title: Musí vystěhovat úředníky kvůli horolezectví

maintext:
Turnov - Leden 2019. Nejzazší termín, do kdy musí turnovská radnice vyklidit dům ve Skálově ulici, který sousedí s Muzeem Českého ráje.
TurnovFoto: craj.info
Teď v něm má zázemí 30 úředníků z odboru školství, dopravy a živnostenského úřadu. Jenže místo přepážek a kanceláří se tam počítá s expozicí horolezectví, což bude nová součást muzea. „Dům jsme prodali Libereckému kraji, potažmo muzeu, což znamená, že ho budeme muset vyklidit. Zastupitelé teď odsouhlasili, že se úředníci přestěhují o pár desítek metrů dál, stále ve Skálově ulici, tam, kde dnes sídlí městská policie," uvedl starosta Turnova Tomáš Hocke.
STĚHOVÁNÍ POMŮŽE
Odbory radnice by tak za dva roky měly sídlit v bývalém městském sirotčinci, který sloužil dříve i jako internát, škola, část prostor se dnes pronajímá i pro komerční účely.
„Vlastně tím vyřešíme letitý problém. Pořád se potýkáme s tím, že úředníci jsou rozstrkáni do čtyř budov po městě, a proto občan tak musí obíhat různá místa. Do bývalého sirotčince tak chceme sestěhovat i další odbory, aby celý úřad sídlil ve výsledku jen ve dvou budovách. V historické radnici a ve zmíněném sirotčinci," upřesnil Hocke.
Město už přitom jednou o přestavbě sirotčince pro účely radnice uvažovalo, z plánu ale sešlo a propadlo i stavební povolení. „Povolení bychom měli získat do půl roku, počítáme, že v červenci nebo srpnu 2017 by rekonstrukce mohla začít," řekl tajemník úřadu Miroslav Šmiraus. Kromě vlastní opravené budovy dojde i na rozšíření parkovacích míst pro zaměstnance i klienty úřadu. Přestavba by měla přijít na odhadem 56 milionů Kč. Na část použije město peníze z úvěru. Úvěr by měl být ve výši 60 milionů a kromě nového úřadu by se z něj měla částečně hradit i chystaná rekonstrukce Nádražní ulice a vodohospodářské stavby.
OSTUDNÁ PASÁŽ
Vedení města by rovněž rádo oživilo pasáž u historické budovy radnice. Dnes je na ni vydán demoliční výměr, podle starosty je ale její záchrana a oprava ještě možná. „Náklady odhaduji na 4,5 7 milionů. Největším problémem pasáže je, že tam nejde světlo, z historického hlediska je velmi zajímavá. Jeden čas se počítalo, že by místo ní vzniklo parkoviště, to ale nepovažuji za příliš šťastné," zmínil Hocke.
Podle něj by se tak pasáž, která dělá městu ostudu, mohla opravit postupně během dvou až tří let. Sestěhováním úředníků do dvou budov se navíc uvolní objekt naproti muzeu, do kterého by se mohla přestěhovat městská knihovna.


description: Jablonec n. N. - Podle organizátora besed se setkání koná na základě pozvání místních příznivců

title: Horáček startuje kampaň

fasttext_language: cs


description: Jablonec n. N. - Zřejmě osm milionů korun vydá jablonecký magistrát na zakoupení tzv. Kantorovy vily v Palackého ulici. Pak ji čeká rekonstrukce.

title: Jablonec chce koupit Kantorovu vilu


title: Rozpočtové provizorium se Jablonci osvědčilo

maintext:
Jablonec n. N. - Už 23 let začíná Jablonec nový rok tzv. rozpočtovým provizoriem
Jablonečtí zastupiteléFoto: Deník/ Lenka Klimentová
Ví nebo neví, jak a s čím budou hospodařit v roce 2017? Jablonec začne nový rok zase s rozpočtovým provizoriem.
Je to v Jablonci obvyklá a podle vedení magistrátu dobrá praxe. „Pokud bychom rozpočet schvalovali před koncem roku, vycházeli bychom pouze z předpokládaných údajů o výsledku hospodaření, což by s sebou neslo další komplikace a nutnost projednávání rozsáhlých rozpočtových změn na začátku roku,“ popsal náměstek primátora Miloš Vele.
„Rozpočet města Jablonec na rok 2017 budou zastupitelé schvalovat až v únoru. Do této doby bude město hospodařit dle pravidel rozpočtového provizoria. Tento způsob je v Jablonci obvyklý už 23 let a chod města nijak neomezuje,“ potvrdila Markéta Hozová, mluvčí jabloneckého magistrátu.
Rozpočet v lednu projedná finanční výbor, pak bude návrh viset 15 dní na úřední desce a v únoru bude předložen zastupitelům.
„Do doby schválení rozpočtu na rok 2017, tedy v době rozpočtového provizoria, jsou přesně stanoveny maximální výše měsíčních neinvestičních výdajů pro jednotlivé odbory magistrátu," vysvětlil náměstek primátora pro ekonomiku Miloš Vele.
Celkový maximální měsíční limit pro čerpání neinvestičních výdajů je 62 milionů 600 tisíc korun, což je zhruba 1/12 upraveného rozpočtu roku 2016.
Investiční výdaje budou čerpány dle uzavřených smluv a nové investiční akce nebudou do doby schválení rozpočtu 2017 zahajovány, ale je možné hradit investiční výdaje finančně kryté rozpočtem 2016.
„V současné době je rozpočet na příští rok rozpracovaný, proběhlo 1. a 2. čtení, byly stanoveny výdajové limity jak pro rozpočet města, tak pro rozpočty příspěvkových organizací a probíhá balancování rozpočtu s cílem zajistit chod města i jeho organizací a společností. Nyní probíhá sběr účetních dat na zachycení veškerých účetních operací ke zpracování účetní uzávěrky roku 2016. Po konci roku 2016 zapojíme skutečné výsledky hospodaření do rozpočtu roku 2017. Data vztahující se k roku 2016 můžeme zpracovat až po 31. prosinci," doplnila vedoucí odboru ekonomiky Renata Vítová.


description: Liberecký kraj - Všechny velké skiareály v Libereckém kraji budou na Vánoce v provozu. To se naposledy povedlo před třemi lety.

title: Skiareály v Libereckém kraji budou na Vánoce v provozu


description: Jizerské hory, Krkonoše - Výrobu ozdob v Poniklé o vánočních prázdninách otevřeli turistům. Rodiny s dětmi jezdí v Jizerkách i za „krtečkem" do…

title: Kam v horách za zábavou, když začne pršet nebo lyžování omrzí?


description: Liberecký kraj - Trichinelóza je závažné parazitární onemocnění zvířat přenosné na člověka. K nakažení dochází konzumací syrového nebo nedostatečně…

title: Veterináři našli v zabitém seleti svalovce


description: Jablonec n. N. - Na Štědrý den odpoledne se ke slavnostně prostřeným stolům ve velkém sále Spolkového domu v Jablonci sešlo přibližně třicet osamělých…

title: Senioři se sešli u tradičního vánočního posezení


title: Ostrý roh v létě poboří

maintext:
Jablonec n. N. - Dva domy v lokalitě Ostrý roh půjdou dolů. Vyroste tady nová okružní křižovatka.
Inkriminovaná křižovatka s domy k demoliciFoto: google.cz/maps
„Támhle jsem kdysi chodíval na pivo. Ale nebude mi vadit, když ten dům zmizí,“ říká šestapadesátiletý Pavel, který bydlí na sídlišti kousek od Ostrého rohu v Jablonci.
Na zdejší křižovatce, kterou kvůli hustotě dopravy mnohdy projedete velice složitě, se bude v létě bourat. Zmizí jak zmíněná bývalá restaurace, tak jeden z bytových domů. Vše v majetku města.
Kraj tu totiž plánuje výstavbu okružní křižovatky. Jablonecká radnice se proto obrátila na Ministerstvo pro místní rozvoj se žádostí o dotace na demolici. „Podmínkou přidělení dotace na demolici je, že do tří let se musí na takto upraveném území zrealizovat Projekt následného využití revitalizovaného území, a tím je právě nová okružní křižovatka. Jejím investorem nebude město, ale Krajská správa silnic LK,“ vysvětlil náměstek primátora pro rozvoj města Lukáš Pleticha.
Plánovaná demolice se týká bývalé restaurace na křižovatce ulic Palackého a Janovská a bytového domu na křižovatce ulic Palackého a Želivského. Stavby se postupně rozeberou jen mechanicky bez použití trhavin tak, aby demolice neohrožovaly bezpečnost ani stabilitu sousedních nemovitostí zbytečným hlukem a prachem.
V lednu město zpracuje dokumentaci pro veřejnou zakázku, aby na přelomu února a března mohlo být vyhlášené výběrové řízení. Demolice je podle harmonogramu plánovaná od června, hotovo by mělo být v listopadu.


title: Kost v krku i nešťastná žena, takové byly svátky

maintext:
Liberecký kraj – Svátky vánoční nejsou volnem pro záchranáře, policisty, lékaře a další profese. Ty letošní patřily z celkového pohledu k těm klidnějším.
Roubený rekreační srub začal hořet na druhý svátek vánoční v Hvězdově, části obnce Ralsko.Foto: HZS LK
NARODILO SE VÍC DĚTÍ NEŽ LONI
Na Štědrý den se v jablonecké porodnici narodily tři kluci a jedna holčička. Na Boží hod k nim přibyl další klučík. „K prvnímu svátku vánočnímu se v naší porodnici narodilo celkem již patnáct set padesát dětí (v loňském roce v tuto dobu1 338 – pozn. red.)," informovala mluvčí jablonecké nemocnice Petra Krajinová s tím, že rušno bylo i na dětské pohotovosti. 25. prosince sem přišlo 46 pacientů, na Štědrý den 26. Důvodem byly především virózy. Na Štědrý den musely zůstat v nemocnici čtyři děti i se svými maminkami.
Kdo mohl jít na Vánoce domů, rád šel k rodině. Ale na oddělení Centra doléčování a rehabilitace v Jablonci přesto strávilo Štědrý večer 26 pacientů.
Ani letos se typické vánoční zranění nevyhnulo několika Jablonečanům. „Na ORL ošetřili během dvou vánočních svátků čtyři pacienty s kostí v krku," dodala Krajinová.
NEHODY I POŽÁRY, HASIČI SE NEZASTAVILI
Celkem patnáctkrát museli hasiči v Libereckém kraji opustit na Štědrý den své základny. Většinou šlo o technické zásahy spojené s výjezdy k popadaným stromům nebo hasiči zasahovali u dopravních nehod.
K první nehodě přímo v Liberci vyjížděli 24. 12. ráno po půl sedmé. Při nehodě došlo ke střetu osobního automobilu, autobusu a malého traktoru s posypovým materiálem. Nehoda si vyžádala dvě zranění.
Jilemničtí hasiči vyjeli odpoledne k nehodě v Peřimově na Semilsku, kde osobní automobil vyjel ze silnice a převrátil se na střechu. Řidička neutrpěla žádné zranění. Svůj vyprošťovací automobil museli hasiči použít na Semilsku, a to v Roprachticích. Zde skončil osobní automobil zhruba čtyři metry pod strání. Nehoda se taktéž obešla bez zranění.
K popadaným stromům a větvím vyjížděli hasiči například do části obce Albrechtice u Frýdlantu nebo části obce Tuhaň na Semilsku. Několikrát byli hasiči povoláni k otevření bytu se zraněným člověkem.
OHEŇ ZNIČIL SRUB, KDE OBĚDVAL PREZIDENT
Deset jednotek hasičů bojovalo v neděli nad ránem s rozsáhlým požárem roubeného srubu Bažantnice v obci Hvězdov. Když kolem půl třetí dorazily první jednotky na místo, byl už rekreační objekt celý v plamenech. „Uprostřed již byla propadlá střecha. V době vzniku požáru se uvnitř nikdo nenacházel," uvedla mluvčí hasičů Zdenka Štrauchová. Kvůli zakouření hasiči zasahovali v dýchací technice a požár likvidovali šesti vodními proudy. Z objektu, ve kterém loni v březnu obědval prezident Miloš Zeman během své návštěvy Českolipska, mnoho nezbylo, podle prvotního odhadu se škoda vyšplhá nejméně na pět milionů korun.
DÍVKA SE CHTĚLA ZABÍT PO ROZCHODU S KLUKEM
Rozchod s chlapcem dohnal jednadvacetiletou dívku 26. prosince na most, z něhož chtěla skočit. Zhruba hodinu po poledni ji zpozorovala řidička. Policistům sdělila, že na nadjezdu v Hodkovicích nad Mohelkou, nad frekventovanou silnicí I/35, přelézá zábradlí nějaká mladá dívka a zřejmě se chystá skočit.
Policisté po příjezdu na nic nečekali. „Okamžitě dívku stáhli za oblečení zpoza zábradlí zpět na bezpečné místo – na silnici," popsala dramatický průběh událostí mluvčí policie Vlasta Suchánková.
Dívka skončila v péči záchranářů, neboť byla ve velmi špatném psychickém stavu.
ZRANĚNÍ NA SVAZÍCH BYLO NAŠTĚSTÍ MÁLO
Lyžování bylo prý katastrofální. Na Štědrý den, kdy vleky SKI Bižu pustila do 13 hodin, byly podmínky super a návštěvnost si Pavel Bažant, ředitel společnosti, pochvaluje. Pak začalo ale pršet. „Pod nulu mají teploty klesnou v úterý a ve středu, mělo by napadnout. Technického sněhu máme dost. Doufám, že avizované sluníčko ve čtvrtek a v pátek vytáhne lidi na svah," uvedl Bažant.
Horští záchranáři nepovažují svátky vánoční z pohledu zásahů za mimořádné dny. Lidí bylo v horách prostě málo. Vyjížděli k běžným zásahů do lyžařských areálů, na Špičák, Ještěd, do Rejdic či Pasek. „Řádově jednotlivé úrazy. Z našeho pohledu klid," shrnul náčelník Horské služby pro oblast Jizerské hory René Mašín.
V neděli odpoledne horští záchranáři ještě vyrazili do terénu hledat zbloudilou běžkařku v oblasti Jizerky. „Víme podle čísla hraničního kamene, který nahlásila, kde je, tak už pro ni jedeme na místo," doplnil krátce po půl šesté večer Mašín.


