title: На фокус: Златен Рожен

maintext:
На фокус: Златен Рожен
Началото
Историята на избата започва през 2010 година с анализ на предимствата и специфичния микроклимат на мястото. Анализът потвърждава уникалността на почвите, климата и релефа в региона около Сандански, Мелник, Рожен и Петрич. Регионът по поречието на река Струма е не само изключително благоприятен за лозарство и винарство, но притежава и всички нужни предпоставки за развитие на модерен винен туризъм благодарение на ключовото си географско местоположение и богатото природно, културно и историческо наследство. Така, комбинирайки благоприятните природни условия с туристическия потенциал на областта, на винената карта на България изгрява нова звезда с марката Златен Рожен.
Избата
Златен Рожен е сравнително млада изба, заредена с амбициите на също така младия си екип да поддържа свежо и непресъхващо любопитството на клиентите към нови вкусове и стилове и да работи за качествено винопроизводство на световно ниво. Началото е белязано от дългия процес по обособяването на 18 хектара лозови масиви в землището на село Капатово в долината на река Струма, само на няколко километра южно от град Сандански и село Рожен. Винарската изба е изградена в близост до лозовите масиви като изключително атрактивен архитектурен комплекс и е с напълно завършен цикъл на производство. Оборудвана е с ферментационни съоръжения с възможност за оптимиране и контрол на всички процеси на винификация, съзряване, стабилизация и бутилиране на вината. Добитото от прилежащите лозови масиви грозде се преработва на място в избата, достигайки годишен капацитет от над 150 тона.
В производствената част на изба Златен Рожен може да се проследи целия път на виното от гроздобера до стареенето в дъбови бъчви. В надземната част се извършва приемането на гроздето и първичната му преработка. В специално изградено подземно помещение, където се поддържа по естествен начин постоянна температура и влажност, част от виното съзрява в дъбови бъчви тип барик, а стареенето му продължава в стъклени бутилки.
Сортовете
След щателен анализ на сортовете грозде, които да бъдат засадени и отглеждани, и как биха си взаимодействали в купажиране, така че да се подчертае най-доброто за всеки сорт и заедно с това сортовете да се допълват, в Златен Рожен решават да заложат на мерло, каберне, сира и типичните за региона мелник 55 и мелнишки рубин. Мелник 55 е особен хибриден винен сорт грозде, от който се приготвят вина с специфичен рубинен цвят, богат аромат и потенциал за отлежаване. Мелнишкият рубин е сорт, от който се произвеждат висококачествени червени вина с добър ярък цвят и забележителни характеристики.
От Златен Рожен не са пренебрегнали и познатия от древността сорт широка мелнишка лоза. Широката мелнишка лоза е червен, къснозреещ сорт грозде, отглеждан само в Югозападна България, а виното, добивано от него е силно, богато, обемно и притежава специфичен характер и аромати.
Релакс и дегустации в хотел Златен Рожен
Как се дегустира вино и по какви критерии измерваме неговото качество? На тези и много други въпроси ще дадат изчепрателен отговор професионалните дегустации с подбрани винени селекции от продукцията на Златен Рожен в уютната атмосфера на едноименния бутиков хотел. Тризвездният хотел Златен Рожен е разположен в непосредствена близост до Роженския манастир, в центъра на село Рожен и само на 6 километра от град Мелник. Районът е известен с богатото си културно-историческо наследство и с чистата и девстена природа, които в комбинация са гаранция за пълноценен и наситен с преживявания отдих.
В хотел Златен Рожен може да се опитат домашни и екологично приготвените храни, да се посетят близките манастири, да се включите в туристическите пътешествия към Роженския манастир, Мелнишките пясъчни пирамиди, Рупите и по еко-пътеките, да отидете дори на лов. Или просто да отпивате от искрящото червено вино в атрактивната дегустационна зала под напътствията на опитни дегустатори.
Повече информация и резервации за дегустация на www.zlatenrozhen.bg


maintext:
България има първи представител в Международната Винена Академия! от DiVino
Иво Върбанов беше избран за пълноправен член на престижната Международна винена академия (AIV). Членството му беше гласувано и одобрено по време състоялия се в началото на декември есенен симпозиум на AIV в Женева.
Освен, че е сред най-оригиналните винари у нас, Иво Върбанов е и талантлив музикант и пианист. Страстта му към виното се пробужда в Италия, където учи и завършва музикалното си образование. Наред с музиката, Иво Върбанов се интересува, чете, колекционира различни вина и постепенно се оформя идеята да инвестира в родната си страна – създава лозе в Южен Сакар и започва да произвежда вино. Вината с неговата марка са интересни, мощни, зрели и южни – изразяват тероара на района, който талантливия ни музикант и може да се каже вече и талантлив винар счита за един от най-добрите на Балканите. Иво Върбанов е председател на Асоциацията на независимите лозаро-винари.
Международната винена академия е основана през 1971 г. и има за своя амбициозна цел защита на лозарството и винопроизводството. Нейни пълноправни членове са 90 експерти от 17 различни страни, които са допринесли за издигане престижа на виното, като Мишел Бетан, Стивън Спъриър, Фиона Морисън, Анджело Гайа, Серина Сътклиф и мн. др.

fasttext_language: bg


description: Рейтинг и оценка на вино Dragomir Cabernet Sauvignon & Merlot Reserve 2012, България, Тракийска низина, купаж

maintext:
Драгомир
България, Тракийска низина
купаж
Изключително плътен, тъмно гранатов цвят с меки керемидени оттенъци на развитие. Носът също е доминиран от благороден букет от развитието в бутилка с нотки на сухи цветя, сушени листа, печен орех, печена тиква с карамел и сушени доматчета в билков зехтин. Мощно тяло със забележителна танинова структура, буквално дъвчещи се танини и пикантен, много дълъг, благороден финал. Вече може да се пие, но препоръчваме да се отвори след година-две. Може да отлежава добре. (2018-2025)
(Декември 2016)
Да не се отваря до 2018
50 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


maintext:
Празничното настроение идва с Craft Beer Taste! от DiVino
Настъпи часът за първия по рода си Craft Beer Taste! На 15 декември 2016 г., за пръв на едно място път се събират микропивовари от България и вносители на крафт бири, за да представят продуктите си пред най-запалените ценители! Събитието ще се проведе от 12 до 20 часа, в пространството пред офиса на Gourmet Publishing, в Софарма Бизнес Тауърс.
По време на Craft Beer Taste ще разберете любопитни подробности за сервирането и консумацията на крафт бирите, ще научите защо няма сезони за този вид бира. Стиловото разнообразие при крафт бирите е огромно и по време на Craft Beer Taste ще имате възможност да опитате Saison, IPA, American Pale Ale, Weiss, Dunkel, Porter, Stout, коледни кехлибарени ейлове, Imperial IPA, Imperial Stout, Imperial Porter, Berliner Weiss, овкусени и опушени бири… На 15 декември ще бъдат представени и специално разработените Strawberry Cheese Cake и Vanilla Spice Pale Ale.
За да представят занаятчийските си продукти, в Craft Beer Taste ще участват най-добрите български микропивовари и вносители на крафт бири у нас:
100Beers
Аilyak
Bartisan
Beers.bg
Brewforia
Пивоварна Blek Pine
Бял Щърк
Пивоварна Веритас
Пивоварна Диво Пиво
EVOE
Жива бира Jagerhof
КANAAL
Крафт пивоварна Ромбус
Какво: Craft Beer Taste
Кога: 15 декември 2016 г.
Къде: Софарма Бизнес Тауърс, пространството пред магазин Vintageclub
Вход: дегустацията е с вход 12 лв. срещу които получавате 10 талона. Ще можете да закупувате допълнителни талони за дегустация на касата на събитието.
*Дегустационното количество е 100 мл пиво, то може да струва един, два или максимум три талона за дегустация


description: Рейтинг и оценка на вино Neragora Mavrud Organic 2013, България, Тракийска низина, мавруд

title: Neragora Mavrud Organic 2013

maintext:
Нерагора
България, Тракийска низина
мавруд
Изключителен цвят - много наситен пурпур, непрогледен. Носът е дълбок и елегантен същевременно, с нотки на ликорис, черен шоколад, ликьор от касис и землисти акценти, наподобяващи катран. Мощно тяло със стегнати, все още млади танини, с ванилия и подправки във вкуса и много дълъг и пикантен финал. Виното е все още младо, но показва сериозен потенциал за отлежаване. (2018-2024)
(Декември 2016)
Да не се отваря до 2018
42 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: Рейтинг и оценка на вино Bulgarian Treasure Mavrud Reserve 2012, България, Тракийска низина, мавруд

title: Bulgarian Treasure Mavrud Reserve 2012

maintext:
Румелия
България, Тракийска низина
мавруд
Изключително наситен, непрогледен пурпурно червен цвят с виолетови оттенъци. Сложен, дълбок и едновременно с това - съблазнителен нос със салдки акценти на шоколад с ванилия, мока и карамел, зряла черница, арония и къпина. Разкошно тяло с гладки, зрели, кадифено меки танини и елегантен сладостно ванилов завъшрек и спомен за горчив черен шоколад в послевкуса. Вино за колекция! (2019-2029)
(Декември 2016)
Да не се отваря до 2019
95 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: Рейтинг и оценка на вино Santa Sarah Black C Cabernet Sauvignon & Merlot n/a, България, Тракийска низина, купаж

maintext:
Санта Сара
България, Тракийска низина
купаж
Красив, жив гранатов цвят с керемидени оттенъци. Носът е сложен с благородно, бутилково развитие. Долавят се нотки на подправки, сушени плодове, йод, черен чай и сушени доматчета в зехтин. Много хармонично тяло със средна структура, със зрели танини, все още добре запазен плод и дълъг, класически финал със спомен за сладки подправки.
(Декември 2016)
Да се пие веднага
14 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: Рейтинг и оценка на вино Champagne Ruinart Brut n/v, Франция, Шампан, купаж

title: Champagne Ruinart Brut n/v

maintext:
Ruinart
Франция, Шампан
купаж
Красив, златист цвят със среден мус и сравнително слаба игра. Сочен нос със зелена ябълка, цитрус и семка от цитрус. На втори план се долавя лек маслен нюанс. Свежо, леко до средно тяло с приятен баланс, с нотки на мокър кремък и папур. След средата изпъква сладък цитрусов плод, който остава и във финала.
(Декември 2016)
Да се пие веднага
300 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


maintext:
DiVino Magazine 25 - много пенливи вина, традиционни и нови предложения! от DiVino
В новия брой на DiVino Magazine, който идва в последните дни на 2016 г., отделяме подобаващо внимание на пенливите вина. От страниците на списанието предлагаме вълнуваща разходка из Шампан и най-важното, което трябва да се знае за прочутите пенливи вина от Франция. И тъй като у нас се правят все по-добри вина по традиционния шампански метод посетихме изба Едоардо Миролио, край село Еленово. Ще се запознаете и с подбрани празнични пенливи предложения.
Направихме дегустация и най-добрите червени купажни вина с български сортове. Винената тема е допълнена с грузински вина и любопитно интервю с Тео Гисен от Марлборо, Нова Зеландия.
В новия брой на DiVino Magazine не сме се старали да избягаме от вкусните видения от миналото и бъдещето и затова в него ще намерите както информация за отминали важни събития като DiVino.Taste 2016, първия кулинарен форум Gastronomix и гастрономическия фестивал Премиер в Банско, така и поучителни статии за новите явления в българската гурме култура. Сред тях вълната на крафт бирата е представена от широко скроената концепция на Ailyak.
С добра вероятност може да се твърди, че празниците всъщност са създадени заради храната, така че няма как зимният брой на DiVino Magazine да мине без истории за деликатеси като стридите и качественото говеждо месо или за екзотични кулинарни традиции като японските.
Наздраве и щастлива нова година!
Ето къде ще намерите новия брой 25 на DiVino Magazine


