description: Чрез интеграция с електронната комуникационна система на автомобила стъклото на Continental динамично се адаптира към различните ситуации на пътя

title: Умни прозорци и биометрика в колата обещава Continental

maintext:
Редица иновативни решения за автомобилната индустрия обещава да покаже Continental на изложението CES в Лас Вегас в началото на януари 2017. Сред тях са усъвършенствана биометрика в автомобила, 3D дисплей в колата, интелигентни стъкла на прозорците и др.
Иновативните системи за достъп вече не само отключват вратата на колата или стартират двигателя й. Continental предлага комбинация от безключов достъп, система за пасивен старт и достъп (PASE) и биометрични елементи за по-висока степен на персонализация и ниво на сигурност. Вътрешна камера и система за лицево разпознаване автоматично персонализират множество автомобилни характеристики като позиция на седалка и огледало, предпочитана музика, температура и навигация.
Прочетете още: Continental създаде NFC терминал за Mercedes-Benz E-Class
„За да стартирате двигателя, вече няма да е достатъчно да имате подходящ ключ, а и да потвърдите своята идентичност чрез сензор за пръстов отпечатък. Тази двустепенна идентификационна система повишава защитата срещу кражби“, обясняват от Continental.
Облакът и колата
Освен това новият терминал на компанията разширява възможностите за допълнителни приложения, които вече са качени в облака и визуализацията им на главното табло става през мощен браузър след предварителна облачна обработка. Системата винаги разполага с най-новите функции и версии, които могат да бъдат добавяни по всяко време. Терминалът на Continental използва HTML5 технология за създаване и показване на облачни приложения, което позволява развитие на приложения независимо от използваната платформа, a и данните могат да бъдат показвани на различни дисплеи с различни резолюции. „По този начин автомобилните производители могат да пускат приложенията за различни модели автомобили и класове“, добавят от компанията.
Облачният терминал играе ролята и на цифров помощник на водача, анализирайки неговите навици през различните части от деня и седмицата. Именно на тази база той персонализира автомобила, например настройва любимата радио станция сутрин или навигацията показва маршрута до фитнес залата, където шофьорът пътува всяка сряда.
Лъч на слънцето затъмнява веднага стъклото
Интелигентното стъкло на Continental, което позволява избираемо затъмняване на който и да е прозорец само с един бутон става още по-умно. От компанията са добавили множество нови функции за подобряване на комфорта. Чрез интеграция с електронната комуникационна система на автомобила стъклото динамично се адаптира към различните ситуации на пътя. Системата е свързана със светлинни сензори и стъклото може да бъде затъмнено точно на мястото, през което блести слънцето. Безключовата система за достъп също е свързана с контрола на прозорците, което позволява затъмнеността им да се променя докато водачът се приближава към автомобила.
Нарастващият брой функции и дигитално съдържание в купето водят до непрекъснато увеличаване повърхностите на дисплеите. Хардуерните дисплеи показват идеално съдържанието, но спъват гъвкавостта при дизайна на интериора. „За да позволи на водачите да се наслаждават на дигитално съдържание, без да се налага да се взират непрекъснато в сторомоден плосък дисплей, Continental създаде 3D дисплей с оптично свързани топографски елементи, които връщат усещането за качество и уникален дизайн на класическия дисплей“, заявяват от компанията.
И още една триизмерна технология на Continental - 3D Flash Lidar с висока резолюция. Тя позволява триизмерно проследяване в реално време на заобикалящата среда. Технологията вече е тествана в аеронавтиката, където дава по-пълен и детайлен поглед върху заобикалящата среда, независимо дали през деня или нощта или какво е времето. Continental вече получи награда за иновации от CES в областта на „автомобилната интелигентност“ за своите приложения Trailer Merge Assist и Trailer Length Detection, създадени с нейната лазерна технология.
Continental създаде и централния компютър ADCU, който се състои от мрежа от множество процесори. Той може да играе важна роля в свързаността между шасито и системите за сигурност, увеличавайки функционалностите на автомобила. „За Continental ADCU е централен елемент за въвеждането на необходимата функционална архитектура за безопасност и в същото време основен център за управление на транспортните функции, необходими за автономното шофиране“, обясняват от компанията.
Интелигентност и на две колела
С помощта на системата eHorizon инженерите на Continental дават възможност не само на автомобилните водачи, но и на мотоциклетистите да „поглеждат зад ъглите“. eHorizon за мотористи свързва мотористите чрез споделена платформа и им дава възможност да споделят важна пътна информация. С тази система Continental използва концепцията на „съвкупната интелигентност“, за да обновява непрекъснато дигиталната карта с точна и актуална информация. „Запазените данни са структурирани в облака и са налични на всички мотоциклетисти. Това означава, че те са информирани навреме за препятствия по пътя им и така подобрява безопасността не само за тях, но и за другите участници“, коментират от Continental.


description: Все повече компании в Югоизточна Европа обръщат внимание на употребата на социални мрежи за подобряване на взаимодействието и продуктивността на екипите показва проучване на анализаторската компания IDC Изследването IDC Social Collaboration Connecting for Success което разглежда употребата на

title: Корпоративните социални мрежи стават все по-важни за организациите

maintext:
Все повече компании в Югоизточна Европа обръщат внимание на употребата на социални мрежи за подобряване на взаимодействието и продуктивността на екипите, показва проучване на анализаторската компания IDC. Изследването IDC Social Collaboration Connecting for Success, което разглежда употребата на социални мрежи за комуникация и обмен на информация и знания между екипите в организациите, показва, че 57% компаниите в Югоизточна Европа смятат, че използването на социални мрежи за комуникация между екипите ще им помогне да поддържат позициите си на пазара.
Проучването дава пример с APIS - хърватската компания, предоставяща стратегически услуги на публични и държавни организации, която с помощта на IBM Connections подобрява сътрудничеството между екипите. Друг пример е Styria Media Group – една от основните медийни групи в Словения, Хърватска и Австрия, която използва социална платформа, базирана на IBM Connections, за да подобри обмена на информация и знания между служителите в компанията.
Как бизнес социалните мрежи се използват от компаниите в Югоизточна Европа
Прочетете още: Ericsson: Изкуственият интелект ще ни съветва на работното място
Корпоративните социални мрежи (enterprise social network, ESN) са социалният „гръбнак“ на организациите. Съгласно определенията на IDC, ESN представляват широка група от социални приложения, самостоятелни или вградени в други приложения, които улесняват връзката на хората в рамките на и извън защитната стена. ESN се превръща в социалната основа на предприятието, създавайки слой на отношенията в бизнеса, за да облекчи споделянето на информация и сътрудничество в контекста на работния процес.
ESN обединява различни решения и възможности, включително информационните „потоци“ за дейностите, блогове, уикита, микроблогинг, дискусионни форуми, публични и частни групи, идеи, профили, ресурси за препоръки (хора, съдържание и обекти), етикетиране, маркиране, и други онлайн общности. Последният подсегмент на ESN е важен, тъй като онлайн общностите дават възможност на организациите да събират и обединяват обратна връзка, генерирана от потребителите, която може да включва файлове с т.нар. rich-media (мултимедия). Общностите работят върху собствени дигитални реквизити и могат да бъдат основани на потребители, на служители, или на партньори или доставчици и да обслужват специфична членско/общностно-базирана обганизация. Решенията може също така да дадат възможност за събиране на източници на външни социални данни в собствени сайтове посредством възможности за логване в социални мрежи и плъгини.
Базирани на тези функционалности, корпоративните социални решения за съвместна работа се използват за различни цели и от различни участници.
Ето някои случаи на използването на корпоративните социални мрежи по категории:
- Споделяне на знание в рамките на компанията и насърчаване на вътрешното сътрудничество
- Управление на отношенията с клиенти и потенциални кандидати
- Повишаване на информираността относно организацията и нейните продукти
Стратегическата важност на социалното взаимодействие за организациите от Югоизточна Европа
Скорошно проучване на IDC, проведено сред главни информационни директори в Югоизточна Европа разкрива, че ИТ инвестициите се променят от системи за планиране на ресурсите на предприятията (ERP) и бек-офис приложения, към фронт-енд решения, каквито са например приложенията за управление на отношенията с клиенти (CRM) и за автоматизация на бизнес задачи (salesforce automation, SFA), както и контактни центрове, социални медии, и други онлайн канали. В съответствие с тези изводи, ИТ директорите са акцентирали върху продажбите (избрани от 52 на сто от отговорилите), управление на потребителското изживяване (46%), и развитие на бизнеса (46%) като основен фокус на ИТ инвестициите им през 2016 г.
Промяната в намеренията за ИТ разходи в Югоизточна Европа е отражение на промяна в бизнес приоритетите. В предишни години, благодарение на световната рецесия и кризата с евровалутата, организациите в региона се концентрираха над понижаване на разходите и подобряване на оперативната енфективност посредством внедряването на бек-енд системи като ERP. Сегашният фокус върху фронт-енд приложенията говори за това, че организациите от региона в момента са насочени към постигането на растеж, като подобрят потребителското изживяване и обслужване.
Проучването на IDC показва още, че съвместната работа посредством социални инструменти в рамките на организацията е един от водещите ИТ приоритети сред местните организации в момента, доказателство за което е, че 15% от респондентите обявяват именно тази дейност като стратегически императив за развитието на бизнеса им. Други 57 на сто от анкетираните виждат социалното сътрудничество като необходимост за поддържането на пазарните позиции на организациите им. Що се отнася до стратегическа важност, резултатите от проучването нареждат социалното взаимодействие като една от основните области за ИТ инвестиции, наред с анализите на Големите данни, киберсигурността, мобилността, частните облаци и IoT.