title: Dlouho bez práce? Je šance

maintext:
Jablonec n. N., Liberec - Je tu první výzva z tzv. IPRÚ. Týká se zaměstnanosti osob znevýhodněných na trhu práce.
Ilustrační snímek - jablonecká radniceFoto: Deník
Paní Janě je šestapadesát let a již tři roky shání zaměstnání. Je z generace starších sklářů, kteří shání uplatnění na trhu práce těžko. Zaměstnání sežene jen na chvilku, většinou jde o nekvalifikované profese.
„Zkusila jsem kde co. Dělala jsem třeba v restauraci dvanáctihodinové směny, zaměstnavatel mi pak dal deset tisíc. Vydržela jsem to jen dva měsíce.“
Teď má ale šanci na nalezení lepšího zaměstnání. Jen si musí ještě počkat.
DOTACE
V rámci Integrovaného plánu rozvoje území Liberce a Jablonce (IPRÚ) je vyhlášená první výzva. Týká se zaměstnanosti osob znevýhodněných na trhu práce a žádosti je možné podávat do 20. ledna příštího roku.
„Statutární město Liberec jako nositel Integrovaného plánu rozvoje území Liberec – Jablonec vyhlásilo 1. výzvu k předkládání projektových záměrů v oblasti
zaměstnání, na níž bude možné čerpat dotace z Operačního programu Zaměstnanost,“ sdělila manažerka IPRÚ Barbora Steinzová z libereckého magistrátu.
Cílem výzvy je zvýšit zaměstnanost osob znevýhodněných na trhu práce, zlepšit jejich uplatnění, ale i více informovat možné zaměstnavatele. „Příjem žádostí zahájíme 19. prosince, konečný termín je 20. ledna příštího roku,“ dodala Steinzová. Maximální délka realizace projektu je 36 měsíců a nejzazší datum ukončení fyzické realizace je konec roku 2022.
Pro výzvu je z Evropského sociálního fondu a státního rozpočtu alokovaná částka 80 milionů korun, přičemž může být 85 % podíl Evropského sociálního fondu a 0-15 % ze státního rozpočtu.
Projekty mohou předkládat žadatelé z vymezeného území IPRÚ Liberec – Jablonec, konkrétně na Jablonecku to jsou: Bedřichov, Dalešice, Jablonec, Janov nad Nisou, Josefův Důl, Lučany, Maršovice, Nová Ves, Pulečný, Rádlo a Rychnov u Jablonce. „Oprávněnými žadateli jsou organizace, které mohou prokázat minimálně roční existenci a dlouhodobou práci s cílovou skupinou. Těmi jsou obce a jimi zřizované organizace, vzdělávací a poradenské instituce nebo nestátní neziskové organizace," připomněl Lukáš Pleticha, místopředseda Řídícího výboru IPRÚ Liberec – Jablonec nad Nisou. Cílovou skupinou projektů jsou lidé bez práce nad 50 a pod 25 let, ti, kdo hledají práci déle jak pět měsíců, pečují o malé děti nebo se vracejí z mateřské či rodičovské dovolené. „Patří sem i lidé se zdravotním postižením nebo ti, kdo pečují o osoby závislé," doplnil Pleticha.
A paní Jana? Zase tak optimisticky budoucnost nevidí. „Vždyť víte, jak to u nás je. Peníze zmizí a lidem se nepomůže."


description: Jablonec n. N. - Za poslední rok obnovili a opravili několik křížků, ale i válečný Einmannbunker.

title: Drobné památky v Jablonci ožívají


description: Liberecký kraj - Kraj letos zaplatí téměř 35 tisíc korun korun za ovce, které chovatelům roztrhali vlci. Počet žádostí o náhrady škod ukazuje, že vzácných…

title: Liberecký kraj platí za vlky desetitisíce


title: Odpady? V Brodě zlevní, Jablonec zdraží

maintext:
Jablonecko - Svoz odpadu je náročný. V Jablonci odpady podraží, v Brodě naopak zlevní.
Sběrný dům - ilustrační snímekFoto: Deník
V Jablonci stoupne cena za za svoz směsného komunálního odpadu pro rok 2017 o osm procent. Pro občany nejčastěji používanou plastovou nádobu o objemu 120 litrů s vývozem jednou týdně se cena navyšuje o 205 korun měsíčně.
Ke zvýšení cen za odpady v Jablonci naposledy došlo v roce 2011, ale náklady na odpadové hospodářství v Jablonci každoročně stoupají. „Je to jednak nárůstem komunálního odpadu z úklidu města, například likvidace odpadu, který občané nelegálně odkládají u kontejnerů na tříděný odpad a jednak zkvalitňováním služeb pro občany ze strany města i svozové společnosti,“ přiblížila Markéta Hozová, mluvčí jabloneckého magistrátu.
Město nyní dotuje odpadové hospodářství částkou cca 10 milionů, před dvěma lety to bylo cca 8 milionů. Pokud by nedošlo ke zvýšení cen pro občany, byl by podíl města v příštím roce 13 milionů. „Musíme část té zátěže přesunout na občany, ale navýšení je minimální, jedna rodina v průměru zaplatí o dvě stě korun za rok více,“ popsal náměstek primátora Miloš Vele.
V Jablonci se za odpad platí nikoli poplatkem, ale úhradou za nádobu na směsný komunální odpad, stejný systém mají i Karlovy Vary.
Naopak v Železném Brodě poplatek mírně klesne. Systém plateb je tu nastavený jinak. Platí každý jeden obyvatel domu či bytu. V letošním roce byl poplatek 570 korun na člověka, letos klesne o deset korun. Čtyřčlenná rodina tak zaplatí za rok o 40 korun méně.
„Na základě nákladů na sběr a svoz komunálního odpadu, včetně velkoobjemového komunálního odpadu v roce 2015 byl poplatek pro rok 2017 snížen,“ potvrdila Věra Sochorová z finančního odboru železnobrodské radnice.
ZDARMA
Jablonec umožňuje občanům zdarma, stejně jako Železný Brod, odevzdávat bioodpad, velkoobjemový odpad do 200 kg na osobu a rok, vysloužilá elektrozařízení, pneumatiky
na sběrných dvorech. Dvakrát ročně – na jaře a na podzim, také přistavuje velkoobjemové kontejnery na bioodpad ze zahrad v různých částech města. Dvakrát ročně probíhá svoz velkoobjemového odpadu a ambulantní svoz nebezpečných odpadů.
Od letošního roku byla po dohodě s provozovatelem rozšířena provozní doba překladiště na Proseči. „Dohodli jsme se se společností SKS na prodloužení provozní doby v úterý a ve čtvrtek do 17:30,“ sdělil náměstek Vele. Do nákladů na odpadové hospodářství se také promítá i zavádění nového systému svozu tříděného plastového odpadu.


description: Jablonec n. N. - Michal Krčmář reprezentující biatlonový klub SKP Kornspitz Jablonec zažívá ve svých dvaceti pěti letech opravdu vydařený start do sezony…

title: Vánoce mám velmi rád, ale na volno mezi svátky není čas

maintext:
Jablonec n. N. - Michal Krčmář reprezentující biatlonový klub SKP Kornspitz Jablonec zažívá ve svých dvaceti pěti letech opravdu vydařený start do sezony světového poháru.
Michal Krčmář v závoděFoto: Deník / Libor Plíhal
Dnes se ale podívejme, jak Bimbo, jak mu všichni říkají, prožívá Vánoce.
Co se vám vybaví, když se řekne Vánoce?
Stromeček, sníh, pohádky. Bohužel poslední dobou už k Vánocům moc ten sníh nepatří, ale já to mám stále tak nějak spojené.
Máte tyto svátky rád?
Určitě ano. Vánoce jsou obdobím, kdy někomu můžete udělat radost. A to mě na tom nejvíce baví. Nejsem úplně specialista na Vánoční zvyky a tradice, ale vybírání dárků mám rád.
Jak takový vrcholový biatlonista tyto svátky tráví? Máte vůbec pořádně volno?
Na volno mezi svátky není čas. Na štědrý den volno ale máme. Během pauzy o svátcích se snažíme udělat i nějaký ten kvalitní trénink a hlavně udržet se zdraví.
Musíte se krotit s jídlem a mít nějaký speciální jídelníček, nebo se alespoň přes Vánoce můžete „naprásknout" čím chcete?
Určitě si dám, co mám rád. Ale jak se říká, snažím se úplně „nepráskat". Naštěstí cukroví pro mě není zas takové lákadlo, ale když je na stole kousek uzeného nebo klobásky, tak je to horší, to se neudržím takřka nikdy.
Jak jste prožíval Vánoce jako dítě?
Asi stejně jako nyní, s rodinou. Co si pamatuji, tak jsem nikdy nebyl extra lačný po dárcích. Máme to postavené tak, že ,když je něco potřeba, tak si to koupíme v tu danou chvíli a o Vánocích si dopřejeme něco, co není zase až tak důležité.
Psal jste někdy dopis Ježíškovi?
Ano, jako malý jsem vždy napsal dopis a dal ho za okno. Na druhý den jsem za oknem našel nějakou tu dobrotu.
Na začátku ledna vás čeká další kolo Světového poháru, to si asi nemůžete dovolit úplně propařit Silvestr, nemám pravdu?
O paření to opravdu není. Už párkrát to dopadlo i tak, že jsem se půlnoci nedočkal a šel spát. Letos to asi bude podobné. Na Nový rok mě čeká jak dopolední tak odpolední trénink. Takže budu chtít být fit.


description: Jablonec n. N. - Jak velký rozdíl je mezi adventem a Vánocemi na starém kontinentě a za velkou louží, konkrétně v Kanadě? Rodačka z kraje to shrnula hezky…

title: „Vy máte Vánoce tak plastické...“


authors:
Daniel Březina
Autor

description: Online magazín o audio-video technice, domácím kině a chytrém bydlení.