description: Рейтинг и оценка на вино Veuve Clicquot Ponsardin Vintage 2004, Франция, Шампан, купаж

title: Veuve Clicquot Ponsardin Vintage 2004

maintext:
Veuve Clicquot
Франция, Шампан
купаж
Много красив, искрящ светло златист цвят с леки зелени оттенъци. Мусът е добър, среден, с фини перли и забележително дълга игра. Комплексен, но свеж нос с вкойто се долавят нотки на червен грейпфрут, дребна горска ягода, сушени цветя и съблазнителни акценти на масло, сухар и опушена ядка. Гладко тяло, изпълващо устата с мека плодова свежест (тропически плод, зрял цитрус, карамелизирана круша), ефектна, дискретна минералност напомняща мокър варовик и спокоен, но много дълъг и освежаващ финал. Отлично шампанско за специални спучаи!
(Декември 2016)
Да се пие веднага
200 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: Рейтинг и оценка на вино Domaine Boyar Elemnts Fire 2015, България, Тракийска низина, купаж

title: Domaine Boyar Elemnts Fire 2015

maintext:
Домейн Бойар
България, Тракийска низина
купаж
Красив, плътен рубинено червен цвят с меки отблясъци. Свеж нос с нотки на сушени червени плодове, вишна и вишневи листа, йод и землисти акценти на смола и дървесна кора. Средно тяло, свежо и хармонично с леко пикантен, дълъг завършек. (2017-2021)
(Декември 2016)
Може да отлежава
16 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


maintext:
Рекордна сума за най-старата бутилка мадейра! от DiVino
301-годишна бутилка от прочутото португалско подсилено вино беше продадено на търг за 37 000 евро!
Колекционер от Холандия успя да предложи най-високата цена на аукциона, организиран от Christie’s. Първоначалната оценка за най-старата мадейра беше едва 12 000–17 000 евро. През 2015 г., Christie’s продаде бутилка от същото вино за 18 500 евро. Скъпоценната течност е произведена от JCA & C Terrantez през 1715 г. – същата година, през която едва 5-годишният Луи ХV се възкачва на трона във Франция.
През 2013 г., Едвин Вос от Christie’s описва 300-годишната мадейра като „забележително свежа“ и „изненадващо сладка“.


authors: Юлий Тодоров

maintext:
Най-добрите 10 вина според Wine Spectator! от DiVino
Както всяка година от 1988 досега авторитетнтият Wine Spectator класира най-добрите вина от дегустираните през последните 12 месеца. Вече са известни 10-те вина в челото на класацията. Впечатление тази година прави, че шест от тях са американски, а по две са от Франция и Италия.
Wine Spectator Top 10 за 2016
1. Lewis Cabernet Sauvignon Napa Valley 2013, Калифорния САЩ
2. Domaine Serene Chardonnay Dundee Hills Evenstad Reserve 2014, Орегон САЩ
3. Beaux Frères Pinot Noir Ribbon Ridge The Beaux Frères Vineyard 2014, Орегон САЩ
4. Château Climens Barsac 2013, Бордо Франция
5. Produttori del Barbaresco Barbaresco Asili Riserva 2011, Пиемонт Италия
6. Orin Swift Machete California 2014, Калифорния САЩ
7. Ridge Monte Bello Santa Cruz Mountains 2012, Калифорния САЩ
8. Antinori Toscana Tignanello 2013, Тоскана Италия
9. Château Smith-Haut-Lafitte Pessac-Léognan White 2013, Бордо Франция
10. Hartford Family Zinfandel Russian River Valley Old Vine 2014, Калифорния САЩ
Всички вина от Wine Spestator Top 100 ще бъдат обявени на 5 декември.


description: Рейтинг и оценка на вино Katarzyna Question Mark Cabernet Sauvignon & Merlot 2012, България, Тракийска низина, купаж

maintext:
Катаржина
България, Тракийска низина
купаж
Жив, много плътен тъмно гранатов цвят. Комплексен и развит нос с акценти на подправки, черни плодове в ликьор, землисти нотки на папрат и мъх, какао и ликорис. Стопено, гладко тяло с фини, сатенени танини, добра структура и сладък, деликатно пикантен финал. Елегантно вино, което се намира в топ форма за консумация.
(Декември 2016)
Да се пие веднага
35 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


title: Тероарно-коледни чудеса и пожелания

maintext:
Тероарно-коледни чудеса и пожелания от Георги Михов
Преди седмица гледах отново филма Bottle shock и от тогава една реплика ми се е загнездила в главата: “Ако един от нас спечели, всички печелим, нали?“. Това го казва винопроизводител от Калифорния през далечната 1976, във връзка с участието на вина от Калифорния в легендарната Парижка дегустация (още известна като Парижкото възмездие). 40 години по-късно американската мечта отдавна е сбъдната и калифорнийските вина почти не отстъпват на френските.
И сега, когато е времето на коледните чудеса и пожелания, ми се иска и аз да си пожелая това-онова за България и най-вече за виното ни. И дали с чудо, дали с желание и добра воля, през идната 2017 всички да сме щастливи, да заживеем по-добре, като в коледен филм.
Голямо чудо ли трябва, за да видим всички винени сдружения да работят с общ проект, промотиращ Българско вино като продукт. А защо не и седмици на българското вино в ресторантите, да имаме удоволствието да посетим организирани от винари и ресторантьори подобни срещи и дегустации...Или пък на винените международни изложения избите да участват заедно, да предлагат майсторски класове и открити дегустации, да започне да се говори за българските вина, участвали и спечелили на еди кой си конкурс.
С желанията е като с апетита и яденето – като започна и още желания ми идват. Например искам, ама много искам във веригите да има винено разнообразие, а в ресторантите все повече нови български вина. Пожелавам си не един-два, а доста повече спечелени европроекта, популяризиращи българското вино.
Освен DiVino, вече има и други медии плуващи в света на виното. Пожелавам си повече да четем за всеки български успех, бил той в България или в чужбина. И почти се изкушавам да мисля за повече сомелиери и по-ниски цени на добрите вина (но за това дори и Коледа не може да помогне, така че го забравям веднага).
Ако побългаря репликата от филма, то тя би звучала така: "ако един български винар спечели, ще спечелят всички“. Засега това звучи като коледно пожелание, но всъщност това е пътя, по който трябва да се върви. Мисля си, че всички знаем, че е така, значи е само въпрос на време да започне да се прави нещо конкретно.
Весели коледни празници!


description: Рейтинг и оценка на вино Villa Melnik Aplauz Merlot Premium Reserve 2013, България, Тракийска низина, мерло

maintext:
Вила Мелник
България, Тракийска низина
мерло
Непрогледен, силно концентриран керемиден цвят. Въздействащ нос с много наситени аромати на черни плодове, пикантни подправки, мока, ванилия и препечено дърво. Сладко, пищно, плътно тяло с препечени нотки на месо и подправки във вкусовия аромат и с дълъг, пикантно сух завършек. Вино със сериозен потенциал за отлежаване. (2017-2022).
(Декември 2016)
Може да отлежава
25 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: Рейтинг и оценка на вино Domaine Boyar Rue Romance Merlot 2014, България, Тракийска низина, мерло

title: Domaine Boyar Rue Romance Merlot 2014

maintext:
Домейн Бойар
България, Тракийска низина
мерло
Красив, плътен рубинен цвят. Наситен, плътен тъмно рубинен цвят. Атрактивен и сочен нос с доминиращи черешови аромати и леки землисти акценти. Сочно, средно тяло, балансирано и фино с деликатен, но дълъг завършек. (2017-2020)
(Декември 2016)
Може да отлежава
10 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: Рейтинг и оценка на вино Moet & Chandon Grand Vintage Brut 2006, Франция, Шампан, купаж

title: Moet & Chandon Grand Vintage Brut 2006

maintext:
Moet & Chandon
Франция, Шампан
купаж
Красив, златист, искрящ цвят с фин мус със средни перли и дълга игра. Комплексен, опушен нос с нотки на коричка хляб с масло, дим, печена ядка и минерална нотка, напомняща папур. Тялото е изпълващо устата, много хармонично богато и минерално. Доставя удоволствие с галеща свежест и силно минерален финал. Много добро, класическо шампанско!
(Декември 2016)
Да се пие веднага
106 лв.
Влезте или се регистрирайте, за да видите всички оценки и награди.


description: ПАНТА РЕЙ - ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Във Варна обявиха нестандартен, но логичен литературен конкурс

