4-и дестилационни колони. Те са от най-ново поколение и всяка е с височина от 25 метра, за да гарантира отлична дестилация. Благородният кадифен вкус на водка SAVOY е постигнат с помощта на чудодейния минерал шунгит. Заради способността му да пречиства и лекува, той е наричан още "подарък от съдбата". Множество изследвания са доказали, че к © амъкът отстранява вредните вещества, действа антибактериално и дава сила. Единственото място на света, където съществува, е местността Шунга, между Русия и Финландия. Легендата разказва, че през далечната през 1714 г., руският цар Петър І заповядва всички войници да поставят късче шунгит във водата си, за да бъде тя обеззаразена и лековита. По-късно минералът намира приложение в направата на прочутите водки, а днес първокласни шунгитови филтри обогатяват SAVOY с ценни йони, действащи благотворно на организма.
Уиски SAVOY
Журито на двата най-влиятелни конкурса в Лондон бяха очаровани да научат, че древна шотландска рецепта дарява уиски SAVOY с мекота, изтънченост и отличен баланс. Дестилатът се произвежда в дестилерия с над 200-годишна история в Северна Шотландия. Тайната е в двустепенното пречистване. Първоначално казаните се нагряват директно с огън, за да се премахнат всички примеси. След това течността преминава през уникален филтър, който рафинира вкуса и аромата до съвършенство. Изтънченият бленд съдържа отлежавал минимум 3 години в бъчви от американски дъб дестилат. Притежава мек, богат и хармоничен вкус, както и наситен златистожълт цвят. Уиски SAVOY е с превъзходна мекота и завършеност на вкуса. Тази перфектна комбинация има изключително приятен послевкус с лек ванилов оттенък, записаха членовете на журито в дегустационните си бележки.


title: Закон спира далавери на кметове и областни управители

maintext:
Народното събрание прие на първо четене промени в Закона за държавната собственост, внесени от Министерски съвет.
Предвижда се въвеждането на забрана за участие като самостоятелни кандидати или участници в една и съща тръжна процедура на "свързани лица" при отдаването под наем или при извършването на разпоредителни действия с държавни имоти.
В мотивите на вносителя се посочва, че това се прави по предложение на Сметната палата във връзка с извършен одит на областни администрации.
Предлага се прекратяването на съсобственост чрез продажба на имоти - частна държавна собственост, с данъчна оценка над 10 000 лева, да се извършва със съгласието на изпълнителния директор на Агенцията за приватизация и следприватизационен контрол като задължителен елемент от фактическия състав на процедурата. Вносителите посочват, че цели ограничаване на кръга на субектите, които биха могли да придобиват безвъзмездно право на собственост върху такива имоти.
Един от основните мотиви за измененията е станалата скандално известна сделка с царските конюшни в центъра на София, заради която бившият областен управител Веселин Пенев беше принуден да подаде оставка. Той вече е обвиняем за умишлена безстопанственост заради продажбата на 7.5 декара в идеалния център на София за 658 870 лв.
Промените предвиждат възможност за отмяна на актове за общинска собственост по административен ред от областния управител, когато незаконосъобразно е актуван имот - държавна собственост, като общинска собственост.
Освен това се предлага при нереализиране на предвидените мероприятия в срок от пет години от придобиването на имотите, общините да прехвърлят собствеността върху тях на държавата.
Предвидени са санкции при неспазване на забрана за осъществяване на икономическа дейност от ползвател на държавни имоти.
С промените в този закон се очаква да се изменят и законите за администрацията, за общинската собственост и за приватизация и следприватизационен контрол.


title: Борисов задейства Националния план за защита при бедствия

maintext:
Премиерът Бойко Борисов разпореди въвеждане в действие на Националния план за защита при бедствия. В село Хитрино министър-председателят ръководи работата на Националния щаб за изпълнение на плана за действие.
В щаба участват още вицепремиерите Румяна Бъчварова и Томислав Дончев, министрите на транспорта и здравеопазването Ивайло Московски и Петър Москов, както и главният секретар на МВР Георги Костов и директорът на Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението” главен комисар Николай Николов.
Започна евакуация на всички жители на село Хитрино. Става дума за около 1000 души.


maintext:
Председателят на Европейската комисия Жан Клод Юнкер в четвъртък (15 декември) определи като наивни предложенията на някои европейски политици да се въведат допълнителни санкции срещу Русия заради обстановката в Алепо, съобщи “Аргументи и факти“. Според него подобни мерки няма да помогнат да се реши конфликтът в близкоизточната страна. “Онези, които мислят, че въвеждането на допълнителни санкции ще помогне да се реши сирийската драма, проявяват особена форма на наивност. Това няма да направи никакво впечатление на Русия”, заяви Юнкер. Той отбеляза, че ЕС се опитва да постигне подобряване на обстановката с дипломатически методи, въпреки че това не винаги може да помогне в решаването на проблемите. “Не искам да кажа, че дипломацията е беззъб тигър. Тя е звяр, който не винаги хапе там, където е нужно”, подчерта той. Жан Клод Юнкер: ЕС не може да спре Москва нито със сила, нито със санкции
Председателят на Европейската комисия Жан Клод Юнкер в четвъртък (15 декември) определи като наивни предложенията на някои европейски политици да се въведат допълн [ ... ]
Идва ли краят на СПИН?
Епидемията от СПИН може да бъде спряна. Доказателството за това се крие в едно изключително научно откритие от 2011 г., според което ХИВ позитивните, подложени на анти [ ... ]
източник: http://www.rusbg.com/bg/zhan-klod-unker-es-ne-mozhe-da-spre-moskva-nito-ss-sila-nito-ss-sanktsii.html Facebook < Предишна Следваща >


title: Куба иска да върне дълга си към Чехия с ром

maintext:
Това съобщи чешкото финансово министерство, цитирано от Асошиейтед прес и БТА.
Говорителят на министерство Михал Журовец заяви, че кубинските власти са предложили да върнат на Чехия 276 милиона долара дълг от периода, когато двете страни бяха част от комунистическия блок.
Ако предложението бъде осъществено, Чехия ще има достатъчно кубински ром за доста повече от век. Според чешката статистическа служба страната е внесла миналата година кубински ром на стойност над 2 милиона долара.
Журовец отбеляза, че Чехия предпочита поне част от дълга да бъде върната в пари.
В миналото Северна Корея искаше да покрие дълга си на стойност 10 милиона долара в продукти, съдържащи женшен, припомня АП.


title: Путин в Япония: Преговори за мирен договор и размразяване на военните контакти

maintext:
Преговорите за мирен договор, възобновяването на военните контакти, урегулирането на конфликтите в Сирия и Украйна бяха в центъра на вниманието на срещата на руския президент Владимир Путин и премиера на Япония Шиндзо Абе в родния град на Абе Накато в четвъртък (15 декември), първият ден от визитата на руския лидер в Япония, съобщи РИА “Новости”, цитирани от Руски дневник. Визитата на Путин в Япония се разглежда както сериозен пробив в отношенията между двете страни, като се има предвид, че тя се отлага от 2014 година. Това е 16-ата среща между двамата лидери. Сред основните теми, които обсъдиха двамата лидери, бе подготовката за преговорите по мирния договор между Русия и Япония и размразяването на контактите по военна линия. “Преговорите продължават във формата “на четири очи”. Именно в този формат ръководителите решиха да разгледат обстановката около подготовката на по-нататъшните преговори по мирния договор”, каза пред журналисти руският външен министър Сергей Лавров. Той допълни, че Путин и Абе са се обединили около мнението, че е необходимо военните контакти между двете страни да бъдат възобновени. Шиндзо Абе съобщи, че на тричасовите преговори с Путин са обсъдени и въпроси, свързани със съвместните икономически дейности н а двете държави в условията на специален режим в Южните Курили. Япония претендира за южнокурилските острови Итуруп Кунашир, Шикотан и Хабомаи, като се опира на двустранния Трактат за търговията и границите от 1855 година. Токио поставя връщането на островите като условие за сключване на мирен договор с Русия, който така и не е подписан след края на Втората световна война. Позицията на Москва, е че Южните Курили след Втората световна война стават част от СССР и руският суверенитет над тях е оформен съгласно международното право. В хода на срещата Путин и Абе обсъдиха и въпроси от международния дневен ред, по-специално регионалните конфликти. “Естествено, днес се обмениха мнения и за ситуацията, в която в момента се намира сирийското урегулиране, ситуацията в Украйна на фона на нуждата от пълно изпълнение на минските споразумения. Тук позициите ни практически съвпадат”, каза Лавров в ефира на ТВ “Лайф”. Двамата лидери обсъдиха и проблеми, свързани с американското присъствие в Азиатско-тихоокеанския регион, системата за ПРО на САЩ и заплахите от страна на Северна Корея, допълни първият дипломат на Кремъл. След преговорите Путин и Абе си размениха подаръци – Путин получи репродукция на картина в японски стил “Пристигането на Путятин”, а Абе – тулски самовар и картина. Самоварът е направен от мед и дърво в Тула през 1870 година, а картината е “Руска тройка в Коломенски” на Игор Разживин. Евфимий Путятин е руски адмирал, държавен деец и дипломат. През 1855 година той подписва първия договор за дружба и търговия с Япония. По негово време Япония напуска част от Курилските острови и групата острови Хабомаи. Именно на този трактат се опира днес японското правителство в нерешения въпрос за териториалната принадлежност на Курилите. В петък Путин ще отлети за Токио, където преговорите ще продължат в резиденцията на японския премиер във формат работна закуска. На закуската са поканени и бизнесмени. Очаква се да бъдат подписани редица документи и да се проведе съвместна пресконференция. След това предстои пленарно заседание на руско-японски бизнес форум, а след това двамата лидери ще посетят Центъра за джудо “Кодокан”. Жан Клод Юнкер: ЕС не може да спре Москва нито със сила, нито със санкции
Председателят на Европейската комисия Жан Клод Юнкер в четвъртък (15 декември) определи като наивни предложенията на някои европейски политици да се въведат допълн [ ... ]
Идва ли краят на СПИН?
Епидемията от СПИН може да бъде спряна. Доказателството за това се крие в едно изключително научно откритие от 2011 г., според което ХИВ позитивните, подложени на анти [ ... ]
източник: http://www.rusbg.com/bg/putin-v-yaponiya-pregovori-za-miren-dogovor-i-razmrazyavane-na-voennite-kontakti.html Facebook < Предишна Следваща >