title: Gryphon Trident II

maintext:
Gryphon Trident II
Obrovské, mohutné, efektní a nepřehlédnutelné, takové jsou ve valné většina produkty exkluzivní a velmi svébytné dánské manufaktury Gryphon. Přesto, že základem katalogu jsou zesilovače a elektronika obecně, vyrábí Flemming E. Rasmussen se svými kolegy také několik různých typů reprosoustav, kde snad krom úplně základního modelu Mojo S jsou to všechno produkty, které si zaslouží všechna v úvodu odstavce uvedená adjektiva.
Trident II je třípásmový sloup se vším všudy (jak už ostatně cena napovídá), pasivní na středech a výškách, aktivní na basech. Ačkoliv jsou to reprosoustavy opravdu velké (výška 193 cm, šířka 52 cm a hloubka 81 cm s hmotností téměř čtvrt tuny hovoří za vše), díky relativně úzkému profilu a jakési eleganci křivek jsou výrazné, ale vkusné a nepůsobí nepřiměřeně robustním dojmem ani ve středně velkých prostorách.
Čelní stěna je prohnutá a vertikálně symetricky osazená sedmi měniči, v centru se nachází v D´Appolito zapojení středotónové dynamické reproduktory a páskový tweeter, v horní a dolní části skříně pak dva a dva woofery. Díky tomuto efektu akustické čočky ani přes svou výšku nevyžadují extrémně velké poslechové vzdálenosti. Místo krycí mřížky je tu řada gumový strun, táhnoucích se po celé výšce reprosoustav.
Maximálně technicistní pojetí křivek na bocích akusticky mrtvého kabinetu s mnoha vnitřními příčkami a bohatým tlumením vlnou zjemňuje hezká dřevěná dýha, v zadní části přecházející dřevěné plochy do mohutných větracích otvorů. Celá hmota reprosoustav stojí na čtveřici malých nožek, integrovaných do boků základové desky, která spolu s identickou horní deskou přesahuje ozvučnice kousek dozadu, kde se opět za krycím polem strun nachází všechny nastavovací prvky, mohutné chladiče elektroniky a konektory.
Zejména konektivita je zajímavá - jednak je tu signálový vstup v podobně RCA i XLR konektorů, stejně jako tu je i signálový výstup, pokud byste snad potřebovali cokoliv poslat dál. Výběr aktivního vstupu zajišťuje dvoupolohová páčka. Šestice tlačítek kousek nad konektory umožňuje zvýšit / snížit hlasitost (to se týká aktivní basové jednotky a lze to provádět pohodlněji přes dálkové ovládání), dalšími dvěma snižujete / zvyšujete Q faktor, neboli přizpůsobujete množství basu kolem dělící frekvence. Nakonec tu jsou tlačítka pro odpojení signálu a Low Cut, tlačítko, kterým omezíte riziko přehlcení nízkými frekvencemi zejména ve spojení s gramofonem.
O kousek níž najdete vstup 12V spouště, vedle konektor pro připojení displeje (na něm se ukazuje zejména nastavená úroveň subwooferů) a datový konektor - ten vede do druhé věže opět informace o nastavení basů. Samozřejmostí jsou tu pak masivní reproduktorové terminály a napájecí zásuvka.
Gryphon Trident II jsou koncipovány jako třípásmové a uzavřené, všechny použité měniče pochází z vývojových a výrobních kapacit firmy Gryphon. Uprostřed se o nejvyšší tóny stará Air Motion Transformer, rozměrný a poměrně vysoký pásek, těsně nad ním a pod ním se nachází středobasové měniče o průměru membrán 5,5 palce, vše doplňuje čtveřice (dva dole, dva nahoře) wooferů o průměru membrán osm palců. Základem středotónových měničů je kevlar, o dalších detailech se ale Gryphon nezmiňuje, snad krom ztrojených magnetických systémů v každém z reproduktorů.
Basový zesilovač vychází z obvodů, které můžete znát z firemních zesilovačů. Není tu žádná zpětná vazba, jeho práci a parametry řídí mikroprocesor nabízí trvalý výstupní výkon 500 Wattů ve třídě A/B a to při zkreslení pod hranicí 1% (THD+N) při plném výkonu. O stabilní dodávku elektřiny se stará baterie kondenzátorů o celkové kapacitě 180 000 uF.
Pasivní část pak má citlivost 95 dB / W / m a impedanci 4 Ohmy, výhybka dělá pásma na hranicích 250 a 2 000 Hz. Výrobce udává v toleranci -3 dB neuvěřitelný rozsah 16 - 27 000 Hz. Výrobce se chlubí, že výhybka má dokonale rovnou fázi.
Poslouchalo se zejména na elektronice Gryphon - předzesilovači Pandora a koncovém stupni Mephisto, stejně jako na kabelech Gryphon. Jen zdroj signálu soulution 541 byl čestnou výjimkou z jinak plně "značkové" sestavy.
Už při pohledu na rozměry reprosoustav je asi celkem jasné, že nebudou mít problém se zaplněním prostoru ani s objemem, kolik basu ale dokázaly sloupy vyzářit, to bylo až překvapující. Jsou díky semiaktivnímu zapojení a možnosti regulace energie velice praktické a experimenty s jemným nastavením vás snadno a rychle dovedou k basu rovnému a čistému v podstatě v jakémkoliv prostoru. Kontrabas Charlieho Hadena ve "Spiritual" ("Beyond the Missouri Sky" | 1997 | Verve | 537 130-2) jako by pro ně nebyl vůbec žádnou zátěží a bylo jasně cítit, že umí jít ještě mnohem, mnohem, mnohem hlouběji bez omezení dynamiky či kontroly. Trident II jsou basově absolutně excelentní, jakkoliv jim nelze upřít určitou míru efektu. Nástroj byl trochu zvětšený a energicky přeci jen "nabušený", každé brouknutí struny bylo jako rána měkkým bičem s neuvěřitelnou autoritou, váhou a sytostí a bylo jedno, že jsme seděli několik metrů od reprosoustav, jejich velmi fyzický přednes k nám "dohrál". Přes všechnu hutnost bylo příjemné, že Gryphon se i zde drží firemní filozofie měkce příjemného, bohatého a barevného přednesu, takže impuls nás obklopil jemně a až překvapivě něžně. Fantastické jsou pak naprosto suverénní kontury a jen nahrávka je tu limitem toho, jak moc konkrétní zvuk bude.
Obdobné je to vlastně i ve středním pásmu, tvořícím spolu s výškami až trochu monitorově přesný a super čistě znějící harmonický celek. Ale to, co reprosoustavy předvedly v Rózsově "Eat the sun, part I" ("Under my spell" | 2009 | Pavián Records | PM0042-2), z toho naskakovala husí kůže a tajil se dech, to byl prostě super intenzivní koncertní zážitek. Reprosoustavy dokázaly přenést OPRAVDOVÉ proporce a vlastnosti orchestru. Tak mohutný, pohlcující přednes se prostě jen tak neslyší. Vokály byly naprosto úchvatně čisté, vzdušné a barevné, tak beroucí za srdce a tak emotivní, že máte pocit, že se hudba provrtává až na ty nejzákladnější vrstvy vědomí. Hlas sólistky je tak úžasně přirozený, že nebýt jeho zvětšení, už máte prostě ten pocit, že je přímo před vámi - Trident II přes svou velikost dokážou totiž s monitorovou dokonalostí zmizet z prostoru a nechat vyznít hudbu a hudebníky rozsazené všude po místnosti a je jedno, zda hrajete šeptem nebo tak, že se svět třese v základech, čistota a emocionální a barevná bohatost zůstávají konstantní. Je to jednoduše fantastické, stejně jako explozivnost a ultimativní intenzita žesťových nástrojů, kupříkladu. Tak úžasně transparentní a rychlý přednes jsme, upřímně, od takhle velkých a složitých reprosoustav naprosto nečekali.
Nejvyšší tóny pak velký páskový měnič vyzařuje s neuvěřitelnou průzračností a čistotou. Vibrafon v "Ralph´s New Blues" od The Modern Jazz Quartet ("Concorde" | 2008 | Prestige | 0888072306530) jsme už hodně dlouho neslyšeli takhle znělý, takhle přesný a takhle skvostně prokreslený. Fantastické podání kovové plochy, vibrující s každým tónem nevynechává jediný miniaturní detail, dokonalé prokreslení na vás ale nijak netlačí, naopak zvuk je zcela klidný a dospělý, zcela prostý čehokoliv, co by naznačovalo, že jde o pouhou reprodukci. Tón tam prostě je a zní. Superrychlé reakce páskového měniče s sebou přinesly též fantastickou čitelnost a texturu činelů - ani vám nepřijde na mysl, že by to bylo něco jiného, než činel, jasně poznáte jeho velikost, bez obtíží můžete sledovat jeho dozvuk mezi všemi ostatními linkami a je to neuvěřitelně propracované a jisté.
Limity dynamiky je třeba u takovýchto systémů hledat už spíše na straně nahrávek, nežli u reprosoustav - naopak jako by Gryphon Trident II přinášely do hudby až nadživotní dynamiku. Třeba Mussorgského "Velká brána kyjevská" ("Crystal Cable Arabesque" | 2009 | Crystal Cable | CC200901) byla extrémně působivá - nejlépe to vystihuje naše okamžité zatajení dechu a následné bezprostřední "Uuuuááááááá!". Velkoformátový, nadživotně velký orchestr, zvuk mohutný a znělý jako zvon, robustní, sytý, hutný a přitom elastický a rychlý se nebojí; hudba dýchá od nízkých hlasitostí a můžete trápit měniče jak jen nahlas chcete, jejich pevnost nepovolí ani ne okamžik a jejich důraz a schopnost zprostředkovat "dýchání" hudby je všudypřítomná. Ten švih, ta razance, ta kontrola, ta autorita, ta naprostá autokratická suverenita a přesnost, ta intenzita - bože, to je snad jeden z nemnoha případů, kdy vás nahrávka může nadchnout i víc než živá hudba.
Trident II ale nemají jen velký, výbušný a energií našlapaný zvuk, mají až nepochopitelně zaostřené a přesné zejména středo-výškové pásmo, kde nabízí opravdu enormně dobré rozlišení. Z čistě vokální nahrávky "Puer natus est nobis" Benediktýnů z kláštera Santo Domingo de Silos ("Chant" | 1994 | MFSL | UDCD 725) udělaly tyhle reprosoustavy téměř doslova výlet do zmíněných klášterních prostor - aniž by se zvuk přehoupnul do studiové suchosti či tvrdosti (naopak zůstával stále u své příjemně měkčí suverenity), nabídl precizní rozlišení až po ty nejjemnější nuance, skvostně rozetnul celek sboru až na jednotlivé hlasy a mohli jsme se nořit stále hlouběji a hlouběji, tu zaslechnout šoupnutí nohy, tu rezonanci prostoru, tam zašustění papíru, tu jen ono ticho, které má ale v obrovských chrámových prostorách svůj "pocit". Nejlepší na tom ale je to, s jakým nadhledem Trident II takové jemnosti prezentují - jako kdyby šlo o to nejsamozřejmější na světě.
Rozměry i tvar reprosoustav mají zjevně svůj smysl třeba i u podání prostoru hudební scény - v "Toujours" od Sabiny ("Collected_01" | 2015 | Naim | naimcd215) se sice ukázalo, že tu je lehoučká směrovost v pravolevém směru (těžko soudit, zda ji přiřadit menší než optimální místnosti nebo pásku), takže se vyplatí najít si optimální pozici. Paradoxně vertikálně ale směrovost téměř neexistovala a hudební scéna byla zřetelná a čitelná jak vsedě, tak vestoje. Tak či tak ale absolutně nebylo znát, odkud hudba přichází, přes obrovskou hmotu ozvučnice se veškeré dění dělo zcela mimo ně, před nimi, za nimi, vpravo i vlevo od nich a mezi nimi, je to v podstatě ideální hologram, luxusně zorganizovaný a přehledný.
Velký, intenzivní, sytý, barevný a bohatý přednes Trident II vás okamžitě po prvních tónech přenese do vlastního světa, tak jako když začne koncert a vy se zcela odpoutáte od všeho ostatního. Tak i Watersova "The bravery of being out of range" ("Amused to death" | 1992 | Columbia | 468761 2) byla tak plná energie, tak strhující a tak intenzivní, že dalo velkou práci věnovat se jakýmkoliv poznámkám. Co si vlastně totiž chcete psát? Je to hudba, je to jízda a je to naprostá paráda, prezentovaná absolutně bez stresu, snad jen mírně vřelejší a bohatší charakter sestavy vám napoví, že jde o reprodukci.
Gryphon Trident II jsou fantasticky zábavné reprosoustavy. Nejsou dokonale studiově věcné, jsou možná až moc intenzivní, ale to nevadí vůbec ničemu - jsou impozantní vizuálně i zvukově, jak už je u produktů této značky zvykem. A ostatně hudba je vyjádřením emocí, ne jejich technickým popisem, takže pokud máte rádi zábavu a pokud rádi posloucháte hudbu, jsou Trident II naprosto fenomenálními společníky a členy reprodukční smetánky. Jejich přednes je fantasticky barevný, zcela zbavený ozvučnic a odehrávající se tedy prostě v prostor, jejich dynamika je nelimitovaná a jejich důležité středo-výškové pásmo je zaostřené a konkrétní jako u toho nejlepšího monitoru, aniž by však bylo suché či jakkoliv technické. Trident II jsou magickým nástrojem, který vás vytrhne z poslechové místnosti a vrhne do super intenzivního a super zábavného hudebního představení.
MĚŘENÍ - FREKVENČNÍ ODEZVA + IMPEDANCE
Měření frekvenční charakteristiky probíhalo ze vzdálenosti 1 m ve výšce mezi tweeterem a středotónovým měničem, v uzavřeném semireverberantním prostoru o výměře podlahové plochy 50 metrů čtverečních. Prostor je nadstandardně zatlumen, se středně rozsáhlými akustickými úpravami, a proto jsou naměřené hodnoty interpretovatelné jako 100% věrohodné v pásmu 100 Hz a výše, v pásmu 10 – 100 Hz ovlivněné akustickými parametry prostoru. Měřeno bylo pomocí software ATB PC Pro vždy v pěti cyklech, vybrána byla střední křivka. Všechna měření probíhala na poslechové sestavě s vždy stejně nastavenou úrovní hlasitosti. Měřeno pomocí PCM stopy o vzorkovací frekvenci 48 kHz s 1/3 oktávovým vyhlazováním.
Robustní Trident II ve středně velkém prostoru zjevně i přes utlumené nastavení subwooferů disponovaly naprosto plnou energií už od hranice 20 Hz a energie nepolevuje až do nějakých 16 kHz. Mírný propad ve vyšších basech lze připsat spíše zatlumené akustice prostoru, než reprosoustavám samotným. Zejména ve středním pásmu jsou Gryphon perfektně rovné, ale celkově jsou excelentní, jen v nejvyšších úrovních se projevuje rychlejší úbytek energie pásku.
VHODNÁ MÍSTNOST
MALÁ [< 20m2] [ × ] | STŘEDNÍ [> 20m2 / < 40m2] [ +/- ] | VELKÁ (> 40m2) [ ✓]
Kč 2 612 500,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/reprosoustavy-podlahove/1137-gryphon-trident-ii#sigProId2234c1efc7 View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ jsou vizuálně impozantní
+ nejsou v reprodukci vůbec cítit, hudba je zcela mimo ně
+ možnost vyladit bas
+ zcela nelimitovaná dynamika
+ sytost a bohatost
ZÁPORY
- nároky na prostor, elektroniku i peněženku už jsou prostě extrémní
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: RP Audio | www.rpaudio.cz