maintext:
Постинг
26.02 16:00 - Във Варна обявиха нестандартен, но логичен литературен конкурс
Обществото на писателите във Варна реши да изненада публиката с нестандартен литературен конкурс. Ясно е, че приятелите на словото, живеещи и пишещи край мопето са решили да направят състезание, което да бъде откровено отрицание на досегашните конкурсни практики. За това, че нещата стоят точно така можете да се убедите сами.
Темата на конкурса е: "По думите ще ги познаете". След като куцо и сакато в милото ни Отечество се скъса да повтаря, къде с основание, къде по чисто папагалски, снобски и подражателски подбуди, че „Дела трябват, не думи“ (Апостолът на свободата може би се е обърнал в гроба, макар че не знаем къде точно е той), време беше някой да обърне внимание на думите. За да има дела, трябва да има и думи. Преди да се прави нещо, то трябва да се обмисли и обсъди. А за това са нужни на първо време думи, а не дела от типа „Бег на месте“, както пееше неподражаемият Висоцки. Впрочем, забелязъл съм, че тези на които думите им са нефелни и делата им не ги бива. За толкова време вече се понаучихме да различаваме празнословието от сериозното говорене, което води до някакви забележими последствия.
Мотото на конкурса е: „Спечели, за да дариш“. Наистина, на хората им омръзна от конкурси, създадени за да могат издателствата да си хвалят авторите или членовете на журитата да си лансират дипломантите, докторантите, изобщо научните питомци. Не че е лошо да се грижиш за хората, които си учил и изучил – напротив, но не е лошо да се забравя, че всеки автор е бил учен, обучаван и образован от някого. Но няма как всички педагози и преподаватели от средното и висшето ни образование да се озоват заедно в едно жури. Ако разбира се, не решим да проведем общонационален конкурс по интернет, в който да могат да гласуват едно 60 – 70 хиляди души, имащи отношение към преподаването на български език и литература.
Така че, идеята изглежда е правилна – може би дори и праведна. Като си спечелил – подари на публиката отличеното си произведение. Или нещо друго, което би било приемливо. Какво ? Зависи от въображението на победителя, а може би и на публиката. Така или иначе, това не е конкурс от който да спечелиш хиляда лева …
Условията на конкурса са както следва:
Без ограничения за обем на текстовете (но все пак - да отговарят на критерия за литературен разказ). Покана за участие имат автори от всички възрасти. Разказите да не са публикувани, награждавани и / или издавани в книга.
Срок за провеждане на конкурса: 21 февруари - 11 май 2016 г. Адресът, на който да се изпращат текстовете е: omp.konkurs@abv.bg , като това трябва да стане до 11 май включително.
От участниците се изисква: Заедно с текстовете (в същия файл) да изпращат свои данни: три имена, телефон, адрес. Препоръчително е да се приложи и кратка биография: какви издадени книги има авторът, какви други публикации има (ако има такива, разбира се…).
Творбите ще бъдат оценени от жури, съставено от членове на Общество на писателите във Варна.
Петима от участниците ще бъдат отличени. Творбите им ще бъдат публикувани на страницата на Обществото www.varnawriterssociety.net . Като вземем пред вид мотото на конкурса, повече от естествено е, че награден фонд липсва. Организаторите ясно предупреждават, че „за сметка на това всички автори, престрашили се да участват, не само че няма да получат награда за своя номиниран текст, но ще трябва и да ... Дарят“.
Пак от организаторите идва твърдението, че тази идея „не е нахална“. Тя не била и от вчера. Още при основаването на Общество на младите писатели във Варна се е създала традиция – всеки път да се четат авторски текстове, след което да се гласуваме за най-добро произведение и победителят … да черпи.
Както казват инициаторите (един от тях е и нашият съжител в блогосферата, писателят и блогър – Теодор Иванов, www.kobata.blog.bg): „Целта беше не да придаваме парична или друга тежест на словото, а да подчертаем, че така или иначе се раздаваме пред белия лист, защо да не го направим особено в момент, когато сме заслужили достатъчно внимание. И ето как се роди идеята.
Да оставим настрана традицията да се дават награди. Всеки автор добре знае какво означава писането и коя всъщност е най-голямата награда за него. Все пак има моменти, когато словото наистина се оказва мисия“.
И пак според организаторите, „после идва интересното“ – победителите ще трябва да намерят училищна или читалищна библиотека, творчески кръжоци или празни етажерки за книги в някоя планинска хижа, читалня в село или град, заведение и другаде, където да дарят определен брой книги на съвременни български автори (издадени след 1989 г.).
Печелившият проект за Варненската библиотека. Победителите в конкурса биха могли да дарят книга и на нея, но по-добре да не чакат осъществяването на победилия проект. Снимка : Дарик радио – Варна.
Ясно е, че целта на цялото упражнение е да се привлече внимание към съвременната българска литература, която определено не може да се издържа от какъвто и да е награден фонд. Но, според организаторите, тя „може да бъде забелязана, тъй като от години тя си остава с най-силно подчертан акцент в областта на духовността. Спечелилите ще бъдат нейни говорители“.
Слава Богу, варненското Общество на писателите нямало намерение да остави своите лауреати сами да се справят с дарителската задача, а щяло да им помогне с кампания за набиране на книги от съвременни български автори. (Авторите не уточняват, дали всички книги на хора, имащи се за съвременни български автори могат да се използуват в кампанията, но явно нещата са оставени на добрия вкус на доброволните участници в начинанието).
Все пак, за да има и някаква персонална полза от участието им за отличените автори, Обществото на писателите щяло да ги покани на литературно четене, където те да представят своите творби и цялостно творчество. Мястото подлежи на допълнително уточняване.
Обществото на писателите – Варна е убедено, че ще има много участници в конкурса и от сега им желае успех!


description: ПАНТА РЕЙ - ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Шалом обвини вестник 24 часа в пронацизъм

maintext:
Постинг
08.10.2013 23:16 - Шалом обвини вестник 24 часа в пронацизъм
Председателят на ОЕБ „Шалом“ Максим Бенвенисти, изпрати писмо до редакцията на вестник „24 часа“ по повод на статия, „създаваща внушения, популяризираща неверни твърдения и манипулации и опит да се реабилитира една неонацистка и неохитлеристка организация – Съюзът на българските национални легиони“Според лидера на ОЕБ „Шалом“, Съюзът е подкрепял Законът за защита на нацията и антиеврейското законодателство в Царство България, довели до жестоки репресии над българските евреи. Писмото е адресирано до г-жа Венелина Гочева – председател на борда на „ПРО НЮЗ БЪЛГАРИЯ“ АД и до г-н Борислав Зюмбюлев – главен редактор на Вестник „24 часа“.
Мнението на Дянко Марков за СБНЛ скара г-жа Венелина Гочева и г-н Максим Бенвенисти. ОЕБ „Шалом“ обвини вестник 24 часа в реабилитиране на пронацистки организации в Царство България. Снимки: Вестник „24 часа“ и пресцентър на ОЕБ „Шалом“.
Ето и пълния текст на писмото:
Уважаема г-жо Гочева, Уважаеми г-н Зюмбюлев,
Във връзка с публикациите на журналиста Пенчо Ковачев във печатното и интернет издание на вестник „24 часа” от 21 септември 2013 г., озаглавени „Дянко Марков: Легионерите са националисти, а не фашисти” Организация на евреите в България „Шалом” изразява своето несъгласие и възмущение от опита на журналиста чрез заглавието и спомените на един легионер да манипулира българската общественост и да създаде неверни внушения. С тази публикация се прави опит да се реабилитира Съюзът на българските национални легиони – една пронацистка и прохитлеристка организация, която признава и подкрепя Закона за защита на нацията и антиеврейското законодателство в България, довели до жестоки репресии над българските евреи.
Изненадани сме, че една сериозна медия като вестник «24 часа» допуска да се представят неверни факти и лъжи. Има многобройни документи, които доказват пронацистката дейност на Съюза на българските национални легиони:
Символите на организацията - емблемата на организацията е стилизирана реплика на знака на СС, а символът на младежката организация включва свастика. Корицата на програмата на Съюза на младежките национални легиони е красноречива – в краката на българския лъв също е поставена свастика. Легионерите демонстрират силата и решимостта си с нацисткия поздрав – изпъната ръка за поздрав „Хайл Хитлер”. Лозунгът, който обединява членовете на организацията, е ксенофобски – „България на Българите” – призовава всички чужденци и етнически малцинства да бъдат отстранени от България.
Лидерите на легионерите Иван Дочев и о.з. ген. Никола Жеков посещават Германия през 1934 г., където изучават работата на „Хитлерюгенд” и водят разговори с водача на германските студенти хитлеристи д-р Шабел. Удостоени са и с „честта” да се срещнат с Хитлер, Розенберг и с други високопоставени нацисти. Получават не само морална, но и материална подкрепа. Целта на българските легионери е България да се превърне в „Прусия на Балканите”.
В книгата си „Кои сме ние и за какво се борим” (1938 г.) Иван Дочев изказва възхищението си от Хитлер и Мусолини и сочи техния път за пример. Развоят на международните събития в навечерието и по време на Втората световна война удвояват тяхната инициативност в начертаната посока – създават бойни групи, изпълняват бойни задачи, вземат участие в организирането на акции от масов и частен характер. Легионерите подкрепят Закона за защита на нацията и антиеврейското законодателство.” Очевидци си спомнят как след влизането на германските войски в България легионерите са марширували с хитлеристки униформи и публично са приветствали фюрера.
Като кмет на Силистра в периода 1940-1941 г. водачът на легионерите Иван Дочев е регионален представител на Комисарството по еврейските въпроси, което в периода на действие на антиеврейското законодателство има за цел „да реши окончателно еврейския въпрос”. Факт е, че евреите в България са подложени на репресии, а 11343 евреи от Гърция и Югославия загиват в нацистките лагери на смъртта.
В края на 70-те години на миналия век, дейноста на легионерите в България и техния водач Иван Дочев са били разследвани в продължение на няколко години от Службата за специални разследвания към криминалната секция на Министерство на правосъдието на САЩ. Иван Дочев е заподозрян в нацистки военни престъпления. „Събрани са сведения и документи за престъпната дейност на лицето Иван Дочев в периода 1930-1941 г. Тази организация (Съюзът на българските национални легиони) е защитавала репресиите срещу българските евреи”, пише в писмото си г-н Нийл М. Шер, директор на американската служба за специални разследвания.
„ Към „достойнствата” на Иван Дочев могат да бъдат прибавени още: свързва дейността на „Легиона” с Гестапо, поддържа най-тесни връзки с Бекерле и Делиус, създава бойни групи, по-късно превърнати в щурмови отряди от типа на СС, създава нака наречените структури: ЕК (Екзекутивен комитет) за физическо насилие и АДИ (Антидържавни идеи), което изпълнява полицейски и шпионски функции”.
На 2 декември 1981 г. в писмо до Фил Шефлер, полицейската служба на Община Стафорд, Щата Ню Джърси, пише: „Г-н Дочев е основател и лидер на Българските национални младежки легиони, които са били фашистка организация, пронацистки настроена, която в периода на 30-те години е участвала в антисемитски дейности. Чрез по-нататъшни изследвания открихме, че през 1943 г. в Русе г-н Иван Дочев е бил представител на Комисарството по еврейските въпроси (КЕВ), което е участвало в конфискацията, гетоизацията и депортацията на бедните еврейски души от този регион”.
През 1992 г. в писмо на Консисторията до председателя на Народното събрание Стефан Савов пише: „Ние не можем да простим на озверелите щурмоваци, на ратниците, на легионерите на Иван Дочев, бранниците, активистите на организации като „Хан Крум” и „Отец Паисий”, които тероризираха нашите бащи и майки и по-възрастните от нас, трошеха прозорците ни, грабеха имуществото ни”.
Това са само част от безспорните доказателства за профашистките и антисемитски дейности на Съюза на българските национални легиони и техните водачи.
Медиите имат отговорност към българското общество и силно влияние чрез информацията, която разпространяват формират мнения и нагласи. Манипулацията и внушенията, които прави авторът на материала, са недопустими за България, Европа и демократичния свят.
Надяваме се, че ще проявите отговорност към аудиторията си, ще вземете необходимите мерки и ще представите достоверно историческите факти и няма да пропагандирате дейността на пронацистки организации, които са допринесли за страданията на българските евреи по време на прилагането на антиеврейските закони в Царство България.
С уважение, Максим Бенвенисти, Председател на ОЕБ „ШАЛОМ”
Гр. София, 1 октомври 2013 г.
Публикуваме текста във вида в който е поместен в сайта на ОЕБ „Шалом“: http://shalompr.org/oeb-shalom-sreschu-propagandata-na-pronacistki-organizacii Случаят изисква да се подчертае, че обществеността у нас става все по НЕ информирана за обстоятелствата около приемането на антиеврейското законодателство в България, около неговите разпоредби и последиците от него. От друга страна, прави странно впечатление, че в „йерархията“ на организациите застанали на анти-еврейски позиции през 30-те и 40-те години на миналия, която Представителите на ОЕБ „Шалом“ подреждат практически липсва противник номер едно на българските евреи - Съюзът на ратниците за напредък на българщината.
Далече сме от мисълта да даваме препоръки на г-н Бенвенисти кого да заклeймява и кои организации да смята за проводници на нацистката расова теория, но е факт, че в писмото до г-жа Венелина Гочева и г-н Зюмбюлев се инкриминират организации, които са били с несравнимо по-умерена позиция спрямо евреите в сравнение с „ратниците“, като да речем Съюзът „Отец Паисий“. По непонятни причини, Съюзът на ратниците за напредъка на българщината е далече от фокуса на общественото внимание и от любопитството на журналистите. Дори професионалните историци, които през последното десетилетие се занимават с националистическите организации в България между Първата и Втората световна война, не се задълбочават особено много в проблематиката на ратниците.
Всъщност, точно „ратниците“ са на официални анти-еврейски идеологически позиции, които са възможно най-близки до доктрината и практиката на националсоциалистите. Точно от редовете на „ратниците“ идва Петър Габровски – човекът, който е министър на вътрешните работи на Царство България по време на най-тежкия натиск, оказван върху евреите. Точно ратниците, подобно на националсоциалстите се опитват да „изземат терена“ на комунистите, възприемайки тяхната символика и претендирайки да са истинските представители на работничеството в България.
Действително, пълната емблема на ратниците, включва сърп и чук на фона на така нареченото „прабългарско слънце“ - кръг с кръст в него. Ратниците носят червени ризи и агитират сред работниците, които смятат за своя естествена „таргет група“. Всъщност, най-голямото приближаване на Съюза на българските национални легиони към открития антисемитизъм идва след смъртта на Цар Борис Трети, когато СБНЛ се обединява официално с „ратниците“.


