authors:
Иво Инджев
Никола Павлов Павлов
Georgi Nikolov
Инж.Лазар Маджаров
Лили Цонева

title: Родната журналистика и 2016-та си отиват

maintext:
2016-та си отива заедно с надеждата за промяна в българската журналистика към по-добро, т.е. към онова, което все пак и въпреки “тежкото наследство на соцализма” за кратко време беше в несъвършения, но явно свършен, излапан резан от баницата на демокрацията, чиито порции първоначално се раздаваха повече по заслуги, отколкото с “връзки” ( както при комунизма) или като форма на платен слугинаж.
Това не е упрек към самите журналисти- не случайно подчертавам, че “другарската ми жалейка” е за журналистиката, която е коплексно понятие и проблем.
Не че журналистите не заслужават упреци. Не се опитвам да им се подмазвам, а няма и защо. Но и за тази професия, доколкото още я има, важи презумпцията за невинност до доказване на противното. Противно е да се обобщава, но и поименно няма как да изброя добрите примери само, за да не ги обидя.
Ето защо ще дам пример за конкретика конкретно със себе си. Комуто това е досадно, има правото да не чете, да не чете и пак да не чете ( нещо като при арестувания, който има право да мълчи, както сме виждали и чували по американските филми).
Имам кръгъл юбилей. Изминаха 10 години, откакто изпреварих събитията и напуснах тялото на агонизиращата журналистика, за да мога сега да си позволя лукса да я наблюдавам отстрани като свободен не само по дух, но и физически човек. Ако не бях взел онова мълниеносно решение на 9 октомври 2006 г. да се разделя с Нея на мига, когато бях заплашен с уволнение, беше ми спряно предаването и срещу скромната ми личност беше насъскан самият президент да ме заплашва поименно с декларации и да се гаври ехидно в интервюта с моето напускане, нямаше да имам правото да пиша този текст.
Както доста первезно е отбелязано от нечия ръка, която ми пише анонимно биографията в Уикипедия, бил съм се разделил с БТВ “по взаимно съгласие”- нещо като “изнасилен за собствения му кеф”.
Спокойно, няма да преразказвам отново обстоятелствата около онова напускане на моя дух, отделил се от тялото на най-голямата по зрителска аудитория телевизия. Ще илюстрирам обаче абсурда на състоянието на джешната журналистическа агония в България с (не)скромнния факт, че съм третиран като “враг на народа” тъкмо в държавно финансираните медии. А тъкмо тях всички дават за пример за отстояване на някои принципи в журналистиката по отношение на свободата на словото. Ако те са последното убежище на професионализма, добрите практики и свободното слово у нас, какво остава тогава за останалите!
Не ме разбирайте поглешно, не твърдя, че има явни забранителни списъци в държавните медии. Такива нямаше дори и при комунизма, когато началниците през пролетта на 1989 г. бяха разпоредили да не бъда канен повече в тогавашното радио и тогавашната телевизия ( шефът на “Хоризонт” Мартин Минков просто мълчаливо отказвал да се съгласи да бъда канен от водещите, а в телевизията Иван Гарелов направо заявил на всеослушание повече кракът ми да не стъпва там). Фактът, че няма такива узаконени заповеди обаче подчертава регреса, на който (не) сме свидетели днес. Защото колелото се е завъртяло и сме се върнали към времената, когато автоцензурата работеше (почти) безотказно. Забраните се спазваха и без изрична заповед. Така е и сега.
За конкретни свои прегрешения към БНР вече не мога да си спомня. “Мразят ме безплатно” там – началниците им се сменят, но не и отношението им в това отношение .
До преди година и половина в БНТ все още ме допускаха ( макар и не чак пък в “елитни” предавания, като “Панорама”, където по никога неизговорени причини имам “черен печат” от водещия Бойко Василев). Докато на 10 юни 2015 г. не се появих в едно неделно сутрешно предаване с портрета на Левски и не съобщих известната и поддържаната от истинските български патриоти от края на 19-ти и началото на 20 век истина, че Русия е воювала с Турция заради територията (ни), която се е надявала да присъедини, но се е натъкнала неочаквано на ( съпротивата на) хора с български дух за независимост и с воля за собствена държава, а не просто на “славяни и православни”, готови да прекрачат от турско в руско иго ( именно за “ново” иго говори и отказалият се от своето русофилство Иван Вазов през 1916 година).
Но май не беше само това причина в “обществената медия” да бъда подложен на негласно обществно “наказание” за непослушание, чрез пълна забрана ( почти, доколкото междувременно веднъж бяха поканен от водещи на културен сегмент от сутрешната публицистика , явно непосветени в омертата, но на любезното им предложение отказах с аргумента, че не желая това изключение да послужи като извинителна бележка за факта, че ми е запушена устата да говоря за политика, история и прочее теми в многобройните политически публицистични предавания на телевизията).
Изглежда , че пълният мрак над появата на светлия ми перчем пред камерите на БНТ падна след телефонен скандал с журналистка на висок пост в БНТ. Беше афектирана, че съм си позволил в личния си блог да критикувам телевизията за самохвалните автореклами, в които нейния “неспирен 50 годишен възход” опакова периода на комунизма като част от този т.н. възход. Казах й, че легитимират със задна дата всичко онова, което дори носителите на политическата приемственост на комунизма не смеят да направят по такъв хвалебствен начин заради очевидната непригодност на подобна пропаганда, когато бъдат съпоставени фактите.
Ето така “напуснах” екрана и на тази телевизия в качеството на коментатор (и бивш водещ там в началото на 90- те години)— без декларации и шумотевица този път.
Споделянето на тези опит не е форма на оплакване. По-скоро трябва да се “оправдавам”, че не целя да се самоизтъквам с това, което (не) ми се случва. Защото да си прогонен от държавния ефир, който ДЕСЕТКИ ГОДИНИ преди това доста често си обитавал като коментатор и водещ, рязко “изпаднал в немилост” по политически причини, е по-скоро комплимент при плачевното състояние на днешната българска журналистика.
Важното в тази малка коледна илюстрация в рамките на този малка лична ретроспекция е изводът как (не) работи селекцията, водеща до “коалиция на съгласните” в договора за съгласие между производителите на журналистическа продукция и поръчителите на порциите, които в това отношение се раздават по силата на “обществения договор” с потребителите, т.е. с народа. Някой анонимен, макар и прозрачен зад завесата на мълчанието началник, е преценил, че народът няма необходимост да слуша и гледа повече един коменттор. (Неиз)речено, сторено и силата на сталинските традиции – няма човек, няма проблем.
А след като това е възможно да бъде приложено на незначителен тип ( незначителен конкретно за държавните медии, а не за частните, като е видно от появата ми там все още) , като мен, който пет пари не дава за появата си на екран, какво ли тогава ври и кипи в казана на яростния напън да бъдат налагали лични амбиции или партийни протежета чрез трибуните за обработване на общественото съзнание с “правилни” послания от страна на “правилни” журналисти?!
ОЩЕ ПО ТЕМАТА: http://offnews.bg/news/Komentari_65/RIP-zhurnalisti_642941.html
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Инж. Симеонов
Резидентски Тотем
Никола Павлов Павлов
Павел Тинков
Инж.Лазар Маджаров

title: Бивш и бъдещ президент нападнаха заедно настоящия Плевнелиев

maintext:
В рамките на един ден бивш, настоящ и бъдещ президент се обърнаха с изявления към българските граждани по еднакъв повод макар и с различни правомощия да го направят.
Денят започна в този смисъл чрез телевизионния ефир с Първанов, който ни съобщи как слиза от върха на злополучната си партия АБВ. Гарнира изявата си с яростно нападение срещу действащия президент Плевнелиев, който никога не каза крива дума за своя предшественик при целия информационен и властови ресурс, който държеше в ръцете си.
Отмъщавайки на Плевнелиев заради неговата упорита добронамереност спрямо безобразията на предходното президентско управление, Първанов днес стигна до истерията да нарича ( своя благодетел по линия на благородното премълчаване на престъпните му деяния в периода 2001-2011 г.) не иначе, а “престъпник”.
Защо Първанов полудя до такава степен, че обяви за престъпление отказа на Плевнелиев да състави двуседмично служебно правителство и ядно съжали, че няма време, за да се задейства процедура по импийчмънт на президента в парламента в последните няколко седмици от мандата му?
Отговорът може и да има някаква юридическа канава, но политическото и чисто човешкото обяснение, според мен, е следното: Плевнелиев му позволи да се чувства “велик” и сега Първанов му отвръща на принципа “никое добро не е останало ненаказано”.
Типично е за подлец, който не може да понесе бремето да е бил за известно ( в минало свършено) време галеник на съдбата при обстоятелства, които превръщат галенето му в отблъскващо зрелище.
Макар и “по-обран” , гневът изригна и в дублиращо изявление на новоизбрания президент Румен Радев, чието нахлуване в политиката Първанов си приписа първоначално като свое откритие, преди неговата кака по партийна линия Корнелия Нинова да му затвори устата след арбитража при Путин.
С по-малко патос, но със същото подразбиране, Радев се изяви с изявление по БНТ, в което на практика каза същото, като Първанов.
“Обраният” Радев посочи, че в конституцията няма хипотеза, при която държавният глава да преотстъпи задължението си за назначаване на служебно правителство на друг.
“От своя страна съм твърдо решен да се придържам към Конституцията и ще оглася състава на служебния кабинет след встъпването ми в длъжност”, каза Радев.
“Патосът на добрите намерения не замества закона”, добави той в извънконституционно изявление в ролята на избран, но все пак бъдещ президент, който не би трябвало да се появява както контрапрезидент по държавната телевизия.
Радев отказа да поеме отговорност за съставяне на служебно правителство с аргумента, че му е рано. Но в същото време ползва ефира на държавната телевизия като че ли е равнопоставен по закон действащ фактор в политиката ( какъвто по конституция не е), за да опонира политически на Плевнелиев секунди след появата му в законната му роля на действащ държавен глава в рамките на правомощията му , дадени от конституцията.
Първанов и Радев на практика съгласувано нападнаха Плевнелиев, който – да отбележа отново- щади и двамата дори и в тази ситуация.
“Призовавам политическите актьори да постъпят отговорно в създалата се ситуация и да не търсят краткосрочни ползи, пренебрегвайки разпоредбите на закона. Дългото сбогуване с властта не бива да прераства в конституционна криза”, изрече заклинанието си Радев.
Да потърсим “поне” логиката, ако не законноста, в неговата рецитация на думи, чието значение се обръща по смисъл срещу онзи, който ги изрича.
Нима точно избягването на краткосрочни ползи не е мотивът за отказ от създаване на правителство-еднодневка от страна на Пленелиев?
И що за “конституционна криза” се задава от факта, че България няма да се сдобие с обречен на бърза смърт ембрион на изпълнителна власт, зачената от баща, който си отива от този политически свят броени дни след като отказа да оплоди Майка България с едно служебно недоносче?
Първанов и Радев са театрално разгневени. Това личи от факта, че щадят от критики Борисов, смятан за режисьор на еманципирания от него ( по линия на руската зависимост) Плевнелиев.
И Радев ,и Първанов, и Борисов обаче са в един отбор в битката по отстраняването на еманципирания от Москва и непоносим за Кремъл днешен държавен глава на България. Неговото премахване от поста беше задача номер едно, поставена от Путин. Останалото и останалите са проблеми – еднодневки, които руските им началници винаги могат да разместят на шахматната дъска.
Да обобщя за финал.
Първанов (зло)действа по навик и поради факта, че дългата му политическа кариера прави съзаклятника му Борисов зависим от него на къса руска каишка.
1. Борисов мълчи в полза на проруските крясъци.
2. Първанов крещи ( случвало се е и обратното със същия ефект). Еднакво вредни за България, двамата се допълват за пореден път.
3. Радев имитира своя ментор-откривател Първанов. Прави го по – скоро в режим на свободно падане на самолета, който още не е оседлал, но си мисли, че пилотира.
Кое от тези три неща е по-осъдително ( за да не кажа отвратително), оставям на читателите и историята да преценят.
Share on Facebook