fasttext_language: bg


description: Размисли и реклами :: Моята класация „Топ 5 събития на 2011”

title: Моята класация „Топ 5 събития на 2011”

maintext:
Постинг
27.12.2011 03:54 - Моята класация „Топ 5 събития на 2011”
Поканиха ме в една телевизия за участие в обзорно предаване. Темата е „Коя е вашата лична класация на петте най-важни събития през 2011?” и тъй като аз, естествено, нямам такава класация, но пък от суета приех поканата на телевизията, трябва да седна и да си направя. И така, кое е най-важното събитие за отиващата си година, кое събитие да сложа на първо място в личната си класация? Смятам, че то трябва да е не някое световно събитие (като катаклизмите в Япония или Арабската пролет), а българско събитие, например:
Събитие № 1 – Изборите
Те бяха забележителни, не просто защото едни избори са важно нещо в живота на обществото, а с две конкретни неща. Първото е фактическата смърт на Синята коалиция и окончателното опразване на дясното пространство откъм адекватно политическо представителство. Докато на управляващата партия й ставаше все по-трудно да мине за дясна, Синята коалиция трябваше да се сплоти още повече, да привлече всички по-големи и по-малки десни формации, да създаде едно СДС като онова от началото на 90-те години и да поиска властта, легитимирана с доверието на демократично мислещите хора. Вместо това Софиянски и Бакърджиев изскочиха самостоятелно с нова фалшива абревиатура, ДСБ и СДС зациклиха в дребнав скандал за подредбата на листата с общинските съветници, вследствие от този скандал СДС се коалира с фалшивата абревиатура на Софиянски и Бакърджиев и като рожба от тази коалиция се роди само още една фалшива абревиатура. Иван Костов пък изглежда се уплаши от стремително изгряващата звезда на Прошко Прошков и по този случай подкрепи кампанията му по един, меко казано, ексцентричен начин. В резултат от тези отношения в Синята коалиция се стигна дотам, че на президентските избори много нейни членове не гласуваха за нейния (своя) кандидат, което, поне за мен, вече е окончателният край на цялата тази история. След като един политически субект сам не си вярва, не се харесва и не гласува за себе си, как може да очаква това от избирателите, към които се обръща!
Другото, с което бяха забележителни изборите, беше тяхната брутална скандалност, за която всички говорят, но говорят равнодушно, със спокойствието на астрономи, които наблюдават далечни звезди, докато Торкемада става шеф на обсерваторията. В изборната нощ изведнъж се появиха депутати от мнозинството и то не просто по секциите, което по закон е недопустимо, но се появиха направо в зала „Универсиада”, където се предаваха протоколите. И не само се появиха, ами и с пот по отрудените чела разнасяха наляво-надясно цели чували с бюлетини. Неизвестни хора отнасяха в неизвестни посоки други чували – да, това бяха отчаяните от чакане председатели на секции, които призори се прибраха с бюлетините по домовете си, но това не прави по-известни нито тях, нито посоките, в които отнесоха чувалите. Имаше секции, в които се появиха повече бюлетини, отколкото бяха гласоподавателите, дори ако броим и онези, които в последния момент бяха отстранени от списъците, с което беше отнето правото им на участие в демократичния процес по причини, които така и не станаха съвсем ясни. Всичко това най-спокойно беше публикувано в медиите и, разбира се, не предизвика никакви последици. Настина, заведоха се съдебни дела за частично касиране, но когато някъде там, в неопределеното бъдеще резултатите от тези дела станат ясни, хората вече няма да помнят нито кога са били изборите, нито кой се е явявал на тях, нито даже имало ли е изобщо някакви избори или е нямало. Победителите на изборите така се бяха престарали с организацията на спечелването им, че накрая сякаш сами останаха учудени от резултата. Излезе, че управлението е на гребена на народната любов. Но че това май не е точно така, показва второто събитие в моята коледна класация:
Събитие № 2 – Протестите
Докато се препотвърждаваше доверието към ГЕРБ, едно изследване на Алфа Рисърч оповести, че българите оценяват 2011 като най-лоша след 1997, известна като „Виденовата зима”. Трудно ми е да разбера как повечето българи са на мнение, че не са били така зле от времето на Жан Виденов и същевременно повечето българи гласуват за официално отговорните за това положение. Тук има или нещо фалшиво, или нещо фалшифицирано. Макар да ги слагам общо в едно „събитие”, доколкото опровергават изборните резултати, протестите бяха твърде разнородни както по съдържание, така и по състав на протестиращите. Имаше чисто икономически протести като тези на зърнопроизводителите. Макар че малцина разбраха това, тези протести бяха за пари и за нищо друго. Правителството засегна плащанията с европейски пари на единица площ и тъй-като зърнопроизводителите обработват най-големи площи, техният джоб беше ударен най-чувствително. И тъй като най-лесно се организират, подкараха новите си красиви трактори, закупени със същите европейски пари, към жълтите павета. А иначе и зеленчукопроизводителите има за какво да протестират, за животновъдите да не говорим.
И докато тези протести бяха икономически, то протестите, свързани с пенсионната реформа, бяха чисто социални. Или поне такава беше основата им, ако не мотивацията на синдикатите, които ги организират, защото мотивацията на организаторите винаги е различна от мотивацията на организираните. Но наред с накърненото чувство за социална справедливост, при протестите срещу пенсионната реформа видяхме и едно друго чувство – чувството на обида от лъжата. В рамките на няколко месеца властта в България каза две напълно противоположни неща: първо, че пенсионна реформа няма да се прави в обозримо бъдеще и, второ, че ще се направи веднага, защото няма друг начин. Какво има между двете, освен съществена разлика? Има избори. Едното е предизборно говорене, а другото – следизборно. Ето това беше обидно за хората. Иначе, аз поне, съм на мнение, че при условия на икономически затруднения и при условие, че качеството и продължителността на живота се увеличават, пенсионирането трябва да става по-късно, което, впрочем, желаят и много от подлежащите на пенсиониране, защото то е в полза на материалното им благосъстояние.
Протестите в Катуница пък бяха етнически, колкото и да се опитваха да ги изкарат някакви други. Да, причините за напрежението, довело до тях, разбира се, са и политически, и икономически, и социални, но самите протести бяха етнически. Друг е въпросът, че до тях изобщо нямаше да се стигне, ако държавата беше действала компетентно и адекватно, но, за съжаление, в последно време нашата държава изпитва остър недостиг именно на компетентност и адекватност. Точно този недостиг доведе и до последния своеобразен предколеден протест, на който освиркаха премиера в любимата му, макар и с няколко метра по-къса и увенчана с логото на застрахователна компания, собственост на знакова групировка, спортна зала. Защото когато има тотален недостиг на адекватност и компетентност, той се чувства и в правителствения PR, въпреки респектиращото количество на специалистите, привлечени да работят за него срещу щедро заплащате.
Събитие № 3 – Изтеглянето на САЩ от Ирак
На пръв поглед това не е кой знае какво събитие, ще кажете и вероятно ще бъдете прави, защото от него надали ще има някакви преки последици в близките седмици и месеци. За мен обаче е важно, защото виждам как се сбъдва прогнозата на Самюъл Хънтингтън, направена още в средата на 90-те, че светът на 21 век ще бъде свят на цивилизациите и сложните съюзи и противопоставяния между тях. Неговата книга „Сблъсъкът на цивилизациите и преобразуването на световния ред”, както и много по-новата „Завръщането на историята и краят на мечтите”от Робърт Кейган и особено „Самоубийството на една суперсила”, забележителна книга от Пат Бюкенън, която излезе в Щатите едва преди месец, но обещава сериозно да разтърси мнението на Запада за самия себе си, констатират едно – провала на Западната цивилизация в усилието й да наложи своя модел и своите ценности на всички хора и да „изнесе” либералната демокрация навсякъде по света. С това Западът трябваше да сложи „края на историята”, малко прибързано обявен от Франсис Фукуяма. Изтеглянето на НАТО от Ирак е признание, че в близко бъдеще няма да имаме свят, съставен само от национални държави с плуралистична многопартийна система, парламентарна демокрация и гарантирани човешки права и свободи. За съжаление. А може би и не, защото неизповедими са пътищата Господни.
Събитие № 4 – Ветото на Великобритания
Разбирайте, че със заглавието „Ветото на Великобритания” под №4 в класацията си слагам съдбата на еврото, ако някой е решил, че съм подминал тази тема като не достатъчно важна. Да, ветото на Англия има отношение към съдбата на еврото, но и към нещо много повече – съдбата на европейската идея въобще. В първите часове след като Камерън упражни правото на Великобритания на вето над промените в Лисабонския договор, го обвиниха че е осъдил тази идея на смърт, за да защити интересите на Лондонското сити или тъй наречената „финансова индустрия”, която съставлява 10% от английската икономика. Всъщност нещата не са толкова прости и Камерън не е толкова дребен. Ветото не беше толкова срещу идеята да бъдат обложени с данъци финансовите транзакции (може би не много лоша идея), колкото върху намерението да се наложи допълнителна централна регулация на страните-членки чрез уеднаквяване на данъчните им ставки. От самото си зараждане европейската идея е изправена пред избора между две концепции: либерално-демократичната (в случая дясната), според която съюзът трябва да осигури свободно движение на стоки, капитали и работна сила, но да остави свобода за взаимно конкуриране между държавите-членки, и социалдемократичната (лявата), според която Европейският съюз трябва да бъде централизиран, да има единна валута, единно правителство (бюрократична администрация) и единна данъчна политика. Именно последното предложение за промяна в договора по посока на единна данъчна политика е опит на лявото да спечели окончателна победа над дясното и над това Камерън постави вето. За което лично аз го аплодирам.
Събитие № 5 – Туск и Рахой
На пръв поглед събитията са две – безпрецедентното повтаряне на управленския мандат на Доналд Туск в Полша, безпрецедентно не само за страните от бившия соц-лагер, и победата на Рахой в Испания след два мандата на социалистическия обущар (Zapatero). Събитието обаче е едно и то е, че светът сякаш най-сетне осъзна, че на власт трябва да се върне дясното, защото лявото вече няма какво да разпределя, и че дясното сякаш намери актуалната си формула, наречена малко оксиморонно „либерален консерватизъм”. Всъщност либералният консерватизъм, прегърнат и от Дейвид Камерън в Англия, и от Доналд Туск в Полша, е консерватизъм, който слага икономиката пред политиката и приема философията на свободния пазар, но остава непреклонен в областта на защитата на ценностите и авторитета на институциите. Очевидно и в двете страни това работи и хората виждат, че е добро за тях. Вярвам, че ще заработи и в Испания чрез правителството на Мариано Рахой. Той е близък идеен съмишленик на Аснар, който пък беше близък приятел на моя добър приятел Александър Божков, царство му небесно. Така че, както виждате, по това събитие съм и малко лично пристрастен, но пък това не ми пречи гръмко да аплодирам десния завой в Европа, който бележи завръщането на нормалността през добрия стар консерватизъм.
Това са моите пет събития и тях ще споделя по телевизията, макар че не знам дали ще имам време да кажа в ефир всичко, което казах тук. Сега е време да тръгвам, за да не закъснея, защото мисля, че точността е органична за десния човек. Освен това мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2011/12/26/2528.html


description: Размисли и реклами :: Ама моля ви се! Той е човек от народа

title: Ама моля ви се! Той е човек от народа

maintext:
Постинг
14.01.2012 15:54 - Ама моля ви се! Той е човек от народа
Днес ми се случи нещо много странно – четох вестник „Дума”. И по-специално един текст от Велислава Дърева. Патетичната и преливаща от адреналин творба беше посветена на Бойко Борисов и скандалните му изказвания за пържолите и извиненията, които дължат роднините на едно убито момиче към полицията. В цялата тази история мен лично ме радва обстоятелството, че ако премиерът беше направил това изказване преди две години, то нямаше да е скандално, а сигурно щеше да предизвика снизходителни усмивки на симпатия: той така си говори и с това печели. Днес обаче е скандал, което означава, че на хората започва да им писва. Означава, че хората осъзнават, че проблемът на страната вече не е нито икономически, нито финансов, нито политически. Проблемът на страната е биологически.
Изглежда подобни мисли са отприщили и патоса на Велислава Дърева и са я подтикнали да излее страстта си на страниците на „Дума”. Вижте само как бичува тя със слово:
И вие, лекари! Извинете се на простака, който ви нарече убийци!
И вие, академици! Извинете се на безграмотника, който ви убива всеки ден!
И вие, археолози! Извинете се на профана, който ви нарече саботьори, понеже не различава некропол от кенеф!
И ти, нагла опозицио! Извини са на наглеца, който те обвинява в наглост!
И ти, народе! Извини се на простофила, когото ти овласти – да те управлява и унижава!
Браво, Велислава! Браво, Дърева! Силни слова и смела, гневна позиция! Но аз съм малко смутен. Не е ли човекът, когото бичувате така яростно, и той човек от народа, какъвто беше вашият партиен лидер от 1956 до 1989? Не е ли той рожба на пролетариата – исторически най-прогресивната класа и „гробокопач” на капитализма? Не е ли в крайна сметка той ваш партиен член? И не е ли евентуален ваш бъдещ коалиционен партньор в управлението на страната? Искрено се опасявам, че можете да изпаднете в гузното положение след година-две вашата партия да управлява заедно с „простака”, „безграмотника”, „профана”, „наглеца” и „простофила”. С жив интерес ще следя какви статии ще публикува тогава на страниците си в. „Дума”. Освен това мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/01/14/2540.html