title: recenze audio-video techniky a chytrého bydlení

maintext:
PMC twenty.21
Britští PMC mají v rámci své výroby reprosoustav široký záběr - vyrábí reprosoustavy pro domácí nasazení, pro studiové použití i vestavené, řekněme "lifestyle" modely, dává na své pasivní modely mimo jiné i odvážnou dvacetiletou záruku, která svědčí něco o jejím sebevědomí. Základní řada twenty sice má dnes již paralelní "evoluční" verzi twenty.5, ale přesto jsme se podívali na zoubek tomu nejlevnějšímu, co si můžete od PMC postavit do interiéru.
Jde o kompaktní regálové modely s označením 21; jejich ozvučnice je čistá a jednoduchá, atypická jen tím, že je "zakloněná" směrem dozadu kvůli časovému sladění obou použitých měničů. Ozvučnice je ozdobená vybíranou a párovanou dýhou, aby oba kusy v páru měly stejnou kresbu, přesto spíše než na luxus odkazují svou koncepcí na studiovou, účelnou tradici studiového světa.
Na přední straně najdete sředobas a tweeter a pod nimi ještě hustou mřížku systému ATL. Advanced Transmission Line je vlastně propočítaný a pečlivě zatlumený kanál uvnitř skříně, kterým proudí vzduch rozhýbaný zadními stranami membrán (u twenty.21 konkrétně středobasu) a u kterého PMC věří, že poskytuje optimální basovou odezvu, respektive lepší, než klasická uzavřená ozvučnice nebo ozvučnice s bassreflexy. Jde o charakteristickou konstrukci PMC, transmission line v malém twenty.21 má efektivní délku 1,72 metru.
Na straně zadní je poměrně velká deska s dvěma páry reproduktorových terminálů, velkých, bytelných a dobře rozmístěných pro praktické soužití.
Ozvučnice je vyrobená z MDF desek, pět kilogramů hmotnosti se skrývá v rozměrech 32,5 x 15,2 x 27,7 cm (v x š x h), takže není nijak složité pro ně najít místo i ve stísněnějších prostorách.
PMC své měniče vyvíjí a některé též vyrábí - zde třeba středobas. Jde o kónickou membránu z upraveného papíru o průměru 14 cm, vsazenou do litého hliníkového koše a pracující na značně pevném závěsu. Know-how za měniči je sdílené s vyšší řadou Fact, platí to i pro 2,7 cm širokou měkkou kopulku tweeteru ze SONOLEX materiálu, která pochází v základu od SEAS a v PMC ji upravují. Jde o vlákna se čtyřmi vrstvami tlumícího materiálu, vysokotónový měnič pracuje ve vlastní komoře.
Výhybka je až fanaticky pečlivě poskládaná co do rozložení prvků, dělí mezi měniče práci na úrovni 1 800 Hz. Frekvenční odezvu výrobce udává mezi 50 a 25 000 Hz (ovšem bez tolerančního pásma), impedanci nastavil na 8 Ohm a citlivost na nadstandardních 87 dB / W / m.
PMC twenty.21 jsme poslouchali na všech klasických sestavách - Naim Nait XS + Naim FlatCap XS / OPPO BDP-105D, Norma Revo IPA-70B / ASUS Xonar Essence One MUSES MKII nebo Cambridge CXA80 / Cambridge CXC. Srovnávalo se s Harbeth Monitor 30, Xavian Premio a Xavian Perla a to i za pomoci kabelů ZenSati Authentica, KrautWire Lifetime série nebo reprokabelů TelluriumQ Silver a signálových kabelů TelluriumQ Black. Filtroval IsoTek EVO3 Solus s kabelem IsoTek EVO3 Initium.
Když spustila basová linka ve "Wicked Game" od Chrise Isaaka ("Best of" | 2006 | Reprise | 9362-49418-2), byla citelná snaha o pečlivě artikulovaný a kontrolovaný přednes, takže můžete očekávat pěkně pevné a utažené basy, byť objemově jsou adekvátní velikosti ozvučnice. Líbila se nám elastičnost basu, každý tón zapružil jako tětiva, byť trochu suše a s objemem, který bude fungovat spíše v malých prostorách. Užijete si tak impulsu, ale twenty.21 si i pro plnokrevnou reprodukci elektrické basy zaslouží spárovat se subwooferem. A nutno říct, že bas nedají zadarmo - jednak to chce alespoň střední hlasitost a jednak naddimenzovanou elektroniku a třeba i bi-amping, abyste tyhle drobečky pořádně probudili.
Střední pásmo je velmi soustředěné a konkrétní, vokál Vince Jonese v "The Parting Glass" ("Moving through taboos" | 2004 | Universal | VJ 356N) byl posazený kupředu, přesný, suše perfekcionisticky zaostřený a monitorově detailní. Hlas zněl bez příkras a efektů, ale také bez studiové neosobnosti, byl jednoduše věcně realistický a dobře prokreslený, vystupoval nad nástroji. Je pravdou, že v reprodukci by mohlo být více vzduchu a špetka uvolněnosti, nicméně pokud chcete lovit detaily a baví vás analyzovat nahrávky až po velmi drobné nuance, tak zejména v řečovém pásmu to twenty.21 opravdu umí.
Podobně utažené, přesné a soustředěné jsou pak i výšky, byť i těm by mohla pomoct trocha vzdušnosti a uvolněnosti, aby v kombinaci s ostřeji nebo tvrději hrající elektronikou neměly tendenci k techničnosti. Nicméně cinkot kovových perkusí v "Elucidation" pětice Burton - Corea - Metheny - Haynes - Holland ("Like Minds" | 2003 | Concord | SACD-1029-6) byl zřetelný, dobře rozlišený a jaksi hmotný, konkrétní. V některých sestavách byl zvuk sice lehce syrovější, ale opět jde spíše o znak studiových nekompromisních kořenů firmy s analytickým zvukem. twenty.21 jsou prostě klasické monitory, takoví malí zvukoví arbitři.
Dynamiku v nich budete muset probudit stejným způsobem jako bas, skoro by se dalo říct, že čím více nahlas, tím lépe. Potichu má jim schází razance, nahlas ale fungují na tak malé skříně velmi dobře a i Mahlerova "6. symfonie" v podání České filharmonie s Václavem Neumannem v čele (1995 | Octavia Records | OVCL_00259) má slušnou razanci, byť energie basové sekce je omezená. Na druhou stranu třeba výbušnost žesťové části je výborná.
Rozlišením se PMC twenty.21 opět jasně pasují do role analytických nástrojů - ve "What a wonderful world" Katie Melua a Evy Cassidy ("Collection" | 2008 | Dramatico | DRAMCD0040) byly twenty.21 velmi informativní, jasně ukázaly na poněkud ostřeji nahrané sykavky (ale zase ani nahlas nezněly vulgárně a neposlouchatelně), hlasy byly velmi pevné a velmi konkrétní a zvuk celkově jistý, byla slyšet gradace tónů a i když zrovna takovýmhle nahrávkám by zřejmě více slušel trochu muzikálnější charakter, dozvíte se jednoduše to, co je nahrané na nosiči a to, jak si s tím poradil váš řetězec - bez příkras a bez kompromisů.
Podání prostorové scény funguje dobře v malých prostorách, respektive relativně zblízka, pak jsou twenty.21 i celkem nesměrové. "Scherzo c-moll" Johannese Brahmse v podání Anne-Sophie Mutter ("The Berlin recital" | 1996 | Deutsche Grammophon | 445 826-2) se odehrávala mezi reprosoustavami a začala se tu otevírat už i hloubka hudební scény, lokalizace byla výborná a kontury nástrojů precizně pevné. Scéna byla přehledná a smysluplně zorganizovaná, byť proporčně samozřejmě hodná malých monitorů, nečekejte zaplnění celé místnosti reálně velkým orchestrem.
Dobře nahraným skladbám pak PMC twenty.21 dobře poslouží - "Africa" od TOTO ("Feel the difference - Blu-spec CD" | 2009 | SONY Music Japan | SICP 20048-9) měla skvělý rytmus, byla pevná jako skála a energická, vysloveně vybízející k hlasitější a hlasitější reprodukci. Jadrný přednes byl dobře zorganizovaný, rychlý a konkrétní, byť jasně nasměrovaný k analytičnosti a ne k hezké muzikálnosti.
Pokud posloucháte v menších prostorách kolem 20 m2 (a méně), pokud máte dostatečně agilní a autoritativní elektroniku (na zesilovači rozhodně nešetřete) a pokud vás baví přímý, čistý a intenzivní zvuk, pak mohou být twenty.21 sice náročnými, ale uspokojivými partnery. Potřebují, pravda, opravdu povzbudit a nejsou na tiché ševelení, stejně jako by jim zajisté slušel subwoofer, ale na tak kompaktní řešení fungují dobře. PMC twenty.21 jsou jednoduše monitory se vším všudy.
MĚŘENÍ - FREKVENČNÍ ODEZVA + IMPEDANCE
Měření frekvenční charakteristiky probíhalo ze vzdálenosti 1 m ve výšce mezi tweeterem a středotónovým měničem, v uzavřeném semireverberantním prostoru o výměře podlahové plochy 50 metrů čtverečních. Prostor je standardně zatlumen, ovšem bez rozsáhlých akustických úprav, a proto jsou naměřené hodnoty interpretovatelné jako 100% věrohodné v pásmu 200 Hz a výše, v pásmu 10 – 200 Hz ovlivněné akustickými parametry prostoru – konkrétně mírným zdvihem na basech. Měřeno bylo pomocí software ATB PC Pro vždy v pěti cyklech v různou denní dobu (kvůli rušení z exteriéru), vybrána byla střední křivka. Všechna měření probíhala na NAD C370 a Pioneer BDP-LX71 s vždy stejně nastavenou úrovní hlasitosti. Měřeno pomocí PCM stopy o vzorkovací frekvenci 48 kHz s 1/3 oktávovým vyhlazováním.
Upřímně řečeno, ve velkém prostoru nás naměřené hodnoty trochu zaskočily zejména výrazným peakem na úrovni 350 Hz, tedy zřetelně zdůrazněným vokálním pásmem, stejně jako peak na výškách nad hranicí 4 kHz. Nástup se dá přiřadit někam k hranici 60 Hz a frekvenční rozsah 60 - 20 000 Hz platí pro toleranci +/- 6 dB. Průběh křivky také napovídá tomu, že twenty.21 jsou ideálními adepty na spojení se subwooferem.
Impedanční křivka je v podstatě poměrně klidná, byť na 1 750 Hz šplhá někam ke 40 Ohmům a propadá se naopak někam na 4 Ohmy, což je v podstatě bezpečný rozsah, stejně jako není problematická fáze (nad 1 kHz začíná chyba měřícího systému a graf tak nelze brát od této hranice v potaz).
VHODNÁ MÍSTNOST
MALÁ [< 20m2] [ ✓] | STŘEDNÍ [> 20m2 / < 40m2] [ × ] | VELKÁ (> 40m2) [ × ]
Kč 62 990,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/reprosoustavy-regalove/1150-pmc-twenty-21#sigProIdaa03d584ac View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ zůstávají pevné i do hodně koncertních hlasitostí
+ pěkné podání prostoru
+ do malého prostoru fungují dobře
+ rovný, suchý, hodně pevný přednes
ZÁPORY
- pokud z nich chcete dostat výraznější bas nebo hrát potichu, musíte mít naddimenzovaný zesilovač
- cena je za malé repro už poměrně vysoká
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: Luxusní Elektronika | www.l-e.cz | www.p-m-c.cz