fasttext_language: bg


authors:
Иво Инджев
Инж.Лазар Маджаров
Kostadin Nikolov

title: Кое му е лошото на Путин ли- всичко

maintext:
http://www.svoboda.org/a/27518420.html
Защо Путин е лош? Има много причини и обяснения. Може би, ще е по-добре да анализираме различните аспекти поотделно.
Путин – узурпатор. Всъщност, той взе вече узурпирана власт, но това едва ли го оправдава: можеше да властва по различен начин, но избра усъвършенстване на съществуващия модел. Всички държавни институции в Русия, която някога го избра за президент, той замени или с фиктивни, или приватизира. Преди Путин Русия имаше някакъв парламент, сега няма. Преди Путин имаше някакъв съд, вече няма и съд, няма я и относително независимата регионална власт, а регионите са наследство за приближените на Путин.
Путин – враг на прогреса и културата. Путин съзнателното и непрекъснато архаизира обществото. Измислени псевдоправославни традиции, карикатурно пуританство и хомофобия, позорна борба с интернет като пространство за свободно изразяване и „мачкане“ на бизнеса. Всякакво творчество – и на артисти, и на инженери, за Путин е неразбираемо и чуждо. Трябва му единствено лоялност, която той купува или печели с полицейски мерки. Купените артисти се превръщат в съгласяваща се публика, за която съгласието е смисъл на съществуване. Лошите филми на Михалков – това е Путин. Лошата нова архитектура на руските градове – това е Путин. Лошата руска телевизия – това е Путин и само Путин. Фалшивите дисертации и университети, приличащи повече на сергии за продажба на дипломи – това също е Путин.
Путин открадна Девети май. Маркирам това в отделен абзац, защото е от принципно значение не за историята, а за настоящето и бъдещето. Единствената консенсусна дата в сложната руска история през ХХ век, единственият истински празник – “със сълзи в очите” – Путин направи свой имен ден, подменяйки тежестта на изпитанията и трагедиите с евтина бюрокрация, пълна с неуместни политически намеци. В годишнината от вдигането на обсадата на Ленинград, путинските политици от “Единна Русия” сравняват блокадата със западните санкции, а като нацисти, кои ли не бяха дамгосани, най-вече украинците, разбира се. Преди това “Законът на Годуин”, когато всеки спор стигаше до Хитлер, работеше само в глупавите интернет-спорове, а сега този закон се превърна в общоруски: държиш се лошо – властите те обявяват за фашист.
Путин – човек от миналото. Всички гадости за западния империализъм, прочетени през младостта, той прилага в страната си. Военщината и полицейщината, култа към “геополитиката” в международните отношения, вярата в световните конспирации и чуждата агентура в страната, превърнаха Русия в страна на победилият военен пенсионер, който вярва в машинациите на ЦРУ и искрено съжалява, че на Елба не са избили всички американци, а незнайно защо са хукнали да ги прегръщат.
Путин – реваншист. Съветската система, свалена от Горбачов и народа в края на осемдесетте години, беше възстановена от Путин в най-простата си форма. Опирайки се на масовата носталгията по миналото, той не възражда нещо което липсва на хората на средна възраст, а това което те ненавиждаха: номенклатурата, идеологическия диктат и външнополитическата изолация.
Путин – строител на държава, враждебна към собствения си народ. Феноменът Чечня – регион, в който е наложена феодално-фашистка диктатура, която служи и като инструмент за сплашване на останалата част от страната. Странен модел, изграден от Путин без съгласието на руския народ.
Путин – президент на нереализираните надежди и тъпченето на място. От внезапно секналото петролно богатство не останаха дори и символични материални блага: пътища, болници или училища. Всичко е прахосано незнайно къде, руската провинция живее така, както и преди двадесет или четиридесет години. Бедните региони тихо подивяват, и новини като тази, в която събирач на дългове хвърля коктейл „Молотов“ в леглото на бебе, дядото на което дължи пари на банка, вече не изненадва и не шокира – това е Русия, всички свикнаха. Когато властта стане основна ценност, а страхът от загубата и – основен страх, не може да има развитие, защото развитието създава ненужни рискове за Путин. Създаването на публични институции, диверсификацията на икономиката, реформирането на полицията – не само е ненужно, за него това е реална заплаха, затова единствената промяна, за която той е готов, е деградацията; колкото по-примитивна е страната, толкова по лесно се удържа властта.
Путин – президент на лъжата. Лъжата се превърна в най-важния инструмент в управлението му. Така нареченият дневен ред, измислен в Кремъл и дооформен от пропагандаторите в държавните канали и други контролирани от държавата медии, подмени за обществото реалната картина и позволи на Путин да прави каквото си иска, без да се страхува, че неговите грешки и престъпления могат да бъдат обект на обществено внимание.
Путин – циник. В отношението си към живота, той изхожда от факта, че може да купи или да сплаши всички. Системата на социални отношения, изградена от Путин, е аморална и безнравствена, не предвижда благородни мотиви и еднакво увреди както поддръжниците, така и противниците на Путин, готови да говорят на неговия език, дори и само затова, защото друг език в Русия на Путин просто няма.
Путин лиши Русия от вяра в себе си. Той изгради полу-виртуална система на държавни култове. Имаме “Искандери”, спортисти, “Евровизия”, Крим, но няма и не може да има отношение към Русия като към нещо наистина свое: държавния интерес, за който той обича да говори, няма нищо общо с интересите на частния човек. Участието на гражданите в определянето на съдбата на страната, дори и по най-малките проблеми всъщност е изключено: няма референдуми, изборите се превърнаха във фарс, демонстрациите и митингите са ограничени до такава степен, че ако ги забранят, никой няма да забележи. Обществото не се вижда и не се чува – има само система за потискане, работеща толкова перфектно, че всеки враг на Русия ще види в нея признаците на нашето вековно робство или безволие, но опитайте се вие да бъдете свободен човек в страна с център “Э”, с областно управление на МВР” Дальний” и член 282 от Наказателния кодекс.
След тези десет пункта по които Путин недвусмислено е зло, следва модерният, но не на последно място, единадесети: Путин – корупционер. Очевидно, системата на Путин е построена включително и върху кражбите, но би било странно, ако резултатът от узурпацията, архаизмът и корупцията, не беше кражбата. За този пункт е по-лесно да се захванем, по-популярен е в медиите. Но оставяйки извън скоби най-важното защо Путин е лош, рискуваме да запазим след него същите гадости, които са основа на управлението му. Русия без Путин – това е не само Русия без корупция. Русия без Путин – това е съвсем различна страна, за която в момента незнайно защо, никой не мисли.
Олег Кашин – журналист
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Никола Павлов Павлов
Don Marko
Kostadin Nikolov

title: Китайски антипод на руската българофобия

maintext:
Не знам дали на русофилството у нас може да се противопостави някакво пристрастие към Китай с обратген знак. Но се появи повод да се запитаме с днешна дата за антагонизма между руската българофобия и китайската българофилия на фона на отвратителната руска пропаганда срещу днешна България.
Китайци виждат България като земен рай. http://offnews.bg/news/Kultura_33/Kitaetc-zasne-unikalno-krasiv-film-za-Balgariia-video_642664.html
В същото време руската пропаганда се напъва да очерни България и да я представи като страна “под игото” на Европа ( разбирай- на Америка).
За сравнение напомням пропагадните филми, произведени по заповед на Кремъл от Руския институт за стратегически изследвания ( РИСИ), оглавяван от специалиста в областта на съветско-руския шпионаж срещу България Решетников.
http://e-vestnik.bg/19733/ruski-filmov-kukish-pokaza-litsata-na-balgarskata-peta-kolona/
Share on Facebook


title: В Русия признаха Ту 154 за опасен- кога ще се стреснат и от ядерните бомби в енергетиката?

maintext:
Путин е наредил да бъдат спрени от полет всички налични самолети ТУ 154. До това решение се стигна най-после след поредната трагедия с този самолет, на борда на който през последните години загинаха общо близо 2000 души.
Трябваше обаче да се стигне до катастрофата с военния ансамбъл и с идеята на Кремъл той да повесели руските съучастници в разрушаването на най-големия сирийски град Алепо, за се реши най-накрая Москва да направи това, която при далеч по-малко драстични обстоятелства на Запад правят с изваждане от употреба на самолети и друга техника, проявила дефекти ( случвало се е както с отделни модели лайнери, така и с автомобили, провили някакво отклоние, оттегляни от пазара – защото и автомобилите са “масови убийци”, включително на анторитета на призводителя).
Макар и без същия трансграничен ефект, трагедията със загиналите руски пътници на борда на Ту 154, напомня в едно отношение на Чернобилската ядрена авария. След нея целият свят си даде сметка за опасността от ядрената енергетика, а съветската го закъса с поръчките. Не и в България, разбира се, където корупцонерите са се окопали здраво и непрекъснато тръбят за това колко безопасна е ядрената енергетика ( въпреки Чернобил, а вече и въпреки Фукушима).
В “задачата” се пита: какво трябва се случи и къде ( не дай Боже и в България), за да се стреснат лакомите ядрени продавачи на илюзии, че атомните централи били най-добрият, най-чистият и най-евтин ( “евтинията” им е основният “аргумент”) вариант да си подсигурим светло електрическо бъдеще? Подобно на поредната катастрофа с Ту 154 , натрупванията от взривяването на ядрените бомби – каквито са електгрическите централи с ядрено гориво- през десетилетията в съответния атомен мащаб, би трябвало да отрезви ламокомията на заинтересованите и глупостта на потенциалните им жертви.
Забележката се отнася към мислещите хора, които трябва да си дадат сметка за най-важния аспект от нестихващата борба на българското ядрено лоби, втренчено в печалбата и неглижиращо напълно възможната на базата на статистиката досега хипотеза , че дори и една единствена ядрена авария би (ни) струвала колкото всички бедствия, регистрирани някога по нашите вземи взети заедно. За векове напред.
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Georgi Nikolov
Kostadin Nikolov
Mila Nowak

title: Иво Инджев / Ivo Indzhev

maintext:
“77 души, начело с Христо Иванов, Кристиан Таков, Мануела Малеева и популярни имена от различни сфери се записаха в Инициативния комитет за учредяване на партия “Да, България”. Събитието бе днес, а заявката на Иванов бе следващата законова стъпка към появата на новата партия – учредително събрание, да е в началото на януари. Амбицията е формацията да получи съдебна регистрация толкова бързо, че да участва в предсрочните парламентарни избори напролет”.http://clubz.bg/48511-77_uchredqvat_da_bylgariq_spisyk_pylen_tekst_na_deklaraciqta
Не знам дали аналогията е търсена като вариант на българска пролет във връзка със задаващите се избори.http://www.dw.com/bg/30-години-от-приемането-на-харта-77/a-2600596
Съвпадението обаче е доста магичес(х)ко.
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Веселин Станев
Georgi Nikolov
Dobar Den
Стефан Ацев

title: Четири истини, които Путин (все пак) призна без да иска

maintext:
Не е вярно, че Путин (само) лъже. Той изрича и истини ( за разнообразие).
Ето някои от тях, които той сподели на любимото си годишно пропагандно шоу, в което рекордно бяха поканени два батальона журналисти ( около 1200 души- по руски данни).
Ето как Путин обоснова принципа “целта оправдава средсвата”, формулиран от йезуитите, актуализиан от нацистите, съветизиран и след това имитиран успешно днес от путинския рашизъм.
1. Няма как да се докаже, че руски хакери са отговорни за атаките ( в полза на кандидатпрезидента Тъмп и във вреда на Хилари Клинтън- бел. авт.), но по-важна в случая е информацията, която са разпространили, тържествува Путин. Т.е. , щом не може да се докаже, престъплението не се е състояло.
2. Малко ме изненадаха изказванията на (други) официални представители на действащата администрация в САЩ, които по някаква причина започнаха да доказват, че въоръжените сили на САЩ са най-мощните в света. С това никой не спори”, каза Путин в пристъп на откровение за истината, след като буквално вчера помпаше военния елит на своята империя със самочувствието, че разполага с най-силната армия в света.
3. Рузвелт би се обърнал в гроба, ако види Америка днес, взе страна на републиканците за пореден път Путин, съобщавайки абсолютно сигурната хипотеза, че Рузвелт, ако беше жив, би се ужасил от подкрепата на Путин за Тръмп и обратното.
4. Русия в момента е по-силна от всеки потенциален агресор, отсече също така самодържецът от Кремъл. Факт! Няма такъв агресор, който би посегнал на Русия. Нещо повече, няма желаещи изобщо в света.
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Благой Б.
Йордан Тасев
Georgi Nikolov
Веселин Станев
Редник Папакочев