description: Размисли и реклами :: Да се върнем на АСТА

title: Да се върнем на АСТА

maintext:
Постинг
06.04.2012 13:12 - Да се върнем на АСТА
Както обещах по-рано, ще се опитам да поставя на авторите на АСТА въпросите, които читателите на Sulla.bg биха искали да им зададат. Това ще стане възможно с помощта на нашия евродепутат Светослав Малинов, който този четвъртък, на първи март, ще участва в дискусия, посветена на споразумението, в Брюксел. На дискусията ще бъде представен за обсъждане и един интересен доклад за АСТА, написан от няколко института и специалисти по въпроса.
Така че, задавайте въпросите си тук, споделяйте мнението си трябва ли да се гласува споразумението в Европейския парламент, трябва ли да се нанесат корекции в него и какви. Аз ще систематизирам въпросите, а г-н Малинов ще се опита да ги постави на семинара.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/02/27/2597.html


description: Размисли и реклами :: Въпросите ви за АСТА получиха отговор

title: Въпросите ви за АСТА получиха отговор

maintext:
Постинг
26.03.2012 11:07 - Въпросите ви за АСТА получиха отговор
Както си спомняте, когато темата за АСТА беше актуална и все около нея се жужеше денонощно, зажужахме и ние, които си чешем езиците тук, на този сайт. Запознахме се с гледните точки на трима души с твърде различни подходи към темата, а благодарение на евродепутата Светослав Малинов успяхме да изпратим нашите въпроси на работната среща за АСТА в Брюксел. Днес Светослав Малинов ми върна отговорите и аз ги публикувам без редакция, като му благодаря от името на всички читатели на Sulla.bg:
Отговори в резултат на проведената работна среща по АСТА в Европарламента.
Защо според авторите на АСТА установеното в отделните държави законодателство за закрила на интелектуалната собственост е недостатъчно и какво ново и положително привнася в него АСТА, освен ако не смятат да закриват интернет?
Това е може би най-ключовият въпрос сега. Стана ясно от изказванията на комисар Грюхт, чиято комисия преговаря АСТА, че един от основните мотиви за изработването на това споразумение е да се създаде импулс за прилагането на съществуващите закони. Всъщност в повечето европейски държави вече съществуват много по-строги мерки за защита на интелектуалната собственост от тези в АСТА. И това повдига въпросите, първо: „Нужен ли ни е още един текст, който на всичкото отгоре няма да се прилага в държавите, в които интелектуалната собственост се нарушава масово?” и тогава: „Защо когато се търси хармонизация и баланс, АСТА не разграничава толкова различни казуси, като сваляне от интернет и фалшифициране на лекарства например?”
Затова евродепутатите изискват еспертна оценка и правно становище. В парламентарната комисия по Граждански свободи трябва да знаем в детайли как би се прилагало подобно споразумение и как ще са гарантирани гражданските права. Без тези условия, аз не мога, а и никой добросъвестно не би трябвало да гласува за АКТА.
Какво налага създаването на панацея за различни, като среда и вид проблеми свързани с авторското право (материални и виртуални)?
По-добре ли ще е да се промени обхватът на споразумението така, че то да се занимава със защитата на интелектуалната собственост само за материалните стоки?
Панацеята е резултат на обърканото развитие на АСТА. Като опит за защита на интелектуалната собственост изцяло, споразумението в неудачен опит да се обобщят съвсем различните приоритети на ангажираните държави. От Америка е имало значителен натиск за вписването на глава за интернет, докато страни като Канада и Япония са търсили по-строги мерки в здравеопазването. В крайна сметка, темите свързани със здравеопазването, по които има съгласие между държавите, минаха на заден план, за сметка на несъгласието по отношение на интернет. Още през 2010 фармацевтични компании са си дали сметка за това и са настоявали в споразумението да не фигурира глава за интернет. Ретроспективно можем да кажем, че ако преди две години тези въпроси бяха обсъдени прозрачно и открито в парламента, или просто ако главата за интернет не бе включена в АСТА, най-вероятно днес нямаше да има за какво да се простестира.
Случайна ли е достъпната за фриволно тълкуване употреба на квалифицираща правна терминология? И то ползваща се с предимство при тълкуване и прилагане пред защитаващите правата и свободите норми на националното и международно законодателство?
АСТА е споразумение за прилагане на законите за интелектуална собственост. То не променя законите и всъщност повечето мерки в него не са задължителни, а препоръчителни – почти за всяка една мярка пише „може”, вместо „ще”. От тук произтича стархът за правата ни. Текстът дава свобода на действие от страна на държавите, сами да определят как ще защитават интелектуалната собственост. Но под предтекста, че АСТА е международна правна норма, дадено правителство би могло да се позове на главата за интернет, за да легитимира следенето ни в мрежата. Българският гражданин трябва да се запита дали има доверие, че правителството ще тълкува споразумението коректно, а няма да злоупотреби. Вярваме ли, че един министър като Цветанов, няма да се възползва от тази пролука?
Моят въпрос е свързан с този текст от АСТА:
“Дадена страна по споразумението може да предвиди, в съответствие със своите законови и подзаконови норми, компетентните й органи да разполагат с правомощието да разпоредят на даден доставчик на онлайн услуги да предостави незабавно на носителя на правата информация, достатъчна за идентифициране на абонат, чийто достъп се предполага, че е бил използван за извършването на нарушение, когато носителят на правата е подал юридически допустима жалба, свързана с нарушение на права върху търговска марка или за нарушение на авторско или сродно право, и когато такава информация е необходима за целите на защитата или прилагането на тези права.”
След като носителят на авторски права вече е подал “юридически допустима жалба” и е сезирал държавните органи за наличие на пиратство, откъде накъде доставчикът ще е длъжен да идентифицира предполагаемия нарушител пред жалбоподателя, а не пред органите на правосъдоето? Не трябва ли въпросните органи първо да установят дали наистина подадената жалба е основателна, има ли нарушение, кой го е извършил и тогава те, а не доставчикът да информират жалбоподателя кой е нарушителят?
Понеже предният отговор до голяма степен отговаря на опасенията ви, ще си позволя да реагирам по-технически. Тъй като в началото на текста пише: „в съответствие със своите законови и подзаконови норми […]”, предполага се, че гражданските ви права са защитени от законите и от подзаконовите актове. Затова в предния отговор обърнах внимание върху доверието в правителството. Дали ще се случи така, както е написано в АСТА, или така, както би трябвало да бъде според вас, зависи от това, как гражданските ви права са регламентирани в българските закони и как правителството ще реши да прилага законите чрез подзаконови актове.
Ще се вземат ли мерки и какви, за да се предотврати злоупотребата с правомощия придобивани чрез това споразумение? Каква е гаранцията, че ACTA няма да се използва за налагане на тотално следене и контрол в Интернет?
Ако ще се приеме подобно споразумение, ЕС трябва да предвиди конкретни мерки, валидни във всички държави-членки, които да гарантират гражданските права. Европейският парламент ще изисква тези мерки от Комисията. Тези мерки трябва да са базирани на анализ, включващ различията в законодателството и правораздаването в отделните държави в ЕС. Това е нужно, за да могат да се преценят последствията от подобно споразумение, особено в Европа, където има голямо правно и културно разнообразние. Задачата не е непосилна за европейската администрация. Без да се дефинират тези мерки за защита на гражданските права, не вярвам Евопарламентът да одобри АСТА.
Смятате ли, че консерваторите, които отдават повече внимание на това, което разделя културите и цивилизациите, могат да застанат срещу АКТА? Съществува клишето, че десните по принцип са за закони като АКТА, а левите, против. Аз вярвам, че това изобщо не е задължително да е вярно по принцип. Но клишето си стои и забелязах, че българските социалисти не пропуснаха да се опитат да яхнат анти-АКТА енергията. Какво мислите вие?
Убеден съм. Аз съм с консервативни възгледи, както и Синията коалиция, която представлявам и съм против ACTA. Защитата на собствеността е сред основните ценности на консервативния мироглед, но тя не може да се отстоява отделно или за сметка на гражданските свободи.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/03/17/2624.html


description: Размисли и реклами :: Безутешната ерекция на чуждестранния инвеститор