title: Yamaha MCR-N570D a MCR-N470D

maintext:
Yamaha MCR-N570D a MCR-N470D
Kde leží hranice komerčního domácího ozvučení a hi-fi, to asi zase není tak složité určit, ale kde leží hranice "dobrého zvuku"? Soudě dle popularity kompaktních "skoro-hi-fi" řešení typu jednotky s elektronikou v kombinaci s klasickými regálovými reprosoustavami v cenách mezi 10 - 20 tisíci Kournami, by to mohlo být někde tam. Yamaha nás o tom zkouší přesvědčit dvojicí sestav tohoto střihu - v nejnovější generaci mají tyto sestavy i konektivitu do systému MusicCast, tedy do mulitroom řešení, které umí propojit do ovládání v aplikaci všechny moderní komponenty Yamaha v domácnosti.
Oba modely, jak MCR-N570D, tak nižší MCR-N470D sdílí identickou centrální jednotku, vyšší provedení nabízí méně kompromisně konstruované reprosoustavy. Elektronika se skrývá v jednoduše střiženém, pravoúhlém hliníkovém těle, čelnímu panelu dominuje displej, pod ním je pár tlačítek pro přímé ovládání (byť se z důvodu komfortu rozhodně vyplatí použít dálkové ovládání) a ještě pod nimi uzoučká dvířka mechaniky. Vlevo od displeje je USB port pro rychlé připojení datových pamětí, spínací tlačítko a 6,3 mm sluchátkový jack, vpravo středně velký potenciometr pro regulaci hlasitosti.
Na zadní straně je prostor pro Wi-Fi / Bluetooth anténu (nahoře) a FM/DAB anténu (dole), jeden analogový vstup v podobě pár cinchů, druhý v podobě 3,5 mm jacku, to kdyby výbava v těle přístroje nestačila. Přístup k datům krom antény umožňuje i LAN konektor. Pokud byste potřebovali podpořit výkon reprosoustav, je k dispozici výstup pro subwoofer. Napájení dodávaných reprosoustav pak zajišťují dva páry standardních reproterminálů.
Z funkcí přístroje stojí za to jmenovat schopnost přehrát jak klasická CD v mechanice, tak z USB pamětí FLAC / WAV / AIFF s rozlišením až 24 / 192 (mp3 a další jsou samozřejmostí). Krom ovládání přes aplikaci MusicCast (a možnost zařazení do multiroom prostředí, pokud máte více kompatibilních MusicCast zařízení od Yamahy - my jsme to zkoušeli s reproduktorem WX-010) je možné využít také protokol AirPlay, popřípadě streamovat klasicky přes DLNA. K dispozici jsou i streamovací služby, byť krom Spotify a internetového rádia vTuner si jich v ČR zatím moc neužijete.
Obvody staví (celkem pochopitelně s ohledem na rozměry) na modulu digitálního zesilovače, který dává špičkový výstupní výkon 22 Wattů na kanál do 6 Ohm. Samotné šasi pak je velmi kompaktní - při váze 3 kg měří jen 27 x 11 x 33 cm (š x v x h).
Jediný rozdíl mezi sestavami pak je v reprosoustavách - vyšší model MCR-N570D má dvoupásmové regálovky s rozměry 15,4 x 27,3 x 23 cm (š x v x h) a váhou 3,3 kg. Impedance 6 Ohm, citlivost 83 dB / 2,83 V / m a frekvenční rozsah 60 - 40 000 Hz bez udané tolerance tak nějak odpovídají pořizovací ceně.
Pěkné reprosoustavy s lomenými hranami přední stěny jsou velmi klasicky pojaté. Měkká kopulka tweeteru o průměru 3 cm zapuštěná v malém zvukovodu, středobas má pak průměr konické bílé membrány 12 cm. Středobas využívá polymerovou membránu, stejnou jako mají nejvyšší modely Soavo. Bassreflexový port je na zadní straně nahoře, vnitřek kabinetu má uvnitř příčku pro zpevnění a vytvoření jakýchsi komor pro každý z měničů.
Nižší model MCR-N470D má podstatně klasičtěji koncipované, obyčejně pravoúhlé skříně reprosoustav, stejně i měniče jsou obyčejnější. Uvnitř MDF kabinetu je ale identická příčka pro zpevnění a rozdělení, stejně jako je tu i identický bassreflexový port vzadu nahoře. A také identické reproterminály...
Reprosoustavy jsou fyzicky téměř identické, při váze 2,6 kg (která napovídá o tenčích stěnách) měří 15,4 x 27,4 x 23,7 cm (š x v x h). Woofer s jednoduchou polymerovou membránou tu má průměr 11 cm, tweeter s měkkou kopulkou 2,5 cm. Reprosoustavy by měly hrát v rozsahu 55 - 38 000 Hz (bez udané tolerance), nominální impedance činí 6 Ohm a citlivost podprůměrných 83 dB / 2,83 V / m.
Obě sestavy jsme poslouchali zejména tak jak je výrobce dodává, ale též i s reprosoustavami Xavian Perla, Xavian Joy, Xavian Premio nebo Harbeth Monitor 30, ale také s Apogee Groove nebo ASUS Xonar Essence One MUSES MKII jakožto zdroji signálu. Zkoušeli jsme také krátce prohazovat reprokabely, rozdíl byl ale nepříliš znatelný.
Ačkoliv rozdíl v průměrech měničů i velikostech ozvučnic je u obou sad minimální, podobně jako rozdíl v pojetí, o kousek lepší součástky u MCR-N570D udělají až neočekávaně zřetelný rozdíl; třeba u kontrabasu v Davisově "So What" ("Kind of Blue" | 2005 | Columbia | CK 64935) bylo u nižšího modelu jasné, že bedny se snaží jít hluboko, ale produkují spíše nafouklý a efektní vyšší bas s měkkými a ne úplně jistými konturami, což je charakter, který dobře poslouží rockové pompéznosti, ale ne akustickému nástroji. MCR-N470D hrají nadýchaně, tlačí se dopředu, ale trochu gumově. Vyšší model je zřetelný krok kupředu, objemu ubude, ale zato se basová brouknutí zkonkrétní a objeví se impuls - objemově je basu pro kontrabas samozřejmě málo a chtělo by to subwoofer, nicméně zvolna se dá už trochu vyznat ve struktuře.
h
Střední pásmo má rozdíly ještě o kousek větší - systém MCR-N470D odprezentoval vokál Katie Melua v "God on the drum, devil on the bass" ("The House" | 2010 | Dramatico | DRAMCD0061) trochu syrově (ne nepříjemně, ale jaksi naprosto přímo), poměrně čistě, byť bez hloubky a plasticity. Hlas byl také hlavně nedílnou součástí hudebního celku, nicméně působil rozumně zaostřeně, ne nesrozumitelně, pokud nepřišlo na velmi tichý nebo naopak velmi hlasitý poslech. Právě tohle pak vyřeší posun na MCR-N570D, opět se vokál zaostří a přidá se kolem něj i cosi jako vzduch, hlavně ale hlas vystoupí o půl krůčku kupředu, což bohatě stačí k lepší srozumitelnosti potichu. Samozřejmě, že ona určitá obyčejnost tu zůstává, ale u tu není žádná deka a zahuhlanost, což je rozhodně fajn.
Největší rozdíl pak byl v nejvyšším pásmu - činely v "That slavic smile" od The Modern Jazz Quartet (1987 | Pablo | 00025218014229) byly přes MCR-N470D hodně opatrné a posunuté dozadu a scházel jim objem, zbylo vlastně jen ťuknutí bez nějakého komplexnějšího podání tónu. Alespoň ale nejde přednes obvinit z nacinkanosti, je to jemné a velmi klidné. Přehození na MCR-N570D přinese rozkvět zejména v oblasti objemu, byl tu lehounce patrný i jakýsi dozvuk, byť ani tady nejsou výšky kdovíjak velké a energické, ladění na klid a trošičku sametovou jemnost je jasné i zde.
Když jsme jen maličko více otočili hlasitost doprava při reprodukci Musorgského "Velké brány kyjevské" ("Obrázky z výstavy" | 1995 | Denon | CO-78827), reprosoustavy ze setu MCR-N470D byly přeci jen dost měkké a bylo znát, že tahle sestava na velkou klasiku rozhodně nepatří. MCR-N570D sice také postrádá zátah odspodu, ale v dané ceně "za pár tisíc" jde o základní řešení, porovnatelné ale už i s jinými hi-fi základními reprosoustavami, tj. Yamaha se tu nemusí stydět a zvuk byl o něco pevnější a zejména ve středech už začínající trochu žít.
Asi si nebudete chtít kupovat MCR-N470D ani MCR-N570D kvůli analýze svých nahrávek, pokud však náhodou ano, tak třeba "Indigo Dreamscapes" od DeJohnetta, Methenyho, Hancocka a Hollanda ("Parallel Realities" | 1993 | Zaiks | JD 1251/52) si rozhodně více užijete na vyšší sestavě (ostatně ta prostě funguje lépe ve všech ohledech); v nižším modelu bylo znát, že Yamaha tak akorát zvládá udržet základní přehled nad nahrávkou, teprve vyšší model vám ale ukáže oddělené linky nástrojů a teprve tam cítíte, že skladba je komplexní a víte, že se děje i něco v dalších vrstvách (která sice nutně nemusíte jasně slyšet, ale víte, že tam jsou - na nižší sestavě vnímáte prostě jen celek).
Jistá informační skoupost a snaha hrát spíše na velikost zvuku a jistou nadýchanost u MCR-N470D se projevuje i v podání prostoru, kde se ve "Spirit of the air" Pata Methenyho ("Orchestrion" | 2010 | Nonesuch | 759-79847-3) chyběla třetí dimenze, byť dvoupásmová kompaktní koncepce zajistila alespoň slušnou pravolevou šířku, byť bez možnosti přesněji lokalizovat a oddělit jednotlivé nástroje. A opět, MCR-N570D je prostě už rozumná základní regálovka, která dokáže udělat ten malý krůček a naznačit separaci nástrojů, stejně jako přidat jakýsi ne úplně určitý, ale přesto slyšitelný vjem hloubky, hlavně tu ale nástroje dostaly výrazně větší, realističtější proporce.
Na ne úplně dokonalé nahrávce jako třeba "Ashes to ashes" od Faith No More ("The very best definitive ultimate greatest hits collection" | 2009 | Rhino | 5186544012) ale paradoxně lépe fungovaly nižší, ale jaksi efektnější, nabubřelejší a více maskující MCR-N470D, takže i když tu chyběl rockový bas, hladkost a celistovost projevu zcela zakryla chyba a ostrost nahrávky, byť za cenu měkkosti a menší konkrétnosti. Naopak reprosoustavy v MCR-N570D se ale chovaly jako slušná malá regálovka základní třídy - čistě, bez sofistikovanosti, ale zato už relativně pevně a čitelně. To ale na druhou stranu nebylo ku prospěchu zvukové úrovni nahrávky, která funguje právě buď na maskujících, nebo naopak high end sestach...
Sety Yamaha MCR-N470D a MCR-N570D jsou ideálními všeuměly pro ozvučení "hluchých" prostor typu kanceláře, kuchyně, pokojíčku dětí nebo hostů, případně pro ty, kteří hledají za velmi rozumné peníze poměrně dost funkcí v kompaktních rozměrech. Za dané peníze by snad mohly mít jen o kousek hlubší basy, jinak se ale chovají pragmaticky - zvuk je přímý, čistý, snad až trochu syrový, za dané peníze ale sotva poskládáte lepší a přehlednější. To se týká MCR-N570D, která ze nevelký příplatek přináší zvukový rozdíl, který je naprosto nepoměrný. Respektive je tak velký, že MCR-N470D připadá v úvahu jen tehdy, pokud posloucháte výhradně vzduchem šířené rádio nebo velmi, ale opravdu velmi nekvalitně nahrané skladby, u nichž toužíte zamaskovat hrany a ostrosti. Pokud ale chcete "věž" s dobrou konektivitou, minimálními rozměry a zvukem, který splňuje alespoň ty úplně základní nároky high fidelity, pak MCR-N570D funguje prostě a jednoduše dobře po stránce vzhledu, výbavy i zvuku a v segmentu komerčních kompaktních systémů této ceny s přehledem patří mezi TOP řešení.
MĚŘENÍ - FREKVENČNÍ ODEZVA + IMPEDANCE
Měření frekvenční charakteristiky probíhalo ze vzdálenosti 1 m ve výšce mezi tweeterem a středotónovým měničem, v uzavřeném semireverberantním prostoru o výměře podlahové plochy 50 metrů čtverečních. Prostor je standardně zatlumen, ovšem bez rozsáhlých akustických úprav, a proto jsou naměřené hodnoty interpretovatelné jako 100% věrohodné v pásmu 200 Hz a výše, v pásmu 10 – 200 Hz ovlivněné akustickými parametry prostoru – konkrétně mírným zdvihem na basech. Měřeno bylo pomocí software ATB PC Pro vždy v pěti cyklech v různou denní dobu (kvůli rušení z exteriéru), vybrána byla střední křivka. Všechna měření probíhala na NAD C370 a Pioneer BDP-LX71 s vždy stejně nastavenou úrovní hlasitosti. Měřeno pomocí PCM stopy o vzorkovací frekvenci 48 kHz s 1/3 oktávovým vyhlazováním.
Reprosoustavy u MCR-N470D mají trochu překvapivý objem basu, který ale v reálu v zapojení se systémem nepůsobí takhle výrazně. Také zdůraznění pásma kolem 400 Hz není při poslechu komplexního signálu tak zřetelné. Samozřejmě, nejde o referenčně rovnou křivku, ale tu zde ani není důvod očekávat.
U vyššího modelu je pásmo podsatně vyrovnanější, minimálně od cca 250 Hz výše je prostě za dané peníze naprosto ok. Ttrochu zvláštní je propad na 200 Hz, jinak ale není třeba za dané peníze mít v rozsahu 80 - 12 000 Hz žádné významné připomínky.
VHODNÁ MÍSTNOST
MALÁ [< 20m2] [ ✓] | STŘEDNÍ [> 20m2 / < 40m2] [ +/- ] | VELKÁ (> 40m2) [ × ]
Kč 15 990,- - MCR-N570D
Kč 13 990,- - MCR-N470D
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/all-in-one-systemy/1136-yamaha-mcr-n570d-a-mcr-n470d#sigProId5fd1a18d9d View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ férové vybavení i pojetí (zejména u MCR-N570D)
+ MusicCast systém
+ podpora vysokého rozlišení
+ funkční výbava
ZÁPORY
- N470D se v zásadě nevyplatí
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: K+B Expert | www.yamaha-hifi.cz | www.facebook.com/yamahahifi.cz