title: В Швейцария работа първо за местни, после за чужденци

maintext:
Същевременно парламентът заобиколи искането на гласоподавателите за имигрантски квоти, съобщи Ройтерс, цитирана от БТА.
Депутатите от месеци се опитват да намерят решение, което да зачита резултата от референдума по този въпрос от 2014 година, когато малко мнозинство подкрепи идеята за по-строги ограничения на имиграцията, отбелязва ДПА. В същото време парламентът искаше да избегне нарушаване на споразумението с ЕС, което гарантира свобода на придвижване на работещите.
След като парламентът прие новия имиграционен закон, вниманието сега е насочено към реакцията на ЕС. Досега Брюксел не прояви особена гъвкавост по въпроса за свободното движение на хората - принцип, който е основен за достъпа на Швейцария до единния европейски пазар. Новият закон ограничава имиграцията само косвено.
Отсега нататък компаниите трябва да набират кадри сред безработните, които вече са в Швейцария, а не толкова да наемат от чужбина. Правилото се отнася за региони и бизнес сектори с високо равнище на безработица.
Близо 1,4 милиона граждани на ЕС живеят в Швейцария, а още 365 000 пътуват всеки ден за работа от съседни държави, посочва Ройтерс.
Приемането на закона открива възможност Швейцария да разшири правото на свободно движение на хора, което да обхваща и най-новата членка на ЕС Хърватия. Това пък ще възстанови достъпа на страната до европейската програма "Хоризонт 2020", която финансира научни изследвания.
Приетият от Швейцария нов закон за ограничаване на имиграцията "отива в правилната посока", след като не определя квоти за гражданите на Европейския съюз, които могат да работят в страната, заяви днес Европейската комисия, цитирана от Ройтерс.
"Добър знак е, че законът няма за цел да налага квоти за свободното придвижване на граждани на ЕС и не предвижда ограничаване на техния достъп до работа в Швейцария, противно на това, което беше в първоначалния проект на текста", заяви на пресконференция говорителят на ЕК Маргаритис Схинас.
По думите му ЕС възнамерява да поддържа близък диалог с Швейцария за прилагането на закона и ще продължи своя анализ през следващите няколко дни, като също така се консултира с 28-те страни членки на общността.


description: Президентът на САЩ Барак Обама може да се извини на бившия украински президент Виктор Янукович, след като каза, че е недопустимо чужди страни да се бъркат във вътрешните дела на дадена държава.Това

title: Мария Захарова предложи на Обама да се извини на Янукович

maintext:
Президентът на САЩ Барак Обама може да се извини на бившия украински президент Виктор Янукович, след като каза, че е недопустимо чужди страни да се бъркат във вътрешните дела на дадена държава.
Това написа на страницата си във Фейсбук говорителят на руското външно министерство Мария Захарова.
Жан Клод Юнкер: ЕС не може да спре Москва нито със сила, нито със санкции
Председателят на Европейската комисия Жан Клод Юнкер в четвъртък (15 декември) определи като наивни предложенията на някои европейски политици да се въведат допълн [ ... ]
Идва ли краят на СПИН?
Епидемията от СПИН може да бъде спряна. Доказателството за това се крие в едно изключително научно откритие от 2011 г., според което ХИВ позитивните, подложени на анти [ ... ]
източник: http://www.rusbg.com/bg/mariya-zaharova-predlozhi-na-obama-da-se-izvini-na-yanukovich.html


authors: Добри Божилов

description: КОМЕНТАРИ - един поглед отвъд очевидната истина...

title: Театърът свърши, Бойко пак премиер, ще спасява държавата...

maintext:
И Радан участва - без него мандатът не може да мине...
Политическият "Франкенщайн" на Реформаторите, който малцина очакваха да се случи, е на път да стане съвсем обективна реалност. Очевидно това е бил първоначалният замисъл на Бойко, който театрално хвърли оставка, и върна един мандат, за да продължи да управлява с мандата на Реформаторите.
Първо тази сутрин Цветан Цветанов и Томислав Дончев обявиха покачващите се шансове за ново правителство. Привечер и самият премиер от Брюксел показа колко е загрижен за държавата, за бежанците, за кризата в Македония, та дори за взривените цистерни. И в името на "спасяването на България", отново ще се радваме на единствения, достоен за спасител - Бойко Борисов.
Вероятно най-комичната част от историята обаче, ще бъде поредното участие на Радан Кънев в нея. В момента мандатът не е у кандидат за премиер, а е у парламентарната група на Реформаторския блок. Тя следва да излъчи кандидат за премиер, и да го представи на президента. Но Радан Кънев и неговите 8 депутати не са напуснали въпросната група. Чисто формално те са вътре. От друга страна, решения от типа на издигане на премиер се вземат с мнозинство 2/3. Т.е. от 22 депутати трябват 15. Без депутатите на Радан, останалите имат 14. Т.е. чисто формално, Лукарски и Кунева няма как да издигнат Бойко Борисов за кандидат и да го представят на президента.
За да стане това, трябва или Радан да гласува "За", или изобщо да не отиде на заседанието и така да гласуват по-малко депутати. И в двата случая обаче, той става абсолютен съучастник в реализацията на третия мандат, т.е. връща се на власт, заедно с Бойко.
Ако ГЕРБ застане зад кабинет, той няма да има проблеми с парламентарната подкрепа. Освен 14-те Реформатора, налице са и БДЦ, както и независимите депутати, които нямат никакъв шанс за следващ парламент. Неясна е позицията на Патриотите, но от тях се очаква единствено да не гласуват, и мнозинството е налице.
Така въпреки звучния вот на недоверие с 60:30%, Бойко Борисов ще се вкопчи във властта, за да ни спасява от последствията от собственото си управление.
Новото правителство ще е същото като старото. Има слухове, че някои министри ще отпаднат - например Ненчев и Кунева. Но това не може да е реалистично, защото без техните гласове, изобщо няма как Бойко да бъде издигнат на ниво парламентарна група. Дори Радан да се направи на луд за пореден път, и да си вземе болничен, останалите не могат да издигнат Бойко, без депутатите на Кунева. А тя няма да ги даде, ако се предвижда да изпадне.
Така единствената промяна, след президентските избори ще е, че Бойко Борисов ще е вече премиер с чужд, а не със собствен мандат. Сценарият вероятно е изгоден на БСП, защото ще е в блестяща позиция да съкруши по-късно всеки на отложените избори. А позициите на президент и вицепрезидент са много удобни за съкрушителна критика срещу извратената нова-стара коалиция. Особено от страна на Илиана Йотова милост към Бойко не може да се очаква.
Ако направят замислената гротеска, и след това приемат и мажоритарни избори, то в следващия парламент е възможно очакваното супер мнозинство да се окаже в ръцете на БСП. Тя и сега почти се е изравнила с ГЕРБ, още няколко месеца агония, ще я превърнат в ангел на спасението. Доколкото мажоритарната система дава всичко на победителя, то дори с една победа от 35:30%, БСП ще вземе 60% от депутатите, а ГЕРБ ще идат в политическия миманс. Във Великобритания в момента управлява партия, спечелила с 37:33%, но държи 60% мнозинство в парламента, след мажоритарен вот.
Да не забравяме и любимците на народа - Петър Москов, с 3 образувани дела, и Даниел Митов - с 33 предателства в международната политика. Тъй като и двамата се очертава да останат, то можем да сме сигурни, че шоуто на 2017 г. ще е неописуемо...
Добри Божилов
15.12.2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Бойко Борисов ще предизвика първата политически мотивирана емигрантска вълна от 30 години насам