description: ПАНТА РЕЙ - ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Живеем при висока степен на неопределеност

maintext:
Постинг
18.10.2015 02:14 - Живеем при висока степен на неопределеност
Времето си минава, животът си тече, а аз доживях да ме интервюират в издания където общо взето не се изявяват младежи ... От месец август насам, моя милост цъфна на страниците първо на „Жълт Труд”, а след това и на ... „Над 55”. Така де, през ноември ще стана на 53 години, ама вече си изглеждам съвсем за категорията на „най-зрялата възраст”.
Преди време (още по Тошо Тошево време ...) някой (вероятно самият Тошо Тошев) беше наложил забрана да се появявам на различните „Трудови” страници, нзависимо че в още по-праисторически времена съм имал прекрасни отношения с журналисти от редакцията на „Труд-овете”. Вярно, това беше в края на миналия век (1995 – 1996 г), преди „Труд-овете” да станат собственост на ВАЦ ...
Сега, „гледай ти, гледай ти” (както беше написано в една детска книжка) бях потърсен за интервю в „Жълт Труд”. Поканата дойде чрез устата на Петя Александрова, а на толкова талантлива писателка нямаше как да откажа. Освен всичко друго (под всичко друго се разбира старото ни познанство и приятелство, Петя Александрова е и много талантлина детска писателка, а аз всяка вечер чета книжки на шест годишния си син и съм й много благодарян за всичко, което е написала и слава Богу - публикувала ...
Интервюто беше публикувано в средата на август тази година ( и даже анонсирано от първа страница, „гледай ти, гледай ти”) и се надявам, че няма да накърня търговските интереси на вестника, като го публикувам в блога си. Трябва да се напарвят две уточнения.
Първо, публикувам интервюто с оригиналното заглавие, което беше предложено от Петя Александрова. В интерес на истината, текстът на интервюто беше предаден във вестника много добросъвестно, но заглавието не беше много за пред хора. В такива случаи, в някои издания слагат звездичка и пишат, че „заглавието е на редакцията”. Затова представям пълния текст на интервюто (във вестника то излезе с наистина незначителни съкращения) с оригиналното му заглавие и подзаглавие. Изявите ми във водещ пенсионерски вестник ще оставя за следващ постинг. И така:
ТЕОДОР ДЕЧЕВ: ЖИВЕЕМ ПРИ ВИСОКА СТЕПЕН НА НЕОПРЕЛЕНОСТ !
Според социолога, възстановяването на трипартизма е едно от най-хубавите неща след Десети ноември
Напоследък, по разни поводи, си непрекъснато „във вихъра на танца“, последния път заради организирания протест срещу повишаването на цената на тока за индустрията. Не ти ли омръзна да си все в конфронтационни ситуации?
По природа съм човек склонен към компромиси. Сговорчив човек, така да се каже. Но наистина нашата българска реалност многократно ме е изправяла пред ситуации, когато и аз и съмишлениците ми сме били остро провокирани от нежеланието на отсрещната страна да работи за компромис. На мен не ми доставя никакво удоволствие да нападам когото и да било, но често обстоятелствата не дават друга алтернатива.
Днес ти работиш в Асоциацията на индустриалния капитал в България (АИКБ) – една от четирите представителни работодателски организации в България. Хората обаче те помнят и като лице на Съюза за стопанска инициатива (ССИ) и като заместник председател на БСДП и близък до Петър Дертлиев. Какво се променя непрекъснато през годините у теб?
По-лесно ми е да кажа какво не се е променило. Не се е променило убеждението ми, че проблемите на обществото се решават най-добре с диалог, с преговори, с отчитане на интересите на максимален брой социални групи (имам пред вид точно социални групи, а не лобистки кръжоци …), с това, което се нарича „социален диалог“. Преди Десети ноември партийните агитпропчици наричаха този подход с погнуса „класово сътрудничество“ и „социалдемократически опортюнизъм“. С този диалогичен социалдемократически опортюнизъм се занимавам непрекъснато, официално и институционално от 1998 г., когато станах заместник министър на труда в правителството на Иван Костов. Не съм престанал до сега.
Бил съм и от трите страни на така наречения „трипартизъм“ – тристранното сътрудничество. Представлявал съм държавата, бил съм известно време съветник на покойния д-р Желязко Христов, продължително време пребивавам и в работодателската квота. От друга страна, колкото повече време минава, толкова повече у мен изчезва убеждението, че „това“ или „онова“ може да се реши „просто“. Нещата съвсем не са прости и когато ни убеждават в елементарността на „това“ или на „онова“, трябва да бъдем внимателни и скептични. Живеем в обстановка на това, което учените наричат „висока степен на неопределеност“. Обществените процеси са много сложни, пак на езика на учените – „нелинейни“. Нито поведението на хората като цяло, нито икономическите процеси, особено в глобален план се подчиняват на „простото тройно правило“.
Смяташ ли, че т.н „тристранно сътрудничество“ наистина може да помогне с нещо за развитието на икономиката и на обществото ?
В цивилизованите държави тристранното сътрудничество между работодатели, синдикати и държава е в основата на тяхното благоденствие. Мога да дам десетки примери на съвсем практически действия, извършени в този формат, които са допринесли в огромна степен за решаването на отделни тежки проблеми, както и за общественото развитие като цяло. Съвсем наскоро публикувах една отдавна подготвяна от мен книга (Индустриални отношения и сигурност – част първа. “Социални концесии“ в колективното договаряне, Изд.: ВУСИ – Пловдив, „Д-Арт“ - София, 2015 г.), в която съм дал голям брой примери как във водещи компании, работодатели и профсъюзи постигат договорености, с които запазват работни места в кризисни ситуации.
Страните правят отстъпки в двете посоки – работодателите гарантират работните места, работниците се отказват от някои свои бонуси и финансови привилегии и в крайна сметка много остри ситуации силно се смекчават. Когато се правят подобни споразумения като това, страните се договарят не само колко пари ще се икономисат срещу запазването на работните места, но и за какво ще се използуват те.
Какво имаш предвид?
Парите се харчат не за лукс, а за развойна дейност, за разработване на нови продукти, за професионална квалификация…. В страните от „Стара Европа“, за които, разбира се, става дума, има много висока култура и традиция на диалога. Страните си имат доверие и го скрепяват с много конкретни, детайлни договорки. Ние сме орисани да се учим от този подход и от този стил и да се опитваме да правим подобни неща на българска почва.
Възможно ли е това у нас? Хората не вярват много на профсъюзите и хич не обичат работодателите си ?
Да, у нас може да чуете хиляди отрицателни отзиви за профсъюзите, но те се правят най-вече от хора, които по принцип не членуват в такива организации. Такива оценки правят и самонаети хора и много от държавните служители. Организираните работници и служители в частния и в държавния сектор са на друго мнение. Всъщност, първият колективен трудов договор в България е подписан ако не греша през 1905 година от профсъюза на типографските работници и техните „господари“ – сиреч работодатели. През 1907 година с княжески указ е създадена Главната инспекция по труда.
България е била сред едни от най-дейните членки на Международната организация по труда между двете войни, с много добронамерена и премерена ратификационна политика по отношение на международните трудови стандарти – конвенциите, които МОТ приема. Малко хора знаят, че повсеместното въвеждане на осемчасовия работен ден е част от заложеното в мирните договори след Първата световна война. България реагира почти светкавично на тези клаузи на Версайската договорна система и веднага въвежда осем часовия работен ден по инициатива на тогавашния министър на промишлеността, търговията и труда – Янко Сакъзов, всепризнат лидер на българските социалдемократи.
Искаш да кажеш, че все пак е имало някаква полза от Ньойския договор ?
За българите договорът от Ньойи сюр Сен, наричан популярно „Ньойски“ е символ на национална катастрофа, на загубата на излаза на Бяло море, на Македония и на Западните покрайнини. Но извън тази безспорна историческа драма, в договорите от Версайската система е имало много сериозни замисли за опазване на социалния мир, като защита на международния мир. Това довежда до създаването на Международната организация по труда (МОТ) и до приемането на много голям обем международни трудови стандарти – конвенциите и препоръките на МОТ. Всъщност, по ирония на съдбата точно установяването на тоталитарния режим в България в много голяма степен пресича тази традиция на социален диалог и тристранно сътрудничество.
Защо, нали при социализма грижата за човека беше над всичко ?
Да, и човекът беше известен поименно. Но ако се абстрахираме от шегите и вицовете от серията „Златна решетка“, трябва да отчетем простия факт, че при социализма работодателите като категория бяха изчезнали. Държавата се беше превърнала във всемогъщ, „омнипотентен“, почти сто процентов работодател. Триъгълникът на тристранното сътрудничество, работодатели – синдикати – държава се беше изродил в отсечка. Отсечката „държава - профсъюзи“. В тази отсечка на профсъюзите се падаше честта да бъдат „трансмисия, която да довежда до масите волята на партията“.
Последното е съвсем точен цитат от речите на поредица комунистически вождове пред конгресите на профсъюзите. Това беше хем ясна формулировка, хем нещо като заклинание ... Затова, едно от най-хубавите неща, които се случиха след Десети ноември 1989 г. беше възстановяването на тристранното сътрудничество.
Не ти ли се струва, че има нещо нередно в това наше тристранно сътрудничество? Последният случай - работодатели и синдикати отново излизате с обща позиция във връзка с цената на тока за индустрията! Това нормално ли е - синдикати и работодатели да са с толкова близки възгледи ? Кой на кого угажда ?
В най-новата история на България такива случаи са не един и два. При неадекватно поведение на някоя от трите власти или пък при подобно държане на независим регулаторен орган, какъвто е към този момент случаят с цената на тока за индустрията, съюзяването на синдикатите и на работодателите е повече от естествено.
Протестът на работодатели и синдикати срещу цената на токаза индустрията. Аз съм сговорчив човек, но борбата срещу глупостта трябва да се води дори и с ... тъпани. Снимка: Електронно издание на Списание: „Клуб Z”, http://clubz.bg/23984-koj_procentite_sgreshi_pita_protest_za_toka_snimki
Какво разбираш под „неадекватно поведение“ ?
Както е известно, в системата на енергетиката се е натрупал огромен дефицит и той трябва да бъде „запушен“ по някакъв, възможно най-разумен начин. От КЕВР (независимият регулатор) предложиха тази „дупка“, предизвикана най-вече от разходите за покриване на изкупуването на електроенергията с преференциални цени – от ВЕИ и двете ТЕЦ – Марица Изток 1 и 3, да се покрие с ценова добавка „Отговорност към обществото“. Тази добавка трябваше да се повиши със 120 процента за индустрията, което значи 20 на сто увеличение за промишления ток. Което е шок за цялата промишленост.
Можем ли да обвиняваме регулатора в злонамереност ?
В злонамереност – едва ли. В търсене на лесни решения и в интелектуален мързел – да. Работодателите се втурнаха, посочиха всевъзможни резерви в системата на енергетиката, посочиха и откровено криминални практики, които трябва да се пресекат, преди да се говори за вдигане на цената на тока. Организираха и един протест, като така се стигна до едномесечното отлагане на екзекуцията на промишлеността с новата цена.
За жалост възникна необходимост от втори протест на работодателите, тъй като по изключително грозен и циничен начин бяха провалени усилията на четирите национално представителни организации да помогнат да не се стига до драстично увеличаване на ценовата добавка „Отговорност към обществото“ и съответно на цената на тока за индустрията.
Бяха водени интензивни преговори, бяха открити възможности и резерви, но тези средства бяха в буквалния смисъл на думата „откраднати в последния момент“ в Народното събрание.
Откраднати? Не звучи ли твърде кавгаджийски това?
Да, откраднати от една нова - стара лобистка група, която този път работеше за тези, които искат да получат привилегировани изкупни цени за производството на електроенергия от биомаса. Откритите резерви бяха „изядени“ този път за привилегиите на производителите на ток от биомаса. Нищо против зелената енергия, но не в такава икономическа интерпретация. В такава ситуация нямаше как работодателите и синдикатите да не се съюзят, защото разрушаването на индустрията е еднакво тежка катастрофа и за едните и за другите.
Визитна картичка:
Теодор Дечев, директор „Индустриални политики“ в АИКБ
е завършил ВИАС през 1984 г. През 2003 година получава магистърска степен по политология в СУ „Св. Климент Охридски“. От 2005 до 2007 г. е докторант на свободна подготовка в Института по социология при БАН. От 2007 г. е доктор по социология.
От 1993 до 1997 година е главен редактор на вестник „Свободен народ“. От 1994 до 1997 и от 1998 до 2003 г. е заместник председател на БСДП.
От 1998 до 2001 година е заместник министър на труда и социалната политика с ресор индустриални отношения. В периода 2001 – 2002 г. е съветник на председателя на КНСБ. През 2002 – 2003 г. е експерт на Европейската комисия по въпросите на социалния диалог.
В периода 2003 – 2005 г. е член на Икономическия и социален съвет на Р. България. През 2003 – 2010 г. е заместник председател на Съюза за стопанска инициатива (ССИ) и председател на Съвета на браншовите организации при ССИ. От 2010 до 2012 г. е председател на ССИ. От 28 януари 2012 г. е почетен председател на ССИ. В периода 2003 – 2012 година е член на Националния съвет за тристранно сътрудничество (НСТС).
От месец юни 2014 година до днес е директор „Индустриални политики“ в Асоциацията на индустриалния капитал в България (АИКБ).
Автор е на около четиридесет научни публикации в областта на строителните конструкции и на повече от двадесет и пет в областта на социологията, индустриалните отношения и политологията.
Член е на Българската асоциация за политически науки (БАПН). Член е на Международната асоциация по отношения в областта на труда и заетостта (International Labour and Employment Relations Association - ILERA), доскорошната Международна асоциация по индустриални отношения (International Industrial Relations Association – IIRA). Член на Камарата на инженерите в инвестиционното проектиране.
Титуляр на дисциплината „Трудови конфликти и индустриални отношения“ в бакалавърска и магистърска програма на Нов Български Университет. Води лекционен курс по етносоциология в Университета за национално и световно стопанство (УНСС) и също така преподава там социология на български и на английски език.


