description: Korzety utažené natolik pevně, až z toho omdlévaly, kilogramy vážící šaty, boty na tak vysokých podpatcích, že se jejich majitelky musely opírat o služebnictvo. V průběhu staletí ženy kvůli módě podstupovaly nejrůznější bizarnosti, ve své době však většinou měly svůj význam.

title: Ženy v zajetí extrémů. Kvůli módě se trápily v korzetech i na platformách

maintext:
Italský časopis Vogue má ve zvyku svou titulní stranou šokovat. V září 2011 se mu to podařilo dokonale. Na obálce slavného magazínu tehdy pózovala modelka Stella Tennantová – v kabátku od Prady a s pasem staženým na těžko uvěřitelných 33 centimetrů (grafici si trochu pomohli retuší).
Čtyřicetiletá modelka měla ztělesňovat Ethel Grangerovou, která žila ve Velké Británii v letech 1905 až 1982 a jako majitelka nejužšího pasu na světě se zapsala do Guinnessovy knihy rekordů. Nebezpečných 33 centimetrů dosáhla tím, že své tělo mnoho let svírala v pevně utaženém korzetu.
A proč Vogue tuhle dámu vůbec připomínal? Kontroverzní obálkou chtěl varovat před bizarnostmi ve světě módy, kterých je stále požehnaně. Paradoxní je, že některé extrémy se vracejí, ačkoliv byly z dámského šatníku už jednou nebo i víckrát odstraněny. Třeba právě korzet.
Stella Tennantová na titulce časopisu Vogue (2011) Slavný korzet zpěvačky Madonny z roku 1990 Burleskní performerka Dita Von Teese (2015)
Přeštípnuté tělo
Jeho historie sahá až do pravěku, ovšem jako spodní prádlo byl představen mnohem později, teprve na počátku 16. století ve Francii. S korzetem Ethel Grangerové měl tehdy pramálo společného, ženám neškodil a nebránil ani v pohybu. To se změnilo až v 19. století s nastupujícím kultem štíhlosti. Říkalo se, že každá dáma z vyšších kruhů ve společnosti občas ztratí vědomí. V důkladně stažené šněrovačce totiž nemohly pořádně dýchat a lékaři poprvé varovali, že korzet stlačuje žebra, hrudník, játra a škodí trávení.
Šněrovačka přesto zůstala v oblibě a z šatníků ji odstranila až emancipace ve 30. letech dvacátého století, která prosazovala pohodlnější styl oblékání. Bylo to jen načas, korzety se vrátily už v 50. letech a v určité podobě se nosí dodnes. V historii odívání přitom nebyla móda ultra štíhlých pasů jediným důvodem, proč ženy trpěly.
Karikatura z roku 1830 Varování před následky nošení korzetů (1881) Reklama na korzety od firmy Eynedé (1909)
Například období empíru k nim taky nebylo vstřícné. „Nosily se mušelínové šaty, které byly příliš lehké, a tak ženy často onemocněly takzvanou mušelínovou nemocí neboli zápalem plic, protože se v zimě venku pohybovaly jen v troše transparentní látky,“ říká Martina Hřibová, která se věnuje výrobě kostýmů z panovnických dvorů od gotiky až po rokoko a zná historii odívání.
Zmrzačené nohy čínských žen jsou pro změnu důkazem utrpení, které v minulosti podstupovaly už od dětství, aby chodidla zůstala co nejmenší. V honbě za co nejmenší velikostí jim je rodiče podvazovali, aby se zastavil růst. Ideálem bylo třináct centimetrů. Právě taková nožka a cupitavá chůze (jinou bolest nedovolila) byly považovány za symbol krásy. Tradice trvala v Číně celých tisíc let a ukončil ji až komunistický režim roku 1949.
Podvazování nohou na historické ilustraci Nohy zdeformované celoživotním podvazováním na snímku z 19. století
Tíha renesance a barokní klece
Neznamená to však, že ženy v minulosti kvůli módě vždy jen trpěly. Většinu času jim dobové oblečení poskytovalo to, co ve své době potřebovaly, byť se nám to z dnešního pohledu může zdát těžko uvěřitelné. Třeba renesanční odívání u španělského dvora v 16. století.
„Přestože byl tehdejší oděv nepohodlný a nákladný, stal se vzorem pro celou Evropu. Proč? Paradoxně právě pro svoji nákladnost a nepohodlnost. Upjatost odpovídala přísné dvorské etiketě, luxus vyhovoval touze veřejně prezentovat bohatství a moc,“ vysvětluje Jana Skarlantová, která vyučuje dějiny výtvarné kultury se zaměřením na oděv a napsala knihu Od fíkového listu k džínům.
Právě v 16. století začaly španělské dámy nosit korzet a spodní část těla jim zakrývala tuhá kuželovitá sukně napnutá na výztuhu. „Takto oblečené dámy byly v šatech uvězněné jako v kleci a jako by to nestačilo, španělská móda uvěznila i krk. Okruží, tedy skládaný a silně naškrobený límec kruhového tvaru, se stalo přímo symbolem přísné dvorské etikety. Není divu – krk spoutaný okružím se mohl pohybovat jen minimálně, což zaručovalo důstojné a doslova škrobené vystupování,“ píše Jana Skarlantová.
Infantka Isabela Klára Evženie (16. století) Velazquezovy „Las Meninas“ z roku 1656
Opět však musíme módu 16. století hodnotit podle toho, co si žádala tehdejší společnost. Martina Hřibová španělský dvorský oděv sama ušila a tvrdí, že v něm lze dlouhodobě chodit. „Jistě, není to na dnešní rockovou pařbu, ale důstojný pohyb v něm vykonáte, ba i dobově odpovídající tanec. Stejně tak škrobený límec – neumím si představit, že ten by poškozoval zdraví,“ říká expertka na historickou módu.
Z hlediska dané doby je nutné posuzovat i další šaty. „Například těsné gotické kabátce vypadají podivně, ale je třeba si uvědomit, že původně vycházely z potřeb válečných, kdy v boji musíte být maximálně rychlí a silní, nijak pohybově omezení. Původně široké (tedy těžké) zbroje se začaly zmenšovat, a proto se musely zmenšovat i pomocné oděvy, tedy prošívané kabátce pod nimi. Vznikl tak velice chytrý kus pánského oděvu, který byl vycpaný na hrudi, těsný v pase a s těsnými rukávy,“ vysvětluje Martina Hřibová.
Příkladem budiž i takzvané chopines – boty na vysoké platformě, které byly oblíbené mezi 15. a 17. stoletím. Tehdy platilo, že čím vyšší chopine, tím výše postavená dáma. Některé ženy tak chodívaly obuté do platforem až 50 centimetrů vysokých. Musely se držet svých poddaných, aby neupadly a nevrávoraly, ovšem dobové prameny uvádějí, že při troše cviku bylo možné se na platformě pohybovat na výsost elegantně a dokonce i tančit. A pro méně urozené ženy představovaly jistou výhodu – byly praktické při chůzi špinavými ulicemi bez kanalizace.
Chopines z přelomu 16. a 17. století Chopines na ilustraci z 18. století Zpěvačka Lady Gaga v roce 2011 Marc Jacobs, kolekce podzim - zima 2016
Šaty z kovu i z papíru
Stejné platformy, jen v modernějším pojetí, můžete dnes vídat na přehlídkových molech, kde se jejich prostřednictvím snaží upoutat pozornost módní návrháři. Nemají to jednoduché, když chtějí zaujmout, ba dokonce šokovat – jako by tady už všechno bylo. Boty na podpatku vysokém přes třicet centimetrů. Korzety vytlačující prsa až někam k bradě.
Šaty ze spínacích špendlíků nebo papíru a tetování přes celý obličej. Takový je přelom 20. a 21. století. Co z dnešní módy bude pro příští generace stejným extrémem jako pro nás třeba vyztužené šaty, které samy stály ve skříni?