maintext:
Arcam irDAC-II
Britský Arcam již před pár lety vypustil kompaktní převodník irDAC, který se dobře prosadil - snad velmi dobrou výbavou, férovým zvukem nebo zapadnutím do cenové kategorie, která v té době nebyla nijak přeplněná. Nyní se vyrábí irDAC již v druhé generaci, dotažený ještě dále, byť stále stejně kompaktní.
Zařízení stojí na gumové protiskluzové základně a je na své rozměry pěkně těžké - váha kousek přes kilogram při šířce 19,4 cm, hloubce 12,4 cm a výšce 4,4 cm vypovídá něco o bytelném těle. To je v podstatě ve tvaru malého kvádru se zaoblenou horní hranou, přes kterou se zalamují stavové diody, oznamující aktivní vstup. Na čelní stěně je přijímací "oko" pro signály dálkového ovládání a sluchátkový výstup - irDAC-II tak lze s úspěchem používat i jako univerzální centrum domácí sestavy. Na horní straně najdete čtyři tlačítka pro regulaci hlasitosti a přepnutí vstupu.
Vzadu se nachází (maličko neprakticky blízko u sebe) baterie konektorů - dovnitř dostanete signál přes asynchronní USB, bezdrátově přes Bluetooth, dvojicí koaxiálních nebo dvojicí optických konektorů. Analogový převedený signál pak irDAC-II umí vydat přes analogové cinche buď v linkové nebo variabilní úrovni. Na zadním panelu je ještě kolébkový vypínač a klasický kulatý otvor pro připojení 12V externího spínaného zdroje.
To zajímavé je ale uvnitř - centrem všeho je čip od ESS - ES9016K2M podporuje PCM signál s rozlišením až 24 / 384 (USB), respektive 24 / 192 (koax), respektive 24 / 96 (optika). Po USB pak můžete přehrávat také až DSD128. 3,5 mm jack zvládne dle specifikací sluchátka s impedancí 30 až 600 Ohm. Bluetooth pak podporuje "audiofilský" protokol aptX.
Díky použití špičkového čipu nabízí irDAC-II v dané třídě také excelentní parametry - odstup signálu a šumu 117 dB, celkové harmonické zkreslení pod hranicí 0,0007% nebo lineární rozsah 20 - 20 000 Hz v toleranci +/- 0,1 dB.
Převodník irDAC-II jsme zkoušeli proti převodníkům Apogge Groove, Gryphon Kalliope nebo ASUS Xonar Essence One MUSES MKII a to na sestavách Naim Nait XS + Naim FlatCap XS / OPPO BDP-105D, Norma Revo IPA-70B se zmíněným ASUS převodníkem nebo na Cambridge CXA80 / Cambridge CXC. Poslouchalo se přes Harbeth Monitor 30, Xavian Perla, Xavian Premio, ale i AQ Passion Teen nebo PMC twenty.22 či sluchátka Sennheiser HD 26 Pro a Sennheiser IE 8.
Zvuk Arcam převodníku by se dal dobře popsat jako spořádaný, organizovaný a nijak přehnaně dramatický - basová linka v "Here come the bastards" od Primus ("Sailing the seas of cheese" | FLAC | 24 - 96) sice neměla kulervoucí grády, mohla být o ždibec údernější, důraznější, ale zato díky klidnému a jistému přednesu a věrnému objemu můžete snadno vnímat kontury jednotlivých tónů, cítíte kontrolu a bas je přesný a přirozený, neefektní, právě tak akorát. Po všech stránkách přiměřený bas může chvíli působit až jako příliš obyčejný, v dané cenové třídě není úplně obvyklé, aby zněly hluboké tóny takhle "normálně", ani příliš efektně, ani příliš měkce.
Ne nepodobně je to ve středním pásmu, kde vokál Diany Krall s lehkostí vyplouval z instrumentálního základu, s velkou přirozeností, až prostotou, či chcete-li onou správnou "hi-fi věrností". Arcam nesmazal přes svou nestrannost ono lehké, hebké kouzlo skladby, ale díky vyrovnanosti a absenci zvukových "kouzel" tu byl slyšet zejména čistý, otevřený, jasný a na svou kategorii výborně rozlišený prostor a v něm konkrétní hlas. Samozřejmě je tu cítit, že s ohledem na kategorii tu maličko chybí ty nejjemnější detaily a v absolutním pohledu umí ty nejlepší převodníky jít ještě výrazně dál v plasticitě a komplexnosti, ale dospělá nevtíravost a jaksi obyčejná, naprosto jednoduše srozumitelná přirozenost irDAC -II jde víc než dobře.
Stejně pak pokračuje i na výškách, byť bychom řekli, že zhruba od vyšších středů "až do nekonečna". Úvodní přebohaté kovové perkuse ve "Wichita Lineman" od Barb Jungr zvládl převodník více než dobře rozlišit, byť byly přeci jen ještě o kousek tenčí, než by jim do ideálu slušelo. Opravdu výrazně to ale kompenzuje pocit čistoty a přehlednosti , velice dobré oddělení jednotlivých cinknutí a celkový klid a nadhled, díky nimž snadno vnímáte drobné detaily, v dané třídě jsme zatím asi neslyšeli větší nadhled a větší absenci stresu. Hodně přísným okem by se asi dalo říct, že výšky jsou lehounce éteričtější a slušela by jim trochu objemnější zemitost, ale dlouhý dozvuk, dostatečné proporce a opět celkově "normální" vyznění jsou velmi neúnavné.
irDAC-II ve své neefektnosti funguje velmi dobře i po dynamické stránce, byť oproti většině přístrojů podobné třídy působí trochu sušeji, úsporněji a méně dravě. Přesto i sbor a orchestr v Händelově "Aleluja" z "Mesiáše" (Dunedin Consort | FLAC | 24- 88,2) nejeví žádné známky ochabování nebo nedostatečné živosti, za dvě desítky tisíc jen stěží můžete chtít snáze přicházející dynamiku. Když orchestr zabere, snad krom mírné absence fyzického tlaku nemáte pocit, že tu něco schází, hudba se nadechuje s lehkostí a s nadhledem.
Za dané peníze nabízí irDAC-II výjimečně solidní rozlišení, třeba v "Parting Glass" Cary Dillon ("Live at the Grand Opera House" | FLAC | 24 - 48) jsme neměli pocit, že by nám převodník cokoliv cpal, že by jakkoliv tlačil na pilu či zdůrazňoval a přesto z pozadí snadno vyplývaly drobné informace, jako třeba zašumění z publika a podobně. Také vokál byl výtečně a nenásilně srozumitelný, zvuk je navíc prostý takové té chladné, krystalické a trochu technické transparentnosti, přednes Arcamu je velmi organický a uvolněný.
Celkem zajímavě se irDAC-II vyznamenal i při sluchátkovém poslechu, kdy jako jeden z mála dokázal uspořádat a zorganizovat reprodukci tak, že jsme měli pocit skutečného prostoru kolem hlavy a to včetně hloubky scény. Lokalizace v "Good morning little schoolgirl" Muddyho Waterse ("Folk Singer" | FLAC | 24 - 192) byla velmi dobrá a to nejen v pravolevém směru, ale také do hloubky. Opět jsme neměli pocit technicky stroze precizního obrazu, ale spíše vzdušné, lehké a nenásilně usazené, plasticky vykreslené scény s nádechem reality.
Arcam irDAC-II nemá dramatický koncertní přednes, ale s uvolněným nadhledem přehraje i "Dead martyrs" od Manic Street Preachers ("Know Your Enemy" | MP3 | 16 - 44,1), kde, pravda, cítíte naprosto jednoznačně dynamické i formátové limity - protože zvukově je skladba mizerná, i Arcam vás nenechá na pochybách o tom, že je mizerná. Bez efektů, bez snahy opravovat, ale také bez agresivity, takže když se zaposloucháte do čistě hudební složky, pořád si to můžete užít. Navíc Arcam jaksi bez pompy a přesto výborně vytáhl linku činelů, takže byla už celkem čitelná, stejně tak ani více nahlas nebyl poslech nijak ostrý, jednoduše byl věrný.
Malý Arcam irDAC-II je příjemně verzatilní zařízení, které vám ukáže, že za ještě celkem akceptovatelné peníze můžete mít zvuk opravdu přirozený a nenačančaný. Navíc je fajn, že kompaktní zařízení je výborně vyrobené a dobře vybavené, takže do něj připojíte celou svou A/V sestavu a díky USB si otevřete dveře i k vysokému rozlišení. Velmi milým bonusem je pak to, že převodník obstojí i jako solidní sluchátkový zesilovač a to, že když budou ostatní členové rodiny chtít, využijí třeba Bluetooth a irDAC-II tak bude skutečně centrálním přístupovým bodem k dobrému zvuku v domácnosti. Na rozdíl od většiny podobných přístrojů sází na rovný zvuk prostý efektů a proto je možná méně poddajný a méně snadno uchopitelný v prvních minutách poslechu, ale čím déle s ním jste, tím více oceníte jeho dospělost a tím hlouběji a hlouběji se ve své diskotéce propracujete... irDAC-II má výjimečně příjemný poměr cena / výkon / výbava.
Kč 18 990,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/da-prevodniky-dac/1148-arcam-irdac-ii#sigProId0285eb513f View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ bytelné provedení
+ konektivita
+ hladký, sytý a energický přednes
+ velmi slušná dynamika
+ organizace přednesu
ZÁPORY
- chybí možnost pohodlně odečíst hlasitost
- chvílemi by mohl hrát o kousek úderněji
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: AQ | www.aq.cz


maintext:
Xavian Joy
Když psal Schiller v roce 1785 svou Ódu na radost, byl velice nemocný. Když ji Beethoven v roce 1824 zhudebňoval, byl již téměř deset let hluchý. Jako kdyby pro ty, kteří s ní přišli do styku, přinášela ne radost, ale spíše starost... Svou malou ódu na radost vypustil do světa nedávno i Roberto Barletta se svou značkou Xavian. Její příběh je také komplikovaný, ale všechno nasvědčuje spíše tomu, že tentokrát je zakončení radostné.
Za malými regálovými reprosoustavami Joy leží zajímavá historie - pozornější čtenář, který se již v posledních letech s produkty Xavian setkal, by snad mohl vypozorovat "rodové rysy", kteréžto Joy sdílí s níže postavenou kompaktní regálovkou Bonbonus. Není to náhoda - původně měl koncept být novou generací Bonbonus, ale svěží nápady a nové součástky způsobily tak velkou změnu, že se narodila úplně nová modelová řada.
Již zmíněné společné rysy spatřujeme zejména v tom, že jde o kompaktní, úzkou a relativně vysokou dvoupásmovou reprosoustavu s dvojicí malých bassreflexů vpředu. Materiálem je, jak je poslední dobou u Xavian zvykem, masiv. Tentokrát nejde o ořech, ale o dub, i tak mají ale stěny tloušťku 1,8 cm - i díky tomu váží při nevelkých rozměrech 30,5 x 17 x 20 cm (v x š x h) celých 6,9 kg a i na poklep je ozvučnice v dané třídě asi nejpevnější, s jakou jsme se kdy potkali.
Zvenku je textura opravdového dřeva prostě moc pěkná, celková estetika kombinuje přírodno (ať už v neupraveném povrchu nebo ještě hezčích provedeních cognac nebo coffee a dalších) a díky zaobleným hranám a vyfrézovaným konturám předního a zadního panelu také jistý nádech tradičnosti, zejména té anglické. Na přední stěně se nám moc líbila skvěle řemeslně opracovaná dvojice bassreflexových výdechů, ale celkově je znát pečlivost ruční výroby. Jak tweeter tak středobas evokují svými šasi ty z modelu Bonbonus, ale jak jeden, tak druhý jsou zcela nové, navíc pochází od značky AudioBarletta (tedy si je de facto vyrábí Xavian sám, byť ne v Hostivici, ale v Itálii).
Rozhodně méně tradiční je vzhled zadního panelu. Jednak tím, že z něj nic "netrčí", jednak tím, že tu najdete zapravený držák na stěnu. Joy jsou totiž koncipovány tak, aby (i díky dodávaným distančním podložkám) mohly být pouhý centimetr od zdi, což se může z estetických důvodů celkem hodit. Tak blízko u zdi mohou být i díky terminálům zapuštěným v kruhové prohlubni. Jde ale vlastně jen o dva otvory přímo v desce výhybky, Xavian dodává i adekvátní banánky. To, že v Xavian umí zkušení truhláři pracovat se dřevem opravdu výtečně, to dokazuje mimo jiné i tenounké a dokonale zpracované písmo s názvem modelu a firmy. Je hezké vidět, že není nutné řešit takové věci nálepkou, ale že se s nimi dá vyhrát...
Uvnitř skříně je na zadní stranu přimontována deska z masivu a teprve na ní je na tlumící vrstvě blok výhybky na plošném spoji. Přímo srze tuto desku pak prochází zmíněné reproterminály a vše je propojeno napřímo kabely pro co nejlepší a nejstabilnější kontakt. Bohaté vrstvy vytlumení směrují vzduch k poměrně dlouhým drahám bassreflexů.
O nejvyšší tóny se stará měkká hedvábná kopulka s impregnací, má průměr 2 cm a cívku o průměru 2,6 cm. Středobas pak má 15 cm širokou membránu z papíru, uprostřed níž je měkký vrchlík, který prý pozitivně upravuje charakteristiky měniče, stejně jako zkratovací kroužek na pólovém nástavci. Oba měniče jsou vyráběny právě a jen pro model Joy.
Malé regálovky pracují ve frekvenčním rozsahu 55 - 20 000 Hz (v toleranci -3 dB), mají charakteristickou citlivost jen 85 dB (2,83V / m) a jmenovitou impedanci 8 Ohm. Výhybka se zapojením Fase Zero dělí práci měničům na poměrně vysoké hranici 3 500 Hz.
Xavian Joy jsme poslouchali na sestavách Naim Nait XS + Naim FlatCap XS / OPPO BDP-105D, Norma Revo IPA-70B / ASUS Xonar Essence One MUSES MKII nebo Cambridge CXA80 / Cambridge CXC. Srovnávalo se s Xavian Perla, Xavian Premio, Harbeth Monitor 30 nebo třeba Elfton Mignon a Vienna Acoustics Haydn Propojeno bylo kabely ZenSati Authentica, TelluriumQ Silver a Black nebo KrautWire z Lifetime série. O kvalitu napájení se staral IsoTek EVO3 Solus s kabelem EVO3 Initium.
Řekneme-li to rovnou, tak basová odezva nás prostě a jednoduše zaskočila - ač jsme od toho byli poněkud zrazováni, poslouchali jsme i ve velkém prostoru a ani tady nebyl bas s ohledem na cenu problém, pokud jsem seděli ve standardní vzdálenosti kolem dvou a půl metru. Samozřejmě v malých prostorách pod 20 metrů čtverečních je odezva ještě lepší a vše funguje jak má. Ano, velký kontrabas v Davisově "So what" ("Kind of blue" | 2005 | Columbia | CK 64935) byl samozřejmě zespodu trochu nedostatečný a prostě se "nevešel", nicméně nadchla nás ta vstřícná, organická podoba hlubokých tónů, jejich měkký, ale už slušně čitelná struktura. Nedočkáte se fyzicky citelného impulsu, zejména v menším prostorách je však spodek šťavnatý, dostatečně bohatý a velmi kultivovaný, bez pocitu násilnosti. Váha a hutnost odpovídají rozměrům, nicméně třeba pro elektrickou basu a výš už si není nač stěžovat.
Co je ale vysloveně excelentní, to je střední pásmo, kde je talent Joy absolutně nejzřetelnější. Když začala zpívat Katie Melua v "God on the drum, Devil on the bass" ("The House" | 2010 | Dramatico | DRAMCD0061), ta celková bezprostřednost, ta absence jakýchkoliv překážek a jakékoliv mechaničnosti, s níž vokál zazníval, nás naprosto nadchla - v téhle cenové kategorii jen stěží najdete takhle pěkné středy a zejména pak hlasy. Snad je to relativně vysoko posazeným dělícím kmitočtem, snad optimalizací měničů pro konkrétní nasazení (když už si je výrobce nejen navrhuje, ale i vyrábí), každopádně to však funguje. Hlas zněl už velice dospěle a plasticky, pokud udržíte rozumnou poslechovou vzdálenost, pak má i nádhernou plasticitu a konkrétnost, je čistý, lehký a velice uvolněný a srovnávat se může s čímkoliv do 30 000,-.
Tweeter hrající opět od relativně vysokých frekvencí také působí, že má příjemný klid na práci. Proto i činely v "That slavic smile" od The Modern Jazz Quartet ("Echoes" | 1987 | Pablo | 00025218014229) zněly nepřiškrceně, ale ani nebyly nijak přehnané, prostě tak objemově akorát. Líbilo se nám i to, jak v rámci třídy kopulka dokázala vystihnout kovový charakter činelu, samozřejmě tu nejsou ty zásadní nuance a detaily, necítíte, jak tón rezonuje plochou, nicméně je to neupejpavý a znělý úder. Není to nicméně nijak přehnané, naopak vyznění je audiofilsky jemné a decentní, hladké a klidné.
Dynamický potenciál malých ozvučnic s nepříliš velkými měniči odpovídá konceptu a ceně, takže samozřejmě třeba v Mussorgského "Velké bráně kyjevské" ("Obrázky z výstavy" | 1995 | Denon | CO-78827) nebyl cítit takový ten dospělý a velký tlak a zátah, ale reprosoustavy se zdají jít za signálem poměrně snadno a rychle, tudíž třeba i stisk klávesy velkého klavíru působí dostatečně pevně a jistě. Už tak trochu cítíte velikost nástroje, nenastává pocit dynamického zahlcení a třeba pro nástroje jako jsou housle a další drobnější akustické nebo elektrifikované "poprockové" instrumenty bohatě stačí, navíc působí opravdu jistě a uvolněně, ani náznakem se neblíží nějakým křečovitým limitům.
Přehled a rozlišení v "Indigo dreamscapes" od DeJohnetta, Methenyho, Hancocka a Hollanda ("Parallel Realities" | 1993 | Zaiks | JD 1251/52) jsou naprosto super, opět zejména ve středním pásmu. Samozřejmě diferenciace ve spodních oktávách není TAK suverénní, ale je naprosto v pořádku v kontextu cenové třídy. Skvělé bylo, že svůj prostor měl činel, basa, bicí a reprodukce je už velmi pěkně transparentní a až překvapivě dobře, nenásilně a uvolněně zorganizované. Ve své třídě Joy rozhodně patří mezi to nejlepší, co si co do množství informací ve zvuku lze postavit domů.
Kouzlo plastického prostoru dvoupásmových monitorů poslouchaných relativně nablízko se nevyhnulo ani Xavian Joy. Mají jedinou podmínku, nesmíte je poslouchat příliš zdaleka, když už se soustředění přeci jen lehce rozmělňuje; jinak už je trošku jedno, zda jsou u zdi nebo hodně v prostoru, jsou nenáročné i na natočení. Ve "Spirit of the air" Pata Methenyho ("Orchestrion" | 2010 | Nonesuch | 759-79847-3) za správných podmínek byla zřetelná i hloubka scény, velmi dobrá, pevná a jistá lokalizace a stejně tak se scéna rozkládala i kousek doprava a doleva za ozvučnice a byla opravdu pěkně trojrozměrná. Zajímavé bylo, že už tu chvílemi byl i pocit předozadní lokalizace v onom velmi organickém celku, pokud se vám podaří dobře trefit rozměr poslechového trojúhelníku.
Poslouchat Xavian Joy je opravdu radost a své jméno nemají malé regálovky nadarmo - jsou tak "normální" a nenafintěné, jak to jenom jde. Zvuku je dostatečně velký a plný, aby v malém prostoru měla i rocková "Ashes to ashes" od Faith No More ("The Very Best Definitive Ultimate Greatest Hits Collection" | 2009 | Rhino | 5186544012) kouzlo, ale Joy jsou natolik přirozené, že vám dají najevo i to, že nahrávka není zrovna zvukový klenot. Nicméně ani to nevadí, Joy stále umí být zábavné.
Malé Xavian Joy jsou důkazem toho, že v malém prostoru, jakým je běžný český obývák, můžete mít i kompaktní reprosoustavy a jsou-li udělané dobře, přináší spousty muzikální radosti. Ano, jsou tu limity na basech, ano, jsou tu fyzikální limity dynamiky, ale ty naprosto nádherné, přirozené, uvolněné a zatraceně přesvědčivé, otevřené středy to bohatě vynahradí. Ty jsou totiž úžasně bezprostřední a vstupují do prostoru naprosto bez překážek, takže hudba je nakažlivá a jen těžko se opouští. Xavian Joy hrají výborně a jsou maličkými audiofilskými klenoty do malých místností a vynecháme-li velkou orchestrální klasiku nebo elektronické duc-duc na vysoké hlasitosti, jsou také velmi univerzální. Xavian Joy, jak už bylo řečeno na začátku, jsou takovou malou česko-italskou ódou na radost.
MĚŘENÍ - FREKVENČNÍ ODEZVA + IMPEDANCE
Měření frekvenční charakteristiky probíhalo ze vzdálenosti 1 m ve výšce mezi tweeterem a středotónovým měničem, v uzavřeném semireverberantním prostoru o výměře podlahové plochy 50 metrů čtverečních. Prostor je standardně zatlumen, ovšem bez rozsáhlých akustických úprav, a proto jsou naměřené hodnoty interpretovatelné jako 100% věrohodné v pásmu 200 Hz a výše, v pásmu 10 – 200 Hz ovlivněné akustickými parametry prostoru – konkrétně mírným zdvihem na basech. Měřeno bylo pomocí software ATB PC Pro vždy v pěti cyklech v různou denní dobu (kvůli rušení z exteriéru), vybrána byla střední křivka. Všechna měření probíhala na NAD C370 a Pioneer BDP-LX71 s vždy stejně nastavenou úrovní hlasitosti. Měřeno pomocí PCM stopy o vzorkovací frekvenci 48 kHz s 1/3 oktávovým vyhlazováním.
Xavian Joy zcela plní slibované - nástup reprodukce na úrovni 55 Hz by v adekvátním menším prostoru mohl být ještě o pár Hz níže, nejen s ohledem na cenu je ale křivka naprosto korektní, bez jakýchkoliv propadů nebo zdůraznění. Pokud už něco, je tu maličko zřetelnější střední pásmo a i poslech potvrzuje, že právě tam vás Joy umí dostat "nejblíže" hudbě.
Impedanci jsme, bohužel, kvůli poruše měřícího systému nemohli změřit.
VHODNÁ MÍSTNOST
MALÁ [< 20m2] [ ✓] | STŘEDNÍ [> 20m2 / < 40m2] [ × ] | VELKÁ (> 40m2) [ × ]
Kč 19 990,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/reprosoustavy-regalove/1142-xavian-joy#sigProId440e08b91e View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ krásné zpracování a materiály
+ v malých místnostech umí nabídnout i zřetelný bas
+ obrovsky muzikální a bezprostřední, zejména na středech
+ slušná přehlednost a čitelnost
+ velmi pěkné podání prostoru
+ verzatilní možnosti umístění
ZÁPORY
- nic
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: Xavian | www.xavian.cz