title: Георги Първанов повтаря Добри Джуров като фарс

maintext:
Днес Георги Първанов обяви от телевизионния екран, че слиза от върха на създадената от него ( с ресурса на държавата в последната година от мандата му като президент) партия АБВ, но щял да стои “плътно зад младите”, заради които ( уж) правел крачка назад.
Първанов, разбира се, както много пъти досега, изобщо не се притеснява да си противоречи с предишни свои изказвания и това е възможно заради факта, че дори и при полета му надолу никой не му противоречи. Нито в политиката, нито в медиите. Как и защо постигна тази недосегаемост, не ми се иска да синтезирам в няколко изречения след като съм си направил труда даго обясня в книгата “Президент на РъБъ” още през 2010 г.
Очевидната причина за това решение е желанието му да се посниши на завет при турболентните процеси, свързани с пропадането и на дългогодишния му съзаклятник Бойко Борисов в раздаването на порциите в България. Над двамата тегне поредното пренареждане на редиците в московската пета колона, която след 10 ноември 1989 г. се “перестрои” от чисто съветска в България по начин, който няма равен по успеха на тази операция в нито една друга бивша съветска колония в Европа.
Путин е заложил на по-млади свои протежета в България и Първанов е принуден да козирува с лъжата, че се оттегля единствено по свое желание от загриженост за младите, завличайки със себе си в (неизвестен засега ) политически бункер ( построен на здрава икономическа основа лично за Първанов) и други “старци”, като Калфин и Румен Петков.
“Път на младите” е сред най-осмиваните лъжи на комунизма в България. Като производна на ставащото в СССР до степен на пълно подчинение и карикатурна имитация, “старите” стискаха властта до последния си дъх и си отива от нея само посмъртно или при някакво провинение спрямо несменяемия вожд Живков, който ги пенсионираше или изпращаше “на отговорна работа” без обаче да дава каквото и да било обяснение за рокадите.
В Москва “старите” даваха пример. До такава степен се бяха окопали на върха на върхушката, че маса вицове вадеха на показ видното за всеки явление. “Най-популярното състезание в Кремъл е надпревара с катафалки към гробищата”, гласеше един от тях.
Самият български васал на Кремъл Тодор Живков обичаше да се “шегува”, че дядо му е бил столетник, пък той се бил метнал на него. “Правете му сметката”, демек…
И въпреки всичко партийно – държавната “етика” изискваше да се повтаря папагалски лъжата “път на младите”. Както виждаме, крушата Първанов не пада по-далеч от това гнило дърво.
При това лъжата на Първанов е особено нахална при бегъл прочит на негови интервюта и цитирани в медиите изявления, в които не веднъж е определял себе си като “много млад” , за да се оттегля от политиката. Как така “изведнъж” остаря и му се прищя да дундурка младите на коленете си?
Освен посочените по-горе причини, има и още една, която най-вероятно го мотивира да се направи на политически пенсионер от рода на военизираните, които напускат млади службата. Подозирам, че му се е привижда ролята на задкулисен кукловод като доста по-удобена от това да е лице на провалена партия.
Ситуацията ми напомня една случка от септември 1990-та година.
Не бях присъствал на правителствено заседание никога. Но когато Андрей Луканов си предаде сам щафетата на властта на 21 септември, бях поканен като изпълняващ длъжността директор на БТА и формален член на правителството (!) в това качество за първи ( и последен път) да взема участие в последното заседание на онзи министрски съвет, известен като “първото правителство на Луканов”.
Отидох от любопитство, воден също така от желание да видя отвътре онова, което критикувах в публичното пространство. Беше странно за мен, защото бях избран да изпълнявам длъжността Главен директор на БТА от Общо събрание на работещите в агенцията в условията на управленския вакуум, настъпил след бунта срещу старото ръководство на Боян Трайков, практически прогонен през ноември миналата година.
Трайков беше явно между приближените на партийните превратаджии, което се видя от изпреварващата му заповед да се изработи голям портрет на Петър Младенов като алтернатива на портрета на Живков в агенцията още преди да се е разпространила новината за отстраняването на Първия, както го наричаха уж свойски, но винаги уважително неговите верни придворни. Фактът, че демонстрираше близост с победилите другари, не му помогна обаче и той изчезна да се лекува във Франция, оказвайки се последният функционер, облагодетелстван финансово от партийната върхушка в България по тази линия, понеже лечението му платиха от някакъв фонд за правоимащи по разпореждане на ЦК на БКП.
За да няма недоразумение, да спомена отново и малката подробност: подписка на около 80 на сто от работешите в БТА отлежаваше при премиера Луканов с искане да ме предложи официално за Главен директор на БТА на президента, но той упорито отказваше и същевременно знаеше, че не може да наложи свое протеже. Това положение се запази и по време на злополучния му втори мандат, който приключи безславно с общонационална стачка. Имах скромен принос към нейното начало в навечерието й, възприет от стачниците като сигнал да не се колебаят. Луканов се опита да ми нареди по телефона чрез БТА да бъдат сплашени с прокуратурата журналистите, които пишат за стачката- вместо това, разгласих от телевизионния екран заповедтта му с призив към журналистите да направят точно обратното.
Ето защо, при нашата явна и пълна несъвместимост до степен на антагонизъм, беше твърде странно, че е поискал да стана свидел на сцената , при която си предава властта сам на онзи 21 септември 1990 г.
Ако не греша, единственият коментар извън протокола по време на тази церемония беше на отиващия си министър на отбраната Добри Джуров. “Другари, аз сега си тръгвам, но винаги съм на разположение”, заяви многозначително той преди да затръшне вратата.
Беше наистина двусмислено предложение в контекста на слуховете за ключовата му роля при свалянето на Живков. Добри Джуров остана в ръководството на преименуваната БКП и се ползваше с почестите на старейшина в това качество, макар БСП да беше в упадък.
Сега личното владения на Първанов АБВ е в упадък и той слиза от върха със заявка, да му бъде нещо като гарант.
Историята в случая не извенерява на класическата дефиниция на Хегел- първо се проявява като трагедия ( в чаша вода в случая Първанов), а после се повтаря като фарс.
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Ясен Прахов
Стоп На Комсомола
Georgi Nikolov
Веселин Станев

title: Борисов маневрира в паника на антикомунистическия коловоз

maintext:
“Борисов: В досието ми пише ”враг на народа”
Бойко Борисов е разказал пред министрите как дядо му е Николапетковист
“Моят дядо е бил Николапетковист, дори в моето досие пише „враг на народната власт, Николапетковист“ – това е заявил премиерът в оставка Бойко Борисов в МС.
На последното заседание на правителството е бил разгледан проект за предложение до президента за издаване на Указ за награждаване посмъртно на Никола Петков с орден „Стара планина“ първа степен, става ясно от публикуваната стенограма. (Dnes.dir.bg)
НА СНИМКАТА: Бойко Борисов по време на антикомунистическата му борба като невръстен враг на Народа и Николапетковист в края на 60-те години на миналия век.
Чрез горния цитат в един от сайтовете ( и други са подведени или съзнателно подвеждат читателите си) илюстрирам как въжеиграчът от Банкя за пореден път прокарва през медиите внушение за разкрасяване на помръкващия му образ – в случая за консумация от страна на антикомунистите и за компенсация на реверансите към Путин и Живков, с които е белязан пътят му на публична личност от близо 15 години насам.
Идат избори и Борисов отново се цели в антикомунистическия електорален корпус като група, от която може да изстиска за пореден път някакво съчувствие на емоционална основа на принципа “ и аз съм по рождение един от вас, подкрепете ме отново”. Реакцията му е пряко повлияна от последните социологически проучвания, от които е видно, че духът на антикомунистическата подкрепа напуска неговото избирателно тяло.
Оставям настрана всички останали съображения за невъзможността Борисов да е бил едновременно признат от милицията за “враг на народа” и да е бил кадрови милиционер – това е толкова очевидно, че не се нуждае от коментар.
Не е нужно да си “гений”, за да прозреш, че роденият през 1959 г. Бойко Борисов няма как да бъде обявен за Николапетковист дори и от най-тъпите ченгета.
Най-долнопробната част от манипулацията е в това, че тя е напълно съзнателно сдъвкана и сервирана така, че да е на ръба на лъжата. Пък който се хванал, хванал. Защото Борисов формално не лъже. Това сигурно го има в досието му. Само че с още по-голяма сигурност се отнася за дядо му. А че “излиза”, че го пише лично за внучето му, е въпрос на прочит от страна на медиите, които безкритично препредават внушенията на манипулатора Борисов на наивната публика, готова да гълта сдъвканата храна без размисъл.
Когата Борисов се появи като премиер за втори път пред публиката, синкаво-червендалестият му коментаторски антураж се скъса да го хвали колко бил променен. Особено се отличи в моделирането на подобни малки словесни пластики др. Андрей Райчев. Обаче и тази лъжа отдавна лъсна. Борисов нито нрава си мени, нито козина му расте. Действа безогледно с манипулациите си както винаги и само слепите му поклонници или наетите специалисти по ослепяване на публиката с хвалби по адрес на премиера-слънце могат да отрекат този факт.
Share on Facebook


authors:
Иво Инджев
Павел Тинков
Радослав Андреев
Павел Кънев

title: Силна реч на лидера на Демократи за силна България

maintext:
Да сте “чували” да препоръчвам реч на български политик?
Не сте.
Сега ще “чуете”.
В речта си пред актива на ДСБ Радан Кънев казва истини, които много отдавна трябваше да чуем.
http://clubz.bg/48570-vremeto_za_krygli_masi_i_obli_kanapeta_svyrshi_obedinenie_i_pobeda
Share on Facebook


authors:
Пламен Павлов
Юри Михалков
Боян Дуранкев
Васил Василев
Александър Симов

title: Градски транспорт в новогодишната нощ

maintext:
/Поглед.инфо/ Основни линии на градския транспорт и метрото в София ще работят през нощта, в която посрещаме новата 2017 година, предава репортер на БГНЕС.
През нощта на 31 декември срещу 1 януари ще се движат трамвайни линии с номера: 5, 7, 8, 12, 18, 20, 22. Тролейбусни линии 1, 2, 4, 9 и автобусите 11, 83, 102, 78, 85, 94, 285, 309, 310, 76, 213, 604.
Метрото също ще работи. За линия 1 метростанция „Младост 1“ – метростанция „Обеля“ интервалът на влаковете ще е 20 минути. Толкова е и за линия 2 метростанция „Витоша“ – метростанция „Обеля“. Интервал от 40 минути ще има при линия линия 1 метростнация „Младост 1“ до „Бизнес парк София“ и до летището.
София / България
Източник: БГНЕС
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


authors:
Юрий Борисов
Калин Първанов
Петър Волгин
Александър Симов
Нако Стефанов

title: В Благоевград еленът Рудолф и Дядо Коледа могат да летят

maintext:
/Поглед.инфо/ Еленът Рудолф и Дядо Коледа летят над Благоевград за радост на децата.
Шейната на Дядо Коледа, теглена от елена Рудолф може и да лети, може би защото в Благоевград по Коледно-новогодишните празници сняг няма, а и не се вижда скоро да има, поне според метеоролозите.
Дядо Коледа лети само в Благоевград, заслугата е на Кирил Табутов, който традиционно по празниците около всяка Нова година надява червения костюм на белобрадия старец, пали двигателя на мото-парапланера и полита. Освен червената шапка и бяла брада, благоевградският Дядо Коледа слага и авиаторски очила. Слага и ръкавици, защото дори и на 50 метра над земята, във въздуха е доста студено.
Колкото и да е странно, студено, ясно и без вятър време през декември е отлично за летене, смята председателят на авио-мото клуба в Благоевград. Хангарът, в който държи шейната, еленчето и трите двигателя на парапланерите си, се намира в жк. „Струмско”. Равното поле край него е отлична писта за излитане и кацане.
Заради катастрофата с парапланеристите, загинали край Казанлък преди по-малко от месец, Табутов има забрана да лети над центъра на града. Така се ограничава да лети само над квартала, но често прелита над Е-79 и над бул. „Димитър Солунски” завива обратно, кацайки на поляната досам жп-линията София-Кулата. Безветрието не е проблем, след като имаш двигател зад себе си. Дядо Коледа го пали, вдига крилото на парапланера и полита. А отдолу му махат и снимат и деца, и възрастни.
Само по Коледа и в Благоевград човек може да види как еленът Рудолф пори въздуха. Така, че сигурно и чак в Лапландия му завиждат - затова, че е свободен, и че може да лети.
ВИДЕО
Източник: БГНЕС
Стани приятел на Поглед.инфо във facebook и препоръчай на своите приятели