description: ПАНТА РЕЙ - ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Износът на сушени плодове и зеленчуци за Русия не зависи нито от АЕЦ Белене, нито от евразийския съюз

title: ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Износът на сушени плодове и зеленчуци за Русия не зависи нито от АЕЦ Белене, нито от евразий...

maintext:
Постинг
16.11.2013 23:19 - Износът на сушени плодове и зеленчуци за Русия не зависи нито от АЕЦ Белене, нито от евразийския съюз
Руски търговци преоткриват българските сушени храни с помощта на Асоциация „Български пипер“. Държавата трябва да помогне за превръщането на един милион руски туристи в рекламни агенти на българските храни
Неотдавна в Асоциация „Български пипер“ беше получено писмо от руски бизнесмен, захванал се с нелеката но може би благодарна задача да търгува с български сушени плодове и зеленчуци. Темата за връщането на българските стоки на руския пазар е любимо занимание на домораслите ни политици. Тя е и централна във всякакви препирни в Интернет. Никой обаче за сега не дава разумни предложения как да се осъществи това връщане. Преобладават вайкането по миналото, обвиненията в една или друга посока и ... пълната липса на идея какво да се прави или по руски - „что делать“.
По-долу привеждаме пълния текст на писмото на С. Медведев от компанията „Мосстрийм“, която е започнала да разработва руския пазар за завръщането на българските сушени плодове и зеленчуци. Както ще видим от текста, руският предприемач дава съвсем прости и практически предложения, които не включват никакви политически, геополитически или глобално – стратегически условия. Оказва се, че завръщането на произведенията на българското земеделие и хранително – вкусова промишленост в Русия не се обвързва нито с АЕЦ „Белене“, нито с „Южен поток“, а най-малко с нефтопровода „Бургас – Александруполис“. Хората искат съвсем други неща. Прочетете сами:
Уважаеми господин Василев!
Позволете да поднеса моята голяма благодарност за Вашето съдействие при търсенето на потенциални производители на сушени плодове и особено на български пипери. Изразявам моята признателност и за професионалната консултация за пазара на сушени плодове в България.
За мен е откритие, че в не много голяма страна като България има увлечени от работата си ентусиасти, които се стремят да обединят съотечествениците си в Асоциации, заради тяхното общо благо.
Аз избрах съвсем не прост път – да развивам бизнес в братска България и у мен се поражда оптимизъм, че съм приятел с такива бизнесмени последдователи на своето дело като Вас.
През тази година аз ще успея да реализирам не чак толкова много сушени продукти – дотолкова, доколкото за руския пазар това е нещо ново, нов продукт. Но ние смятаме да осъществим някои търговско – маркетингови действия, за да „развиваме потребителя“ и да го приучваме към забравеното разнообразие на сушените плодове в студеното време. За Русия това е важно.
Популяризацията е скъпо занимание и отнема доста години. За мен ще бъде трудно да решавам тази задача сам. Очаквам, че Вашият авторитет, осведоменост, поглед към руския пазар (Вие често идвате в Русия и знаете какво представлява стелажът на руския супермаркет) ще ми помогнат за да бъде преодоляно съществуващото известно неразбиране от страна на Българските производители на специфичните особености и на младостта на руския пазар на пакетирани сушени плодове и зеленчуци, особено на домати и на български чушки.
Смятам, че част от Вашата работа може да стане, а и трябва да стане разпространяването на информация за това, че:
Съществува руски пазар за плодове и зеленчуци. В момента този пазар е ориентиран силно към Италия и ще са необходими усилия за да се отвоюват предишните позиции на българските продукти в руските магазини и супермаркети.
Съществува потенциал за пласиране на продукцията на българските производители в Русия, при положение, че има 400 000 жилища в българия с руско присъствие, а страната Ви се посещава от 1000000 руски туристи годишно. Тези 400 000 плюс един милион са Ваши потенциални и много лоялни съюзници на руския пазар.
С уважение:
Медведев С.
МОССТРИЙМ
Традиционните български сушени пипери предизвикват не само кулинарен, но и бизнес апетит у руските търговци. Снимка: Георги Василев – Асоциация „Български пипер“.
Първото заключение до което можем да стигнем веднага, прочитайки писмото е, че сдружаването на българските предприемачи не е празна кауза, а крайно наложително действие. Както се вижда, Асоциация „Български пипер“ е приятната изненада, която българската бизнес реалност е поднесла на руския контрагент, който се опитва да се ориентира на наша родна почва. Без съмнение и други такива браншови организаци играят подобна полезна роля, макар че обществото и предприемачите са доста инертни точно по въпроса за сдружаването и защитата на общите си права.
Тук е мястото да се напомни за изключително навременния призив на Асоциация „Български пипер“ за създаване на организации на производителите от европейски тип, която би могла да позиционира дребните производители на пазара по качествено нов начин:
http://www.svobodennarod.com/bussiens/2964-nad-60-protzenta-ot-rekoltata-ot-piper-e-unishtozhena-prez-poslednata-sedmitza.html
От друга страна, виждаме, че руският търговец иска единствено нашите производители да се информират и съобразят в някаква степен с изискванията на руския пазар. Може да се предполага, че „полицата в руския супермаркет“ има своите изисквания към грамажа на отделните расфасовки, към вида на опаковката, а защо не и към търговските марки, с които ще се излезе на руския пазар.
Тук ролята на браншовите организации е незаменима, защото точно те и никой друг, могат да информират и членовете си и целите общности на производители на плодове и зеленчуци, в това число – на сушени такива, как трябва да се подготвя стоката за да бъде адекватна за руския пазар. Става дума за възможността на браншовиците да доведат до очите и ушите на своите членове „ноу хау“ от първоизвора, което на практика е от решаващо значение за да се пласира иначе много качествена стока.
Не трябва да забравяме, че живеем в информационно общество и земеделската продукция не е извън „икономиката на знанието“. Въпросът не е само в качествата на българските сушени плодове и зеленчуци – руският търговец ги е оценил и иска да ги предлага на руския пазар. Въпросът е, че руските потребители, като всички потребители имат своите изисквания, а ако щете и капризи. Удовлетворяването на тези изисквания и капризи е пътяут към скок в продажбите. А знанието за тези изисквания и капризи минава през компетентните лица – руските търговци и „мърчандайзъри“ и през българските разпространители на полезната информация и ноу-хау – браншовите асоциации. В тази схема, място за „сам юнак на коня“ като че ли няма ...
От писмото на г-н Медведев се разбира, че на руският пазар на плодове и зеленчуци има мощно италианско присъствие. Излишно е да обясняваме италианската традиция в това производство. Излишно е да обясняваме, и традицията на финансиране и кредитиране на италианските производители, какви са техните субсидии и какви са лихвените нива по техните кредити. Най-общо казано, в Италия 3 процента лихва по кредит за земеделски производител или животновъд е много висока лихва.
Нашите производители не могат да очакват особено подобряване по тези показатели, особено що се отнася до кредитирането. Браншовите асоциации успяват да „отвоюват“ по нещо в сферата на субсидиите, но самия факт, че използувам термин като „отвоюване“, говори че не става дума за някакви съвместни успоредни усилия на държава и производители (модерно стана да се казва „кохерентни“), а за родни пазарлъци в не най-добронамерена възможна среда.
Затова, трябва да се разчита на всяка възможност за използуване на някакво ключово „ноу-хау“, на някакво познание, което конкуренцията не притежава. Надеждата, че руските потребители имат някакво носталгично и сантиментално отношение към българските стоки не може да ни топли до безкрайност. На руския пазар отдавна потребители са поколения, които не знаят поговорката „курица не птица, а Болгария не заграница“. За тези потребители ние трябва да се вслушваме в съветите на хора като търговеца г-н С. Медведев, който разчита, че българските браншови организации ще информират българските производители и доставчици за някои императивни изисквания на „полицата в руския супермаркет“.
Г-н Медведев ни напомня, че руският туристически поток в България се състои от хора, всеки от които може да се превърне в безплатен рекламен агент на българските храни в Русия. Точно тук обаче е необходима помощта на българската държава, за да бъдат тези един милион души обект на деликатно внимание и на целенасочена реклама. Ако някой в държавната администрация се чуди, какво да се направи в тази посока – има кой да им даде не само идеи, но и някои готови рецепти. Точно тук е мястото за „рекламни иновации“, иначе казано – за нововъведения при представянето на нашите хранителни стоки пред руските потребители.
В момента държавата се чуди как да се справи с последиците от така наречения „алкохолен туризъм“ в България. Това е тежък проблем, който се натрупа през годините и тепърва ще плащаме лихвите по собственото ни нехайство и безгрижие. Руските туристи обаче не са част от този проблем. Въпреки устойчивите стереотипи, които битуват в съзнанието на българите, руските туристи в България идват точно за получаване на качествена туристическа услуга, а съвсем не за безпаметно пиянство.
Така че, точно добре организираните дегустации и посещения на интересни места, свързани с „култови“ български храни, могат и трябва да бъдат част от предлаганата им програма, от българския туристически продукт. И тук освен производителите и браншовиците, ролята на държавата е безспорна. Или ще има взаимодействие между държава и браншове или ще си останем само с кореспонденцията с г-н Медведев и с добрите намерения. Просто няма място за клинчене ...
Както вече се каза, за да се продават сушени чушки в Москва, не са необходими „високи държавни съображения“, правилен „цивилизационен избор“, „евразийско сътрудничество“ и прочее високопарни словоизвержения. Необходимо е едно прагматично отношение към възможността да се върнем на руския пазар с акъл, а не с ангажименти в сферата на геостратегията и геоикономиката.