maintext:
Постинг
06.04.2012 10:30 - Безутешната ерекция на чуждестранния инвеститор
Не разбирам какво му е лошото на секса, нито пък разбирам какво му е лошото на туризма, но изглежда двете в съчетание тревожат умовете на нашите висши държавници. На всяка цена трябва да попречим на България да стане дестинация за секс-туризъм! Такова мнение сподели наскоро в медиите вицепремиерът Цветан Цветанов. Разтревожили го данните, изнесени от Центъра за изследване на демокрацията, според които мафията прави оборот от 3.5 милиарда лева. Друг е въпросът откъде ЦИД е запознат със счетоводството на мафията и ако е наясно със сделките й, защо не е казал на никого за тях. Но както и да е. В случая ни интересува конкретната данна, че „износът на български проститутки генерира над 1 млрд. лева годишно” и че това кара Цв. Цветанов да заключи, че България рискува да се превърне в дестинация за секс-туризъм. Аз не знам как износът на една стока ще привлече към страната желаещите да я купят тук, но пък кой съм аз, та да срещам такива интелектуални предизвикателства… Всъщност Цв. Цветанов вероятно е имал предвид, че легализирането на проституцията ще привлече секс-туристите. Макар че разликата между легална и нелегална проституция е като между светла и сенчеста икономика – първата плаща данъци, а втората не плаща. Иначе и двете са си икономики, както и легалните и нелегалните проститутки са си проститутки и дали ще викаш „ойларипи” легално или нелегално не те прави повече или по-малко турист.
Всъщност истинският въпрос обаче е друг. Той не е „Какво да направим, за да не се превърне България в дестинация за секс-туризъм?”, а „Какво му е лошото на това България да се превърне в дестинация за секс-туризъм?”. Чужденец, който дава пари за секс, е вид инвеститор. А нали все се оплакваме, че чуждестранните инвеститори са малко и все търсим начини да ги привличаме. Нашата администрация, нашите нрави дават всички предпоставки секс-туризмът у нас да се окаже един изключително печеливш бизнес, който ще вдигне на крака цели сектори и отрасли. Просто нещата трябва да бъдат подхванати правилно от самото начало.
За да се добере до легализирана и сертифицирана по държавните стандарти „Стара планина” и „Околовръстен път” проститутка, всеки чуждестранен секс-турист трябва да мине през специална процедура. Трябва да подаде апликация, в която да изложи писмено какво смята да прави с проститутката, какви движения и с каква средна честота да извърши върху нея, както да включи и прогнозни срокове за настъпване на облекчението. Трябва да докаже, че през последните три години е похарчил за проститутки суми, съизмерими с тази, която е готов да похарчи у нас, както да представи и минимум три препоръки от други проститутки, доказващи, че винаги си е плащал предварително и без да мърмори излишно. Трябва също така да докаже, че притежава всички права върху тази болезнена ерекция, с която се явява пред българските власти. Когато подаде документите, те ще му бъдат върнати няколко пъти за поправка по ЗОП (Закон за общата проституция), след което ще бъде свикана комисия, която да разгледа апликациите на всички останали кандидати за съответната проститутка. Ако комисията го избере, нашият човек ще трябва да преведе авансово в троен размер таксата за проститутката и да учреди гаранция в полза на държавата. Когато свърши сеансът, тоест когато секс-туристът и проститутката се целунат уморено и запалят по цигара, гаранцията ще му бъде възстановена в тримесечен срок, ако не мине котка път. Междувременно другите секс-туристи, които комисията не е допуснала до проститутката, ще имат право да обжалят процедурата в съда, което може да забави встъпването в проститутка на спечелилия секс-турист с още година – година и половина, през което време той се задължава да пребивава, изчаквайки, на българското Черноморие. Когато най-сетне се добере до желаната проститутка, секс-туристът ще трябва да й заплати още веднъж авансово от себе си, а пък държавата ще му възстанови парите от онези, които пак той й е превел предварително, след като одобри и приеме всички фактури и договори с подизпълнители, които той представи за отчет. Каква е ролята на подизпълнителите при работата с проститутката, е тема на друг, не по-малко вълнуващ разговор.
Тръшнал веднъж по гръб проститутката, за която е кандидатствал, борил се е и е спечелил, на чуждестранният секс-турист, му остава само да заплати някои допълнителни такси, които са толкова естествени, така се подразбират от само себе си, че досега никъде не са били споменати в тръжните книжа. Трябва да заплати допълнителна такса одобряване на ерекцията, такса за правото да се крещят мръсни думи по време на изпълнение на проекта, такса за внасяне на личен алкохол в спалнята, както и такса „неизрязани нокти на краката”, каквито неминуемо се появяват в процеса на придвижване на цялата документация. Когато всичко това се уреди, секс-туристът може спокойно да се отдаде на насладите на нашата слънчева и гостоприемна дестинация.
Не е лошо нещо секс-туризмът. Ако подложим на подобна процедура и желаещите да се отдадат на алкохолен туризъм, то не виждам какви други чуждестранни инвеститори са ни нужни. Тъй че министър Цветанов не трябва да търси мерки да не се превърнем в дестинация за секс-туризъм, а да търси мерки, които да ни превърнат именно в такава. И – да! Наистина трябва да се сложи край на износа на проститутки, защото това е изтичане на национално богатство. По-добре да изтичат мозъците, отколкото проститутките! Мозъците не са обект на никакъв туризъм, така че – прав им път.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/04/06/2636.html


description: Размисли и реклами :: Дюсе или третата първа брачна нощ

title: Дюсе или третата първа брачна нощ

maintext:
Постинг
13.04.2012 11:42 - Дюсе или третата първа брачна нощ
За онези, които не разбират от табла, ще обясня, че дюсе е конфигурацията, при която и двете зарчета показват тройки. Има нещо мистично в тази хармония. Както е казал тройно мъдрият Хермес, това, което е отгоре е като онова, което е отдолу; едната тройка провокира другата и същевременно я допълва, за да се постигне абсолютната завършеност. На мислите за тази троичност ме навя новината, че българският премиер тази седмица за трети път е направил първа копка на някаква нова инсталация в циментения завод в Девня. За трети път първа копка – това е нещо като за трети път първа брачна нощ, при което булката все е девствена. Но докато третата първа брачна нощ е прекалено фантастична дори и за народните приказки, третата първа копка е факт от ежедневието и не само съществува със страшна сила, но и със страшна сила разкрива необозрими хоризонти пред фантазията.
Ако аз, например, бях премиер, нещата изобщо нямаше да свършат тук. Веднъж докарал нещата до трета първа копка, щях също така и три пъти да прережа лентата на обекта. Представете си само медийния ефект. Аз и по веднъж само да режа лентите, съм плашещо популярен, представете си колко щеше да ме обича народът, ако ги режех по три пъти. Вярно, тогава вестниците ще трябва да увеличат тиражите си и ще трябва да стартират нови телевизионни програми, за да могат да се отразяват всичките рязания на ленти, на които ще подложа медийното пространство, но пък желаещи да отворят нови медии винаги ще се намерят. А и аз, като премиер, ще ги поощря с някоя и друга комуникационна кампания по европейските програми. Лошото е само, че българката много ще надебелее. Нали знаете, че при всяко рязане на лента около мен пърпорят девойки в народни носии, а аз имам навика да им тикам хляб в устата. Такъв съм си – гуша девойките като гъски. И ето го проблемът. Сега, като започна да ги гуша три пъти повече, поради това, че ще режа лентата на всеки обект вместо по един, по три пъти, девойките скоро ще се превърнат в тлъсти цоцолани и вече няма да са тъй радостни за окото. Но пък ще ги видят чужденци и ще си кажат: „Брей, как добруват тези българи в сянката на своя премиер! Я как са се ояли!”. Така че – всяко зло за добро.
Освен това, ако аз, примерно, бях премиер, изобщо нямаше да се спра само до тройното прерязване на ленти. След като открием едно предприятие, то започва да работи, нали така? А като работи, следва да си плаща такси, лицензи, осигуровки, разни други работи и накрая данъци, които при нас са най-малки и ние много се гордеем с това. Да видим сега. След като на едно предприятие са направени три първи копки и след като същото предприятие официално е открито три пъти и три пъти тържествено му е била прерязана лентата, то (следите ли мисълта ми?) колко пъти това предприятие трябва да си плати на държавата, чийто премиер съм аз, таксите, лицензите, осигуровките, разните други работи и накрая данъците, които при нас са най-малки и ние много се гордеем с това? Разбира се, трябва да си ги плати поне три пъти. Лошото тук е, че горкото предприятие трябва да бъде посещавано по три пъти и от данъчните, и от икономическа полиция, както и три пъти трябва да си плаща всички необходими рушвети, които поддържат държавната администрация бодра и в добро състояние на духа. Но пък хубавите неща изискват известни жертви.
Ето това щях да правя аз, ако (не дай, Боже) бях премиер на тази китна, но изстрадала през вековете страна. И в края на своя трети управленски мандат, щях да кажа това, което апокрифната мълва приписва на Карл Маркс като негови последни думи: „Пролетарии от всички страни! Извинявайте!”. Мисля, че това ще е добър завършек на една епоха, която за мен – въображаемия премиер на България – се е превърнала от дюсе в дюшеш. Освен това мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/04/13/2640.html


title: Да се върнем на АСТА

maintext:
Постинг
26.03.2012 11:07 - Да се върнем на АСТА
Както обещах по-рано, ще се опитам да поставя на авторите на АСТА въпросите, които читателите на Sulla.bg биха искали да им зададат. Това ще стане възможно с помощта на нашия евродепутат Светослав Малинов, който този четвъртък, на първи март, ще участва в дискусия, посветена на споразумението, в Брюксел. На дискусията ще бъде представен за обсъждане и един интересен доклад за АСТА, написан от няколко института и специалисти по въпроса.
Така че, задавайте въпросите си тук, споделяйте мнението си трябва ли да се гласува споразумението в Европейския парламент, трябва ли да се нанесат корекции в него и какви. Аз ще систематизирам въпросите, а г-н Малинов ще се опита да ги постави на семинара.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/02/27/2597.html


description: Размисли и реклами :: 10 години Първанов

title: 10 години Първанов

maintext:
Постинг
06.04.2012 13:12 - 10 години Първанов
С един приятел, когото много ценя, днес споделихме едно общо облекчение: от другата седмица Георги Първанов вече няма да е президент на България. Не че ми пука особено – в крайна сметка аз съм представиел на едно поколение, израснало под ръководството на Тодор Живков, тоест трудно могат да ме уплашат с държавен глава. Но все пак краят на Първановата декада за мен е освежаващо събитие.
Първанов никога не успя да се превърне в президент на всички българи. През първия си мандат се чудеше как да вкара БСП във властта, после акушира създаването на ГЕРБ и накрая се опита сам да роди АБВ, от което нищо не излезе. Сега, в края на президентството си, готви нов политически проект – нова тройна коалиция между ГЕРБ, БСП и ДПС за следващия мандат. Лъжата, че ще бъде надпартиен президент на всички българи беше толкова наивна и прозрачна, колкото и лъжата му, че ще бъде „социален президент”, каквото и да означава това. Но пък който вярва, че президентът вдига пенсиите, трябва да се сърди само на себе си.
Първанов превърна президентската институция в реабилитиращ инструмент. Той я вкара в криминалните хроники с покушенията над съветниците си и чрез нея реабилитира знакови престъпници. Да не забравяме, че като бивш лидер на БСП Първанов забърка България в скандал с финансиране от страна на социалистическата партия на покойния Саддам Хюсеин.
За всичко това Първанов заслужава орден „Стара планина”, достатъчно обезценен именно от него самия чрез количеството и качеството на хората, на които го връчи. Нека накрая да го връчи и на себе си и да си върви. Да се върне в БСП, да я разцепи и да се коалира с ГЕРБ за следващите избори. Така поне ще се знае кой кой е, защото един от най-големите ни проблеми е подмяната – левите са десни, десните са леви, а проевропейците са проруснаци. Както и друг път съм казвал, проблемът е, че ГЕРБ, която получи добра електорална подкрепа през 2009 сама признава, че ако трябваше да сваля от власт десницата, щеше да се позиционира като лява партия. Позиционирането й като дясна е само защото трябваше да сваля от власт БСП. Ето това подменяне е страшно и мисля, че би било много здравословно, ако на първо време знаем кой кой е, пък после да правим всичко останало. Но това е тема на друг разговор.
Вчера новият президент се закле върху кръста и Библията. Наистина, той произнесе реч, която отива повече на премиер, отколкото на президент, но да речем, че това е така, защото авторите на речта му са се вдъхновявали от неподходящи образци. Важното е, че поне формално каза, че ще се опита да запази надпартийността на институцията (впъреки партийния начин, по който влезе в нея) и че се опита да очертае някакъв стратегически хоризонт пред нацията и Отечеството. Стъпвайки изцяло върху икономичестата тема, Плевнелиев каза, че ще направи така, щото през 2020 България да се изравни със среднобогатите европейски страни. За съжаление обаче всички ние знаем, че икономистите са сметнали за колко време можем да достигнем следните европейски нива на благосъстояние. При сегашните тенденции това са 70 години, а не 8, както обещава новият президент. Има, разбира се, и оптимистична прогноза, според която срокът на достигане на средните стоности на европейско благосъстояние може да бъде съкратен до двайсетина години, но това ще стане само при условие че оттук нататък ще имаме по 7-8% икономически растеж всяка година. Такъв растеж се постига единствено чрез драстично увеличаване на вътрешните и външните инвестиции в икономиката и ние трябва да пожелаем на г-н Плевнелиев да упражни специфичните си президентски правомощия така, че да се случат тези инвестиции, които да осигурят този икономичсеки растеж. И то не този растеж, защото при него стратегическата цел на новия президент ще бъде постигната не по-рано от 2032, а растеж от 10-15% годишно, за да могат да се случат нещата през 2020. Не знам, някои хора не разбраха ли, че неизпълнимите обещания имат само краткосрочен ефект, след което бързо се превръщат в разочарование и омраза! Но, както и да е… Да пожелаем на новия президент да успее по някакъв начин да предизвика така желания икономически растеж. Да му пожелаем също така да се помъчи да реабилитира сериозно ерозиралия авторитет на институцията, защото хората си отиват, поколенията се сменят, но институциите трябва да ги надживяват. Иначе обществото не е нещо много по-различно от стадо. А аз вярвам, че нашето общество е нещо много по-различно от стадо и освен това мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/01/20/2547.html