description: Водитель не справился с управлением

title: Мариуполец на автомобиле влетел в столб


description: страници :: За ползата от митовете и образите

title: За ползата от митовете и образите

maintext: Невероятно много се влияем от "образите". Имам предвид всички нас, включително и себе си. Каквото видим, и веднага ни "хваща окото". Ние сме хванатите, "окото" ни хваща нас, а не този, тази или това, което сме видели. Той, тя или то съвсем спокойно си продължава по пътя, но нас вече "ни е хванало окото", и ни държи. Виждаме нещо, и веднага започваме да си мислим за него и да си правим изводите - ей това е много хубава кола, или "баси готината мадама", и т.н. И всичко това става малко смешно в един определен момент, като в онази реклама със зърнената диета ("ям к`вото зърна"), дето я въртят насам-натам и не мога в момента да се сетя за какво точно беше, но ме е "хванала".Така се раждат и митовете. Мислих си конкретно за митологията, която не помогна на Москов в неделя. Всред софийската градска снобария от години се разнасят въображаемите контури (рамки, граници) на мита за "дясната" принадлежност. Знаете ги - старо софийско родословие, проследимо поне до към края на "тъмното Средновековие", висока образованост (по документи) независимо в каква област, задължителната класическа музика като музикално предпочитание, костюм с папийонка и старинна резбована мебел плюс портрети на именитите старейшини от рода в хола (кабинета). Тези митове имат доста бащи, но и доста жертви. Тъкмо такава жертва стана и Москов в неделя. По случайност бях в залата, когато той гласуваше усмихнат, неясно защо нарамил и сина си тъкмо по време на гласуването си. Хлапето е готино и сладко, но наистина не разбрах защо баща му не гласува като нормален човек, както гласуваха всички останали, ами беше решил да се прави на клоун с такива нелепи популистки сценки за пред камерите на десетината фотографи. Да, целта му беше постигната - видях снимката му с нарамения малък син в един-два вестника на другия ден (снимката горе е от "Труд"), но всуе, нЕмаше вече нужда. Имаше и още един използван мит, който не помогна - пускането на слухове из организациите относно това кой точно е "фаворитът на Костов". Слуховете и образите се създават с ясна цел, но човек може да разчита на подобен успех само ако мисли другите за идиоти, ако таргет-групата му е съставена от будалайковци, които нямат собствено мнение, ами трескаво чакат да научат "кой е фаворитът на Костов", за да забравят моментално собственото си мнение за всички останали. А да не забравя и последния по дата брой на ЕДВ (Единствен Десен Вестник) СЕДЕМ, който беше преизпълнен с позитивна за тая посока пропаганда. И тъй като по-горе вече писах за слуховете, сигурно ще излезе верен и слухът за съвсем скорошния фалит и закриване на това по същество паразитно и безполезно издание. Освен ако не се намери някой друг, който "да си отреже пет сантиметра от оградата".


description: страници :: Без заглавие

title: страници :: Без заглавие

maintext:
1. анонимен - !
01.06.2011 22:03
Успех и по-нататък!
Успех и по-нататък! анонимен написа:
Благодаря ти. Благодаря ти.
3. evrazol -
01.06.2011 23:35 Малко са важните моменти в живота на ...
Малко са важните моменти в живота на човека. Броят се на пръстите на ръцете. И днес показвам снимките си от абитуриентския си бал, от сватбата, от раждането на децата ми, от техните балове. Другото си е просто зор.
Тряба да се раздават медали по етапите на състезанието, ако искаме да има стремеж.
Желая успех и самообладание на детето. Дано стане уважаван и ценЕн от баща си човек:)))
И от всички други хора разбира се:)))
4. mamkamu -
02.06.2011 00:02 Леле!!! Хич не ми изглеждаш като ...
Леле!!! Хич не ми изглеждаш като баща на абитуриентка... И благодаря за пожеланието. Моето дете ще е абитуриент след 19-20 години :) (според най-последните планове за зачеването му де) :)))
Да ти е жива, здрава и щастлива цял живот красавицата!!!
И както казват в една северна българска провинция: Да я серат кокошките :))))
5. gantree -
02.06.2011 07:19 @ evrazol
Здравей :)) Да, другото си е просто зор :))
Много ти благодаря за пожеланието.
6. gantree -
02.06.2011 07:25 @ mamkamu
Честно да ти кажа, и аз се чудя понякога колко бързо се изнизва времето.
Това, за кокошките - грубо е :)))
Поздрави.
7. анонимен - ...
02.06.2011 07:56
Чудесно ти е детенцето, Ган. (И с добър вкус, гледам ;)). Да ти е живо и здраво!
Със сигурност си горд и щастлив татко. :))
М
Чудесно ти е детенцето, Ган. (И с добър вкус, гледам ;)). Да ти е живо и здраво!
Със сигурност си горд и щастлив татко. :))
М анонимен написа:
Здрасти :)) Благодаря ти.
Да, в едно много особено състояние ме оставят тия неща, не мога да кажа какво е точно. Здрасти :)) Благодаря ти.Да, в едно много особено състояние ме оставят тия неща, не мога да кажа какво е точно.
9. prebroitel -
02.06.2011 09:38 От тук нататък...
От тук нататък, здраве и успехи....Тепърва радости те чакат.
10. bilingual -
02.06.2011 12:17 честито
и на добър път! :-) това са едни от най-вълнуващите моменти.
а времето наистина лети. на 24-ти май отбелязахме 10 години от абитуриентския ни бал... :-) а имам чувството, че сякаш беше вчера :-)
нека да запази стила си и усмивката и да постига много успехи! :-)
11. gantree -
02.06.2011 12:34 @ bilingual
Здравей. Благодаря ти много за пожеланията. :))
Ако всичко е наред, ако всичко мине добре, ще е в твоята посока, географски имам предвид, и приблизително.
На добър час и нека да ти дава много поводи за радост и гордост!
13. kass -
02.06.2011 19:02 gantree
Попътен вятър на красивата ти дъщеря gantree... Много щастие й желая, както и на теб...
Поздрави!
14. miaa -
02.06.2011 19:06 Щастие и късмет, на твоето , хубаво момиче!
Бъдете благословени,Gantree !
15. edinman - Хубава дама със стил и добър вкус!Поздрав!
02.06.2011 19:11
Пожелавам и хубав, и интересен път по който да среща мечтите си!Нека да усеща рамото ти и да запази усмивката си!На мен това изпитание догодина предстои :)))
наистина е съкровище!
попътен вятър с вълшебни мигове и много успех!абракадабра :)
17. elineli -
02.06.2011 20:23 Здравичка
да ти е и много, много щастлива! Успешно и студентство, и не забравяй всеки път, когато се прибере у дома да си помислиш - Боже, какъв съм богаташ! Нямаш представа колко е сладко :)
18. svoboda64 -
02.06.2011 21:00 Здраве и много късмет на малката аристократка :)
По излъчването й личи, че има воля и хъс... за всичко останало! А на теб, Ган, честито ти пораснало 'детенце'!
19. darktales -
02.06.2011 21:06 Честито и много успехи и радости с ...
Честито и много успехи и радости с нея!
(странна работа, тъкмо привърших един пост - и аз не бях писал отдавна - в който и аз малко "свалям гарда", пускайки снимка на моя наследник, и други лични неща, и когато го вече го направих, първото нещо, което видях, беше твоят пост)
Ееей, здравейте и благодаря много НА ВСИЧКИ за милите думи, за пожеланията, абе как нахлухте изведнъж :)))
За следването - аз сигурно ще получа поредица от инфаркти до утре, до излизането на резултатите от матурите. И много искам да кажа на всички, че ако някой седне да ви обобщава как всичко е излишно, пресилено, ненужно скъпо, или пък че е простащина и вулгарна чалга, не го слушайте. Каквото си го направите сами - е` такова е.
21. gantree -
02.06.2011 21:32 @ darktales
Честито и много успехи и радости с нея! darktales написа:
Здравей :)) Благодаря ти.
(странна работа, тъкмо привърших един пост - и аз не бях писал отдавна - в който и аз малко "свалям гарда", пускайки снимка на моя наследник, и други лични неща, и когато го вече го направих, първото нещо, което видях, беше твоят пост) darktales написа:
Има духчета тук някакви, сигурно, нещо ънбъливъбъл, мейби :))
Ей сега ще намина, да видимЕ ние тая работа. :)))) Здравей :)) Благодаря ти.Има духчета тук някакви, сигурно, нещо ънбъливъбъл, мейби :))Ей сега ще намина, да видимЕ ние тая работа. :))))
22. dagma -
04.06.2011 14:40 Каква приятна изненада!
Имаш хубава и грациозна дъщеря. Да ти е жива и здрава! Стискам палци плановете за Германия да се осъществят успешно!
23. gantree -
04.06.2011 15:42 @ dagma
Здравей :) Благодаря ти. Тя прилича на майка си.
Няма пречки вече пред плановете, последните вчера се отстраниха, с резултатите й от двете матури, които със сигурност я класират. Остават само формалностите.
Чудесно! Явно освен хубаво, е и умно момиче! Сигурно сте много горди с нея. Желая й да е много щастлива!
25. gantree -
05.06.2011 13:16 @ dagma
Здравей :) Не, нищо извънмерно няма. Горди не, но доволни, удовлетворени е по-точно казано.
Поздрави.


description: страници :: Линкове

title: страници :: Линкове


description: страници :: Абревиатурите на ДПС и ДСБ имат близко звучене

maintext:
Прав беше Цветозар Томов, като каза преди ден-два, че (по смисъл) "мани другото, но медиите задължително трябва да си оправим". Но как може да стане това, не е ясно. Вземам конкретния повод от тази сутрин, с интервюто на Мартин Димитров по Нова ТВ. Във "Фокус" го има в оригинал, с пълния текст , и оттам вземам конкретния цитат на думите му, които чух и с ушите си:
Водещ: Вие изключвате ли варианта да бъде подкрепен вашият кандидат Румен Христов от ДПС, ще приемете ли тази подкрепа?
Мартин Димитров: Няма да ходим да преговаряме, няма да искаме тази подкрепа ...
Та, ясно става дума за ДПС (уточнение за идиоти - това е партията на Доган), от която Мартин Димитров ясно казва, че "няма да искаме подкрепа". Добре, то ще си проличи това, по евентуално многочислените мургави почитатели на Румен Христов. С изумление обаче чета водеща новина в агенция КРОСС, озаглавена " Мартин Димитров: Няма да ходя да искам подкрепата на ДСБ ".Е как така ДПС изведнъж стана ДСБ? Дори и здравата логика изключва подобно заглавие - няма как да искаш подкрепата на онези, срещу чийто кандидат ще изправиш номинацията си на вътрешни избори. Нерде Ямбол, нерде Стамбул. ДПС в думите на Димитров с учудваща лекота е трансформирана в ДСБ, и аудиторията на агенция КРОСС като едното нищо ще си каже "опааа, Синята коалиция се разпадна". И това е само защото дежурния им редактор е глух и сляп - нито чува, нито чете, нито пък изобщо знае какви глупости вкарва в устите на хората. Най-прекрасното нещо на света е това, че в малка страна като нашата има поне пет-шестнайсет информационни агенции онлайн, още пет-шестнайсет онлайн и офлайн ежедневници и седмичници, двайсет телевизии и двеста и двайсет радиостанции. Оправянето, ако не на всичките, то поне на част от тях, би могло да започне с нещо много простичко - ежедневно миене на ушите. Тъпо е заради едната ушна кал да се пишат каквито и да било тъпотии.Апропо, жалното цвилене от страна на РЗС по повод отпадането на Надежда-та им, ми харесва, определено ми харесва. Бях предположил преди два месеца "коя е" неизвестната жена в президентската тройка на Трактора, но като едното нищо съм склонен към днешна дата да си преразгледам предположението из основи.