description: ПАНТА РЕЙ - ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Явор Куюмджиев подготвя всеобщо отопление на страната с дърва

maintext:
Постинг
19.09.2013 22:10 - Явор Куюмджиев подготвя всеобщо отопление на страната с дърва
От изявленията на народния представител от „Коалция за България“, излиза че всеки сигнал за съмнение за нередност е равносилен на констатирано нарушение и саботаж на управлението
В края на миналата седмица, народният представител от „Коалиция за България“ Явор Куюмджиев, изложи позициите си по актуалните проблеми на политиката и икономиката пред журналистката Клара Маринова в ефира на „Радио К2”. Екипът на радиото разпространи подробен „конспект“ на разговора. Това ни дава възможност възгледите на г-н Куюмджиев да бъдат предадени без изкривяване и съответно – коментирани.
Според г-н Явор Куюмджиев, темата за енергетиката е много важна за всички български граждани и това че от „Коалиция за България“ са се захванали с нея още от първия ден на парламента показва, че те не са там заради някакви лични материални облаги, а се опитват да направят нещо за българските граждани. Според него, това се вижда, защото цената на тока е паднала с пет процента, постигнат е чисто нов баланс на енергийната система и по този начин са нарушени интересите на енергийната мафия, които са изсмуквали стотици милиони от системата .
Както вече съм заявявал, някои от усилията на правителството – най-вече преговорите за намаляване на изкупната цена на електроенергията от двете топлоцентрали в „Марица Изток“, познати на публиката като „американски“ - „ AES Гълъбово“ и „Марица Изток 3“, заслужава подкрепа и одобрение. Г-н Куюмджиев обаче би трявало да ни спести поне част от гръмкоречията си, защото все още не сме чули да се прави нeщо срещу ограбването на дружествата в българската енерегтика от страна на изкуствената, дублираща и в крайна сметка – паразитна структура, наречена Български енергиен холдинг – БЕХ. (Защо съм толкова враждебен към БЕХ, вижте примерно в: ДАНС – БНТ – БЕХ. А трябва ли ни БЕХ? http://www.svobodennarod.com/underground/756-dans-bnt-beh-tryabva-li-ni-beh.html от 20 юни 2013 г. ).
Не сме чули и смислено обяснение за назначаването на печално известният г-н Георги Христозов в ръководството на БЕХ. Вероятно назначаването на човек, за когото достъпът до класифицирана информация и уважението към правилата в системата на националната сигурност са незначителни подробности е много тежък, почти убийствен удар по енергийната мафия ... ( Защо си позволявам да иронизирам назначението на г-н Георги Петков Христозов на фона на триумфалните комюникета на г-н Куюмджиев от фронта на борбата с енергийната мафия, вижте тук: http://www.svobodennarod.com/underground/756-dans-bnt-beh-tryabva-li-ni-beh.html ).
Г-н Куюмджиев не обръща внимание на тези проблеми. Той предпочита да е последователен в търсенето на врагове и саботьори. Запитан за новите сметки за ток, в които цената на тока е намалена с пет процента, но има оплаквания, че пак били високи, депутатът от „Коалиция за България“ веднага открива потенциален враг, пък макар и без партиен билет.
Сп оред г-н Явор Куюмджиев, едното възможно обяснение е по-високото потребление, но той не пропуска възможната конспирация. Той призовава, ( цитирам дословно Радио К2 ) „всички граждани, които имат някакви съмнения, да изпращат своите сигнали в комисията по енергетика в парламента. Ако се окаже, че това е системно нарушение, то значи става въпрос за грубо нарушение на закона, а дори и опит за саботаж на управлението от страна на ЕРП – тата“ .
Излиза, че всеки сигнал за съмнение е равносилен на констатирано нарушение. Ако пък съмненията са повече на брой, можем да ги обявим за системно нарушение и да обвиним трите електроразпределителни монопола в „опит за саботаж на управлението“. Вероятно, г-н Куюмджиев е искал да каже друго и в доста по-друг смисъл, но се е получило гореизложеното. А то, без да искам по какъвто и да е начин да обиждам народния представител, говори за стил на изразяване, който хората наричат „говорене на ангро“.
Г-н Явор Куюмджиев - народен представител от "Коалиция за България". Снимка: Агенция "КРОСС" - www.cross.bg
Не е никаква тайна, че подписът ми стои под сигнал срещу ЕРП, осъдено заради този сигнал на глоба от милион и осемстотин хиляди лева. (Виж в : “Свободен народ” закова „Енерго Про“. КЗК ги разпердушини, http://www.svobodennarod.com/underground/301-partiya-svoboden-narod-zakova-energo-pro-kzk-gi-razperdushini.html от 25 май 2013 г. ). Само преди няколко дни, точно в „Свободен народ online “, поставих и въпроса за недостатъчната яснота около различните цени на електроенергията при трите електроразпределителни дружества. ( Виж: EVN е с най-висока цена на тока, ЧЕЗ – с най-ниската, http://www.svobodennarod.com/views/2377-evn-e-s-nai-visoka-tzena-ta-toka-chez-s-nai-niskata.html от 10 септември 2013 г. ). далече съм от мисълта, че в ЕРП-тата денонощно мислят само за благото на потребителите, но мисля, че е крайно време политиците да си правят примитивен „пи ар“ чрез демонизацията им.
Този призив в особена степен се отнася до г-н Явор Куюмджиев. Ако в ЕРП-тата има саботьори на властта, противници на сегашното управление и изобщо – конспиратори и злодеи, то същите те, би трябвало да помислят за някаква награда за този хлевоуст народен представител. Особената риторика на г-н Куюмджиев буквално превръща в карикатура всякакви добри намерения на управляващото мнозинство и на правителството за по-добро регулиране на взаимоотношенията между естествените монополи и техните клиенти.
Човек от сърце се надява, че филипиките на г-н Явор Куюмджиев срещу ЕРП-тата не се дължат на някакво „обсесивно състояние“ или вманиачаване и че народният представител просто третира драгия слушател и още по-драгия избирател като кучето на Павлов. При великия физиолог схемата е била - „светва крушка и кучето започва да отделя слюнка“. При г-н Куюмджиев, схемата е „споменаваш ЕРП-тата и чакаш избирателите да залаят“. И разбира се, да повярват, че ти си непоколебим борец срещу монополите.
Наблюдавам внимателно словестната активност на г-н Куюмджиев (вижте примерно тук: Подходът „Куюмджиев – Панчев“ не носи нищо на управляващите http://www.svobodennarod.com/views/2277-podhodat-kuyumdzhev-panchev-ne-nosi-nishto-na-upravlyavashtite.html от 05 септември 2013 г. ). Все повече се убеждавам, че неговият подход нито ще свърши работа на управляващите, нито ще допринесе за борбата срещу злоупотребите с монополно положение. Все повече се убеждавам и в това, че неговата ялова атака срещу ЕРП-тата, които вече взимат „цели“ два процента и половина от всяка сметка, единствено отклонява вниманието от безобразията, случващи се с останалите 97 процента и половина.
Впрочем, г-н Куюмджиев дори не е забелязал новите издевателства на „Енерго Про“ срещу ВиК – Добрич, нито пък всеобщите вопли в Пловдив и Асеновград, че от EVN забравят да изпращат фактури на клиентите си .
Вместо това, поборникът срещу ЕРП-тата успокоява публиката, че парламентарното мнозинство ежеминутно мисли за наближаващата зима и от „Коалиция за България“ подготвят законопроект „с който да се улесни добивът и зареждането с дърва“ ! Така де, г-н Куюмджиев е изчислил, че „над шейсет процента от българите се отопляват с дърва“. Тук вече и съвсем не враждебната към управляващите Клара Маринова не издържа и спонтанно попита депутата не е ли връщане назад отоплението с дърва?
Бившият заместник-министър на икономиката хладнокръвно се съгласи със загрижеността на Клара Маринова и веднага изстреля, че „това е положението на нещата и не можем след четири години разруха да тръгнем бързо напред“. Така де, на Бойко Борисов социалистите му бяха виновни за всичко близо четири години, напълно нормално е Явор Куюмджиев да обяснява всичко с предишното управление поне четири месеца. Дори и всеобщото преминаване на дърва...
Озадачаващото е друго. На фона на съобщението, че ще се „улеснява“ отоплението с дърва, интервюираният народен представител защити партията си с репликата че, е „ смешно твърдението, че БСП защитават олигархията и мафията, защото досега никой не се е осмелил да вземе няколко стотин милиона от олигарсите и да намали цената на електроенергията, или да наруши интересите на дървената мафия“. Да оставим тока на мира за секунда и да попитаме: Не си ли спомня, г-н Куюмджиев, че отоплението с дърва ( подчертавам – говори се изрично за дърва, а не за въглища или за по-общото понятие - твърдо гориво ) е било и винаги е приоритет на коалиционния партньор на БСП – ДПС?. Какви още удари трябва да инкасират социалистите, за да престанат да угаждат сляпо на капризите на все пак младшия партньор в управляващата коалиция ?
Още по време на протестите срещу повишаването на акцизите на пропан – бутана през далечната 2003 г., депутатите от ДПС обясняваха чистосърдечно в кулоарите, че те се вълнуват само от отоплението с дърва. На въпроса, няма ли да им излиза скъпичко, депутатите срамежливо отговаряха: „Абе то, там където горските са наши, проблеми няма“.
Ентусиазираната подкрепа за насърчаването на отоплението с дърва, влиза в тежък конфликт с иначе правилното заявление на г-н Явор Куюмджиев, че „правителството работи с мандата на БСП и затова трябва да се съобразява с програмата на социалистите и с техните идеи и да ги реализира“. Как да хванем вяра, че „от „Коалиция за България“ ще изискват от всички министри да се съобразяват с техните идеи и предложения, след като всички знакови действия на мнозинството обслужваха интересите (за да не кажем капризите) на ДПС? В полза на последното твърдение, говорят всички скандални случки, за които говорим и пишем постоянно – от назначението на Делян Пеевски до лансирането на законопроект за улесняване на отоплението с дърва.
Е да, но за г-н Явор Куюмджиев „ако не е бил Делян Пеевски е щяло да се намери някакъв друг повод“ за да започне атаката срещу правителството. Ами да, то поводи не липсваха – и да назначиш сикаджия за шеф на полицията в Шумен и да назначиш персонаж като Георги Христозов в ръководството на БЕХ ... Излиза, че според идеолога на отоплението с дърва, когато си на власт може да правиш всякакви гафове. Защото колкото и да се стараеш да адекватно, опозицията все ще намери за какво да се хване и да се заяде.