maintext:
Ако пълната доминация на ГЕРБ и Бойко Борисов в обществения живот продължи, въпреки очевидната загуба на доверие, това ще доведе скоро до нещо невиждано от десетилетия – десетки, може би стотици хиляди нови емигранти, но водени от политически мотиви. В страната клокочи страшно напрежение, то вече предизвика една революция, в момента се излива като огромен гняв във Фейсбук. Но въпреки всичко това, някак си „схемите“ все побеждават, и олигархичната групировка около Бойко Борисов, все се озовава на власт. А наглостта на средно и ниско ниво е невиждана – герберите се подиграват практически на всеки, надменни са и не считат другите за хора. Изправена през перспективата да изкара 15-20 години в подобна гротеска, средната класа ще започне да се изнася.
Тук трябва да уточня мотивите. Аз лично нямам причина за икономическа емиграция. Нямам нужда да карам такси или да бера ягоди в чужбина. Имам високо-квалифицирана професия с добър доход в България. Имам семейство, жилище, нов автомобил, както и перспектива професията ми да става все по-търсена.
Но въпреки това аз, и средата в която живея (други като мен), все по-сериозно се замисляме за емиграция. Абсурдно звучи, но мотивите са именно предимно политически. Не е липсата на пари. По-скоро е идиотската среда, в която се намираме, която става все по-идиотска.
Много хора просто не могат да търпят абсолютни житейски лузъри да се превръщат в държавни и общински ръководители, едри бизнесмени, и пред очите на всички да разграбват държавата. Дори не се крият, сякаш нарочно го правят, за да унижат нас – нормалните. Избиват може би собствените си комплекси с демонстрация на собствената си поквара. Но го правят…
Системата на Бойко Борисов не е нещо ново. Тя е класическата „диктатура на глупаците“. Т.е. вождът се огражда с глупаци и идиоти, защото само такива може да управлява (доколкото и той прилича на такъв). Резултатът от това е наистина стабилно управление и безоблачно бъдеще за вожда. Но е и пълна катастрофа за обществото, просто защото тези хора не са подходящи за работата, която им се възлага. Това е съвсем познат и изучен модел – случва се непрекъснато например в Средна Африка.
Трябва да признаем, че макар много от нас да са русофили, то влизането в НАТО и ЕС имаше известно позитивно влияние върху България. Факт е, че тръгнахме по някакъв стабилен път, в стабилни рамки и имаше предвидимост. Т.е. факт е, въпреки че аз лично не съм им фен, но правителствата на Костов, царя и Станишев, ни вкараха в някакви нормални рамки. Нормална бедна европейска държава, която има ясна посока и е ясно какво ще стане слез 25 години.
Идването на Бойко Борисов тотално обърна този процес. Това е голямата загуба от него. Бойко фактически ни де-европеизира и ни вкара някакъв африкано-азиатски авторитарен модел. Власт на глупостта и на „тройкаджиите“.
Тук трябва да правим разлика между това ЕС да работи с Бойко, и това ние да сме европейци. ЕС, както се вижда, работи и с откровени диктатори (напр. Ердоган), поддържа преврати (напр.Украйна), и преговаря с ислямисти (напр. Либия). Т.е. ЕС работи с подобни сили, но това не прави нито турците, нито украинците, нито либийците, европейци. ЕС води своя политика, и това се отнася и до Бойко Борисов. Те го приемат, защото им е изгоден. Но държавата ни върви точно в обратна на европейската, посока.
И всичко това просто не се харесва на средната класа в България. Нямаме нужда от пари, не сме като онези нещастни наши сънародници, които бяха прокудени, просто за да има какво да ядат. Ние – малката средна класа, сме ядрото на онова, което трябваше да стане България в Европа след примерно 20 години.
Но няма да стане! Процесът е обърнат. България се превърна в бананова република, като ироничното е, че дори нямаме банани.
А средната класа не обича да живее в „бананови републики“.
Много хора – мои приятели и познати, от моята черга, съвсем сериозно вече си говорим за емиграция. И за да разберете, че не говорим за икономически мотиви, дори не става дума за емиграция непременно на Запад. Аз например считам като най-добра опция Чехия. Забележете, това е страна, която също си страда от икономическата емиграция, много чехи бягат на запад, водени от желание за по-добри доходи. Но за средната класа, която има търсена професия, Чехия е перфектна. Спокойна страна, с нормално управление (тип Костов-Сакскобурготски-Станишев), предвидимост и ясна перспектива, че след 20 години примерно, ще е средна европейска провинция. Няма мутри, няма гербери, няма дори признаци подобна групировка да се появи в обществото. От друга страна, е по-близо до България, хората са отворени и топли, като славяни, има хубава природа и умерен консерватизъм в обществото като цяло.
Т.е. Чехия е потенциална мишена за емиграция от България, водена от политически мотиви.
Със сходен статут до 10-15 години ще стане Русия, ако оздравителните процеси там продължат. Също сходна е Унгария, но Орбан плаши чужденците (не само негрите), и това малко и разруши имиджа на предвидима държава. Също сходна е Словения – най-успялата източно-европейска държава, изобщо.
Разбира се, просто посочвам какво значи „политическа емиграция“. Възможно е много от бягащите да решат все пак да отидат на запад, и да комбинират политическата емиграция с по-високите доходи. Трябва да е ясно, че повечето професии на средната класа са конвертируеми на запад. Т.е. тези хора няма да бъдат черноработници и там. Ще работят в офиси, или от дома, ще имат престиж, и доходи…
Така за пръв път от близо 30 години, България ще се сдобие с политически емигранти. Невиждано и нечувано, но е факт.
Трябва да е ясно, че ГЕРБ не краде толкова от нас, колкото от по-бедните. Точно това е системата на банановите държави – винаги се краде от най-бедните. Ние – средната класа имаме доходи, и дори да ни крадат, то е от излишъците ни. Но какво да кажем за пенсионерите с 200-300 лева пенсия? Или за работещите на средната работна заплата от 800 лв? Ами то на тия доходи, като минат всички герберски такси и вноски през монополи и държавни вземания, и то какво остава за човека?
Да не говорим, че много народ ми се смее, като кажа „заплата 800 лв.“ Казват, че това е в София, а в провинцията е много по-зле.
И на този фон, някакви нагли герберчета, назначени по места за аги, просто издевателстват над народа, и го правят нагло, публично, подиграват ни се. Хората може и да имат пари, но трудно преглъщат унижението. Именно това е трагедията на средната класа. Тя ще избяга заради унижението.
Точно както Априлското въстание е вдигнато именно в най-богатите райони на България – в Подбалкана. И до ден днешен има останали къщи и цели градове от онова време. Вижда се колко добре са живели хората (конкретно там). Какви дворове, какви двуетажни жилища, как хубаво са боядисани и направени. Тези хора тогава в Подбалкана, са живели по-добре от средния европейски селянин. Но защо именно те, а не бедняците из Тракия или Добруджа, са вдигнали въстанието? Защо не са въстанали „кибритлиите“ от Македония. А именно средната класа?
Заради унижението. Затова са се разбунтували, запалили са си сами къщите и са казали: „Връщане назад няма“. Ако знаете колко ЗАМОЖНИ хора са загинали във въстанието! Нима те не са можели да си „живеят живота“?
Същото е и днес. Хората са унизени и обидени от ГЕРБ. Управлявани сме от безпросветна шайка от глупаци, единственото качество на които е да са безрезервно верни на Вожда. Кметове са хора без образование или с „тройки“. Министри и депутати са хора, които не знаят кога свършва турското робство. Самият премиер е изключителен невежа, и дори се гордее с това. Е, как трудолюбивите и предприемчивите да стоим тук? Това среда за живот ли е?
Но да ви кажа как герберите съсипват бедните, а не средната класа. Представете си малък град като Симитли, например. Никаква икономика, никаква перспектива, хората едва оцеляват. И идва герберския олигарх и взима всички обществени поръчки. Виждате в това само „далавера“. Но тя е много повече. Този герберски олигарх не просто краде парите. Той ги изсмуква от местните малки фирми, които иначе биха създали някакви работни места. Спускат някакъв парашутист, дават му кеша, и той заминава в офшорка. Е помислете, примерно за едно малко градче, какво значи герберът да му вземе примерно 20 милиона? Ами това значи, че доходите на всички стават драстично по-малки (в пъти), отколкото биха били! Представете си дори подобни малки на фона на държавата суми, какво значат в малките населени места.
А сега си представете гербери навсякъде, и навсякъде все същото?
А сега си представете цялото нещастие, което се създават така, и как трябва да се чувстват дори тия дето са малко по-добре… Те щастливи ли са? Да живеят сред мъката на другите…
Средната класа по принцип е онази, която се бори за прогреса, и за промените. Не е сигурно обаче, че винаги би успяла. В банановите републики няма средна класа. Диктаторите я унищожават, макар че периодично тя се самосъздава. Но ако средната класа опита, и се провали, след това тя емигрира.
Огромна емиграция от Подбалкана има след Априлското въстание. Огромна емиграция се задава и в момента в България. Защото през 2013 г. народът се вдигна, и начело със средната класа, помете Бойко Борисов и шайката му. Дойде относително нормално управление (аз го наричам „приемливо европейски корумпирано“). Страната започна да се връща към модела на Чехия, Полша, Словакия. И след това стана нещо, намеси се някой, интригите победиха. И Бойко Борисов, с цялата му шайка отново е на власт. Е, това е гротеска. Отнеха дори победилата революция.
Интригата и задкулисието се оказаха по-силни от успешния бунт. Взеха властта без избори. На самите избори ГЕРБ взе 30%. Дори на изборите народът победи. И после – избраниците на народа, очевидно се оказаха поставени лица на Групировката. И я върнаха на власт. С 30% поддръжка, при това с фалшивите гласове вътре.
Да направим нова революция? Аз лично съм „За“. Нека направим. Аз ще участвам. Нека ги бутнем отново.
Но ако после се повтори същото? Ако се появи нов Реформаторски блок, който се кле, че е против ГЕРБ, а после им даде гласовете си? Ако се появи нов Валери Симеонов и подари патриотичния вот на мутрите? Какво ще стане с нашата УСПЯЛА революция?
Историческият опит сочи към политически мотивирана емиграция от всякакви диктатури на глупостта, бананови държави, общества обсебени от култ към Непогрешим бащица. Факт е, че това се случва, факт е, че преди да избягат, бунтарите са много гневни. И е факт, че после народът ще им е гневен, че са избягали. Обаче какво да правят?
България не е имунизирана срещу политическата емиграция. Мислехме, че след 1989 г. това е завинаги забравено минало. Но много скоро можем да платим същата цена отново. И тя ще означава още повече затъване на държавата, защото ще загуби, по неикономически мотиви, хора, които са и носили доста пари.
Някои хора виждат в президентските избори някакъв шанс най-после да се изгони ГЕРБ от властта. Но това не е съвсем сигурно. ГЕРБ са се заобиколили с бутафорни кандидати, които работят за тях. Но дори най-свирепата опозиция може после да се наговори. Както го направиха Радан, Кунева, Лукарски, Каракачанов и дори „левият“ Първанов. На изборите правим революции, правим ги и извън изборите. И накрая – превръщаме се във вътрешни емигранти в собствената си страна.
Съвсем реално е да станем и автентични емигранти. Съвсем скоро…
Добри Божилов
01-10-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Европа или Русия? Анализ без емоции...