description: страници :: Ново пет

title: страници :: Ново пет

maintext:
Пак се натрупаха много неща, които си заслужават коментара. Няма, няма, и изведнъж пет, накуп. Най-добре да пиша за всяко поотделно.- Осама бин Ладен, разбира се. Новината за смъртта му е много добра новина. Лоша за Израел, но това е друг въпрос. Бил невъоръжен, и затова е престъпление да бъде застрелян - това е една от актуалните антиамерикански дъвки в момента. Наличието на оръжие определя дали убийството на човек е престъпление или не е. Според мен всяко убийство на човек е престъпление, независимо дали човекът е бил въоръжен или не е. В конкретният случай с Осама бин Ладен убийството също е престъпление, и в двата случая, независимо дали е бил въоръжен или не. Само че, при извършването на това престъпление срещу него има много хиляди смекчаващи вината обстоятелства - всичките досега неизброени жертви на неговото лидерство. Снимката му била грозна гледка и затова нямало да бъде публикувана. Особено грозна гледка обаче представляваха и празнуващите смъртта му по улиците на Ню Йорк. Във всеки случай гледката на тези празнуващи нюйоркчани не беше по-отблъскваща от сниманите преди десет години празнуващи 9/11 араби по улиците на Газа и Бейрут. И аз бих отказал да се присъединя към подобна грозна гледка, както е отказал Джордж Буш на Обама.Осама бин Ладен е мъртъв, и оттук насетне ще започнат множество опити за митологизирането му. Четох един неадекватен коментар в тая посока на някакъв си Христо Смоленов, който с учудваща лекота сравни бин Ладен с основателя на сектата на асасините, цитирам от тук
Осама бен Ладен приличаше на Стареца от планината – един легендарен герой още от времето на тамплиерите, от времето на сблъсъка в Средния Изток, един феодал на крепост недалеч от Каспийски море на иранска територия, който беше създал т. нар. асахими – сектата на убийците. Той влиза в европейски контекст именно по тази линия.
Този коментар е толкова неадекватен, че направо не знам как на тоя човек изобщо трябва да му се дава думата да приказва от позицията на "експерт по антитероризъм". Сектата на асасините е създадена за борба със сунитския ислям. Старецът от планината е водил битките си само и единствено срещу сунитските династии и деспоти, и не само не е бил враг, но дори е бил в приятелски отношения с кръстоносците-тамплиери. Осама бин Ладен по никакъв начин не може да бъде сравнен с тези средновековни шиити дори само заради това, че е сунит, но откъде да ги знае тия неща човек "следвал в Москва" като въпросния Смоленов. В Москва явно са го учили на едни други неща, тъй като Смоленов е бил депутат от бизнес-блока на Жорж Ганчев, в това си качество е бил проверяван от Комисията по досиетата,


description: страници :: Андрей Кураев - "Грях без прошка"

title: страници :: Андрей Кураев

maintext:
Постинг
26.01.2012 18:09 - Андрей Кураев - "Грях без прошка"
ГРЯХ БЕЗ ПРОШКА
Дякон Андрей Кураев
http://pravbeseda.ru/library/index.php?page=book&id=343
Един от най-впечатляващите редове в Евангелието е: „Всеки грях и хула ще се простят на хората, но хулата против Духа няма да се прости на хората. Ако някой каже хула против Сина Човешки, ще му се прости; но ако някой каже хула против Светия Дух, няма да му се прости, нито в този живот, нито в бъдещия (Мат.12:31-32).
Защо е това сурово предупреждение? Нима различните лица в Светата Троица имат различни характери и Духът е по-обидчив, отколкото Сина? Защо такова категорично изключение? Означава ли това, че познатият ни от “Братя Карамазови” мерзавец, хвърлил крепостното момиче за храна на кучетата, може да получи прошка, а за човека, казал само една дума, вече няма никаква надежда?
От нравствена гледна точка подобно съждение не може да се разбере. Означава ли това, че Христос е проповядвал безнравствени неща? Очевидно, не. Значи, трябва да се търси друга перспектива, в която Христовите слова намират своя смисъл. Ако етиката и морала не могат да бъдат еднозначен отговор на тази перспектива, значи ще говорим за религията.
Да, нуждите и критериите на етиката и религията не винаги съвпадат. Както не винаги съвпадат правилата на добрия тон и правилата на поведение, примерно на един спасител. Не е прилично за мъжа да поставя ръката си върху гърдите на непозната жена и без нейно разрешение да докосва устата й с устните си. Но ще разсъждаваме ли от тази позиция за спасителя, който прави изкуствено дишане на пострадала плувкиня, изпаднала в безсъзнание?
Ето го и проблемът, към чието решение е насочена Свещената история – това е проблем религиозен, а не нравствен. Главният проблем на човечеството е не в това, че то е склонно да забравя нравствените норми. Най-големият провал на човечеството, както го осъзнава религиозната мисъл, това е фактът, че ние сме смъртни. Именно затова “ако някой каже хула против Светия Дух, на него няма да му бъде простено, нито в този век, нито в бъдещия”. Този, който не е свикнал да живее с Бога тук, ще се дърпа и ще се плаши от необичайната новост на бъдещия живот. Грехът на хулата против Духа не е съмнението в неясното; това е грехът на съпротивата срещу явното.
Но как така човек е способен да хули Светия Дух?
Според мен, има два пътя към този грях.
Първият: когато човек вижда явното чудо и го отхвърля. Веднъж ми се случи да беседвам с един високопоставен чиновник. Той в началото ме предупреди: “Аз съм атеист”… Добре, продължаваме разговора. Но в течение на нашата беседа аз изведнъж забелязвам, че на стените на неговия кабинет има нарисувани “голготки” – кръстове, които свещеникът очертава по стените на помещение при освещаването му. Забелязвайки моя поглед и недоумението ми, чиновникът казва: “Моя кабинет свещеник го освети!”. Аз, естествено, питам - защо? И чувам следния отговор: “Аз, всъщност, работя тук отскоро. И знаете ли, някак си веднага се почувствах зле в този кабинет. Поседя час, час и половина и повече не мога. Сякаш някой е изсмукал от мен всичката ми сила. Започвам да се задъхвам. Трябва да изляза в коридора, да отида в съседния кабинет, да запаля цигара, да избягам на улицата… А времето не стига за всичко… И тогава ме посъветваха: повикай, казват ми, свещеник, нека да направи освещаване. И аз реших – какво пък, по-лошо няма да стане... И, ето че свещеникът освети всичко тук. И, знаете ли, аз сега тук и по 12 часа мога да седя – и нищо...”.
И как мислите, каква беше неговата последна фраза в завършека на този разказ? – “Но, все едно, аз съм атеист!”.
Другият път на хулата срещу Духа днес е по-разпространен. В този случай човек приема за дарове на Духа обикновени, съвсем ръкотворни човешки преживявания.
В първия случай човек, на когото примерно е дадено да преживее и почувства благодатта на Богослужението, е окраден от помисли, които го убеждават: “Всъщност на теб това ти се стори: нали разбираш, различна обстановка, необикновени ухания, музика, дрехи, думи… Нямаше никакво чудо. На теб просто ти се стори. Цялата работа е, че не си свикнал…”. А във втория случай човек, който всъщност преживява на чисто психическо равнище новостта на църковния обряд, леко въодушевен от подвига си да влезе в храма, вече едва ли не се смята за надарен с благодат: “Когато свещеникът мина покрай мен с кандилото, аз почувствах такава благодат, такъв дивен аромат!”.
Човек се самонавива, провокира сам в себе си “възвишени преживявания”, а след това обявява произведения от него продукт за Дар от Небето.
Веднъж ми се удаде да видя един такъв ръкотворен “Край на света”. През есента на 1992 година руските вестници бяха запълнени с реклами, известяващи, че на 28 октомври 1992 г. в 18 часа ще настъпи “Пришествието на Иисус на облаци” и “възнесението на християните на небето”. Това пророчество идваше от южнокорейските протестанти-харизматици. Тъй като такива събития не се случват всеки ден, аз реших да отида да погледам “Края на света”, организиран с подръчни средства. Това, което най-много ме порази на това събрание, бе професионализмът на човека, който общуваше със залата от сцената. Не, това не беше професионализъм на проповедник. Това беше професионализъм на диджей. Той много ловко “загряваше” аудиторията (като оживи спомените ми от моята университетско-дискотечна младост). “И така, аз ще казвам Алилуя, а Вие отговаряйте “Амин!”. По-силно отговаряйте! По-силно! Още по-силно, иначе Господ няма да ви чуе!... Седящите назад, елате на първите редове – иначе Господ няма да ви вземе на Небето!… Сега дясната половина на залата да млъкне, а лявата да отговаря: Алилуя! - Амин! - Алилуя! - Амин! - Алилуя! - Амин! - Алилуя! - Амин!.. Сега лявата половина на залата да млъкне, а дясната да отговаря: Алилуя! - Амин! - Алилуя! - Амин! - Алилуя! - Амин!”… След половин чак такава гимнастика дори бабичките от съседните входове, които само от любопитство надзъртаха към това зрелище, взеха да се примъкват към сцената, да танцуват и да се тресат, чувствайки, че в тях влиза някакъв дух (незнайно защо наричан от проповедника Свят).
Човекът, който смята, че Духът вече е дошъл при него или изобщо винаги е обитавал в него, захлопва вратата. Той се развлича с плодовете на своята фантазия. Той вече е недостъпен за Посещението на истинния Бог. Той вече се смята за богоподобен. Болният, който се смята за здрав, не вижда смисъл в ходенето на лекар и вземането на лекарства. Човекът смята за Бог това, което не е Бог. Той обожествява самия себе си, своите преживявания и мисли... “Аз съм Него”, “Аз съм Бог” - медитира той, повтаряйки послушно заклинания от йога... Той краде името на Бога и на Духа. Той служи на себе си, а не на Бога. Какво да се прави, в такъв духовен онанизъм той ще завърши дните си. Без радостта от Срещата. Без мистичния Брак, без духовния плод. Той се е утешавал сам със себе си. Той е бил затворен в себе си и за себе си...
Следователно, Христос, който ни предупреждава: “ако някой каже хула против Светия Дух, няма да му се прости, нито в този век, нито в бъдещия” не е жесток. Той просто е честен.


description: страници :: Леко взе да ми писва!

title: Леко взе да ми писва!

maintext:
Споделям написаното от теб!И нещо друго...
Шансове за успех имат и Светослав Малинов и Прошко Прошков!
Здравей. Да, имат шансове, разбира се. Стига междувременно да не се появи някой измислен авторитет от Националното ръководство, който да разтегне още по-широко локума за това как изборът им не е решаващ и съдбоносен.
Аз мисля, че и в личния си блог не бива да пише такива неща. Недопустимо е да се правят такива изказвания, където и да било, при положение, че се влагат толкова усилия и ресурси.
4. gantree -
07.06.2011 17:27 @ bilingual
Здравей.
Не, в личен блог или в нещо подобно според мен може, все пак човек изпитва неувереност, съмнение за много неща, и е хубаво да ги споделя в своя частна територия. Всички по един или друг начин се люлеем насам-натам, и се опитваме да запазим равновесие. Обаче да пишеш такива с нищо неаргументирани неща, които след това да попадат в сайта на организацията - това е в най-добрия случай голяма глупост.
Поздрави.


description: страници :: Пушилки

title: страници :: Пушилки

maintext:
Всички навсякъде говорят за президентските избори като за предстоящо "състезание" между жени. Кунева, Цачева, Плугчиева, Надежда Михайлова, всички те се занимават с това внушение - правят го, а ние го приемаме като едва ли не екзотика някаква и разсъждаваме върху него. Включвам и себе си, защото и аз закачих от тая пушилка, съвсем за кратко обаче. Колкото повече наближава лятото, толкова по-ясно става, че пушилката, чиято основна жертва ще падне Меглена Кунева и онези, които ще я подкрепят, има една основна цел - да прикрие истински желания от нашите комунисти сценарий. А той е изключително простичък - да се повтори представлението от последните избори, при които Първанов беше обявен за "европейския избор на България". В това представление място за дами няма. В най-добрият за нашите комунисти случай първановото представление сега трябва да се повтори и спрямо Борисов - срещу него на втори тур да бъдат изправени Алексей Петров или Волен Сидеров, на фона на които Борисов, подобно на Първанов преди пет години, да бъде обявен като "европейския избор". За целта не е необходимо БСП да прави каквито и да било резки движения. Вместо тях резките движения трябва да бъдат правени от РЗС (създадени от БСП според признанията на Румен Овчаров), от ВМРО (които на парламентарните избори 2009 си бяха откровена част от РЗС), и от АТАКА, бившите подопечни на Алексей Петров от времето, когато Сидеров се кандидатираше за кмет на София, издигнат от Яне Янев. Фактическият конфликт, който трябва да се състои според този много елементарен сценарий, трябва да бъде между "радикалните десни" РЗС и АТАКА от една страна, и умерените "десни" от ГЕРБ. За Синята коалиция не трябва да остане никакво място, като те вероятно ще бъдат тотално заглушени, а политическата им програма - отмъкната и имитирана било от Бойко Борисов, било от Алексей Петров. Кандидат-кметът Теодор Дечев, да не забравяме, беше промотиран като заместник министър "от правителството на Костов". А БСП рано или късно ще подкрепи госпожата с вид на "многострадална Геновева", макар засега да се вдига пушилка около Плугчиева като отговаряща на измислените им критерии за разпознаваемост и приетост "в Европа". Самата Плугчиева (според мен напълно умишлено в момента) помага да БСП да се дистанцира от нея самата, с изцепки от рода на коментираната й от вчера насам фраза за забраняването на всички партии.
"Резултатът е, че все повече хора емигрират в чужбина, дори децата ми също се канят да живеят навън ..."
"... Ако зависи от мен, ще забраня всички партии!"
Цитатът е от вчерашния брой на "24 часа ". Къде навън ще й живеят децата - в Куба или в Русия, не става ясно. След такива напълно умишлени и целенасочени изцепки никой от червените няма дори да си помисли да обвинява Станишев за подкрепата на Меглена Кунева. Единственият начин тези евтини сценки да спрат е като се говори за тях, и като се разобличават. Само че няма кой да го прави. У нас не останаха медии.Като споменах медии, Иво Беров заслужава поздравления за публикуването в днешния брой на вестника си на статията на алжирския писател Тахар бен Жалун - "Поражение за ислямизма". Разбира се, статията е озаглавена "Поражение за исляма", а не както си е - "... на ислямизма". Има чувствителна разлика между ислям и ислямизъм, която Беров явно не усеща. Пропуснал е и да посочи, че статията е публикувана в "Ди Цайт", или пък поне това, че е взета от сайта на Дойче Веле , а не е писана специално за вестника му, с каквото впечатление се остава. Тези два-три дребни и досадни детайли не загрозяват чак толкова похвалното "слизане на земята" по тази тема. По-добре е да се публикува истината за арабите, дори и с дребни неточности, вместо да се продължава със станалите вече комични безсмислици на Огнян Дъскарев. Тази днешна публикация в ДНЕВНИК също е много информативна.