description: Размисли и реклами :: Климатизирайте страстите, Диков!

title: Климатизирайте страстите, Диков!

maintext:
Постинг
06.04.2012 13:12 - Климатизирайте страстите, Диков!
Цял живот съм страдал от комплекса, че живея в грозен град. Комплексът ми се задълбочаваше още повече от това, че не можех да намеря отговор на въпроса кое точно е това нещо, което загрозява града ми, което ме потиска и ми пречи да погледа открито в очите гражданите на други, не толкова грозни колкото София градове. Дали това са панелните кошери на социализма, дали пък не е истеричното и евтино ново строителство, дали пък не е отсъствието на каквато и да било градоустройствена идея заради далаверите на парче с парцели и имоти, станали емблема на епохата на Стуци Янев и Петър Диков като главни архитекти? Или може би градът ми е грозен, защото е мръсен и олющен? Защото сметта му се извозва само за няколко процента от всичките пари, които се плащат за тази дейност? Не, градът ми не е грозен поради изброените по-горе причини, а по една друга и аз ще ви кажа коя, защото днес най-после разбрах. Градът ни е грозен и ни смазва с грозотата си, пречейки ни да се разгърнем като личности и гордо да погледнем Европа в очите, заради климатиците по външните стени на сградите.
Както стана ясно от медиите, Столична община обмисля правила за поставяне на климатици по сградите (разбирай – акция по премахване на вече поставените с надлежно глобяване, вероятно). Браво! Това е чудесно и за пореден път доказва, че общината е способна да мисли за всичко, точно като онзи производител на тигани. Само че аз оставам малко раздвоен. Приветствам конкретните мерки на общината, но ми се губи философията. Губи ми се балансът между частното и общото, между управлението и рекета, между това общинарите да са избрани от нас, за да управляват от наше име и наша воля нашия град, в който се намира нашата собственост, и онова общинарите да се групират в клики за постигане и защита на лични и корпоративни интереси. Раздвоен съм например от това: когато от сградата ти над улицата надвисне леден блок и ти се обадиш в общината, за да я помолиш да организира Гражданска защита и да реши този иначе дребен проблем, ти се отговаря, че това е твоя работа, ти отговаряш за нея и даже ще бъдеш наказан, ако не я свършиш. Когато обаче сложиш на фасадата на тази сграда указателна табела за дейността, която извършваш в нея, тогава общината идва да ти иска пари за рекламна дейност и забравя да изтъкне, че сградата си е твоя, както изтъкна в случая с ледените висулки.
Ако снегът от тротоара пред кооперацията не е изчистен, наказват ви, защото този тротоар „прилежи” към вашата собственост (най-вероятно някога е бил част от нея и е отчужден), следователно отговорността за него е ваша. Обаче я пробвайте, ей така, за майтап, да изнесете една масичка на същия този тротоар и да се опитате да сложите нещо за продан на нея. За секунди в тръс ще дотичат общинските хиени с вой и смрад на мърша, за да ви искат „тротоарно право”.
Да погледнем паркирането. Знаете ли в моя квартал кои са най-безопасните места за паркиране? Онези, на които паркирането е забранено от Закона за движение по пътищата. Ако спрете на синя зона и до броени секунди не си платите лептата (не си пуснете SMS-а), пристига баничарката със скобите и ви заключват. Ако паркирате обаче върху пешеходна пътека, никой не ви обръща внимание, защото всички са заети да доят пари от синята зона. Не ви обръщат внимание, ако паркирате вътре в кръстовището с някоя от преките, не ви обръщат внимание, ако си оставите колата на мигачи по средата на лентата за движение, както и ако успеете да я натикате на някой тротоар така, че никой да не може да минава по него. Каква всъщност е политиката на общината по отношение на паркирането? Да създава ред, да облекчава движението или да инкасира парични приходи? През ден посещавам квартала около „София ленд”. Там, на разклона за болница „Токуда” е кошмар от неправилно паркирани автомобили. Колите са оставени буквално в лентите за движение до самите светофари. Лентата за десен завой на излизане от болницата не съществува, защото е превърната в незаконен паркинг, и колите, които искат да завият надясно, трябва да изчакат да светне зелено в секцията за ляв завой, за да тръгнат и те тогава. Паяците обаче шетат из центъра или из кварталите, които са най-близо до наказателните паркинги. И са прави. Тяхната задача не е да облекчават движението или да санкционират нарушителите, а да инкасират печалби и то, по възможност, при най-нисък разход на време и гориво. Ако можеш да си насечеш дърва в началото на гората, ще блъскаш ли километри до някои затънтени просеки?
Но не са виновни хората, които паркират в лентите за движение около „София ленд” и болница „Токуда”. Те там ходят на работа и трябва някъде да оставят колите си. Там за кратко време се издигнаха няколко нови бизнес сгради, макар че терените са част от парк и са отредени за озеленяване. И главните архитекти, които разрешиха това, си затвориха очите пред факта, че проектите за тези бизнес сгради не предвиждат достатъчно места за паркиране, понеже така е по-евтино, а когато строителството е по евтино, вложението се възвръща по-бързо от отдадените под наем площи. Дали пък частица от парите, които биха били вложени за изграждане на подземни гаражи, не са отишли за укротяване на бдителността и градоустройствената компетентност на главните архитекти?
Та такива ми ти работи, г-н Диков. Вярно е, проблеми има и ще ги решаваме един по един. Но, наистина, дайте първо да се заемем с най-неотложното. А това безспорно са климатиците по фасадите на сградите. Да предотвратим тази надвиснала градоустройствена катастрофа, пък после ще мислим за настилките на улиците, за паркирането и за незаконните и полузаконни строежи, впрочем много от които вече успяха да се узаконят чрез последния скандален Закон за устройството и застрояването на столична община. И нека, както казвате, първо да започнем с махането на климатиците не от частните, а от обществените сгради. Току-виж после се появила някоя голяма и знакова българска групировка с подходяща фирма в структурите си, която да климатизира обществените сгради наново и в съответствие с наложените от общината нови правила. Мисля, че тогава замисълът на подетата акция окончателно ще възтържествува. Но освен това мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/02/23/2587.html