maintext:
Въпросът какво е добро за страната е вероятно най-рядко задавания въпрос в рамките на настоящия политически разлом между Запада и Русия. Всъщност, правилното е да седнем, да анализираме ситуацията, ползите и вредите, и да установим кое е добро за държавата. В противен случай, взаимното замеряне с клишета, води до мъгла от клишета и до абсолютна задънена улица. Следва да погледнем какви са ползите от ЕС и НАТО, какви загуби ще претърпим, ако напуснем. Какви са ползите от Русия, какви загуби търпим, ако не се ориентираме към нея. Всичко това е нещото, което най-малко правим, а вместо това сме се разделили на русофили и русофоби. Едните доминират народната обич, а другите – държавното управление.
Но нека видим реалността.
ЕС
Европейският съюз е конфедеративна държава от силно независими отделни държави. Към настоящия момент, центърът в Брюксел контролира около 1% от БВП на съюза, колкото е годишният бюджет. Т.е. отстрани погледнато, ЕС все още е преди всичко някакъв “проект”, отколкото действащ механизъм. Създаден е някакъв съюз, но страните-членки не му дават ресурси, за да оперира. Вместо това, основните правомощия и пари са си в самите страни-членки. Това особено ясно проличава при кризисни ситуации, когато всички гледат към Брюксел, винят го за всичко, но всеки се оправя поединично.
Въпреки малкия общ размер на европейския ресурс, минаващ през ЕС, все пак за по-изостаналите региони, тези пари са по-значителни. Просто защото са по-изостанали. Ако Германия дава 1% от своя БВП на Европа, това едва ли се усеща много. Но ако този 1% се разпредели неравномерно, и в полза на страни, които държат общо 10% от БВП на съюза, тогава като относителен дял, сумата е по-голяма.
Типичен пример е България, която получава нетно от ЕС около 1 милиард лева годишно, и това са 1,25% от нашия БВП. Бруто получаваме вероятно около 2%, но като приспаднем вноската, излиза че получаваме „печалба“ от членството. И тъй като нашият БВП е малък, в относителен план, печалбата изглежда по-голяма.
Въпросът е „какво значат тези пари за нас“. Факт е, че ефектът на полза върху нас е по-голям от ефекта „вреда“ върху Германия, поради различните мащаби на икономиките. Факт е, че Германия по същество ни помага с пари по различни програми, и това ускорява развитието ни. Т.е. това е безспорен плюс от съществуването на съюза, и от членството ни в него.
Нека обаче погледнем и обратната страна. До кога ще можем по подобен начин да „доим“ съюза.
Отговорът е „все по-малко“. ЕС е така конструиран, че колкото повече забогатява една държава, толкова по-малко субсидии получава. То това е и идеята на „конвергентната програма“. В момента пълзят слухове, че около 2020 България вече ще получава от ЕС толкова, колкото дава. Т.е. в следващия програмен период, ЕС вече няма да бъде от полза на българската икономика като преки субсидии. Ще има програми, но ще имаме и по-голяма вноска.
Т.е. ако ползваме абсолютната точност, финансовата полза за България от членството в ЕС ще е още 4-5 години, по около 1 милиард лева нетно в икономиката. При икономика от 80 милиарда лева, ползата от членството ни е 1,25%.
ЕС обаче не е само Брюксел. Той е преди всичко единен пазар. С членството си, ние получаваме достъп до въпросния пазар. Факт е, че към настоящия момент, две трети от износа ни е към ЕС.
Факт е обаче, че имаме и огромен внос, а също и сериозни позиции на европейски фирми на нашия пазар. Факт е, че банките, комуникациите, голяма част от търговията на едро, както и от енергетиката, е в чужди ръце. Това е проявлението на „единния пазар“ с обратен знак. Някой друг се е възползвал от този пазар, и е навлязъл на наша територия. И сега печели пари от това.
Въпросът, от тази гледна точка, полезен ли е ЕС, е изключително спорен. Ние получаваме пари от своя износ, но и плащаме - при това повече пари, за вноса, както и за услугите, които ни доставят чужди компании на наша територия. Общият резултат от всичко това е силно отрицателен, което може да се види от търговското салдо, от финансовото салдо, и от драстичното раздуване на частния дълг. Факт е, че България изнася повече пари, отколкото внася, и финансира това със задлъжняване на частния сектор. Дават ни кредити, за да им купуваме стоките, е най-кратката формулировка.
Т.е. ако хипотетично сме извън „единния пазар“ излиза че ще сме на по-добър финансов резултат, отколкото ако сме в него. Т.е. неприятната за нас истина е, че другите в ЕС се възползват по-добре от „единния пазар“ от нас, т.е. ние не сме на обща „печалба“ от него. Пълната разруха на реалната индустрия, и изкупуването на по-жизнените оцелели предприятия са признаци, че ЕС не е полезен за България в частта си „единен пазар“.
ЕС обаче е носител не само на икономически елементи. Той носи и някакъв вид „морално послание“. Наричат го „атлантически ценности“.
В тази област следва да уточним, че въпросните ценности доста бързо се променят, и това е основното качество, което следва да отчитаме.
Европа до 1989 г. наистина създаде едно мултикултурно и благоденстващо общество. Но това беше общество само от европейци. В момента мултикултурният модел се променя и вече Европа е един Вавилон от всякакви култури, с нарастващ дял на не-европейците. Едва ли като сме тръгвали към Европа, сме си представяли Пакистан, Индия или Мароко.
Процесите в последните години сочат, че Европа не успява да асимилира тези външни малцинства, т.е. те я променят, а не тя тях. Доколкото потокът се ускорява, то след 20-25 години може действително да се окаже, че сме се присъединили не към френската или немската култура, а към културата на Магреба или Близкия Изток. Факт е, че европейските общества не могат да се справят с този казус, което променя и характера на съюза.
Друг важен въпрос е еволюцията на традиционните ценности. Някога Европа е била силно консервативно общество. В момента тя е силно либерално и тази промяна е доста важна. Въпросът правилни ли са хомосексуалните бракове и правилно ли е държавата да има повече права над децата, от техните родители, тези въпроси засега нямат еднозначен отговор. Те имат либерален отговор, който се счита за задължителен и правилен. Но този отговор не е нито научно, нито аналитично обоснован. Това е по-скоро някаква нова идеологическа рамка, на която следва да се вярва без въпроси. Само че това не е Истината, а Истината е онази, която ни е необходима.
Т.е. казано накратко, членството в ЕС ни заставя да следваме морална посока, която не е безспорно доказана като правилна. Т.е. то ни вкарва в риск, спрямо текущата ситуация, която е по-консервативна и по-бавно приема всяко ново либерално хрумване.
Крайният либерализъм не е доказано по-добър от консерватизма, т.е. в тази си част ЕС ни води в най-малкото „съмнителна“ посока.
И за да приключим със Запада, следва да анализираме НАТО. Това е военният блок, който гарантира колективна сигурност.
Факт е, че към настоящия момент, тази функция се изпълнява. Основната причина е, че са събрани твърде много държави, с твърде голямо население, което прави съюза трудна мишена за всеки враг. Т.е. НАТО върши тази работа, независимо от факта, че доста се разоръжи и личният егоизъм на страните доведе до това никой да не иска да се охарчва за оръжие, и всеки да разчита друг да го пази. В крайна сметка, всички са силно разоръжени, или поне почти всички. Но съюз на толкова много хора е трудна мишена, т.е. дори по този начин чисто механично слепен, НАТО върши своята работа.
Това обаче се отнася до заплахи от тип, който вече намалява. НАТО може да възпира Русия, или да уплаши хипотетичен религиозен Халифат. Но НАТО абсолютно не може да се справи с по-актуалния нов тип проблеми като тероризма, миграцията, регионалните конфликти и войната в градски условия.
Това последното е много важно, случва се в последните години, и показва пълната неадекватност не само на НАТО, но и изобщо на цялата западна военна философия. Факт е, че Турция не може да се справи с бунта на кюрдите. А тя има огромна и тежко въоръжена армия. Защо това е така? Защото този бунт представлява „война в градски условия“, за каквато Турция нито има армия, нито технологии. Танк в град не може да влезе, защото от всеки покрив могат да го прострелят с гранатомет. Пехотата е уязвима от снайперисти. Всеки един автомобил може да е бомба. Войната в градски условия е съвсем ново предизвикателство, и очевидно НАТО не може да отговори на тази заплаха.
Очевидно е, че НАТО е безсилно пред миграцията, чрез която фактически се подменя населението на Европа. Какви ли не операции се правят, но крайният резултат са милиони нови „европейци“ всяка година.
Също неспасяем факт е провалът в борбата с тероризма. След като няколко пъти поред, насред Европа, някакви зомбита могат да изтребват невинни, то за какво е цялото НАТО, всички генерали, самолети и кораби? Та те ни избиват с обикновени „калашници“ и „лимонки“...
Т.е. накратко, про-западната ни ориентация, и членството в НАТО, гарантират сигурност срещу тип заплахи, които по естествен път намаляват, но се провалят напълно в новите типове заплахи.
Какво обаче предлага другата страна?
Русия
Русия е силно централизирана федерална държава, т.е. тя е по-скоро единен субект, отколкото федерация, каквато е на думи. Тя е много сходна със САЩ, които също формално са федерация, но центърът е станал толкова силен, че регионите по същество имат протоколни функции. Това обаче се отнася до самата Русия, но не и до постсъветското пространство, което някога също беше обединено в обща държава. В момента се прави опит то да се обедини в нещо, наречено Евразийски съюз. Ако този опит успее, то Евразийският съюз ще стане доста рехава конфедерация, от типа на Европейския съюз.
Доколкото за България не съществува възможност да се присъединява към Русия, а единствената алтернатива е някакво приятелство с Русия и членство в Евразия, то от тази гледна точка, разлика спрямо ЕС няма. И в двата случая бихме били член на наднационална и рехава конфедерация.
В случая с Евразия зависимостта ни би била по-малка, защото самата Евразия като финансов ресурс, е по-бедна от ЕС, съответно няма да ги има настоящите трансфери. Фактически, членство в Евразия би приличало много на членство в ЕИО. Т.е. в предшественика на ЕС, при който няма големи вноски в общия бюджет и няма големи програми (ако изобщо настоящите 1% програми могат да се считат за „големи“).
Т.е. от финансова гледна точка, членство в Евразия би било равносилно на членство в ЕС, след като ни изтече привилегированият период, в който повече получаваме, отколкото даваме. В дългосрочен план, ако в ЕС започнем повече да даваме, отколкото да получаваме, тогава чисто финансово, Евразия ще се окаже по-изгодна. Но до 15 години в ЕС няма да даваме повече, отколкото взимаме, т.е. на този етап алтернативите са изравнени. В началния етап на този етап ЕС има предимство, защото все пак ни „полива“ с определени суми пари.
Каква е ситуацията от икономическа гледна точка?
Ако влезем в Евразийския съюз, ще получим свободен достъп до неговите пазари. Т.е. това е пазарът приблизително на бившия СССР. Той е значително по-малък от пазара на ЕС (с около 60% като население) и по-неплатежоспособен.
От друга страна обаче, и корпоративната култура там не е силно развита, т.е. възползването на другите от нашия собствен пазар, ще е по-малко. В случая с ЕС ние станахме буквално „лесна плячка“ на западните корпорации, които от десетилетия това си правят и видят ли нова възможност, веднага нахлуват. В случая с Евразия няма да е така, поне не в частта с корпорации и конкуренти от другите страни-членки. Ако допуснем, че и в двата случая България е „еднакво некадърна“ в работата на единния пазар, то излиза, че заради по-бавния оборот в Евразия, загубите ни биха били по-малки чисто нетно. Отново ще сме на минус – защото сме „некадърни“, ще ни изкупят предприятията, ще ни нахлуят на пазара, а ние няма да можем да го направим по същия начин. Но тъй като самите те са по-неразвити, нямат същото ниво на „хищничество“ и на бързо нахлуване, като на запад, общият процес ще е по-бавен.
Т.е. загубата на пазарите на ЕС, което ще последва от едно излизане от ЕС, съпроводено със спестяването от източванията от нашия пазар, плюс получаването на пазарите на Евразия, съпроводено с увеличаване на източванията от нашия пазар, като цяло ще доведе до по-добър нетен резултат от настоящия. Т.е. България следва да стане по-богата, или по-точно казано – по-малко бедна, ако е в Евразийския съюз.
Каква е ситуацията в „моралния вектор“?
Евразийският съюз е до голяма степен силно консервативен и се придържа към старите ценности. Опитите за въвеждане на безконтролен либерализъм доведоха до доста болезнени резултати и в момента населението е предпазливо. Т.е. консервативното мислене не е свързано с определен властови режим, а е отношение на самото общество. Това означава, че скоро няма да видим там хомосексуално равенство, нито мулти-културно общество със свръх права на малцинствата. В Евразия се следва класическия модел на традиционното семейство, а малцинствата се съобразяват с доминиращото мнозинство.
Този модел изглежда по-устойчив от западния. По времето на либерализма през 90-те, малцинствата се превърнаха в проблем за Русия, и донесоха доста беди, дори войни. В момента е точно обратното – малцинствата са най-големия крепител на единството на държавата. Най-типичния пример са чеченските военни части, които са най-активни в защитата на руските интереси и най-агресивни към ислямистите. При това, самите чеченци са мюсюлмани.
Т.е. накратко казано – в Русия малцинствата укрепват обществото, докато на Запад го разлагат. В Русия няма радикален ислям, докато на запад все по-голяма част от исляма става радикален.
Разликата е единствено в либералната парадигма.
И най-накрая, стигаме и до областта на сигурността. По отношение на онова, за което в момента служи НАТО, Русия също би се справила. Никой не би тръгнал да напада държава, която е в съюз с Русия.
Как стои обаче въпросът с другите заплахи?
Факт е, че Русия стана жертва на доста тежки терористични актове, реално много по-големи от тези в Европа. Но не по-големи от тези в САЩ на 11 септември 2001.
Т.е. Русия също не е застрахована от тази заплаха.
Мерките за противодействие изглеждат по-ефективни. Основните терористи в Русия бяха в Кавказките региони. Москва се справи с тях като наля доста сериозни суми за икономическо развитие на регионите, и също – чеченския пример, интегрира самите чеченци в сигурността. В момента ситуацията изглежда овладяна.
Друга посока на анти-терористична дейност е ограничаването на някои граждански свободи в Русия. Т.е. жертва на свобода, в името на сигурност. Факт е, че това също работи, а особени злоупотреби на службите с правата на гражданите няма. Но е факт, че в Русия има умерен контрол например върху Интернет, също факт е, че Русия денонсира безграничните права на Европейския съд по правата на човека. Факт е, че службите следят всичко, и че това не пречи особено на гражданите.
Т.е. с тези 2 мерки – интеграция на потенциалните терористи, и жертва на свобода в полза на сигурност, Русия се справя по-добре с тероризма, отколкото се справя западът.
Огледална политика на тази биха били връщане на някои елементи на умерен авторитаризъм на запад, и също – сериозни инвестиции в Северна Африка, така че там да се създадат работни места и младежите да има какво да правят. Осигурената работа на младите чеченци е част от анти-терористичната дейност на Русия, нещо което ЕС не прави. Напротив – самата Северна Африка се дестабилизира, а впоследствие бежанците се появяват като „от нищото“.
И най-сетне, какво прави Русия по отношение на „войната в градски условия“?
Най-накратко казано – не се забърква. Русия отказа да участва в Афганистан, въпреки поканата от САЩ. Тя отказва да се намеси в Ирак, въпреки молбите на иракското правителство. В Сирия Русия се ограничава до въздушни удари, като оставя сухопътните действия в ръцете на сирийците. А общата анти-терористична политика в самата Русия, води до липса на подобни проблеми на нейна територия (за разлика например от Турция, която има война в градски условия на своя земя).
Очевидно е, че въпросът със сигурността дава значително предимство на избора Евразия, пред избора ЕС. Все пак обаче, следва да не забравяме, че България за момента не е сериозна мишена нито на терористи, нито на някакви въстания на собствена територия. Т.е. тази допълнителна защита, която бихме получили, поне на настоящия момент не е необходима. В бъдеще може и да стане, но засега не е нужна.
България има проблем с миграционния натиск, и в тази посока по-качествената защита от страна на Русия би помогнала.
Т.е. ако минаваме към изводите, то първият извод е, че Евразия ще донесе умерено подобрение на сигурността, спрямо Запада, като това подобрение може да стане по-голямо, ако бъдем изложени на по-сериозна заплаха.
Вторият извод е, че в рамките на ниско качество на работа на държавата ни, загубите от членство в единния пазар на Евразия ще бъдат по-малки от загубите от членството в единния пазар на ЕС.
Третият извод е, че средно срочно във финансово отношение двата избора са еднакви. Но в краткосрочен план е по-изгодно да сме в ЕС – докато сме нетни получатели на пари.
И четвъртият извод е, че морално-етичните категории на Евразия са ни по-близки и изглеждат по-устойчиви от крайния либерализъм, който ни се спуска от Запада. Нито хомосексуалната свобода, нито прекомерните права на малцинствата са нещо, от което имаме полза, нито прекомерната намеса на държавата в задълженията на родителите изглежда нещо позитивно. Т.е. в морално-етичен план е по-добре да си запазим консервативното начало.
В крайна сметка, общата картина сочи, че в момента няма еднозначно предимство в нито едната от двете посоки. Нито ЕС ни осигуряват някакъв забележим отговор на предизвикателствата, нито Евразия би го предложила. Евразия има определени предимства дългосрочно. Т.е. това че сме в едната схема, е въпрос просто на историческа конюнктура, а не на рационален избор. Но минаването в другата схема би било също просто конюнктура.
В случай обаче на разклащане на една от двете схеми, другата ще стане неизбежна. Тук не следва да се гледат единствено проблемите на ЕС. Да, той може да се разпадне, всъщност това изглежда неизбежно. Но и на Изток има проблеми. Русия е много зависима от това кой я управлява. Така както сега се управлява добре, утре може да колабира, поради глупав „цар“. Това би повлякло целия Евразийски проект. Нещо, което не може да стане с ЕС, поради единичен „глупав кайзер“ (например). От друга страна, факт е, че БРИКС има проблеми, настанаха трусове в Бразилия, а Китай се бори с имотен балон. Т.е. нестабилността не е само за ЕС, риск съществува и за Евразия.
Както изглежда, единствената хипотеза, за която не отделихме време в този анализ, е какво ще правим, ако и двете алтернативи колабират... В този случай ще трябва да разчитаме на историческия ни опит, че каквото и където и да се случва, накрая ние все пак сме между оцелелите...
Добри Божилов
14-05-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Най-прекрасния период в историята на човечеството