description: страници :: Уики-простащина

title: страници :: Уики-простащина

maintext:
1. lisichka - Че напиши нова информация за Уик...
20.04.2011 07:04
Че напиши нова информация за Уикипедия бе като си толкова умен.
2. gantree -
20.04.2011 08:12 @ lisichka
Явно нещо не си разбрала - търся, а не пиша информация.
3. apostapostoloff -
20.04.2011 08:24 Уикипедията бавно, но сигурно
се превръща в най- големия сборник с глупости и простотии в човешката история. То ние още нищо не сме видели. Психопатите, идиотите и отрепките тепърва ще я откриват...
И ще я пълнят с гупотевини, тъпизми и пр.
Пък и администраторите на тази идиотщина са едни кретени, махни, махни...
4. gantree -
20.04.2011 11:27 @ apostapostoloff
Здравей. Да, напълно съм съгласен. Най-гадното е, че масово се мълчи по тоя въпрос.
Здравей!
Не знам кой е съставител на Уикипедия, човек в повечето случаи трябва да я пропусне и да продължи нататък в търсенето. По едно време и аз се ровех за достоверна информация за Блез Паскал, за да оправдая 20-те лева, които исках да дам за едно ново издание на негови размисли и писма :) Най-общо сведенията следваха шаблона "най-добър математик сред философите" и обратното, заедно с кодовата дума "янсенист". Останах с впечатление за неприятен миш-маш от геометрия и християнска ерес. Получи се така, че само заради неговите цитатите в dveri.bg и pravoslavie.bg и контекста, в който го бяха цитирали, купих книгата. Не бих го нарекла философ, той е чиста проба апологет. На места посланието му е като слова на атонски старец. Объркването, както е и в уикипедия, се дължи на абстрактната му мисъл при обяснението на основни понятия от физиката и математиката. Но има ясно и строго разграничение между геометричните му изложения и християнските. Явно смесването идва от любопитството на анализаторите как математическата гениалност се съчетава с такава дълбока вяра, но недоумението им си е за тяхна сметка.
Б. Паскал ще се отчае ако би разбрал, че му приписват подобно кубическо обяснение на Създателя.
Не пишеш на какво се дължи твоя интерес, но аз лично не се разочаровах от покупката.
6. gantree -
21.04.2011 15:10 @ dagma
Здравей :))
Интересът ми беше доста конкретен. Преди двайсетина дни четох двете книги на о.Висарион, за Дънов и за Ванга. Не съм писал за тях, защото ... за още много неща не съм писал, та и това остава при многото неща, които искам да ми отлежат и успокоят. Между двете дойде редът на Бърнард Луис, за книгата му писах само чисто информативно. В книгата на о.Висарион за Ванга попаднах на цитати от "Мисли" на Паскал, които много ме очароваха, и установих, че за него буквално нищо не знам, освен общоизвестното - математик, физик, и прочие бла бла бла, останали още от училище. Издирих си "Мисли", имам едно издание на "Народна култура" отпреди повече от двайсет и повече години, и го зачетох. Още го чета, по малко, по малко. Всъщност, не е бил гениален. Бил е просто невероятно много освободен, и всичко останало му се е появило именно поради наличието на тази невероятна освободеност, която семейството му е осигурила. Дори бих казал, че не той, а родителите му са били гениални, щом той - такъв, какъвто е - е бил плодът, резултатът им. Да, в немалко отношения мислите му са еретични, но като се вземе предвид къде и по кое време е живял, това може да се обясни лесно. А и като капак на цялата бъркотия тръгвам най-невинно и миролюбиво да си търся повече инфо от биографията му, и попадам на тия уикипедски глупости с Джордано Бруно - луда работа. Как да не избликне тоя ми коментар! :)))
Поздрави. :))
Много се радвам, че и на теб ти е доставило удоволствие да го четеш :) Баща му наистина е бил завидно упорит в духовната подготовка. Бащиното наставничество по принцип е незаменима ценност. "Мисли" не съм чела - тя е по-добрата, моята книга е "Разум и вяра". Що се отнася до гениалността , за мен лично всеки, който е в състояние да решава задачи от 5-ти клас нагоре е велик математик :))
Чудя се откъде им е хрумнало да споменат Джордано Бруно. Дори и да са се объркали в последователността, тоест да са имали предвид, че Блез Паскал е негов следовник, пак нищо не се връзва.
Ще е интересно да споделиш впечатления от книгата за Ванга и Дънов. Тя предизвика масов негативизъм, което показва колко дълбока е дехристиянизацията у нас.
8. gantree -
22.04.2011 12:56 @ dagma
Здравей. Да, безспорно е удоволствие да го чета, но като се замисля заради какво или кого всъщност е писал, каква е била целта, и малко ми е трудно да го разбера.
Баща му, но и не само. По-скоро средата му като цяло, в която бащата е само една част, макар и важна част.
Великите математици са като великите художници, или великите актьори. За много хора способността идва от дългата практика, която също може да ги открои сред подобните им, но това не означава, че те са по-различни от всеки що годе добър занаятчия. В този смисъл писах, че резултатът при Паскал е не толкова негово дело, защото за гениалните практиката в никакъв случай не е достатъчно условие.
Джордано Бруно по никакъв начин не се връзва с Паскал. Разликата между тях е огромна.
Двете книги на о.Висарион са едно много добро четиво, научих много неща, които не съм знаел преди това. Не мога да кажа, че едната е по-... от другата. Ако не си ги чела, препоръчвам ти ги. Ако не можеш да ги намериш, потърси ги в книжарниците на "Св. Неделя" или "Св.Седмочисленици", мисля, че и в "Книжиците" ги има. Малко са тежки, поне за мен бяха, но то си зависи от предварителната нагласа. Да, предизвикаха негативизъм, масов може би не, защото негативно реагираха тъкмо тези, от които се очаква такава негативна реакция. Проблемът за тези хора е там, че о.Висарион не е писал книгите си за тях, не са предназначени за тях. Много е грубо да се каже, но тези хора са отписани и са дебело зачеркнати просто защото всичко това насила не може да се каже на никого. За мен, освен основната информация, полезно беше и това, че открих уникални съвпадения между дъновото учение и исляма. Книгата за Ванга пък ми обясни откъде е тази толкова силна привързаност на комунистите към окултизма. Не знам дали има смисъл да пиша за тия неща, особено ако ще е еднократно и повърхностно. Дехристиянизацията у нас предхожда с много години комунистическия период 1944-1989.
Поздрави.
Съжалявам, че чак сега се добрах до компютъра!
Ти практикуваш в много висока степен "интелигентното четене", което изисква широки познания и предварителна подготовка. Не виждаш само птицата, но и дървото, на което е кацнала и цялата гора. Аз чета по-стеснено. Имам най-обща представа, че Паскал е писал в в атмосфера на набиращ скорост материализъм и в сложни отношения с католическата църква. И горе-долу това е. Знам, че е важно, но не си задавам много въпроси свързани с това къде в координатната система на времето и пространството е автора. Четенето на подобни книги за мен е като да редя духовен пъзел представляващ пътна карта. Някои от парчетата (книгите) както и да ги въртиш никак не пасват, тях оставям настрана и ги забравям. Други веднага лягат на мястото си и посоката на пътя ми се изяснява малко по малко.
Благодаря ти, че ми даваш ориентир за книгите на отец Висарион. Бях даже останала с впечатление, че в една книга е обединил и Дънов и Ванга. Особено ме заинтригува това, че посланието му не е към тези, които се нахвърлиха отгоре му.
Ще ги потърся. В краен случай ще отида до книжарница "Верен" в безистена до пл. "Славейков". Там съм откривала книги, които са иначе навсякъде изчерпани.
Поздрави!
10. gantree -
25.04.2011 15:16 @ dagma
Здравей. Христос Воскресе.
И мен ме нямаше, бях на любимите ми места, далеч от компютри и интернет. :))
Не знам какво разбираш под "интелигентно четене". Просто се хващам за конкретни неща в конкретен момент, много дребни и незначителни, и ги изкопавам докрай, поне докъдето мога, докато се видят изцяло и ми станат огромни, грамадни пред очите. Материализмът, всъщност, през цялата човешка история е бил винаги в тоя процес, на "набиране на скорост". Не искам да кажа, че Паскал е живял в по-укротени от тая гледна точка времена. Той дори донякъде ми прилича на крайно депресираните ислямски мистици от XII - XIII век, с тази разлика, че е редувал успешно депресията си с много оптимистични приливи, идващи вероятно от преките му занимания и открития. Ислямските мистици, за разлика от него, не са имали основата, и затова са си останали просто едни депресирани типове с хаотична мисъл, докато при него има много ред, много подреденост и дисциплина. Лично той, според мен, е имал много по-сложни отношения с "реформаторите", отколкото с католическата църква - пише много за атеизма и за отклоненията като човек, който се опитва да помогне и да обясни.
Отец Висарион е постъпил правилно, като е разделил книгата на две. Най-увлекателното при него е в младостта му, не знам дали си забелязала колко различно пишат младите хора и по-възрастните. По-възрастните пишат много по-зле, противно на общоприетата представа. Мудни са, често пъти двусмислени и омекнали. Колкото по-млад е автора, толкова по-директни, резки и ясни са думите му. Това, за посланието, че не е адресирано към тези, които му се нахвърлиха, то ми дойде в мислите като аргумент чак след като ги прочетох. Всъщност, всеки, който ги прочете, това ще го види ясно - адресатът са на първо място християните, и на второ място непредубените хора, които имат много въпроси и търсят отговори. На фона на това реакцията на нешките, дъновистите и врачколюбците е дори смешна :) Ако не ги намериш, пиши ми, мога да опитам да помогна.
Поздрави.
11. dagma -
27.04.2011 18:22 Воистина Воскресе!
Това имах предвид по-горе. Не оставяш нищо свързано с четивото неизяснено поради вродена любознателност.
Ти със сигурност си по-наясно с ислямския мистицизъм, но на мен ми е трудно да го съпоставя с "Разум и вяра". Просветва ми нещо откъслечно за този мистицизъм, представям си самоцелен аскетизъм, нещо свързано по-скоро с изкуствата и културата, отколкото с вярата, неразбираеми дервиши и много малко ислямизъм в цялата работа :) А Б. Паскал е подреден, както казваш, с ясна мисъл без ефекти, но последователен и логичен - чудесно лекарство за небетонирани скептици.
Ако не открия книгите, за които говорим, ще се обърна към теб за съдействие с голямо удоволствие. Благодаря ти.
И аз предпочитам недвусмисления начин на изразяване в писания по въпросите на вярата. Не съм съвсем сигурна дали възрастта има много общо с яснотата и смелото писане. За да пишеш трезво и категорично ти трябва трезв ум и достойнство. Кое от двете би отнело времето на хора като отец Висарион?
Що се отнася само до художествената литература, там се изисква школовка и опит. Има нужда от изглаждане на стила, овладяване на добрата техника и усета за мярка. Така се получава, че повечето професионални писатели са по-добри в по-зрелите си години. Сигурно са се превърнали в занаятчии, както ти спомена в коментара си, но аз и до ден днешен не си отказвам удоволствието да прочета нещо, от което може би нямам особена необходимост.
12. gantree -
27.04.2011 20:41 @ dagma
Здравей.
За Паскал - ако искаш, обърни внимание колко много пъти той говори за "подчинение" - много повече от достатъчното. А подчинението какво е? Апропо, имам предвид в "Мисли", тъй като "Разум и вяра" засега съм пропуснал. Разглеждах я в "Книжиците", но не ме грабна, сигурно ще размисля и ще я взема. За ислямският мистицизъм няма много неща, но е изключително интересен, защото дава много обяснения в поведението. В основата му е древногръцката философия (Платон, Аристотел) плюс останки от гностицизма, зороастризма и манихейството (все познати врагове :)). Ако евентуално те интересува, можеш да погледнеш няколко неща. На първо място "История на ислямската философия" на Анри Корбен. Като цяло е полезна книга, но трябва да се има предвид, че той има склонност да омекотява радикалните проявления, вероятно воден от личното си предразположение и/или възхищение от ислямската философия. След това "Суфиите" на Идрис Шах - доста безцеремонно и неподправено четиво с богата информация. "Руми и суфизмът" на Ева Мейерович; "Иисус Христос в Корана" на Радко Попов; "История и култура на древна Арабия" на Павел Павлович; "Възникване на съвременна Турция" на Бърнард Луис, и том трети от "История на религиозните идеи и вярвания" на Мирча Елиаде. Имай предвид, че от началото до края става дума за т.нар. шиити. Суннитите са практици и рационалисти - ред, дисциплина и подчинение във времето и пространството без посока.
От много дълго време не чета художествена литература, ако не броя полуисторическите романи на Амин Маалуф. Повредил съм се, и не мога. Не ми липсват. Пример за великолепно занаятчийство за всички времена си остава Чандлър :))
По-долу ще пусна линкове към изброеното, чисто информативно.
Поздрави.
13. gantree -
27.04.2011 20:47 допълнение
"История на ислямската философия" на Анри Корбен.
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=5253
"Суфиите" на Идрис Шах
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=2110
"Руми и суфизмът" на Ева Мейерович
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=5431
"Иисус Христос в Корана" на Радко Попов
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=16693
"История и култура на древна Арабия" на Павел Павлович
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=15848
"Възникване на съвременна Турция" на Бърнард Луис
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=3774
Том трети от "История на религиозните идеи и вярвания" на Мирча Елиаде - от Мохамед до епохата на Реформацията.
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=19017
Благодаря, че си си направил труда да ми дадеш линковете. Невероятно е, че си ги прочел всичките. Да ти призная честно, заради общата ти култура, понякога се притеснявам да коментирам някои теми.
Книгата на Идрис Шах я свалих току-що от руски сайт. Сега довършвам едно послание на светогорски отец и ще ми е трудно да възприема книга за суфизма веднага след него. Купих си тънката книжка "Симеон Велики" - мисля нестандартно изследване - на Веселина Вачкова, която знам че харесваш и чак после ще се отдам на източна мистика :)
Реймън Чандлър според мен е типично мъжки избор :) Лишен е от драматизъм и сантимент, но пък е с чудесно чувство за хумор.
Поздрави
15. gantree -
28.04.2011 00:07 @ dagma
Не, общата ми култура изобщо не е голяма. Конкретно в тази тема интересът ми е от няколко години, а темата е едно огромно море. И няма никакво място за притеснение, дори напротив.
За суфиите, сега се сетих и за линковете, които още ми стоят в блогрола, номера 8 и 16.
Книжката на Вачкова съм пропуснал, ще я погледна. Сега на 30-ти април се гласи някакво "мероприятие", в което са я поканили да участва, за издигане паметник на имп. Галерий в София, на малкото площадче на Раковска срещу храм-паметника. Отвратителна история, като се има предвид, че Галерий е един от най-яростните гонители на християните. За Симеон "Велики", не знам дали ти е попадала статията на Георги Тодоров тук
http://www.pravoslavieto.com/history/09/864_tsar_Simeon/otstupnichestvo_G_Todorov.htm
Чандлър да, сигурно е мъжки избор, хахах :)) Исках просто да кажа, че в неговия случай, с неговите над 120 заглавия най-ярко се вижда занаятчийството, което имах предвид. И просто той ми хрумна :)
Поздрави.
Статията е много добра. Харесва ми когато някой разбие конюнктурно утвърдени шаблони. Така са ми втръснали еднообразните патриотарски схеми, в които ни натикват постоянно, че статии като тази ми пълнят душата. За общественото мнение стихотворенията на Вазов имат по-голяма историческа тежест от същинските източници, в случая писмата на патриарх Николай Мистик. У нас не се учи история, а някакво нейно преиначено подобие. Фанфарите свирят и смрадливото ни ежедневие се преглъща по-лесно с голяма глътка националистическа гордост.
Не знам още какво е писала Вачкова. Разчитам че е достоверна, а пък ми се иска да разбера някои детайли от атмосферата на времето.
Значи ще вдигат паметник на Галерий?! В общината работят идиоти. Но не мога да им отрека, че са ексцентрични идиоти. Не съм чула другаде в християнска държава да се вдига паметник на император-езичник и, както казваш, християнски гонител. Сигурно е заради прословутия "Едикт на толерантността". Но, за да се отдаде нужната почит към паметта му, Фандъкова, под патронажа на банкянския дебил, ще трябва да открие гладиаторски борби на стадион В. Левски.
Поздрави
17. gantree -
28.04.2011 20:58 @ dagma
Радвам се, че статията му ти е харесала. Аз дотам се бях заинтересувал от него, че възторжеността ми охладня. Има прекрасни попадения, и е като цяло положителен човек, но като срещна суета и самозабравяне, както срещнах в статията му за 9/11, и охладнявам.
За паметника на Галерий, всъщност, поводът е знаменателен - на 30 април се навършват 1700 години от издаването на Едикта на толерантността. Ето тук има прясна информация
http://www.focus-news.bg/?id=n1517687
а пък тук е много по-пълна, плюс превод от латинския текст на Лактанций, графични изображения на бъдещите плочи по паметника и ... виж го
http://nauka.bg/forum/index.php?showtopic=11241
Поздрави.
18. gantree -
30.04.2011 12:46 @ dagma
Здравей.
Тази сутрин случайно открих, че в томчето на Блез Паскал от издателство "Захарий Стоянов" - "Писма до един провинциал" - освен писмата е включена и "Мисли". Томчето е налично в "Книжиците" на Кристал, и е ето това тук
http://knigabg.com/index.php?page=book&id=2051
"Писмата" на Блез Паскал са били отпечатани анонимно и приживе, и са били обявени за забранени от папа Александър VII; неизвестният им автор е бил издирван от полицията и от йезуитите, и е бил обявен за еретик, последовател на янсенизма; Паскал е споменат като последовател на Корнелий Янсен (1585-1638) в страницата му в Уикипедия
http://bg.wikipedia.org/wiki/Корнелий_Янсен
Поздрави.
Бях търсила "Мисли", но разбрах, че няма ново издание. Не очаквах, че са ги включили в "Писма до един провинциал". Мерси за информацията :) Ще се постарая да ги купя, понеже много ми се искаше да ги прочета. По това, което предварително проучих, "Писма..." е по-светски написано, в ироничен към йезуитите стил, и може би е писание малко повече обвързано с времето. А "Мисли" са по-богословски, изчистено християнски и по-интровертни. По това съдя, че вторите биха ми допаднали повече.
След като я прочета, ще споделя. Освен ако тогава вече не си на друга вълна, заинтригуван от друга тема :)