description: Размисли и реклами :: Доклад даден, доклад приет

title: Доклад даден, доклад приет

maintext:
Постинг
06.04.2012 13:12 - Доклад даден, доклад приет
Смешна работа – когато се публикува някой пореден доклад на Еврокомисията по механизма за сътрудничество и проверка, управляващите започват да се хвалят колко е положителен, а опозицията бие тревога за това, че е отрицателен. Положителен или отрицателен е последният доклад? Без да коментирам езикът на чиновниците в европейската администрация, който е забележителен образец в човешката лингвистика, нещо толкова предпазливо и безгръбначно, нещо толкова безлично и неопределено, че не можеш да не свалиш шапка на Айзък Азимов, който в един от романите си за Фондацията описва висш галактически дипломат, който посещава планетата на учените и те записват в сложна машина всичко, което той казва по време на престоя си, и после го анализират от съдържателна гледна точка, за да се окаже, че той не е казал абсолютно нищо, та без да коментирам бюрократичния език, на който е написан доклада, ще кажа, че е твърде обезсърчителен. И не защото отбелязва огромно количество неизпълнени предписания, и не защо споменава такива скандални констатации като манипулирането на обществените поръчки в институциите, отказа от създаване на обща информационна система за борба с престъпността и порочните назначения на магистрати. Обезсърчителен е, защото еврочиновниците, въпреки цялата си предпазливост, не успяват да заобиколят и да не споменат подозренията за тежки нарушения при последните президентски и местни избори в България. Защо тази тема е толкова критична ли? Ами защото законността на изборите в една демократична държава или по-скоро съмнението в тяхната законност поставя под съмнение всичко останало. Поставя под съмнение легитимността и автентичността на властта, поставя под съмнение законността на нейните действия, решения и актове във всяка област на вътрешната и външната политика.
Тревогата на Европейската комисия за начина, по който се проведоха последните ни избори, не е имагинерна, не е плод на някаква параноя или пък резултат от някакво странно желание България да бъде очерняна на всяка цена. Тревогата идва от препоръките, които се отправят в доклада на ОССЕ към властите, партиите и гражданското общество в България. Понеже на тези препоръки не се обърна голямо внимание в публичното пространство у нас, аз смятам да ви ги припомня, пък ако не ви се чете, сипете един хубав скоч и турете пепел на всичко.
1. ЦИК да има независим бюджет и персонал, работещ непрекъснато през 5-годишния мандат, а не само по време на избори – тоест, членовете на тази комисия да не са наплашени чиновници, чието препитание и препитанието на семействата им зависи от онзи, който държи ръка на кранчето.
2. В законите да се запише, че опозиционните партии трябва да имат представители на високи позиции в комисиите, за да се избегнат съмнения за пристрастност – тоест, има подозрения, че е практика у нас да се изолира опозицията от избирателния процес и да се лишава от ефективен контрол върху него.
3. Заседанията на комисиите от всички нива да бъдат отворени за обществеността през целия изборен период, изрично да се запише допускането на заседанията на представители на участниците в изборите, вътрешни и международни наблюдатели и журналисти – тоест, на този етап такива представители не се допускат на заседанията на комисиите и ние можем само да подозираме как протичат тези заседания, щом се нуждаят от секретност.
4. В закона да се запише, че когато комисията “откаже” да вземе решение, защото не събира мнозинство от две трети от членовете, това означава отхвърляне на проекта за решение – тоест, очевидно е практика решения в избирателните комисии у нас да се взимат без мнозинство. Възниква въпросът защо това толкова естествено нещо все още не е записано в закона и трябва международни организации да ни подсещат за това. Явно пред нас е един от инструментите за постигане на желани изборни резултати.
5. Още веднъж се препоръчва подробна проверка на избирателните списъци и изясняване отговорностите на институциите, свързани с изготвянето им – изниква ли ви образът на Гогол? Явно списъците ни продължават да са пълни с мъртви души, от чието име се гласува впоследствие „служебно”, както и с хора лишени от правото на глас по формални критерии, което май беше един от основните инструменти за спечелването на последните избори.
6. На представители на малцинствата да е позволено да водят кампания на майчиния си език – е, специално тази препоръка за мен е малко екстравагантна. Първо, доколкото знам, в България няма малцинства. Няма такъв юридически статут, но пък ако има, поправете ме. Пък и излиза, че освен на цигански, трябва да има кампании на иврит, на арменски, на турски, на гръцки и т.н., което си е медийно разточителство в държава, в която има официален език. Но не това е проблемът. Трябва ли да мислим, че отговорникът, който купува гласове, ако бъде натоварен да агитира на матерен език, ще агитира честно? Но нека приемем, че тази препоръка е насочена против търговията с гласове и да я приветстваме.
7. Медийната регулация трябва да гарантира редакционна свобода за отразяване на кампанията, особено в обществените медии; тя трябва да включва задължение за честно, балансирано и безпристрастно отразяване в новините и публицистичните предавания във всички електронни медии, каквито са добрите международни практики; може да се обсъди приемането на ясни правила какво означава равнопоставено отразяване на кандидати и партии в новините, за да бъдат защитени журналистите от външен натиск – ето това е тежък проблем. Лостовете за медийно влияние, ангажиментът на медиите към определени кампании, договорен на най-високо равнище, манипулирането на общественото мнение с най-рафинирани комуникационни техники – това е огромна тема и ако някой ден се реша, това ще бъде темата на докторантурата ми. Но сега тълкуваме препоръките на ОССЕ и според тях медиите се използват некоректно от властта, което е абсолютно недопустимо в демократичните граждански общества.
8. Да се обмисли удължаване на срока от 1 на 3 дни за обжалване на решения за отказ на регистрация на партии, коалиции, обществени кометите и кандидати; всички решения по обжалванията да са взети достатъчно време преди изборите; отписването от регистрация също да е направено достатъчно време преди гласуването и да има разумна възможност за обжалване в съда – тоест, има подозрения, че съдът не е безпристрастен и обслужва онези, чиито квоти представлява.
9. Да се изработи контролен механизъм за декларации на индивидуалните дарители в кампаниите – интересно какъв би бил този механизъм. Според мен той трябва да включва две неща: първо, контрол върху произхода на дарените средства, и, второ, последващ контрол върху съдбата и бизнес делата на дарителя след евентуалната изборна победа на спонсорираната от него политическа сила.
10. да се обмисли дали в закона да не се включи определение на това що е предизборна кампания, което би помогнало и на ЦИК ефективно да се справя със случаи на агитация преди официалното начало на предизборната кампания – ключова препоръка. За съжаление, няма как да се приложи, защото всяко съобщение от пресслужбата на властта е елемент от нейната кампания за втори мандат и не виждам как може да се регулира това. Но е знакова констатацията, че манипулациите и облъчването на нещастната публика започват буквално от деня след изборната нощ, когато един или друг политически субект е спечелил властта с гласовете на същата тази нещастна публика.
Спирам дотук. Ще огранича препоръките до 10, макар че са три пъти повече. Но мисля, че и тези са достатъчни, за да ни се изправи косата, като си помислим какви избори правим и в каква „демокрация” живеем всъщност. Слава Богу, че постигнахме поне това, да се радваме на страничен поглед към самите себе си, защото без външен коректив ще затънем още по дълбоко в лепкавите си самозаблуди и в традиционната си ориенталска йерархичност. Също така мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/02/10/2583.html


title: 10 години Първанов

maintext:
Постинг
17.02.2012 07:42 - 10 години Първанов
С един приятел, когото много ценя, днес споделихме едно общо облекчение: от другата седмица Георги Първанов вече няма да е президент на България. Не че ми пука особено – в крайна сметка аз съм представиел на едно поколение, израснало под ръководството на Тодор Живков, тоест трудно могат да ме уплашат с държавен глава. Но все пак краят на Първановата декада за мен е освежаващо събитие.
Първанов никога не успя да се превърне в президент на всички българи. През първия си мандат се чудеше как да вкара БСП във властта, после акушира създаването на ГЕРБ и накрая се опита сам да роди АБВ, от което нищо не излезе. Сега, в края на президентството си, готви нов политически проект – нова тройна коалиция между ГЕРБ, БСП и ДПС за следващия мандат. Лъжата, че ще бъде надпартиен президент на всички българи беше толкова наивна и прозрачна, колкото и лъжата му, че ще бъде „социален президент”, каквото и да означава това. Но пък който вярва, че президентът вдига пенсиите, трябва да се сърди само на себе си.
Първанов превърна президентската институция в реабилитиращ инструмент. Той я вкара в криминалните хроники с покушенията над съветниците си и чрез нея реабилитира знакови престъпници. Да не забравяме, че като бивш лидер на БСП Първанов забърка България в скандал с финансиране от страна на социалистическата партия на покойния Саддам Хюсеин.
За всичко това Първанов заслужава орден „Стара планина”, достатъчно обезценен именно от него самия чрез количеството и качеството на хората, на които го връчи. Нека накрая да го връчи и на себе си и да си върви. Да се върне в БСП, да я разцепи и да се коалира с ГЕРБ за следващите избори. Така поне ще се знае кой кой е, защото един от най-големите ни проблеми е подмяната – левите са десни, десните са леви, а проевропейците са проруснаци. Както и друг път съм казвал, проблемът е, че ГЕРБ, която получи добра електорална подкрепа през 2009 сама признава, че ако трябваше да сваля от власт десницата, щеше да се позиционира като лява партия. Позиционирането й като дясна е само защото трябваше да сваля от власт БСП. Ето това подменяне е страшно и мисля, че би било много здравословно, ако на първо време знаем кой кой е, пък после да правим всичко останало. Но това е тема на друг разговор.
Вчера новият президент се закле върху кръста и Библията. Наистина, той произнесе реч, която отива повече на премиер, отколкото на президент, но да речем, че това е така, защото авторите на речта му са се вдъхновявали от неподходящи образци. Важното е, че поне формално каза, че ще се опита да запази надпартийността на институцията (впъреки партийния начин, по който влезе в нея) и че се опита да очертае някакъв стратегически хоризонт пред нацията и Отечеството. Стъпвайки изцяло върху икономичестата тема, Плевнелиев каза, че ще направи така, щото през 2020 България да се изравни със среднобогатите европейски страни. За съжаление обаче всички ние знаем, че икономистите са сметнали за колко време можем да достигнем следните европейски нива на благосъстояние. При сегашните тенденции това са 70 години, а не 8, както обещава новият президент. Има, разбира се, и оптимистична прогноза, според която срокът на достигане на средните стоности на европейско благосъстояние може да бъде съкратен до двайсетина години, но това ще стане само при условие че оттук нататък ще имаме по 7-8% икономически растеж всяка година. Такъв растеж се постига единствено чрез драстично увеличаване на вътрешните и външните инвестиции в икономиката и ние трябва да пожелаем на г-н Плевнелиев да упражни специфичните си президентски правомощия така, че да се случат тези инвестиции, които да осигурят този икономичсеки растеж. И то не този растеж, защото при него стратегическата цел на новия президент ще бъде постигната не по-рано от 2032, а растеж от 10-15% годишно, за да могат да се случат нещата през 2020. Не знам, някои хора не разбраха ли, че неизпълнимите обещания имат само краткосрочен ефект, след което бързо се превръщат в разочарование и омраза! Но, както и да е… Да пожелаем на новия президент да успее по някакъв начин да предизвика така желания икономически растеж. Да му пожелаем също така да се помъчи да реабилитира сериозно ерозиралия авторитет на институцията, защото хората си отиват, поколенията се сменят, но институциите трябва да ги надживяват. Иначе обществото не е нещо много по-различно от стадо. А аз вярвам, че нашето общество е нещо много по-различно от стадо и освен това мисля, че Картаген трябва да бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/01/20/2547.html


description: Размисли и реклами :: Дреме ми на Кънчо

title: Дреме ми на Кънчо

maintext:
Постинг
06.04.2012 13:12 - Дреме ми на Кънчо
Не се препоръчва за лица под 18 години.
Ето че и пишката човешка стана обект на държавен интерес. По-рано днес красива и дългокрака млада дама, моя близка приятелка, ми се обади, за да обостри вниманието ми върху една публикация в електронните медии досежно мъжкия полов орган и социалната отговорност спрямо него. Странно защо младите и дългокраки дами, па били те мои близки приятелки, се интересуват тъй живо от тази тема, но замълчи, сърце! Публикацията се нарича „Държавата кръсти пениса Кънчо”, насочена е към младежта и в нея се разказва за брошура на РИОКОЗ София, посветена на поставянето на презерватив.
Освен огорчението от несправедливостта че държавата не е кръстила никак вагината, за мен тук има две въпросителни. Първо, защо някакви отрудени и смачкани от ведомствени интриги чиновници са решили, че могат да дават акъл на младежта как да се разпорежда със собствения си Кънчо, и , второ, защо точно Кънчо? Няма ли в българския език по-мъжествени собствени имена? По-Бойки собствени имена? Кой е най-големият кънчо в страната? Кънчо ли? Или пък тук трябва да провидим дългата ръка (или друг израстък) на Кънчо Стойчев? Но ако е така, то къде трябва да е Андрей Райчев – отляво или отдясно? Или пък и от двете страни, за да можем да си го драпаме равномерно? Това са все въпроси, на които е трудно да получим отговор, защото са прекалено екзистенциални, прекалено иманентни, имагинерни и други сложни думи.
Медийните консултанти на правителството доказват класата си като избират мерената реч за стилистично решение на брошурата. „Кънчо се събуди, готов да се труди” – започва поетът. Тоест, ако приемем че пишката ни има будни състояния и състояния на сън, то при преминаването от едното в другото я обзема пристъп на трудолюбие. Сиреч, трудът не е само песен, но и нещо много по-приятно. Ето как трудът може да е радост и обратното – радостта да е труд. И няма как човек да не се запита дали, ако това е вярно, то не трябва в края на работния ден да очакваме заслужена еякулация. И дали, ако не ни споходи тя, не е редно да се обърнем към профсъюзите със съмнение за нарушени синдикални права. В светлината на всичко това пък работодателите биха имали пълното основание да откажат да ни плащат заплата – не стига че си правим кефа, празнейки се трудейки се, ами и да ни плащат на всичкото отгоре. Хайде, де!
Изобщо, кампанията е възхитителна и не би било честно да свърши само дотук. Първо, защо само мъжкият полов орган заслужава собствено име с главна буква, а женският – не? И, второ, поезията не трябва ли да бъде в служба и на други социални проблеми, а не единствено на голото удоволствие? Ето защо реших да посветя стих на раждаемостта, като стъпя на вече утвърдените художествени образи. Опирайки се на изказванията на по-компетентни от мен хора в Интернет, ще наричам пениса „Кънчо”, а вагината – „Кукумявка”. Не се смейте, не съм го измислил аз. Подарявам текста на РИОКОЗ и на Министерство на здравеопазването (в чийто щатен поет рискувам да се превърна), за да направят брошура с него, пък ако ми платят нещо – платят. Макар че не съм се явявал на конкурс по закона за обществените поръчки…
Кънчо рано се събуди
и започна да се чуди.
На главата му червена
Запулсира вена.
Пудел бял във мрака джафка,
Иде кака кукумявка.
Кънчо от дюкян излиза,
Кукумявката прониза.
Хвърляй, Кънчо, хвърляй семе
Кукумявка да зачене!
И без лицемерни маски
да решим проблема демографски!
Ако текста ви хареса, готов съм да приложа и илюстрации към него. Междувременно с надежда очаквам кампания на държавата за борба със запека или пък с разстройството. Как ли ще се казва гъзът в тази кампания? Гърниз? Или пък Дупарин? „Мен от нищо не ме е бъз, защото съм юначен гъз!”. Докато има такива кампании, българската публична комуникация няма да умре! Освен това мисля, че Картаген трябва да Бъде разрушен.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/03/06/2606.html