description: ПАНТА РЕЙ - ВСИЧКО ТЕЧЕ :: Как „Атака“ компрометира идеята за стриктен контрол над концесиите ?

maintext:
АИКБ и БТПП отхвърлиха проекторешението на ПГ на „Атака“ за спиране на концесиите за злато, редки и ценни метали, поради пълната му непригодност
С писмо с № кип 453-01-2 от 03. 12. 2014 г., на организациите на социалните партньори в България беше изпратен за становище проект на решение за прекратяване на действащите концесионни договори за добив на злато, ценни и редки метали, внесен от народния представител Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“.
Проектът за решение, предложен от г-н Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“ се състои от две точки, които тук ще цитираме дословно:
„Народното събрание на основание чл. 86, ал. 1 от Конституцията на Република България
РЕШИ:
1. Възлага на правителството да предприеме необходимите мерки за прекратяване на действащите концесионни договори за добив на злато, редки и ценни метали.
2. Задължава правителството да състави стратегия за развитието на отрасъла и да предложи нова законова и подзаконова нормативна уредба.
София, 27. 10. 2014 г.“.
Към проекта за решение има и мотиви, за които ще стане дума по-долу. Въпреки меко казано семплия си характер, текстът на мотивите е по-обемист от текста на решението, затова ще помолим читателите да ги прочетат, като използуват посочения по-горе линк. (Пълният комплект документи относно този проект за решение може да се изтегли от тук: http://ceacbg.com/images/pdf/2014_10_30_Prepiska_po_proekta_za_reshenie_vnesen_ot_Ataka_za_razturvane_na_kontzesiite.pdf ).
На 27 октомври 2014 г. в деловодството на Народното събрание е внесен проект на решение за прекратяване на действащите концесионни договори за добив на злато, ценни и редки метали. Вносители са народният представител Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“. Въпросът за управлението на природните богатства на Р. България е от важно значение, но за съжаление конкретното предложение на ПГ на „Атака“ си е чист волунтаризъм, игра на лозунги и размахване на необосновани предложения, изпълнението на които би натоварило държавата с непремерени рискове. Снимка: Вестник „Атака“ – www.vestnikataka.bg
Въпросът за управлението на природните богатства, които са изключителна държавна собственост несъмнено е от важно значение и инициативите на народните представители за евентуално подобряване на това управление трябва да се приемат с дължимото уважение. Действително, по неофициални данни, приходите в държавния бюджет от концесионни такси са по-малки от приходите от само един от действуващите телекоми. Освен това, ясно е, че нито държавата, нито обществеността имат достатъчно ясна картина за ставащото в добива на полезни изкопаеми, независимо, че това до голяма степен не е по вина на концесионерите.
Повдигнатият от „Атака“ въпрос, наистина е от съществено значение за българската икономика, но във вида в който беше представен, проектът за решение на Народното събрание се оказа крайно неприемлив. На практика, повтори се жалката картинка от лятото, когато от БОРКОР бяха наприказвани куп празни приказки без каквито и да са конкретни данни по въпроса за извършени нарушения от страна на концесионерите на находища на полезни изкопаеми в България. (Виж: http://www.svobodennarod.com/views/4966-%D0%B1%D0%BE%D1%80%D0%BA%D0%BE%D1%80-%D0%BF%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B8-%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D0%B8%D0%B7-%D0%BD%D0%B0-%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D1%86%D0%B5%D1%81%D0%B8%D0%B8%D1%82%D0%B5.html ).
През лятото на 2014 г., Бойко Великов остана в историята с култовата си реплика, че „щетите могат да се изчислят на стотици милиони, дори на милиард лева“, но в БОРКОР видите ли не било правено точно изчисление на претърпените от държавата вреди. Половин година по-късно, от „Атака“ изглежда му завидяха на славата и се опитаха да направят нещо, чиято мотивировка по плашещ начин прилича на БОРКОР-ските скокове от стотици милиони на милиарди и на „антикорупционното“ правене на изявления без каквито и да са сметки и изчисления.
Начинът, по който БОРКОР преди половин година и парламентарната група на „Атака“ днес, подхождат към проблемите на концесиите за добив на полезни изкопаеми винаги дава гарантиран ефект – пълно компрометиране на идеята за слагане на ред в разглежданата област. Нека се запознаем с многобройните недостатъци на проекта за решение, внесен от ПГ на „Атака“, за да си дадем сметка как не бива да се правят подобни неща.
І. Неясно поле на приложение на предложения проект за решение на Народното събрание.
На първо място, липсва точен списък на концесиите, които се предлага да бъдат прекратени. Говори се по пределно общ начин за „злато, ценни и редки метали“. Оказва се, че ако този проект стане решение на Народното събрание, Министерският съвет ще трябва да преценява по свое усмотрение, при кои концесионни договори става дума за ценни метали и при кои – за редки метали. (Концесиите за добив на злато са единствените, за които има що - годе конкретика и яснота в решението).
Би могло да се възрази, че има общоприети разбирания за „ценни метали“ и за „редки метали“, (в миналото в България дори оперираше предприятие „Редки метали“), но е недопустимо, когато става дума за прекратяване на конкретни договори с конкретни компании, български или чуждестранни, да се задава толкова общ формат на решението.
Понятията „ценни метали“ и „редки метали“ могат да бъдат подложени на доста свободно тълкуване от страна на Министерския съвет. Вместо да се въвеждат дефиниции за „ценни“ и за „редки“ метали, би било много по-целесъобразно и много по-прецизно да се даде точен и изчерпателен списък.
Нещо повече, дори и да приемем, че имаме много точни дефиниции за споменатите две понятия, известно е, че по-голямата част от медните и полиметалните руди в находища на територията на Р. България, съдържат макар и в ограничени количества злато, сребро и редкоземни елементи. Ако се следва логиката на проекта за решение на народния представител Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“, би трябвало да се прекратят концесионните договори и с компаниите, които добиват руди и концентрат за производство на мед, олово и цинк, независимо, че златото, среброто и редкоземните елементи не са основното им производство.
Парламентарните групи в Народното събрание разполагат с достатъчно сътрудници и с достатъчно средства (отделно са средствата платени от данъкоплатците, с които разполагат политическите партии, които стоят зад тези парламентарни групи) за да могат да представят прецизиран списък на договорите, които искат да бъдат прекратени.
Необходимата информация за сключените до момента концесионни договори те биха могли без затруднение да получат по Закона за достъп до обществена информация, след което да я систематизират по какъвто желаят признак – по вид на добиваните метали, по регионално местоположение на рудниците, където се осъществява добива, по национална принадлежност на добивните компании или по някакъв друг признак.
Тук е мястото да отбележим, че не става ясно защо в предложението на ПГ на „Атака“ се третира само добивът на „злато, ценни и редки метали“, а не се третира примерно и въпросът за концесиите за добив на неметални полезни изкопаеми, (примерно на нефт и газ), но не бихме желали това наше недоумение да се третира като подстрекателство към излизане с разширени предложения за прекратяване на концесиите за добив на полезни изкопаеми в страната.
ІІ. Липса на оценка на въздействието при евентуално приемане на проекта за решение, внесен от народния представител Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“.
След като установихме, че всъщност решението не ни казва кои точно концесии да се прекратят, а говори „по принцип“ и оставя преценката за това на Министерския съвет, още по-малко става ясно, какви ще са последиците от евентуално подобно решение. Проектът за решение не се съпровожда от оценка на въздействието му. Не ни се дават никакви числени данни, по какъв начин спирането на концесиите ще се отразят на приходите в бюджета. В мотивите се твърди: „неясни са постъпленията в държавната хазна от данъци, такси и други задължения на концесионерите, свързани с българските закони“. За нас подобно твърдение е изненадващо, защото няма как да не е известен размерът на концесионните такси (без значение как го оценяваме), а данните за приходите от данъци могат да се получат от НАП в случай, че бъдат поискани за цялата съвкупност от предприятия, които добиват „злато, редки и ценни метали“. Същото се отнася и до приходите от такси.
Както беше подчертано по-горе, парламентарните групи и политическите партии разполагат с достатъчно човешки и експертни ресурси за ад си осигурят подобна информация. Ние сме свидетели на това, че подобни изследвания се правят дори от отделни изследователи с научна цел, а парламентарните групи и политическите партии са в несравнимо по-благоприятно положение по отношение на достъпа до информация в сравнение с отделните изследователи и дори в сравнение с цели научни институции. Нещо повече, в повечето случаи Националният статистически институт - НСИ (да не говорим за Министерството на финансите или НАП) предоставя БЕЗПЛАТНО необходимата информация за държавни институции или за нуждите на Народното събрание и на депутатите.
Докато за обществени организации, дори за национално представителни социални партньори има случаи, когато за предоставянето на информация необходима за нуждите на съставяне на становища по въпроси засягащи държавното управление или за научни цели се иска ЗАПЛАЩАНЕ, парламентарните групи и народните представители са в несравнимо по-благоприятно положение и би трябвало да го използуват по най-целесъобразен начин.
Като анализираме проекта на решение на народния представител Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“, ние не разполагаме с никакви данни нито за общия размер на концесионните такси, нито за размера на внасяните данъци и такси. Така не може да се направи никаква оценка на въздействието на предлагания проект за решение. Отделен въпрос е, че оценката на въздействието е преди всичко задължение на вносителите на проекта за решение, а не на тези, които го обсъждат.
ІІІ. Неверни твърдения в мотивите на вносителите и натоварване на държавата с непремерени рискове.
Остават неясен и още два въпроса, имащи пряко отношение към въпроса за оценката на въздействието:
Първият е въпросът, в какъв срок биха могли да се възобновят въпросните добивни дейности и да започнат да носят приходи на държавния бюджет. В проекта за решение се „задължава правителството да състави стратегия за развитието на отрасъла и да предложи нова законова и подзаконова нормативна уредба“. Не се споменава обаче, какви са реалистичните срокове за тази законодателна реформа, както и сроковете за техническо преминаване на експлоатацията на съответните находища от ръцете на концесионерите в някакви други (на държавата, на други частни концесионери или на общините). Това е неприемливо, защото още един път прави невъзможна оценката на въздействието от разглеждания проект на решение.
На второ място, но от особено значение е въпросът, какви правни усложнения и какви евентуални неустойки биха се очаквали от залповото прекратяване на всички концесии за „злато, редки и цветни метали“. В мотивите на решението се прокрадва като червена нишка тезата, че концесионерите са затънали в закононарушения и че „целия отрасъл се намира в сферата на сивата икономика и за това няма и каквото и да е съмнение“. Вероятно, вносителите на проекта за решение предполагат, че концесиите ще бъдат прекратени изцяло по вина на концесионерите и държавата няма да бъде натоварена с никакви разходи.
Ще си позволим да изразим дълбокото си съмнение в правилността на подобна трактовка на въпроса. От една страна, твърдението, че минният отрасъл е изцяло в сферата на сивата икономика е НЕВЕРЕН. Безспорно, сивата икономика се е разпростряла в цялата българска икономика. АИКБ години на ред измерва композитния индекс „Икономиката на светло“ и точно по тази причина можем съвсем експертно да заявим, че твърдението, че добивът на „злато, ценни и редки метали“ е изцяло в сферата на сивата икономика, изцяло НЕ е вярно.
Отрасълът е силно регулиран, в него редовно се сключват отраслови колективни трудови договори, както и колективни трудови договори в отделните предприятия. Тези колективни трудови договори се депозират в централното управление на ИА „Главна инспекция по труда“ (отрасловите) и в областните инспекции по труда (КТД по предприятия). Това дава значителна прозрачност върху разходите за труд в отрасъла и е безспорна пречка точно пред сивите практики.
Впрочем, отрасловият колективен трудов договор в минната промишленост и в сферата на геоложките проучвания беше може би първият отраслов колективен трудов договор, който беше предложен за разпростиране от страна на министъра на труда и социалната политика в съответствие с предвидената в Кодекса на труда подобна възможност. Отрасловият КТД от 2011 година беше разпрострян със заповед на министъра на труда и социалната политика до 31 декември 2013 г. включително. В отрасъла, преобладаващата част от предприятията членуват в представителната на браншово ниво работодателска организация – Минно-геоложката камара и има твърде силни синдикални организации. Тези дни беше подписан и новият Отраслов колективен трудов договор в добивната промишленост, който фиксира положението минималната заплата в отрасъла да е с 40 процента по-висока от минималната в страната. (Виж: http://www.svobodennarod.com/bulgaria/4983-%D0%BE%D0%BA%D1%82%D0%B4-%D0%B2-%D0%B4%D0%BE%D0%B1%D0%B8%D0%B2%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B0-%D0%BF%D1%80%D0%BE%D0%BC%D0%B8%D1%88%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%BE%D1%81%D1%82.html ).
Последната информация поставя меко казано под силно съмнение верността на още едно основно твърдение в мотивите към проекта за решение. Става дума за тезата, че:
„Фирмите концесионери работят при пълна непрозрачност, при условията на тежки и системни нарушения на екологичното и трудовото законодателство, извършват технологични операции при добива, които застрашават околната среда. Това са изключително тежки нарушения от страна на концесионерите и тези нарушения са достатъчно основание за прекратяването им“.
Твърдението за „непрозрачността“ е очевидно несъстоятелно. Държавата разполага с изобилна информация за ставащото в минните предприятия. Също така тя разполага с перфектни институционални инструменти – ИА „ГИТ“ в частност – Минната инспекция, с които може да добие ВСЯКАКВА информация за условията на труд и за спазването на трудовото законодателство в предприятията на концесионерите.
Същото е положението и що се отнася до опазването на околната среда. Няма съмнение, че са регистрирани нарушения и по отношение на трудовото и на екологичното законодателство, но със сигурност преобладаващата част от тях не са от естеството да бъдат основание за прекратяването на концесионните договори. Един систематичен анализ на извършените нарушения на трудовото и на екологичното законодателство би бил задължителна част на мотивите за прекратяване на въпросните концесии, но такъв не е представен, въпреки, че е напълно по силите на една парламентарна група на политическа партия, която има достатъчно привърженици, а и собствени медии.
Невярно и подвеждащо е и очакването, че държавата няма да бъде натоварена с разходи за неустойки и обезщетения около прекратяването на концесионните договори. Първо ние изобщо не сме уверени, че концесионерите са виновни във „всички смъртни грехове“, в които те твърде общо и да си го кажем – повърхностно са обвинени в мотивите към проекта за решение. Всъщност в мотивите НЕ се цитира нито един пример за нарушение, което може да доведе до прекратяване на концесионен договор по вина на концесионера. Вече неколкократно стана дума, че парламентарните групи имат всички необходими средства, за да осигурят подобна достоверна информация, която да подкрепи или да отхвърли твърдението, че минните компании „дерибействуват“. Отсъствието на такава информация в мотивите на проекта за решение говори изцяло ПРОТИВ приемането му.
Второ, излишно е да влизаме в подробности и да цитираме досегашни случаи, при които подобни действия с едностранно прекратяване на концесионни договори отиват за разрешаване в международни арбитражи, където страните са равнопоставени и няма гаранция, че позицията на българската държава ще бъде „толерирана по целесъобразност“, каквито съмнения и обвинения има примерно за нашите съдилища. Последният пример на подобен крупен държавен провал е случаят „Албания срещу ЧЕЗ“, който завърши с почти пълно поражение на албанската държава, ЧЕЗ получи обезщетение в размер на един милиард евро за прекратяването на дейността си в тази страна.
Действително, случаят не е от минната промишленост и не е свързан точно с концесионен договор, но контекстът е същият. Държавата едностранно се е опитала да прекрати договорни отношения с голяма чуждестранна компания, убедена, че у нея са „и ножът и сиренето“. Резултатът е, че ЧЕЗ се оттегля от Албания практически без загуби, а албанската държава тепърва ще трябва да плаща и да решава куп технологични и организационни проблеми.
Подобен сценарий с евентуални загуби от международни арбитражи, ЗАДЪЛЖИТЕЛНО би трябвало да бъде отчетен при една оценка на въздействието на предлагания проект за решение, но както знаем – такава оценка изобщо няма.
І V. Заключение – предложеният проект за решение е неприемлив, без да се подценява значението на проблема за добро стопанисване на природните богатства.
В заключение, ясно се вижда, че Комисията по икономическа политика и туризъм, както и самото Народно събрание НЕ ТРЯБВА ДА ПРИЕМАТ предложения проект за „Решение за прекратяване на действуващите концесионни договори за добив на злато, ценни и редки метали“, внесен от народния представител Волен Сидеров и група народни представители от ПГ на „Атака“. В противен случай биха станали меко казано за смях. Съображенията за това са най-вече изключително непрецизното определяне на обхвата на компаниите върху които ще се приложи това решение и пълната липса на оценка на въздействието на въпросния проект за решение ако евентуално бъде приет от Народното събрание.
Подобно решение е натоварено с непремерено големи рискове за икономиката на страната и за нейния бюджет и финанси. Напълно преднамерено по-горе не беше анализирано негативното отражение, което би имало подобно решение върху образа на страната като инвестиционна дестинация, защото сме запознати с принципно негативното отношение на вносителите към по-голямата част от чуждестранните инвеститори.
Остава усещането, че този проект за решение е писан така, сякаш вносителят иска той да бъде отхвърлен, след което критиците на проекта да бъдат обвинени в липса на патриотизъм и в раболепничене пред компаниите – концесионери на полезни изкопаеми. Бихме помолили вносителите да не се плъзгат по такава плоскост на най-малкото съпротивление.
На обсъждането в Комисията по икономическа политика и туризъм при НС, представителите на Асоциацията на индустриалния капитал (АИКБ), както и на БТПП се опитаха да обяснят на вносителите, че организациите им не подценяват въпроса за необходимостта държавата да се отнася към природните си богатства с грижата на добър стопанин. И наистина – никой разумен човек не би възразил ако компетентните институции съставят една обективна и изчерпателна картина на това, доколко концесиите за различни полезни изкопаеми (тук съвсем не е необходимо да се ограничаваме само със златото и, ценните и редките метали) са икономически изгодни и доколко концесионните договори и националното законодателство се спазват от концесионерите.
За съжаление, представителите на „Атака“ се държаха точно в духа на изказаните по-горе съмнения. Те обявиха, че не са очаквали нищо по-различно от страна на бизнеса и на неговите „заинтересувани“ организации. Всъщност, тук хората на Волен Сидеров грешат – организацията, в която можем да открием преобладаващата част от минните и добивните предприятия в България – Българската минно-геоложка камара (БМГК) и където вероятно са всички концесионери визирани в проекто - решението на ПГ на „Атака“, не е член нито на АИКБ, нито на БСК. (Стенограмата от заседанието на Комисията по икономическа политика и туризъм, на което беше разгледан злополучният проект за решение на ПГ на „Атака“ може да бъде прочетена тук: http://www.parliament.bg/bg/parliamentarycommittees/members/2328/steno/ID/3479 Докладът на Комисията по въпросния проект за решение, може да се прочете тук: http://www.parliament.bg/bg/parliamentarycommittees/members/2328/reports/ID/5065 ).
Двете национално представителни организации, които дадоха отрицателни (за да не кажем - съсипателни) становища за инициативата на „Атака“ нямат никакви организационни ангажименти към предприятията – концесионери или към тяхната браншова организация. АИКБ и БТПП нямат никакви „служебни“ задължения да бъдат солидарни с тях. Въпросът е изцяло принципен, но в „Атака“ за това не дават пет пари. Там си действуват по план – сега ще се изправят пред избирателите си и с апломб ще обявят, че „олигархията“ и „плутокрацията“ са провалили тяхната чудесна инициатива. Естествено, няма да чуем и дума, че чудесната инициатива е чудесен пример за законодателен брак. Избирателите ще бъдат надъхвани с поредната конспиративна теория, че някой пречи на г-н Сидеров и неговите съмишленици.