title: RIHA Mikro S Plus

maintext:
RIHA Mikro S Plus
Česká značka RIHA, založená nedaleko Plzně, nese jméno svého hlavního konstuktéra, Filipa Říhy. V jejím katalogu najdete primárně reprosoustavy od malých a levných až po velké a už rozhodně ne tak levné, k dispozici je ale také elektronika se zajímavými nápady, třeba relátkově řešeným předzesilovačem pro domácí kino a podobně. S logem RIHA si tak můžete poskládat vlastně celý systém od A do Z a to jak ve dvoukanálové, tak multikanálové variantě.
Dostala se k nám trojice řekněme základních reprosoustav, mezi nimi největší byl sloupek ze střední série Plus, označený Mikro S (vyznat se v matici řad Basic / Plus / ES a "podřad" Piko / Nano / Mikro / Kilo / Mega / Giga / Tera / Zetta.... není úplně nejsnazší,byť logicky "S" značí single, "D" D´Appolito osazení a "C" třeba centr, velikosti pak samozřejmě vychází z latinských předpon atd.).
Ozvučnice z 2,8 cm tlustých MDF desek je klasicky střižená, pravoúhlá "bedna" s rozměry 100 x 21 x 30 cm (v x š x h) a váhou 25 kg, rozloženou atypicky ne na hroty či nožky, ale na masivní průmyslové silentbloky. Sloupek je to už poměrně mohutný, vizuálně působivý a to zejména díky zaoblení hran a perfektní povrchové úpravě. Ta sice nepůsobí vysloveně luxusně jako třeba drahá dřeva, ale je velmi pěkná a hlavně působí "neprůstřelně". Jednak svou jednoduchostí reprosoustavy vizuálně nepřekáží v prostoru, jednak je povrch extrémně odolný vůči otěru a poškození od dětí, manželek a dalších domácích mazlíčků. Lak se po nastříkání vypíná a zraje cca 2 - 4 týdny.
Na přední straně jsou pouze středobas a tweeter, na straně zadní pak hodně bytelný a široký výdech bassreflexu. Pokud ale budete hledat reproterminály, nedočkáte se - RIHA používá po vzoru profi techniky Neutrik Speakon, což je mimochodem řešení úžasně praktické a bytelné stejně jako zbytek reprosoustav. Velkou výhodou je jednak dokonale zafixovaný kontakt, jednak elektrická bezpečnost. Pokud byste však vysloveně trvali na svém, klasické dva terminály vám výrobce za příplatek samozřejmě udělá - na přání klidně i v bi-wire provedení.
Sloupek Mikro S Plus je osazený měkkou vysokotónovou kopulkou Seas 27TFFC o průměru 2,7 cm a středobasem Seas H1456-08 ER18RNX o průměru 17,6 cm. Tweeter je chalzený ferrofluidem, středobas využívá membránu z papíru vyztuženého rákosem a cívku z poměděného hliníku.
RIHA Mikro S Plus se řadí do standardního světa osmiohmových reprosoustav, mají neméně standardní citlivost 86 dB / 2,83V / m a psanou frekvenční odezvu od 50 do 20 000 Hz v toleranci +/- 3 dB.
Sloupky Mikro S Plus jsme měli možnost poslouchat přes standardní redakční sestavy Naim Nait XS + Naim FlatCap XS / OPPO BDP-105D, Cambridge CXA80 / Cambridge CXC a Norma Revo IPA-70B / ASUS Xonar Essence One MUSES MKII, ale také přes set Denon PMA-2500NE / Denon DCD-2500NE. Srovnávalo se s Harbeth Monitor 30, Xavian Premio, Xavian Perla nebo dalšími modely RIHA. Propojeno bylo kabely ZenSati Authentica, TellurimQ Silver a Black sérií nebo KrautWire Lifetime sérií, o napájení se stará filtr IsoTek EVO3 Solus a kabel EVO3 Initium. Reprosoustavy RIHA pak používaly vlastní dodávaný reprokabel ze zjevného důvodu atypické koncovky.
Všechny produkty se značkou RIHA, s nimiž jsme se kdy mohli setkat, měly jednu společnou charakteristiku. Zkrocený, super energický bas. Soudě dle Mikro S Plus, jsou takové i dostupnější modely, byť nedají spodní oktávy zadarmo - zapomeňte na měkké, "hezké" zesilovače, budete potřebovat velmi silný kousek s velmi dobrou kontrolou. Pak je ale basová linka v Isaakově "Wicked Game" ("Best of" | 2006 | Reprise | 9362-49418-2) opravdu skvělá - do hloubky se sloupek pouští s neuvěřitelnou odvahou a odhodlaností, nástroje je tedy možná až o něco proporčně větší, ale hlavně je tu impuls jako rána pěstí. Bas je suchý a pevný jako žula, každý tón je skvěle vyfrézovaný a konturovaný, utažený a sytý - hlavně je to ale koncertně výbušné a energické; přímo to vybízí k pořádné hlasitosti. Je na druhou stranu fakt, že takový příval energie není úplně ideální pro tichoučké noční uvolněné poslouchání, jinak je to ale super...
Reprosoustavy obecně nabízí hodně bohatý zvuk, velký a opět až koncertní a to i ve středním pásmu. Vince Jones zpívající "The Parting Glass" ("Moving through taboos" | 2004 | Universal | VJ 356N) jako kdyby stál na pódiu a byl "live" - středy jsou trošku syrové, ale jen to podtrhuje ten autentický klubový pocit, žádné přikrášlování a možná trochu tvrdší, přímější přednes, takové jsou Mikro S Plus. Jsou ale velmi transparentní a dost značně přebírají charakter připojené elektroniky, kterou se dá případná přílišná přímost trochu zjemnit. Pokud ale chcete maximum, je to právě s onou trochu studiovou upřímností, právě tam jdou Mikro S Plus i poměrně dost do hloubky a vokál je jasný a velký jako nazvučeném koncertě a opět ideálně vynikne alespoň ve střední hlasitosti.
Kovové perkuse v "Elucidation" od Garyho Burtona ("Like Minds" | 2003 | Concord | SACD-1029-6) byly velice znělé, objemné a hodně jasné, rozlišení bylo solidní a odpovídající třídě, takže cinknutí už mělo svou strukturu a odstíny, nebyl tu už jen jeden bod; Mikro S Plus jsou velmi analytické a přesvědčivě přehledné. Kov měl dobře trefený charakter a velmi solidní dozvuk a autoritu.
Excelentní je pak dynamika, dokonce i Mahlerova "6. symfonie" v podání České filharmonie pod taktovkou Václava Neumanna (1995 | Octavia Records | OVCL-00259) působila velkolepě a mnohem živěji, než by se mohlo z relativně velkého, ale ne neskladného sloupku zdát. Zvuk byl výbušný a energický, s pořádně pevně utaženými otěžemi a razancí pneumatického kladiva. Ta spousta síly dobře podtrhuje velikost orchestru, byť ta urputná tendence po dravé dynamice je možná až o krůček intenzivnější, než by být musela, třeba u sólových zpěváků nebo instrumentalistů by zvuku slušelo trochu větší uvolnění.
Ve "What a wonderful world" Katie Melua a Evy Cassidy ("Collection" | 2008 | Dramatico | DRAMCD0040) se RIHA Mikro S Plus ukázaly jako nekompromisní auditoři - nahrávka s mírně zdůrazněnými sykavkami a lehce ostřejšími hranami byla právě tak prezentovaná, až trochu syrově, ale velmi energicky a velmi přehledně; autoritou sloupky nešetří a jsou precizně informativní, od basu, který vám rozklepe nohavice, přes pěkně prokreslené, byť trochu technicky jadrné hlasy až po doznění výšek. Informací je spousta a sloupky nad nimi vládnou velmi pevnou rukou. Pokud máte rádi snad až trochu efektní prezentaci drobných informací, jsou Mikro S Plus ve své třídě velmi solidní.
Prostor v interpretaci Brahmsovy skladby "Scherzo v c-moll" v podání Anne-Sophie Mutter ("The Berlin Recial" | 1996 | Deutsche Grammophon | 445 826-2) se držel mezi ozvučnicemi, hloubka tu byla spíše jen naznačená, ale zato jako kdyby se hudební dění otevíralo i o krůček před osu reprosoustav. Přehlednost v pravolevém směru je nicméně naprosto bezproblémová, ale je úplně cítit, že Mikro S Plus úplně ideálně rozkvetou ve větším prostoru, dále od zdí a optimálně i při alespoň trošku vyšší hlasitosti.
Co vás ale nad RIHA Mikro S Plus určitě bude bavit (je-li to váš šálek kávy...), to je možnost hrát naprosto libovolně nahlas s výjimkou velmi tichých úrovní - tam je reprodukce sice ok, ale chybí jí přeci jen trochu plnosti. S těmito sloupky si ale můžete domů přenést koncertní halu, tak jako třeba s "Africa" od Toto ("Feel the difference - Blu-spec CD" | 2009 | SONY Music Japan | SICP 20048-9); mohutný a robustní bas zajistí pocit energie, šťavnaté středy a celková hutnost zase pěkně vtáhnout, v každé vteřině tu cítíte tu kontrolu, ten důraz, ale i velmi dobré tempo a celkově obrovskou naléhavost, byť přeci jen maličko syrovou.
RIHA Mikro S Plus jsou reprosoustavy, k nimž dobře pasuje slovo "efektivní", nebo možná "účelné". Na nic zvláštního si nehrají a přitom fungují promyšleně od hlavy k patě. Jsou to sice jednoduché skříně z MDF, ale mají super odolné a pěkně vypadající povrchové provedení. Jsou to sice jen klasické dvoupásmovky, ale pouští se hodně odvážně i do hlubokých frekvencí a umí být bravurně dynamické, energické a velmi přímé. Je tu znát zkušenost s ozvučováním živých koncertů a právě takový charakter vám sloupky přinesou i do vaší poslechové místnosti. Zvuk velký, živý, hlasitý, úderný, dramatický a výbušný, vlastně až nadživotní.
MĚŘENÍ - FREKVENČNÍ ODEZVA + IMPEDANCE
Měření frekvenční charakteristiky probíhalo ze vzdálenosti 1 m ve výšce mezi tweeterem a středotónovým měničem, v uzavřeném semireverberantním prostoru o výměře podlahové plochy 50 metrů čtverečních. Prostor je standardně zatlumen, ovšem bez rozsáhlých akustických úprav, a proto jsou naměřené hodnoty interpretovatelné jako 100% věrohodné v pásmu 200 Hz a výše, v pásmu 10 – 200 Hz ovlivněné akustickými parametry prostoru – konkrétně mírným zdvihem na basech. Měřeno bylo pomocí software ATB PC Pro vždy v pěti cyklech v různou denní dobu (kvůli rušení z exteriéru), vybrána byla střední křivka. Všechna měření probíhala na NAD C370 a Pioneer BDP-LX71 s vždy stejně nastavenou úrovní hlasitosti. Měřeno pomocí PCM stopy o vzorkovací frekvenci 48 kHz s 1/3 oktávovým vyhlazováním.
Na naměřených hodnotách frekvenční odezvy je vidět nástup pod hranicí 40 Hz, takže slibovaných 50 Hz působí až zbytečně konzervativně. Křivka není rovná jako když střelí, přesto se vejde do běžné tolerance +/- 3 dB a snad až na lehké zdůraznění ve vokálním pásmu tu není nic, co by mohlo v dané cenové třídě být problém.
Impedance je bezproblémová a "bezpečná", fáze do 1 kHz (tam bohužel začíná chyba měřícího systému) je také velmi klidná a pro zesilovač, zdá se, nebudou Mikro S Plus vážnější problém.
VHODNÁ MÍSTNOST
MALÁ [< 20m2] [ +/- ] | STŘEDNÍ [> 20m2 / < 40m2] [ ✓] | VELKÁ (> 40m2) [ ✓]
Kč 48 990,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/reprosoustavy-podlahove/1141-riha-mikro-s-plus#sigProId19fe1cdc20 View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ hluboký a artikulovaný bas
+ bytelné provedení
+ analytické, přesné a koncertně živé
+ parádní dynamika a důraz
+ transparentnost
ZÁPORY
- koncertní zvuk se ne úplně hodí pro komornější a decentnější žánry
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: Audio - Visual Technology | www.audio-visual.cz