description: Размисли и реклами :: Трима относно АСТА

title: Трима относно АСТА

maintext:
Постинг
06.04.2012 13:12 - Трима относно АСТА
Евродепутатът Светослав Малинов, експертът по медийно право Нели Огнянова и един от организаторите на протестите Георги Драганов специално за Sulla.
Едва ли не без да искам, се вкарах в темата за АСТА, като написах една страница по въпроса и тази страница стана причина да изляза по няколко електронни и печатни медии в защита на убеждението, че свободата не бива да бъде застрашавана, особено свободата на обмен на идеи и познание, защото тази свобода е може би най-голямото завоевание в ерата на интернет и е критично важна за гражданското общество и демокрацията. За да изясня сам за себе си случая АСТА, поканих трима души, които да ми помогнат да го видя от три различни, но важни гледни точки.
Евродепутатът Светослав Малинов е една от фигурите, които трябва да кажат „да” или „не” на АСТА. Сега е моментът да съобщя, че на първи март ще има среща между евродепутати, експерти и авторите на АСТА за дискусия върху текста на споразумението. Нели Огнянова е експерт по европейско медийно право. Доктор по право и доктор на политологическите науки. Георги Драганов е на 21 години и следва Международни отношения в СУ. Създава групата във Facebook със свой колега. В момента организаторите на протеста са 16 души само за София, без лидер и структура. Нямат политически амбиции и се водят само от копнежа за свобода на словото в Интернет. На тримата зададох шест въпроса, на които те ми отговориха. На тези отговори гледам само като на начало на дискусия, която можем да продължим тук. Ето въпросите и отговорите:
Според Вас сполучливо ли е сравнението между АСТА и Троянския кон, за който едва ли някой си мисли, че е направен, единствено за да украси градското пространство на Троя? Смятате ли, че АСТА крие опасности зад заявените намерения и че от прилагането на това споразумение могат да възникнат непредвидени и нежелани последици за гражданските общества?
НЕЛИ ОГНЯНОВА: Да, има изненадани граждани. В случая с АСТА – и от собствената си държава. Нормотворчеството е непрозрачно, допуска се участието в процеса на определени индустрии и се изключва гражданското общество, дори – до много късна фаза – се отказва достъп до проекта на Европейския парламент. Това е класическа симптоматика, че може да се очаква небалансиран инструмент.
ГЕОРГИ ДРАГАНОВ: В сравнението на АСТА с Троянски кон има известна доза истина, но има и разлика. Според мен някои национални правителства не са разбрали напълно смисъла на този международен договор, тълкувайки го просто като продължение на договора ТРИПС от 1994 г. Естествено, според нас АСТА крие опасности за свободата на словото. Всеки един опит държавите да поставят Интернет под своя контрол ни изправя на пръсти – това е последната останала независима медия и ние сме готови да я защитаваме от всякакви посегателства, какъвто е конкретният случай.
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: Както много често става, всичко започва с много добри намерения. Защото кой би могъл да каже, че е лошо да бъдат регламентирани и ограничени онези неща, които ние наричаме „ментета”, а по света наричат фалшификати и измами с търговски марки. Това, което ние имаме като намерение, не може да не бъде приветствано. Целият въпрос е, че на едно място, в един правен текст се прави опит да се покрие територия, която тръгва от лекарства, минава през дрехи и накрая свършва с песните в айпода. И чисто теоретично, преди още да съм прочел АСТА, аз бих казал: не е възможно да слагаш под една регулация толкова много неща, които носят и различна степен на опасност. За всеки е много ясно как можеш да пострадаш от менте лекарство, не е много ясно как ще пострадаш от менте гащи и каква точно вреда кому се нанася. Затова казвам, че намеренията трябва да се приветстват, но този обхват не може да бъде покрит адекватно от един нормативен документ. Българските юристи са длъжни да въведат някаква яснота, но лично аз бих обърнал внимание на чл. 14. Нека всеки да го прочете внимателно, защото там става дума за неща, които пряко ни интересуват. За мен това, което усещам като притеснение и страх, е въпросът, който си задават хората, които имат филми и песни в електронните си устройства: това което имам, достатъчно основание ли е да бъда преследван криминално? Това е точният въпрос. Нещата тръгват от по-друга позиция. АСТА е търговско споразумение, чиято основна цел е да защити сравнителното предимство на Европейския съюз в сферата на научните изследвания и иновациите в сравнение с нововъзникващите пазари. Това споразумение трябва да защити също и Съединените щати от страхотното пиратство и шпионаж на Китай, Индия и изобщо онези страни, където правната рамка е изключително слабо развита. Парадоксът е, че Индия, Китай и Бразилия въобще няма да подпишат това споразумение. Наивно е обаче да казваме, че то няма значение, защото то ще позволи на Европейския съюз и на САЩ да осъществяват строг граничен контрол, за да се защитят от нелоялната конкуренция на „пиратстващите” страни. Това обаче вече замирисва на възможност за злоупотреба и посегателство срещу свободи. Защото, докато едва ли някой от нас би имал нещо против да бъдат хващани и дори хвърляни в затвора хора, които пренасят хиляди ампули, върху които не пише нищо, не наркотици, а лекарства, не е много ясно как точно ще бъдат третирани тези, които имат спорно съдържание в електронните си устройства.
На какво се дължи тази бурна съпротива, която наблюдаваме в цяла Европа, включително и у нас? От какво се страхуват хората? Основателни ли са страховете им?
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: Самият факт, че избухнаха протести и то в различни държави с различна политическа култура и възможност за гражданска мобилизация, би трябвало да ни каже, че не могат да се заблуждават толкова много хора на толкова различни места. Очевидно е, ч с някои от клаузите на АСТА може да се злоупотреби и това е, което трябва да се отбележи съвсем честно. Има и още нещо, което не е свързано с АСТА, но витае около това споразумение. Между другото, АСТА е търговско споразумение, все пак. То е от този тип правни документи, които изискват много дълъг процес на ратификация – нека не си мисли някой, че скоро ще влезе в сила. Дори да има съгласие около него, то ще влезе в сила след много дълго време, а може и да не успее. Така че – да има известно спокойствие, без да се отслабва съпротивата!
ГЕОРГИ ДРАГАНОВ: В нашия свят Интернет придобива все по-голямо значение. Хората прекарват много време пред компютрите – било за забавление, работа, информация, учение и дори политическа и гражданска дейност (както правя и аз в момента). Широкият публичен отзвук на подписването на АСТА дойде именно защото хората почувстваха тази част от своето ежедневие в опасност, защото комуникирането в Интернет може да покаже много повече за един човек, отколкото четенето на хартиено писмо, например. Именно затова мисля, че хората с право са недоволни от този договор и ще направят всичко по силите си той да не влезе в сила.
НЕЛИ ОГНЯНОВА: Мощта на една държава в цифровото време все по-малко се основава на природни ресурси и все повече – на интелект, защитен чрез патенти, марки и авторски права. По инициатива на САЩ в ход е изготвянето на Trans Pacific Partnership Agreement (TPP), аналогичен на АСТА. Агресивно се налага международноправен ред, който да гарантира глобално защитата на интелектуалната собственост на носителите на права. Моделът на защита, предвиден в тези споразумения, в частност доколкото засяга интернет, влиза в остър конфликт с разбирането за мрежата като зона за свободен обмен на информация. Творчеството в постмодерния свят се основава на възможността за сътрудничество и споделяне, на идеите за отворено знание и културата на ремикса. Споразумението АСТА е проблематично, освен другото, заради баланса между защитата на носителите на права и достъпа до знание. АСТА е на позициите на индустриите, за които споделянето е кражба – и оттук тръгва разминаването.
Кои текстове ще изпълняват страните, подписали споразумението – текстовете на самата АСТА или на други нормативни документи, които всяка държава ще приеме за себе си? Не крие ли конкретното прилагане на споразумението в отделните държави опасността покрай него да бъдат прокарани и защитени частни политически и икономически интереси?
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: Крие. Затова хората трябва да протестират. Не бива да се оставят нещата така, че хем да има някаква глобална идея, хем част от нещата да се остават за решаване на местна почва. Ето например понятието „търговски обем”, което трябва да определи критичната маса от някое менте, над която може да се счита, че то е за търговия, а не за лично ползване. То не е регламентирано, а на него се базират принципни решения. Кой ще го определя? По какви критерии? С какви мотиви? Ще бъдат ли тези мотиви всеки път безкористни? Съвършено справедливо е хората да се опасяват. Винаги е добре да се мисли най-лошото, за да се предотврати най-лошото.
ГЕОРГИ ДРАГАНОВ: Самият договор АСТА не е достатъчно прецизен, за да стане част от вътрешното право в този си вид. Но духът и целите му биха принудили националното законодателство да бъде синхронизирано.
НЕЛИ ОГНЯНОВА: По въпросите на прилагането на АСТА има неясноти. За държавите от ЕС има различни хипотези в зависимост от това дали успешно ще се присъедини ЕС (зависи от волята на Европейския парламент) и дали ще са успешни ратификациите в отделните държави. Днес научаваме, че представители на Европейската комисия и на Съвета са изразили различни позиции по въпроса каква ще е съдбата на присъединяването на ЕС, ако няма 28 ратификации. Но по принцип правоприлагането е дейност, в която има елемент на тълкуване При толкова неясноти предпочитам да не говоря за прилагане на този етап.
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: Дефинициите са, че трябва да бъдат криминално преследвани онези, които притежават нещо с търговска стойност и смятат да го употребят за търговска дейност. Дори това нещо трябва да е в определен обем, който да се приеме като „търговски”. Очевидно е, че пет хиляди блистера с таблети не може да са за лична употреба, а се притежават с търговска цел. Но ние чного добре знаем как понятието „търговски обем” става немислимо при филмите, песните и книгите в електронен вид. Какво е необходимо, за да превърнете един албум в електронен вид в „търговски обем”? Единствено вашата воля. Това дава всички основания на хората да се притесняват, че всеки може да изтълкува една песен в компютъра им като притежание с търговска цел. Тоест степента на произвол при прилагането на тези определения може да бъде голяма. На всичкото отгоре, това нещо, което наричаме АСТА, влиза в противоречие с вече действаща европейска директива, която е много по-прецизна и на мен ми харесва много повече. Там изобщо не се наказват действия, извършвани от частни потребители за лични цели, които не носят печалба. Тоест презумпцията за невинност е запазена. Нещо повече, в тази директива беше направен компромис за преподаватели, когато електронното съдържание се използва за научни цели. АСТА е много по-радикална, много по-груба в това отношение. Тя казва, че трябва да се криминализира всеки обем, позволяващ търговска дейност с цел пряка или косвена икономическа облага.