maintext:
...1945-1989
В последните дни си мисля, че най-прекрасния период в историята на човечеството е периодът между 1945 и 1989 г. Преди него е кошмарът на 2 световни войни. А след него е кошмарът на проблемите, отлагани десетилетия наред, именно за да е този период "приказка".
В този период западният свят живя спокойно и експлоатираше без конкуренция ресурсите на Третия свят. Източният свят се съсредоточи в експеримент със социализъм, основан на собствени ресурси и пазари. И двата свята живееха добре. Западът стана уникално богат в историята си. Изтокът се състоеше основно от по-изостанали страни. Те направиха огромна еволюция, качеството на живот драстично се повиши. До 1989 г. не достигна запада, но не трябва да се забравя, че всичко това се правеше само с вътрешни ресурси, докато в запада се вливаха от колониите.
Парадоксално, но и колониите бяха добре. Всички те се отърваха от политическата си зависимост, и заживяха в еуфория за светло бъдеще и свобода. Корпорациите продължиха да ги доят, за да наливат в запада, но хората се чувстваха все по-добре.
В този период на идилия, абсолютно никой не направи нищо за дългосрочното планиране - демография, създаване на икономика в бедните страни, покачване на истинското образование. Всички гледаха настоящето си, бяха доволни и отложиха проблемите за бъдещето. В този период се създаде голямо изкуство, култура, науката се разви, дори пратихме хора на Луната.
Е, този период изтече, и следващото поколение се озова без идилия и без илюзии. Бедните страни с неграмотно население драстично се увеличиха демографски. Липсата на икономика, комбинирана с липса на образование, роди поредната утопична и фанатична идеология. Обстоятелството, че религията "ислям" се превърна в основа за това е страничен ефект. И да не беше ислямът нещо друго щеше да се появи да посочи с пръст богатите, да обяви тях за виновни за бедността, и да обяви "свещена война". А абсолютният хаос в икономиката и липсата на план какво да се прави, доведе до всеобщо изнасяне на цялата индустрия в Китай. Което пък превърна идиличното западно общество от доволни работници, в общество от грамотни лумпени.
След 1989 г. приказката свърши. Настоящото поколение ще плати скъпа сметка. Можем да се надяваме да е само настоящото поколение...
Добри Божилов
12.12.2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: ЕС и UK - отвъд хибридната истина…