description: страници :: "Асасините", от Бърнард Луис

title: "Асасините", от Бърнард Луис

maintext:
Не искам да звучи като реклама, а просто искам да кажа на всички, с които интересите ми се сближават, че преди около две седмици е излязла в превод на български великолепната книга на Бърнард Луис "Асасините". Оригиналното й заглавие е " The Assassins: A Radical Sect in Islam ", и първото й издание е през 1967 година. Това е едва втората му преведена книга на български език, и аз лично съм очарован от първата, " Възникване на съвременна Турция ", която още може да се намери. Повече инфо за изданието ето тук , както и част от анотацията на издателите:
В товa вeчe клacичecко изcлeдвaнe Бърнaрд Луиc (1916), eдин от нaй-изтъкнaтитe cъврeмeнни познaвaчи нa Близкия и Cрeдния изток, проcлeдявa дeтaйлно иcториятa нa acacинитe - обcтоятeлcтвaтa (появaтa нa шиизмa и поcлeдвaлитe вътрeшни рaздeлeния), довeли до възниквaнeто нa "ордeнa" в крaя нa ХI в. в дн. Ceвeрозaпaдeн Ирaн, дeйноcттa нa Хacaн-и-Caбax и борбaтa му cъc ceлджушкитe cултaни (нaмeрилa нaй-eфeктeн изрaз в покушeниятa cрeщу ключови фигури), кaкто и трaнcформaциятa нa caмaтa "ceктa" във фeодaлнa държaвa, упрaвлявaнa от динacтия - потомцитe нa нeйния оcновaтeл. Проcлeдeнa e и иcториятa нa cирийcкия клон и cложнитe му отношeния c кръcтоноcцитe и мecтнитe cуннитcки влaдeтeли, a cъщо и крaят нa acacинитe - под удaритe нa монголcкитe пълчищa. В поcлeднaтa глaвa Луиc дaвa и cвоитe изводи зa cрeдcтвaтa и цeлитe нa acacинитe, които звучaт оcобeно aктуaлно в днeшнaтa cитуaция.


description: страници :: \m/ :))

title: страници :: \m

maintext:
Кой/и е/са ?
Хич не е щур текста, даже - за доста хора е живата истина!:)
2. gantree -
02.05.2011 23:16 @ tit
Здрасти :))
Парчето е двайсетгодишно, даже на малко повече от двайсет, и е вече сред забравените.
"Какво искам още" на "Контрол", 1990 година. Солистът е Кольо Гилъна.
3. tit -
02.05.2011 23:20 Звучеше ми познато, като да съм го слушала...слушала съм го, амааа...
старост - нерадост!:):):):))
Забравила съм ги!
А са така актуални!:))
Лека!
4. gantree -
02.05.2011 23:38 @ tit
Никой вече не се сеща за тях днес, за съжаление.
А текстът е наистина щур :))
5. mamkamu -
03.05.2011 18:28 Яко! Припомних си някои неудобни ...
Яко! Припомних си някои неудобни моменти от времето, когато бях на 20... :)))
7. ekaterina7 -
03.05.2011 21:34 "Контрол" не се забравя ...
"Контрол" не се забравя :)))))
Здрасти :)


description: страници :: Зелени карти, Wikileaks и един голям будала

maintext: Един голям будала, понастоящем главен редактор на един вестник, влиза редовно в bivol.bg да пие от извора. И не щеш ли, попаднал будалата на първоаприлската статия за Румен Петков , зелената му карта и топ-сикрет сътрудничеството му с американското посолство и посланик Уорлик. Първоаприлската статия наистина изглежда убедителна - цитира се неоспоримия авторитет в огласяването на "скрито познание" Wikileaks, натаманяват се напълно произволни логически връзки и внушението "лесно влиза" в главите на неукрепналите будали. Влизането добре, няма лошо и вредите са ограничени в рамките на само една-единствена рошава и неумита кратуна, но проблемът е в това, че въпросната кратуна понастоящем е главен редактор на един вестник, ведно със всичките окаяни последици от това. А окаяните последици не закъсняват - пет дни по-късно будалата преформатира първоаприлските логически връзки, и на свой ред описва измислената история като нещо съвсем реално. С две-три думи - наученото "скрито познание" бликва. Читателите на този вестник, горките, няма как да знаят и няма кой да им каже, че в края на първоаприлската статия авто в bivol.bg авторът пише "Честит първи април на всички читатели", и така веселото става тъжно, и комедията се превръща в драма.Колкото до самият Румен Петков, мислех си още преди две-три седмици да пиша за многоседмичните му вайкания по повод тази отнета виза. На пръв поглед драмата е наистина в тази виза, много странични хора са в състояние да повярват, че именно в ограничаването на достъпа му до американска територия е проблема. На мен обаче ми хрумна нещо съвсем друго, и то слушайки и четейки конкретно Петков, а не цялата гюрултия, в която се включи кой ли не, та дори и някаква си младежка организация на БСП в Плевен. Хрумна ми, слушайки Петков, че всъщност той се хваща за тази виза с една основна цел - да провъзгласи на цяла България, а защо не и на целия свят, че вече не е разследван за нищо. Невероятно много хора забравят, че той стана депутат именно заради четирите висящи дела, които бяха заведени срещу него преди повече от десет години. Румен Петков е и първият вътрешен министър с висящи дела, две за стопански престъпления и две за хулиганство. Разследван е за неправомерно раздаване на 56 жилища и за незаконно отдаване на земя за строеж на мотописта в Кайлъка, а през 1998 г. е образувано дело срещу него за осуетяване на проверка за канал на крадени коли. И сега изведнъж направо от небето му пада възможността да изкрещи по всички медии за един сигурно дълго жадуван от него факт - че вече не е разследван за нищо и че на територията на България срещу него вече не се водят дела. Именно това, според мен, е истинската причина за цялата истерия около отнетата му американска виза.