title: Na návštěvě u ELAC

maintext:
Na návštěvě u ELAC
Na pobřeží Německa, jen co by reproduktorem přes vodu dohodil od Dánska, leží městečko Kiel. Může se pochlubit zhruba čtvrt milionem obyvatel, pravidelnými jachtařskými závody (při tom největším se tu každoročně protočí během deseti dní přes tři miliony [ ! ] návštěvníků), univerzitou, jejíž tradice sahá do roku 1665 nebo třeba tím, že se zde narodil Max Planck. V době ne zase tak historicky dávné sem přibyl ještě někdo - jeden z tradičních německých výrobců (dnes už ne jenom) reprosoustav, ELAC, alias firma ELectro ACoustic.
Firma slaví v roce 2016 oficiálně 90. výročí, založena byla konkrétně 1.9. 1926 v již zmíněném Kielu, první léta se věnovala vývoji sonarových technologií a výzkumu šíření zvukových vln vodou. O dalších 22 let později se na světě objevil první produkt, gramofon PW1 a přenosky (kterých se prodalo mnoho a mnoho tisíc po celém světě), ale také výrobky z kovu, od kol, přes součásti šicích strojů apod.. Reprosoustavy se objevují v katalogu firmy od roku 1984, kdy se značka spojila s firmou AXIOM Electroacoustic. V roce 1985 se objevil vysokotónový měnič 4Pi s všesměrovým vyzařováním (jde o "kouli", kterou firma ještě před pár lety aktivně osazovala na své top modely), o necelých 10 let později pak také dodnes používaný tweeter JET se skládaným páskem.
V posledních letech se ELAC spojil s konstruktérskou legendou Andrew Jonesem, který velmi poctivě navrhl nejnovější dostupné série. Už na první pohled pak každý ELAC pozná zejména díky systematickému používání "lomených" membrán, evokujících povrch krystalu.
Byli jsme se podívat do nové továrny ELAC v Kielu, která je však krokem zpět na původní místo, kde kdysi ELAC začínal - jako výrobce sonarů zde měl továrnu, zaměstnávající přes 5 000 lidí. Dnes je tu kampus místní univerzity a na jeho konci stojí přízemní, ne úplně malá budova s fasádou z přiznaných cihel. Jakmile projdete skleněnými dveřmi, sto metrů čtverečních s "poházenými" exponáty jasně řeknou, kde že se to nacházíte.
ZA DVEŘMI
Ve velké místnosti najdete pasivní výstavky v podstatě všech současných produktů, jsou tu i "vejpůl" rozříznuté reprosousatvy či subwoofery, abyste se mohli pokochat konstrukcí. V oblině, tvořící jednu ze stěn poslechové místnosti, najdete výklenky s průřezem historií - staré gramofony a přenosky, impozantní lampový zesilovač nebo i zmíněný kus šicího stroje.
Téměř každý roh pak vyplňují další exponáty z historie, včetně třeba televizoru s nápisem ELAC.
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProId83ab991435 View the embedded image gallery online at:
PROCHÁZKA ZÁZEMÍM
Prošli jsme ještě novotou vonícími prostory s nádherně industriální atmosférou. Nutno říct, že dámy a pánové z ELAC si k práci udělali parádní moderní prostředí, ovšem až klinicky čisté a německy precizní jako v té nejprestižnější automobilce a je jedno, zda se bavíme o vývojovém oddělení nebo administrativních kancelářích - nikde žádní "špindírové" a nikde žádný "kreativní chaos".
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProId20c4e7fca1 View the embedded image gallery online at:
VÝROBA JET TWEETERU
Trochu nás upřímně řečeno zaskočilo, že dnešní ELAC přes všechnu svou známost a historii existuje jako malá firma - v Kielu pracuje pouhých 40 zaměstnanců, výroba jeden jen na jednu směnu od 6.00 do 14.30, což je na firmu exportující do více než stovky zemí po celé planetě nečekané.
Něco se ujasní, když zjistíte, že kupříkladu řady Debut a Uni-Fi se nejen navrhují, ale i vyrábí ve v podstatě nezávislé pobočce ve Spojených státech (aby se následně všechny vyrobené kusy přepravily do Německa, odkud putují zase dál), nebo že kabinety všech řad a modelů přichází z truhlárny v Polsku již opracované, slepené a nalakované, podobně jako se na zakázku vyrábí měniče jinde v Německu a v Kielu probíhají tedy hlavně vývojové a finalizační práce. S jednou výjimkou a to je poznávací znamení ELAC - páskový tweeter JET.
JET dosáhl v roce 2016 již své páté generace, měli jsme možnost vidět jak starší pásky, tak ten aktuální - nutno říct, že ELAC tohle umí a nový pásek jen tak tak, že vám z ruky neuletí při sebemenším vánku.
Vyrábí se aktuálně ve dvou verzích, pro automobilové nasazení a pro reprosoustavy - v automobilech je v bytelnějším obalu a firma jich dodala už přes 100 000 (třeba do vozů Porsche), protože garantuje dlouhé roky provozu v proměnlivém prostředí se zápornými i hodně vysokými kladnými teplotami v interiéru. Náš průvodce, vedoucí R&D oddělení, nám také říkal, že od roku 2008 se nevrátil s výrobní chybou jeden jediný JET, ať už ten v Porsche, Buggati nebo třeba i OEM verze v reprosoustavách Audiovector...
Charakteristické a pro funkčnost kritické skládání pásku do "harmoniky" probíhá výhradně ručně a dělají ho pouhé dvě ženy s potřebnou manuální zručností. Protože technologie výroby podléhá patentům, není možné o ní moc mluvit, ale vidět produkci naživo je zážitek překvapivý - lehounký pásek se vlastně skládá do jakési "puzzle formy" a trvá zhruba minutu jej seskládat tak jak má být.
Poté se pásek vsune do formy, ručně upevní a trvalé přilepení zajišťuje precizní robotické rameno, které se 2x denně kalibruje za pomoci laserového paprsku v krystalu - díky tomu má rameno dokonalou přesnost ve všech třech osách a reproduktor je bezchybně zpracovaný. Následuje průchod tunelem, v němž je relativně vysoká teplota a extrémně vysoká vlhkost, v níž použité pojivo nejlépe tuhne - za 45 minut je JET kompletní.
O kousek vedle je o něco více stanovišť, na nichž se pak JET zasazuje ještě do koncentrických aplikací...
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProIdcb1f0e1c50 View the embedded image gallery online at:
PRODUKČNÍ LINKA
Zbytek výrobní haly působí až překvapivě nezalidněně, gramofon kupříkladu skládá jediný člověk, podobně jako přídavné super-tweetery. Ty jsou mimochodem velmi limitovaným zbožím - speciálně vroubkovaná fólie je produktem univerzitního experimentu před mnoha lety a na světě existuje jedna jediná špulka s několika desítkami metrů materiálu. Až jednou dojde, dojdou také super-tweetery...
Mimochodem, v kopulce super-tweeterů jsou transformátory, které si ELAC vyrábí sám, stejně jako vše ostatní u tohoto produktu (snad až na magnety...).
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProId599091c4b7 View the embedded image gallery online at:
Kabinety, jak už bylo řečeno, přichází v podstatě hotové, v Kielu se do nich jen ručně podle předem stanovených norem vkládá tlumení, výhybka a měniče - třeba dráty z výhybky k měničům se obalují tlumícím materiálem, aby se předešlo mikrofonnímu efektu a podobně. Produkci nicméně opět zajišťuje jediný člověk.
Po osazení se každý vyrobený kus posouvá do průchozí měřící komory, kde je k dispozici "zlatý kus", tj. vzorový model, který se vyrobil, vyladil a zůstává jako absolutní reference pro daný model po celou dobu jeho produkce (vyrobí se zcela identický pár) - jeden každý kus tak je srovnáván s aktuálním denním měřením dané zlaté reference (měří se i proto, že každý den se vyrábí jiný model a má tím být ověřena neměnnost výrobního procesu), nikoliv jen s danými parametry. Tím by měl kus z prvního dne produkce teoreticky znít stejně jako kus z posledního dne o několik let později...
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProId989444e915 View the embedded image gallery online at:
Když je hotovo, každá reprosoustava putuje do krabice vyrobené z patrně nejtvrdšího a nejodolnějšího kartonu, který jsme kdy viděli - unese bez stresu váhu dospělého muže a právem si zaslouží nálepku Made in Germany (byť ta prý patří i k celé reprosoustavě).
SKLAD
Sklady ELAC jsou rozhodně veliké a skrývají ledacos, my jsme v nich mimo jiné objevili poslední prototyp modelu Concentro, jehož výroba je těsně před sériovým rozjetím (a probíhá identickými postupy jako u nižších modelů).
Můžete tak nahlédnout do spletitého labyrintu těla tohoto aktuálního top modelu...
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProId28a86252a3 View the embedded image gallery online at:
POSLECHOVÁ MÍSTNOST
V poslechové místnosti jsme bohužel nemohli strávit mnoho času, čekal na nás ale model Concentro (jeden z téměř finálních předprodukčních vzorků) a nový model kompaktních aktivních regálovek, určených primárně do studií a zvukových režií.
Regálovky AM 200 jsou za svou cenu celkem přesvědčivé (byť poslechová místnost je ještě s dozvukem na nižších frekvencích někde kolem 1,1 sekundy poněkud nepoužitelná), ještě přesvědčivěji ale na oko působí velká "vajíčka" Concentro na neméně působivé sestavě Burmester.
Na ELAC Concentro jsme se těšili, nicméně původně slibovaná možnost v klidu poslouchat a měřit nedopadla - jednak časově, jednak slíbenou exkluzivitou pro německé časopisy a jedna prý i tím, že ještě nejde o stoprocentně dotažený model. Inu, budiž tedy, pár dojmů z prototypu:
- zpracování je skvělé a ELAC Concentro jsou jednoduše sexy
- dynamika se zdála zajímavá a blízko realitě
- rozlišení na středech a na výškách bylo excelentní a ani za 60 000 EUR jsme nemohli mít významnější námitky
- celková organizace reprodukce, prostor, přehlednost a autorita ovšem poněkud pokulhávají a s ohledem na cenu 2x tak - čím přesně to je, to se během půl hodiny v super-živé a neuspokojivě holé místnosti opravdu nedalo posoudit
http://www.hifi-voice.com/profily/factory-tour/1135-na-navsteve-u-elac#sigProId6cbc1833a7 View the embedded image gallery online at:
ZÁVĚREM
Návštěva v ELAC nás překvapila a to zdaleka nejen tím, že zhruba 800 km v autě ani po německých dálnicích není tak pohodových, jak se mohlo zdát (zejména, když se trefíte do Berlína ve čtyři odpoledne a vyjedete z něj v sedm v pozměněném psychickém stavu...). Největším překvapením byla německá efektivita výroby, kdy na obsluhu globální produkce stačí jen 40 zaměstnanců, z nichž ještě tak polovina pracuje v administrativě a vývoji. Překvapením bylo i to, že ELAC také nepoužívá žádné vesmírné technologie, ale funguje víceméně tradičně, jednoduše a efektivně. Moc zajímavé je porovnávání jednoho každého vyrobeného kusu měřením s původním vyrobeným vzorem a uchovávání těchto naměřených hodnot. Líbila se nám i na dřeň zjednodušená a funkční výroba páskových JET tweeterů, kdy (s trochou nadsázky) se starými postupy můžete vyrobit něco, co funguje na jedničku i v 21. století.
Aktuální modely najdete na www.elac-hifi.cz