maintext:
Първо, искам да предупредя, че очакванията, че някой ще процъфти, след ЕС, са пресилени. След като ЕС се разпадне, поне едно поколение ще плаща цената на съществуването му. Колкото по-бързо се разпадне, толкова по-ниска ще е тази цена. Но дори веднага това да стане, вече има натрупани огромни дългове и огромни косвени пасиви, които ще трябва да се плащат. Т.е. не приемайте излизането като път към просперитет. Това е път към по-малкото зло, към ограничаване на щетите. След ЕС ни предстоят само кръв, пот и сълзи. След всяка глупост е така. Погледнете историята.
Нека сега погледнем сериозно на въпроса какво точно се случва. Освен, че британците са идиоти и не знаят, и освен че за пореден път гражданите са сбъркали, а политиците са в ролята на строгия, но справедлив учител, който трябва да ги поправя, та освен това, какво точно се случи?
Норвегия и Швейцария не са членове на ЕС, но имат по-висок стандарт от него. Южна Корея не е член на ЕС, но е силно развита и богата държава. Чили не е член на ЕС, но е по-развита държава от част от членовете на ЕС. Израел не е в ЕС и е модерна и богата държава. ЮАР, докато управляваха белите, не беше в ЕС, но беше богата държава. При това не само не беше в ЕС, но беше и под жестоки санкции, заради репресиите над негрите. Но беше процъфтяваща държава. Канада и Австралия не са в ЕС, но са процъфтяващи. Тези страни като територия са големи, но реално като население и икономика са по-малки от Великобритания. Но се справят чудесно, без да са в ЕС.
Казано накратко – ЕС не е единствения път към просперитета. Т.е. една държава може да се развива добре и на база на собствена политика, и без да е част от някакъв мега-съюз. Именно по този път очевидно тръгва Великобритания. Ако съдим по опита на посочените страни, както и по това, че самата Великобритания има пазарно мислене и икономическа култура да се държи като тях, то е твърде вероятно резултатът да е като при тях. Т.е. Великобритания ще се справи добре и без ЕС.
Накратко – това става.
По-важното обаче е какво става със самия ЕС. Карикатурата, която обиколи Интернет е доста показателна и точна. Хванала е основната същност на ЕС – той се е превърнал в един огромен хаос от взаимно несъвместими приоритети, които непрекъснато се сблъскват и рушат съюза отвътре.
Не може например да искаш едновременно мултикултурализъм и висок икономически растеж. Растежът предполага обществени единици, които са по-склонни да работят, и по-малко да търсят права. Мултикултурализмът е идеология на безграничните права, която по същество се бие с икономиката. Не може да имаш еднакъв растеж с 10 британски работници – бели и 10-то поколение работническа класа, и с 10 негри от Африка, без трудови навици, и 3-то поколение след слизане от дърветата. Не са еднакви тези хора! Тяхната производителност е различна. И след като приравнихме негрите на белите, то логично ще плащаме с цената на по-ниския растеж. ОК. Това не е лошо. Градим някакво супер справедливо общество, в което всички са равни, а тия дето имат по-ниски качества, се компенсират с по-големи социални помощи. Добре, правим го.
Но трябва да го кажем ясно, и да знаем, че това правим. Т.е. трябва ясно да кажем, че плащаме за мултикултурализма, защото сме хуманни и искаме да извършим тази промяна в историята на човечеството. Т.е. избираме да сме хуманни и приемаме да сме по-бедни, заради това.
Но ЕС не прави това. Не казва истината. Вместо това лъже. Внушава се, че мултикултурализмът е категорично нещо добро, и че дори… помагал на икономиката. Но това е пълна лъжа, и хората го виждат.
По сходен начин стои влиянието на мултикултурния модел върху етническата стабилност. Непрекъснато се лъже, че запазващи идентичността си малцинства не са опасни, и заедно можем да живеем спокойно. Но не е така. Част от малцинствата, в идентичността им е включена агресията спрямо останалите. Те не могат да живеят заедно с другите, те живеят, за да ги превземат. Т.е. абсолютният мултикултурализъм с абсолютната толерантност са невъзможни. Необходимо е минимално ниво на асимилация – поне всички да са длъжни да приемат някакви базови ценности. Които да важат над „идентичността“. Но ЕС прави точно обратното. Внушава обратното, лъже, и хората го виждат.
Най-големият провал на ЕС обаче е в това, което се посочва като „основа на ЕС“ – единнният пазар и общата икономическа политика. В ранния ЕС, известен като ЕИО, действително единният пазар изиграва огромна роля за икономическия растеж. Има обаче 2 много важни елемента, които някак си се укриват.
На първо място, въпросният растеж не е равномерен в целия ЕС. Благодарение на единния пазар се обогатява основно Германия, защото има най-силна индустрия. В замяна, през еврофондовете се спускат субсидии на останалите страни-членки, та да могат да си купуват германската продукция. Но тези субсидии не могат да осигурят равен на германския стандарт. Затова, заедно със субсидиите, започна и отпускане на заеми – с които да се създава изкуствен стандарт и ЕС да изглежда проспериращ навсякъде. Но тази дългова схема се изчерпи, и в момента с или без Великобритания, повечето членки на съюза са де факто фалирали. Т.е. въпрос на време е съюзът да колабира поради този единствен факт.
На второ място, единният пазар, парадоксално, се превърна в единен пазар на… китайската продукция. Докато в ранния ЕС, единният пазар работеше за европейската индустрия, сега той отново е единен, но се е отворил и няма никаква защита. Т.е. този прекрасен единен пазар, по същество източва пари от съюза. Съответно – изчезват работните места, изчезва работническата средна класа, и всичко се заменя от администрация, финансирана със заеми и печатане на пари.
Какво е виновна Великобритания за това? Да, има някаква вина като голяма страна-членка. Но основната вина е на самия съюз, който се ръководи от някаква бутафорна структура от непонятни фигури, живеещи в своя собствена вселена. Структура, за която е съвсем нормално да договаря ТТИП тайно, и да се чуди защо някой изобщо иска да чете въпросния договор. Структура, която се съюзява с корпорациите, за да прокарва законодателство срещу гражданите. Това до известен момент работи, но после гражданите усещат, че нещо ги „убива чепикът“, и вземат мерки. „Брекзитът“ е просто една от тези мерки, много други се случиха преди това, и предстоят в бъдеще.
Нека обаче погледнем и може би най-дискутираната част – „европейската бюрокрация“.
Преди години се въведе постът „председател на Европейския съвет“. И се стигна до избирането на първи председател. Идеята беше да е силна европейска фигура, която да придаде смисъл на съюза и собствена сила. След няколко месеца на препирни и пазарлъци, европейските лидери стигнаха до фигурата на… Херман Ван Ромпой.
Ако погледнете вестниците от тогава, ще видите цялата сатира на случилото се. Създадохме нов пост, възложихме му надежди, щяхме да избираме голям европейски лидер. И накрая… Херман Ван Ромпой. Абсолютно бутафорна фигура, която абсолютно никой не очакваше, и се появи „от нищото“ в някакъв странен компромис.
Ето така се формира европейската бюрокрация. Никой не я избира, започват някакви пазарлъци, всичко става на тъмно, и накрая се ражда нещо от типа на… Херман Ван Ромпой. След 5 години на този пост, съюзът затъна в противоречия, а Ромпой с абсолютно нищо не блесна.
По сходен начин беше избран преди десетина години един друг виден бутафорен бюрократ – Жозе Барозо. Председател на Европейската комисия. 10 години води Европа на някъде, винаги се скриваше от сериозните проблеми, вкл. от минорния например проблем с Румяна Желева за еврокомисар.
В момента председател на Комисията е Жан Клод Юнкер. Представител на Люксембург. Та този човек има зад гърба си една шепа избиратели, кого може да представлява?
Нека обаче си спомним малко предистория точно около него, за да не виним британците еднозначно. Та Жан Клод Юнкер е първият председател на Комисията, който се избира без консенсус. До момента винаги е имало някакъв консенсус между страните-членки, и в Парламента. Но при Юнкер нямаше. То бе избран с гласуване, с ясен огромен брой гласове „против“.
Но друго е по-важното. Той бе избран срещу волята на Великобритания. Тя беше против. Една от трите големи страни в ЕС за пръв път в историята беше неглижирана и волята и беше отхвърлена чрез скалъпване на мнозинство при гласуването. Още тогава аз лично предупредих, че това е знамение и, че ЕС тръгва в посока, която рискува да го отдели от Великобритания. Факт е, че това се случи. Унижиха тогава англичаните с Юнкер, водят политика, която категорично е против английските разбирания, и какво очакват?
Големият въпрос обаче е, че се води политика, която е в разрез с разбиранията на мнозинството европейски граждани. От което следва, че трябва да очакваме повторения на „брекзита“.
Именно това сега е голямата пропаганда, хибридна война, както искате го наречете – новото голямо скриване на истината е да се фокусира всичко около Великобритания, а да не се гледа реалността. Която е, че Великобритания е следствие, проявление на по-общ процес. А не е причина за процес, или някаква провокация към мирното проспериращо съществуване. Самото мирно проспериращо съществуване се изпарява, а Великобритания излиза, в опит да минимизира щетите. Това е истината, и ако ще се лекува нещо, трябва да се лекува болестта, а не кръвотечението, заради нея.
В случай, че това не стане, процесите ще продължат по неуправляем и хаотичен път, но промяна ще се случи. Всъщност, в момента наблюдаваме един по-общ процес на отстъпление на хипер-либералните ценности, под натиска на завръщащия се консерватизъм. ЕС трябва да се съобрази с това, и ако самият той оглави процеса, може да спечели. Ако не – ако остане на страната на либерализма, той ще воюва с новата вълна, и ще бъде смачкан от нея.
Настъпващият консерватизъм вещае отказ от големи части на мултикултурализма, отказ от прекомерната гей-култура, отказ от корпоративната глобална икономика, завръщане на протекционизма, завръщане на националното начало и патриотизма. В случай, че самият ЕС оглави тези процеси, той ще плува по течението. Ако се бори с течението, процесите ще се случат без него. Но важното е да се осъзнае, че тези процеси се случват, и колелото на историята е поело в тази посока.
Към настоящия момент, по-вероятно изглежда ЕС да не направи нищо от необходимото. Напротив – вероятно ще има санкции към Великобритания, които да са „за урок“ на останалите. Т.е. ще се приложи силов вариант за сплашване на другите в съюза. Но в крайна сметка, те Великобритания от години вече я сплашват и се видя до къде стигна. Същото ще се повтори и с други страни. Дезинтеграцията на съюз, робуващ на краен либерализъм и абсурдизъм, е неизбежна.
И накрая нещо за България. Не знам давате ли си сметка, но сега фокусирани върху вътрешни проблеми, от ЕС вече не са ни никаква гаранция за нищо. Империята загива, сега ще се опитват да спасят центъра, периферията се жертва. По ирония на съдбата, при разпадането на Рим е станало нещо сходно - напуснали са Британия (тогава периферия), за да бранят континентална Европа. Сега Британия сама излезе, а ЕС ще жертва периферията (това сме ние), и ще се съсредоточи върху ядрото (това е френско-германският съюз). Трябва да сме съвсем наясно, че ако утре някой ни нападне (във всеки един смисъл), няма абсолютно никой в Европа, който са се занимава да ни помага. Добре е да помислим по тази тема, и най-вече - добре е да бъдем психологически подготвени да си отговорим на трудни, и дори еретични в момента, въпроси с кого и на къде ще вървим.
Добри Божилов
25-06-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Чилийската пенсионна система рухна... Защо?