- Прави впечатление, че човек много лесно може да стане жертва на набеждаване и да пострада от недобросъвестно отношение. Има определения като „предполагаем нарушител”и „лица, за които се твърди, че са замесени”. Тези категории също подлежат на преследване с което на практика се утвърждава принципа на виновността, а не на невинността до доказване на обратното.
- Именно заради това предишната директива буквално и преведено на човешки език казваше: това, което е на твоя личен компютър или да друго твое лично средство за съхраняване на информация, то е неприкосновено, както е твоето тяло. Сега не ви го казват това. Ако трябва да бъда откровен, аз не вярвам, че ще се стигне дотам, до това, което казваш. Но както не вярвам, така може и да се стигне. Затова предотвратяването на такава опасност не трябва да се оставя на добрата воля на политици. Ако разчитахме на добрата воля на хората, то да се позоваваме на обичая тогава, а не на законите. Понякога обичаите са много по-мъдри от законите. Аз имам чувството, че добри намерения, доведени до тоя абсурд, могат да доведат до лоши последици. Но тези лоши последици могат донякъде да бъдат неутрализирани именно с този тип яростна реакция, на която сме свидетели в много държави. Аз съм убеден, че всяка смислена атака срещу АСТА намалява шансовете й да мине през европейския парламент. Законодателите ще си дадат сметка, че, когато са създавали такъв мащабен документ като търговското споразумение, което обсъждаме, не се предвидили достатъчно внимателно нежеланите последици и страничните ефекти от конкретното му прилагане. Когато са писали АСТА, те са си представяли съвършено честни и морални политици, които никога няма да злоупотребят с нея. А ние имаме пълното основание да подозираме, че идеалният вариант няма да се осъществи.
Последните 30 години, откакто Интернет е част от живота ни, промениха ли света? Друг ли е вече обменът на информация? Смятате ли, че се налага да се изработи нов фундамент на законодателството, регулиращо авторското право и интелектуалната собственост?
ГЕОРГИ ДРАГАНОВ: Като човек, буквално отраснал с Интернет, не мога да коментирам целите 30 години, но със сигурност последните 10 години Интернет е фактор, с който всички трябва да се съобразяват – граждани, политици, медии, дори частният сектор. За всеки е очевидно какво богатство на информация е световната мрежа и неговото влияние върху еклектичната културна среда, в която се намираме в момента. Благодарение на него, разстоянията и културните различия придобиват все по-малко значение и добрите идеи достигат до много повече хора. Колкото до нуждата от нов фундамент за авторското право – личното ми мнение е, че трябва да се върви по път, диаметрално противоположен на сегашния. Най-важното е да се подходи с разбиране и при изработката да бъде взета предвид и позицията на хората, които този фундамент ще засегне – интернет-индустрията, потребителите, носителите на авторски права. Само така може законът да бъде истински добър и приложим.
НЕЛИ ОГНЯНОВА: Лесиг, създател на Creative Commons, писа преди време: „Ако не искаме нашите деца да бъдат пирати, да бъдат против закона, но същевременно ако не искаме да ги обречем на пасивност в цифровото време – нека да създадем демократични правила, които ще се спазват”. Изглежда важно да се приеме, че иновациите и споделянето на знание ca ценност, равноценна на защитата на носителите на права. Да не се забравя, че дори според Конституцията на САЩ авторското право е временно ограничение – и само средство за постигане на прогреса на знанието и полезните изкуства, а не самостоятелна цел.
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: Има и нещо друго, което никак не е маловажно. За тези 30 години това е първият опит да се регламентира защита на интелектуална собственост в глобален мащаб. И парадоксът е, че точно този опит беше направен тайно, тихомълком, сякаш в някаква необяснима секретност. Опитите да се обясни, че такава секретност няма, влизат в остро противоречие с реакциите на гражданското общество. Особено в България направихме най-лошото: първо заехме някаква позиция, а после за пореден път бихме отбой. Варианти на текста на АСТА има от три години и, доколкото знам, предишните са били много по-крайни от това, което четем сега. Което означава, че съпротивата на гражданското общество не е напразна и ако продължи със същата енергия, или в крайна сметка АСТА няма да се приеме, или ще се приеме някой много по-приемлив вариант на споразумението. Значи, има дълбок смисъл от съпротива.
- Прави ли са хората, които подозират лобизъм от страна на корпорации?
- Накрая ще излезе точно така, макар че хората, които са участвали в процеса на изготвяне на документа, едва ли са се водили единствено от мотивите да защитават корпоративни интереси. Що се отнася до частта за пиратството има една принципна, според мен, гледна точка. По особен начин опитът да се защитава интелектуалната собственост поражда дефицит. Това не е като материалните стоки или ресурси, където стойността им намалява за нечия сметка. Ако ти имаш една идея и аз имам една идея и си ги споделим, ти ще имаш две и аз ще имам две. А не аз ти давам моята идея и оставам с нула, а ти вече имаш две. Познавам професори, които са готови трудовете им да се продават за по пет паунда, за да могат да ги прочетат повече студенти, но са безсилни пред издателите си, които настояват книгите да се продават на цени, често достигащи до една трета от месечната студентска стипендия. Аз имам принципно възражение срещу това да се осъществява защита на интелектуална собственост в определени сфери на познанието, защото това изкуствено създава дефицит и пречи на напредъка.
Авторското право и интелектуалната собственост са обект на юридическа защита много отдавна. Какво ново дава АСТА, каквото досега не е било предвидено в националните законодателства и международното право?
НЕЛИ ОГНЯНОВА: Има анализи, че в някои области АСТА надгражда TRIPS, там където практиката го изисква. Според анализа за ЕП, споразумението номинално не е предназначено да засегне правото на ЕС, но несъмнено ще има политически ефект – ще повлияе за стимулиране на дебатите в ЕС за бъдещето на правото на интелектуална собственост. Разделът за наказателните мерки ще стимулира дебати в държавите по повод санкциите. Разделът, свързан с интернет, ще окаже влияние върху дискусии за неприкосновеността на личния живот и отговорността на ISPs. Но тези политически ефекти не минават непременно през присъединяването, напротив, дебатите трябва да предшестват всяко присъединяване и на национално, и на наднационално ниво.
ГЕОРГИ ДРАГАНОВ: Целта на АСТА е да наложи еднакви правила за всички държави-участнички, златен стандарт, към който после да се присъединяват още държави. В по-ранните си версии, АСТА беше много близка по дух до френското законодателство в частта за Интернет и защитата на авторски права там. В крайния вариант, договорът е по-мек, като оставя на държавите доуреждането на нормите. Нов момент в АСТА е превръщането на нарушаването на авторски права в обект на криминалното право, както и режимът за контрол и наказание, които са най-проблемни, според мен.
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: Според мен е крайно време всички, които се занимават с, най-общо казано, развлекателна индустрия да се нагодят с факта, че интернет го има, че много хора са склонни да плащат, но не това, което им искат в момента и което биха платили, ако отидат в книжарница или на кино. И могат да се печелят милиони повече от сега, ако се сложат разумни и приемливи за интернет цени. Билетът за един нов филм в Брюксел струва 8 евро. Ако изчисляваш, че от всеки човек, който е гледал този филм в интернет, ти си загубил 8 евро, излиза че си очаквал да спечелиш един милиард от филма си, което очевидно е непостижимо. Много хора изобщо не биха гледали този филм, ако тей не е в интернет. Така че и 1 евро да струва филма в интернет, печалбата пак ще е по-голяма. Имам чувството, че това несъобразяване води до алчност, която унищожава самата себе си.
- Но тук говорим за бестселъри. Има много книги или филми, които на човек често му трябват по работа и няма откъде другаде да ги намери, освен от интернет.
- Влизаш в моята сфера и тук аз съм много категоричен. По някакъв много неприятен начин това е против интересите на младите хора и на студентите. Има книги, които аз като преподавател по политология мога да си позволя. Те струват 100 – 120 евро. Студентите ми не могат да си ги позволят. Защо да не мога да им ги дам? Ограничаването на познанието и опитът за монопол върху качественото познание е нещо, което ми е крайно отвратително.
Как според вас ще свърши цялата история с АСТА?
НЕЛИ ОГНЯНОВА: Може да влезе в сила след шест успешни ратификации в трети страни, но мисля, че ще се препъне и в ЕП, и в отделни държави от ЕС. Пет държави от ЕС все още не са подписали, а първата държава, която спира ратификацията за неопределено време, е Полша. Накратко, както и създателите на АСТА са предполагали, светлината се отразява негативно върху шансовете на този проект.
ГЕОРГИ ДРАГАНОВ: Самият мащаб на противниците на АСТА ме кара да съм оптимист. Протести в над 100 града, позиции на браншови организации и на носители на авторски права, както и на водещи юристи – това показва, че обществата имат достатъчно силна имунна система и рано или късно ще бъде отхвърлен този договор. А дори и да бъде ратифициран, мисля, че няма да издържи последващите дела срещу него.
СВЕТОСЛАВ МАЛИНОВ: В момента топката е на терена на европейския парламент. Ако в пленарна зала АСТА не се приеме, тя ще се върне за доработка и това ще отнеме вероятно години. Аз предричам, че ще има много силен отпор в европейския парламент и ако настроенията се запазят и протестите продължат с тази интензивност още месец-два, можем да наппавим прогнозата, че АСТА няма да мине през европейския парламент. Що се отнася до ратификацията от националните парламенти, първо текстът трябва да мине през комисиите на европарламента, после ще отиде в пленарна зала, може би още юни тази година. Ако мине там, чак тогава ще се върне за ратификация в националните парламенти. Така че на този етап е съвсем правилно да се атакуват евродепутатите, както и става.
Tweet
Източник: http://sulla.bg/2012/02/06/2558.html