description: страници :: Либерман в тоалетната

title: Либерман в тоалетната

maintext:
1. gantree -
12.04.2011 16:13 Ммммм
и ето това е интересно:
http://www.dw-world.de/dw/article/0,,14982722,00.html
2. evrazol -
12.04.2011 18:39 Ами след онези напътствия за картофите
си беше редно да се пусне водата. А и след много други. Така поне за радио слушателите образно ще се хигиенизира "интонационната среда".
Преди време ме убеждаваха, че не разбирам особения наратив на Доган /за обръчите от фирми/, а в същност и той не пусна казанчето. У нас казанче си требе.
Може би "екоtoi" ще спонсорира президентската кампания.
3. mamkamu -
12.04.2011 18:50 Абе това си е по-скоро за смях :) ...
Абе това си е по-скоро за смях :)
Макар че е и доста сиволично. Мястото на Хамас е точно там, в кенефа и само една силна струя вода може да ги изчисти от раз...
Здравейте, момчета.
@ evrazol, в нашия случай водата трябва да е почти непрекъснато пусната. И за картофите, и за обръчите на Доган, и за летящата му чиния, и за инфаркта на Мишо Бирата, и за това как нямало значение каква е цената не на какво да е, а на ядрена централа. И, също така, след като Първанов си приписа заслуга за американските бази в България. У нас постоянно и непрекъснато трябва да се пуска казанчето.
@ mamkamu
Да, за смях е, но и не толкова. Едно е да си бияч в нощен клуб, и да ти се смеят, но е друго, ако е ... както е в случая. За Хамас, според мен не бива чак така да се казва. Тяхната (на Хамас) мечта е евреите да бъдат изринати в морето, и Израел да се изчисти от тях "от раз". Ако ще се казва същото и за Хамас, то каква и къде, в кое е разликата тогава?
Божкее...
наистина е прекалено...
в кръга на шегата, пак добре че не се е чуло и нещо друго... явно човекът няма задръжки...


description: страници :: Петъчно

title: страници :: Петъчно

maintext:
а на мен и днес ми е петъчно,здравей.че, хубави и щастливи празничните дни
2. gantree -
19.04.2011 20:05 @ kosara2008
Здравей :) Благодаря ти.


description: страници :: Вот на недоверие?

title: Вот на недоверие?

maintext:
Постинг
17.05.2011 14:46 - Вот на недоверие?
Конституционният съд в състав: Председател: Евгени Танчев, и членове: Владислав Славов, Димитър Токушев, бла бла бла ...
....
... разгледа в закрито заседание на 16 май 2011 г. конституционно дело № 3/2011 г., докладвано от съдията Пламен Киров.
....
...
По изложените съображения и на основание чл.149, ал.1, т.2 от Конституцията
Конституционният съд РЕШИ: Обявява за противоконституционен член 98 от Правилника за организацията и дейността на Народното събрание
...
Текстът на цялото решение е
тук
. Как ще гласува сега Синята коалиция?


description: страници :: Fight и faith имат близко звучене

title: Fight и faith имат близко звучене

maintext:
Взе да ми писва от коментарите за ВМРО и йеховистите. Едва ли не куцо и сакато се изказа по тоя "парещ" въпрос, и само аз си мълча. Днес дори четох една статия в ДНЕВНИК, на протестанта-адвокат Виктор Костов, който почти директно обвини всичко де що мърда в бездействие срещу нападателите от ВМРО. Преди малко видях, че и Иво Беров го е налегнала логореята тъкмо по тоя въпрос . С извинение единствено към bilinqual, на чието мнение държа, ще кажа, че ако някой си въобразява, че Църквата Христова е пансион за благородни девици, объркал се е. В същото време искам ясно да кажа, че акцията на ВМРО срещу йеховистите е по същество много грозна, а по смисъл - напълно безполезна. Нападнали са тези хора само заради едната реклама. Хората от ВМРО са като хората от АТАКА, като хората от РЗС, и като тъпите суетни жълтоплочковци от Синята коалиция, да не ги назовавам по списък, които за едното попадане в новините са способни на някого и червата му да провесят. Нападението срещу йеховистите няма нищо общо нито с Христос, нито с Православието, нито с вярващите християни, които всъщност са Църквата, която всички тези тъпаци призовават "да се изкаже". Църквата не са отчетата, монасите, митрополитите и Св.Синод. Църквата са всички православни, и като се призовава Църквата "да се изкаже", трябва много ясно да се знае кой, и кои са призованите.
Че откога православието започна да се превръща религия на нетърпимостта и омразата, подобно на друга една, стигнала и до Балканите религия? Църквата. Църквата, разбира се. Тя би трябвало да защити хората и техните права. Както го направи някога с евреите. Коя църква, обаче. Оная с мерцедесите, свещоливниците и анатемите ли? Оная с ченгетата ли?
Горният цитат е от Иво Беров. За него "Църквата" е сигурно някакъв свръхестествен защитник на онеправдани сектанти, който при нужда и ако е в добро настроение, защитава "техните права". Нещо като съда в Страсбург, ама много по-величествено и по-близко до нас, българите. Той не знае какво е "Църквата". Виждал я е само на снимка, или по телевизора. Но я призовава - "да защити хората и правата". Църквата, според Иво Беров, явно е някаква униформена група хора с фуражки и белезници, която се появява на втората минута след обаждане "по телефона на Господ", и въдворява ред. Тоест, наказва побойниците от ВМРО в конкретния случай, и милва по главиците всички останали, малтретирани или просто зяпащи. Тия неща, разбира се, не са точно така, но Иво Беров няма откъде да ги знае, защото нали, е виждал Църква само на снимка, или по телевизора. За него Патриархът не е никакъв Патриарх, а е просто едно много старо ченге. Митрополитите са някакви богаташи с мобифони и мерцедеси, което със сигурност е нещо супер-гадно в очите на всеки пролетарски драскач. Алилуя, алилуя, и - BMW Premium Selection - това е свръх представите на всеки истински материалист. Оттук и възмущението лесно идва.Разбира се, склонността на един или друг митрополит към лукса е нещо, което дразни. Но да се приписва това на Църквата като цяло е тъпо. То е сякаш един българин да набие друг, и зяпачите наоколо да напишат, че всички българи са побойници. Същото е и със "Свидетелите на Йехова" - ошамарили ги някакви закачулени запалянковци, и веднага Иво Беров се дере на висок глас, че "Църквата трябва да се изкаже". И че Православието се превръщало в религия на омразата. Чакай малко, господине, по-полека с провикванията, нещо си се объркал. "Fight" и "Faith" имат близко звучене, но са две коренно различни неща.Като се замисля обаче, май и не са чак коренно различни неща. За йеховистите е добре да знаят, че "всяко дърво по плода се познава", и че "... няма добро дърво, което дава лош плод, нито пък лошо дърво, което дава добър плод" (Лука 6:43-44). Също и че "... всяко дърво, което не дава добър плод, отсича се и се хвърля в огъня" (Мат. 7:19). А хората като Беров неясно защо продължават да си мислят, че Христос "носи мир и любов на земята", от което едва ли не следва, че всички видове йеховисти и викторкостовци могат да вменят на Христовата Църква или вина, че някой някъде ги е набил, или задължение, че някъде в нещо не ги е защитила. Да, Христос наистина носи мир, но проблемът е там, че тези хора неправилно разглеждат този мир като външен, като състояние на приятелство между хората, на един човек към друг човек, или на един народ към друг народ, като прекратяване на войните и на конфликтите. Такъв мир обаче Евангелието никога не е проповядвало. Евангелският мир е вътрешен мир, той е състояние на спокойствие, което царува в душата на вярващия човек, на този, който се е примирил с Бога и се намира в общение с Него. Евангелският мир няма нищо общо нито с йеховистите, нито с "правата на човека". Дори напротив, Христос ясно казва "Не мислете, че дойдох да донеса мир на земята; не мир дойдох да донеса, а меч" (Мат. 10:34). Не знам точно защо, но може би тъкмо затова "Fight" и "Faith" имат толкова близко звучене.


description: страници :: Малко свеж анархизъм

title: Малко свеж анархизъм

maintext:
1. анонимен - Това е супер. Догодина и аз ще ги в...
02.06.2011 22:17
Това е супер. Догодина и аз ще ги впиша. :)))
2. gantree -
02.06.2011 22:27 ще
ти я върнат.
За корекция.
голям пич си :))))


description: страници :: Corinna

title: страници :: Corinna

maintext:
Здрасти!
Много време мина! Май си изгубил интерес тук. :)
Днес открих във фейсбук, че си успял да продолееш естествената непоносимост към ГЕРБ във връзка с балотажа. Тъй като реших да не гласувам съвсем от самосебе си и спонтанно, леко подскочих като разбрах за избора ти :)
Сега седя и се чудя, честно, ти ли си по-безкомпромисен че ще гласуваш против Калфин, или аз, че няма да гласувам за Плевнелиев?
Поздрави! :))))))
2. gantree -
30.10.2011 12:42 @ dagma
Здравей :))) Не, не съм загубил интерес тук, влизам понякога, но не пиша. Трябва да се излекувам от заболяванията, които носи след себе си блог-ването, а и превъзмогнах повърхностното си мнение за ФБ, след като видях какво сториха социалните мрежи в арабския свят.
За ГЕРБ - не, не съм преодолял непоносимостта си към тях в никакъв случай. Просто непоносимостта ми към Калфин, Данаилов, Първанов и Доган е многократно по-голяма, в пъти. Ще се чувствам ужасно, ако довечера обявят Калфин - дори само този мотив ми е достатъчен. Вече гласувах. Но, нека да оставим засега този разговор, нека да видим какво ще се случи.
Научи ли за "Автобиографията" на Честъртън? Във вторник е излязла от печат, и от вчера (събота) е по книжарниците. Преводът е на Момчил Методиев, редакция на Митко Спасов, издание на "Комунитас". Чета я от вчера ... нямам думи да опиша удоволствието.
Съвсем скоро ще се върна към блога.
Поздрави.
3. dagma -
30.10.2011 20:51 Радвам се, че те "виждам" отново!
Комунистът предизвестено загуби :)))
Лошото е, че сме като в театър "София" от преди няколко години: директор - Доротея Тончева, прима - Доротея Тончева, драматург - Стефан Цанев :)
Добре, че ми казваш за новата книга на Честъртън. Не бях разбрала за нея, а едва миналата седмица проверявах новите книги в сайта на Книжици. Напоследък ми липсваше подобно четиво. А точно в автобиографии бях затънала: Ранни спомени на Симеон Радев , една от книгите на Георги Данаилов, Безсъници на Стефан Попов, особено ме впечатли "60 години живяна история" на Константин Кацаров (ако не си я чел ти я препоръчвам).
Момчил Методиев се оказва човек с качества. Имам предвид и като автор с книгата за БПЦ по време на комунизма. С две думи - благодаря ти! :)
А за фейсбук - сигурно известно време ще се възползваш от него, все пак си полемичен екстраверт. Предполагам обаче, че скоро ще се умориш от унификацията и пренаселеността там.
Поздрави
4. gantree -
01.11.2011 12:47 @ dagma
Здравей. Не, изобщо не беше предизвестено. Разликата бруто е към 160 хиляди, но на практика 80 хиляди души обръщат резултата без никакъв проблем. Калфин е добавил към милиона си още 553 хиляди, а Плевнелиев - само 343 хиляди. Но, както и да е, радвам се, че Калфин, Първанов и Доган отпадат и съм доволен, че гласувах срещу тях.
Да, Момчил Методиев е много добър, редакторът също.
Полемичен екстраверт? Ако наистина го мислиш, значи имам още много да се лекувам.
Поздрави.


description: страници :: The Evolution of Dumb

title: The Evolution of Dumb

maintext:
1. haralanov -
11.07.2011 16:49 Да не би...
Смисълът на това да е:В началото беше Бойко Борисов.
Ако е така...Силно преувеличени са неговите качества..:)
2. gantree -
11.07.2011 17:35 @ haralanov
Виж сега, важното е да ти харесва :)
и категорията за публикуване е добре подбрана: Лайфстайл :-)
хахахаха