maintext:
Чилийската пенсионна система е пред колапс. Милиони народ излязоха по улиците на протести срещу онова, което беше най-успешния пример на неолибералите за "частно пенсионно осигуряване".
Трябва обаче да попарим и левичарите. Причината за пропадането на чилийската система, всъщност не е това, че е частна, а е отново намесата на държавата. Всички капиталови стълбове по света бяха разорени от безогледното печатане на пари в САЩ. То доведе до срив на лихвите, и на доходността от всякакви спестявания. Също американските финансови машинации доведоха да фалити на банки и ключови корпорации, които бяха с "тройно А" рейтинг. Т.е. в тях са влагани пари на спестители-пенсионери. Естествено, тези пари се загубиха. Но най-голямата кражба се оказа друго. Разрастването на държавния дълг. Правителствата по света теглят огромни заеми, за да се финансират, а пенсионните фондове купуват техните облигации. Но по този начин по същество се премахва "частния" характер на системата. Тя отново става държавна, защото фондовете чакат държавите да си платят заемите, за да плащат пенсии. Но държавите са в криза, някои фалират, а други плащат с парични емисии. Т.е. по подобен начин одържавени, фондовете страдат от същото безпаричие като държавните пенсионни системи (тип НОИ).
И разбира се, да не забряваме ученото в 1 курс. Като държавата тръгне да взема много заеми, по-малко остават за инвестиции. А именно инвестициите в реална икономика създават БВП, доходи и пенсии. При по-малко икономически инвестиции и повече заеми за правителствата, е логично икономиката да е по-малка, и частните пенсии - заедно с нея.
Спасение обаче няма да има чрез връщане на разходо-покривния модел, който също сам по себе си е фалирал. За да се финансира подобно нещо, ще трябва съвсем отделно да се въведен нов данък (наречен осигуровка), който ще е поне 15-20% от заплатата на работника. Народът няма да приеме подобно нещо, а дори да стане - резултатът ще е отново мизерна и банкрутирала държавна система, каквато е навсякъде по света.
Частните пенсии бяха добро решение, но преди печатането на пари и фактическото им плячкосване. Сега реално, отговор какви да бъдат пенсиите, не съществува. Пестете пари, купувайте имоти и се надявайте да ви стигне. От държавна или частна пенсия - не чакайте...
Добри Божилов
24-08-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Европейската супер държава напълно ще анихилира малките нации

maintext:
Създаването на новото френско-германско чудовище, което някои дори вече нарекоха Райх, представлява най-голямата опасност за България, от турското робство насам. Защото подобна конструкция, в рамките на не повече от 2 поколения, напълно ще преустанови съществуването на всички по-малки нации вътре. Историята сочи именно това, и сега е много подходящ момент отново да я прочетем.
Защо хиляди години всякакви народи са се борили за независимост? Заради пари ли, заради стандарт ли? Всъщност, по време например на византийското владение на България, икономиката (на цяла Византия) е била в огромен възход. Българите са живеели доста добре, както и другите поданици на империята. По време на австрийската власт в началото на 19 век, в имерията на Хабсбургите се е живеело доста добре. Защо тогава унгарците са се вдигнали на революция и са извоювали равни права, и дори преименуване на империята?
Народите се вдигат и искат независимост, именно за да оцелеят като народи. И да прогресират като такива. Да не бъдат претопени.
Малък народ в голяма империя постепенно се претопява. Най-типичният пример, който вероятно ще се хареса на русофобите (които са и най-големите еврофили) е случят с Русия. Това е многонационална държава, която също има и много религии. Но всичко се върти около центъра, който е руски, съответно всички знаят руски език, и на всички религии и местните традиции са подчинени на общи правила, създадени от центъра. Т.е. силно руски правила. Така различните народи в Русия до голяма степен са русифицирани, а това важи дори и за републиките около нея, които бяха част от СССР. Навсякъде руският е нещо като втори език вече.
Същото би станало с малък народ, прикачен към новата френско-германска империя. Постепенно езикът ще се изгуби и ще бъде заменен от двата основни езика. Основните институции ще се владеят от тези два ентоса, основните бизнеси и пр. Децата, за да имат бъдеще, ще бъдат насърчавани от родителите си, да приличат на германци и французи. На някакъв етап ще започнат и имена немски и френски да се дават. Лека полека, България ще се изпари.
Какво замислят германци и французи? 1.Обща армия, премахване на националните армии 2.Премахване на централните банки, всеобща валута 3.Обща имиграционна политика и визи 4.Центърът определя къде ще се заселват бежанци 5.Обща данъчна политика 6.Общ наказателен кодекс, прокуратура и правораздаване
И това важи не само за България. Ще изчезнат нации като чехи, словаци, холандци, белгийци, португалци, унгарци. Малко по-бавно, но неизбежно ще изчезнат средно големи нации като поляци, испанци и италианци. Въпросът кой ще доминира между Франция и Германия е спорен, възможно е накрая, подобно на Австро-Унгария и те да направят дуалистична империя. Но всичко друго - то потъва и се асимилира.
Като бройка, общо, малките нации не са чак толкова малко. Източна Европа е 100 милиона души. Въпросът е, че това не са хора от един етнос, които могат да създадат собствен културно-етнически център. Различни са и всеки по отделно ще бъде асимилиран.
Хипотетично, славяните в Европа заедно могат да са един център. Но те са доста разделени, едни са католици, други - православни, има исторически разделения. Т.е. не може да има "славянски блок", някакъв трети център в дуалистичната империя. Асимилират ни.
А след като ни асимилират, просто ни прибират територията. То ние с територията сме ценни за ЕС. Тях населението ни не ги интересува. Но по територия, ние не сме чак толкова малка и маловажна страна. Всъщност, доста важна сме.
Ако сме умни (вероятно ни трябват още няколко поколения да поумнеем държавнически) можем много добре да се развиваме сами и да печелим от тази територия. Можем да сме силна и уважавана държава. Но в момента не сме умни, и ако преди да поумнеем, ни асимилират (което вече е в ход - 2 милиона емигранти), то огромният ресурс на българската земя ще го ползва друг.
Фактически, за България, ЕС е важен само ако се запази в първоначалния си вид - свободен пазар и свободно движение. Т.е. за нас изгодната посока на движение на ЕС е назад. Отнемане на власт и пари от центъра и връщане към статута на Европейска Икономическа Общност (ЕИО). Т.е. приблизително, нашият интерес е сходен с този на британците. Обратни процеси, ако тръгнат, са в тотален ущърб на страната ни, и тя следва да помисли за други посоки за развитие. Евразийският съюз засега е близък до модела ЕИО, т.е. той не предполага асимилационни процеси. Но ако повтори пътя на ЕИО и тръгне да се превръща в нова супер-държава (от типа на СССР), тогава той също би станал неизгоден за България, и ще трябва да търсим други пътеки.
Добри Божилов
28-06-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Четиво за костовисти: Защо ген.Радев е за предпочитане пред всеки гербер?

maintext:
Защото ГЕРБ са превзели дясното пространство, а не лявото. Това е най-краткият отговор. Унищожаването на ГЕРБ би довело да възраждане на класическите десни партии и вливане на избиратели в тях. Запазването на ГЕРБ би довело до продължаване на агонията на дясното, защото Бойко Борисов се е наместил на мястото му.
Абсолютно нито един костовист не приема Бойко Борисов за "десен". Той е толкова непоносим за тях, колкото е за червените избиратели. Бойко Борисов си е мутра, престъпник, и не на последно място - глупак. Това за относително по-интелигентния електорат на Костов, е непоносим недостатък.
Само че червените си имат своя партия, и си пускат за нея. Бойко не е завзел лявото. Докато тъмно-сините си нямат своя партия, и трябва да пускат за Бойко. Или за някоя бойковистка сателитна организация, от типа на Реформаторския блок. Идеята да пускат само за ДСБ е самоубийствена, просто защото ДСБ само не може да влезе в парламента. А не може, защото Бойко е изсмукал целия му широк електорат, и партията е сведена само до твърдото ядро. Много трудно подобна партия може да оцелее, без широкия електорат.
Т.е. изводът е, че за тъмно-сините е правилно да гласуват за който и да било друг кандидат, дори за такъв на БСП, в името на това да очистят собствения си двор от мутрите.
Ако Бойко Борисов спечели и президентските избори - било лично, било с поставено лице, това отлага лечението на дясното с още няколко години. За десницата е по-добре да има автентичен ляв президент, отколкова фалшив десен.
Добри Б.
07-09-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: Средният американец като пушечно месо на други средни американци... Или завръщането на "дивия запад"...

maintext:
От години се наблюдава разрастване на произволните стрелби в САЩ, изтребления на невинни, някакви луди или фанатици започват да гърмят из университети, църкви, та дори в домовете на хорат. Това ескалира отново въпроса за личното оръжие, въпрос който по същество е блокиран от „втората поправка“ на Конституцията. Но също и от огромната непревителствена организация на „американските стрелци“, която е по-влиятелна дори от управляващите 2 партии, и всички се съобразяват с нея.
Случващото се обаче е доста сериозен процес, и не се отнася само до оръжията, а по-скоро засяга цялостната обществена конструкция.
Свободното притежание на оръжие с мирно и доста дрогирано с пари общество, не е опасно. Като цяло, рисковете се свеждат до отделни инциденти или случайности. Т.е. за САЩ от началото на 20-ти век, някъде до 80-те години, това всеки да е законно въоръжен, не е проблем. Пищови има, но хората са надрусани с огромни заплати, социални защити, евтино здравеопазване и пр. Няма импулс за ползване на оръжие.
В общество, обаче, което вече не е толкова процъфтяващо, оръжието е сериозен риск. В САЩ вече има 40 милиона откровени мизерници и бедняци, които живеят по-зле от българите. Спят в кашони и оцеляват на купони за храна. Всички те имат законно право на оръжие. Но не са само те. Има други десетки милиони с доходи от труд, близки до минимума, които живеят доста трудно. Постоянно са под натиск на сметки, банки, разходи, фалирали градове и пр. Тези хора също имат достъп до оръжие.
Най-рискова обаче е „средната класа“. Която вече не е „средна“. Привидно все още има хора с доходи по 40-50 хиляди долара годишно. Но те са притиснати от скритата инфлация, която се случи заради печатането на пари. Тези хора плащат все по-високи цени, данъци, страшен бич са здравните осигуровки, а работните места стават все по-несигурни. Много от тях имат и гигантски студентски заеми, взети с идеята, че после лесно ще ги изплатят като си намерят добре платена работа. Но работа сега няма, а заемите се стоят.
Всички тези хора има законен достъп до оръжие.
И най-сетне – да не забравяме имигрантите. Милиони негри, мексиканци и какви ли не хора с различен мироглед влизат съвсем законно в САЩ. Те имат право на оръжие.
Така САЩ се превръщат в държава, която вече не е мирна и спокойна, и не е „дрогирана с долари“, но тази държава е и тежко въоръжена.
В подобна ситуация е съвсем нормално драстично да се увеличат убиствата, стрелбите и пр.
Ако в България един луд или пияница може най-много да псува, и да крещи по улиците, в САЩ той може да гъми по улиците. И си се гърми.
Проблемът със стрелбата обаче не е само в началната стрелба. Проблемът е, че започне ли стрелба, тя от само себе си води до нови стрелби. За да се пазят, повече хора ходят въоръжени (например), и това води до увеличаване на стрелбите изобщо. И така нататък.
САЩ фактически се връщат в състоянието си на въоръжена държава, но не толкова охранена и богата. Т.е. това е периодът преди началото на 20-ти век, известен също като „Дивият запад“. Известно е какво е „Дивият запад“, колко народ е изтребен с или без причина.
Държава, която не е процъфтяваща, и не може да усмирява напреженията с много пари, е рисково да държи народа свръх въоръжен. Неизбежно това ще доведе до все повече стрелби, а дори до граждански сблъсъци.
Социалните проблеми не се решават, а се задъбочават. Възникват етнически напрежения. Миграцията е неинтегрируема. Държавната хазна е празна и трупа дългове. Всичко това, в комбинация с тежко въоръжен народ, е рецепта за гражданска война.
Вероятно обаче промяна не е възможна. Народът е натрупал толкова много оръжие вече, че е невъзможно то дори да се наблюдава. Дори чисто формално да се забрани свободното притежание (което няма да стане заради въпросната мега-асоциация на „стрелците“, както и заради „втората поправка“), то няма как да се изпълни практически събирането на пушкалата.
В крайна сметка, страната ще се превърне в доста несигурно място за живеене, а който иска да се спаси, ще трябва да бяга някъде, където оръжията са по-контролирани, и икономиката е по-стабилна. Например в Канада. Но Канада е малка като население страна, и не може да бъде решение за голям брой американци. Самата тя би колабирала при масова миграция, дори ако е невъоъжена. Т.е. средно срочното бъдеще пред средния американец - като пушечно месо на други средни американци, изглежда лесно предвидимо...
Добри Божилов
24-04-2016
Powered by Bullraider.com


authors: Добри Божилов

title: ТТИП e по същество "корпоративен фашизъм", данъците на Apple в Ирландия са показателни...

maintext:
Ако искате да разберете какво е ТТИП, вгледайте се в данъците на Епъл в Ирландия. При рекордно нисък корпоративен данък от 12,5%, Епъл дори това не ще да плаща. И правителството им е гарантирало специални услови с данък от 1%. Но дори това било много, и им го намалили на 0,05%. Супер корпорацията с огромни печалби Епъл не ще да плаща дори минималния данък в Ирландия. Иска още по-малко! Всяко малко бизнесче в Ирландия си плаща 12,5%. Но Епъл - тъй като нямат пари и са много важни - те няма да плащат нищо.
Но още не сте видели най-циничното. Решението да си платят 13 милиарда евро данъци ще се обжалва. Но не само от Епъл, а и от... ирландското правителство. Това дето трябва да получи парите и да ги раздаде на народа. Самото правителство брани интересите на корпорацията, а не на народа! Същото това правителство с лека ръка натовари ирландския народ с над 100 милиарда евро дългове, за да се спасяват банки. Сега не иска да вземе парите на Епъл. Народна пара за корпорации - може. Обратно - не!
ТТИП е същото вече глобално и всеобщо. Всяко едно правителство става слуга на корпорациите, и всичко е съвсем законно и единствено правилно!
Това в научната литература е описано като "корпоративен фашизъм". Тъй като думата не е приятна, са измислили друго обозначение - "транс-атлантическо споразумение за свободна търговия". Същината обаче е точно корпоративен фашизъм по всички показатели, описани от историята.
Добри Божилов
30-08-2016
Powered by Bullraider.com


description: Уважаемые жители муницип

title: 31 декабря - Новый год