description: Na chladnější a větrné počasí i časté přechody z tepla do zimy reaguje citlivá pleť mnohdy zarudnutím, podrážděním, někdy dokonce dermatitidou čili zánětem kůže. Nepříjemným kožním problémům se naštěstí dá aspoň zčásti předcházet. Zeptali jsme se odbornic, jak na to.

title: Co hrozí pleti, když se ochladí. Růžovce i chladové alergii lze předejít

maintext:
První podzimní dny nepřejí žádné pleti, ale pro tu citlivou jsou zvlášť nepříjemné. Kvůli nepříznivému počasí, chladu, studenému větru i přechodům z tepla do zimy se její stav může výrazně zhoršit. V místě, kde kůži nejvíce vystavujeme chladu, tedy zejména v obličeji, na uších a na rukou, se může objevit například takzvaná chladová alergie (říká se jí i chladová kopřivka) nebo ještě nepříjemnější růžovka (rosacea).
Co signalizuje vyrážka
Zatímco chladová alergie se projevuje výsevem svědivých pupínků či otoků, které po pár hodinách od vystavení kůže chladu většinou samy zmizí, v případě růžovky se časem jedná o přetrvávající dermatologický problém. Ani jednu z těchto kožních potíží ovšem není radno podceňovat. „Při podezření na chladovou alergii je velmi důležité navštívit odborníka – dermatologa, praktického lékaře či alergologa,“ říká Katarína Třísková, korektivní dermatoložka z Medicom Clinic.
„Může se zdát, že alergie na chlad nebezpečná není, protože kopřivkovité pupínky z kůže mizí přibližně do dvou hodin od chvíle, kdy byla chladu vystavena. Jenže nepříjemnou reakci může vyvolat třeba i pití studených nápojů či konzumace zmrzliny. Pak hrozí otok v oblasti krku, dechové potíže, v krajních případech dokonce dušení,“ upozorňuje lékařka.
Pokud se v obličeji objeví rozšířené žilky, červené hrbolky až uzlíky, které v místě výskytu přetrvávají, dermatologové při diagnostice pomýšlejí na rosaceu. Podle Kataríny Třískové nemusí být příčinou tohoto onemocnění nutně nepříznivé počasí a prudké teplotní výkyvy. „Pleti nesvědčí ani popíjení příliš studených či naopak horkých nápojů, alkohol a kořeněná jídla. V neposlední řadě pak k růžovce přispívají i dědičné dispozice nebo porušená funkce mazových žláz,“ vysvětluje.
Chraňte se krémy i oděvem
Před oběma problémy však pleť můžeme chránit, a to zejména oblečením a výběrem adekvátní kosmetiky. „Obličej v chladných dnech chraňte šálou a čepicí, na rukou noste rukavice. Z kosmetiky volte produkty z řad lékařské kosmetiky určené pro citlivou, suchou pleť s tendencí k podráždění a začervenání. Většinou to bývá takzvaná ‚červená řada‘,“ radí Petra Trojanová, korektivní dermatoložka značky Skinso.
„Obecně jsou vhodné zejména mastnější krémy obsahující měsíček, zinek, vitamin E nebo skvalen. Mají zklidňující, hojivý i antioxidační účinek, posilují kožní bariéru a cévní stěnu,“ dodává a doporučuje krémy promazat všechna místa, která budou vystavená chladu, a to zhruba dvacet minut předtím, než vyrazíme ven.
Otruby, škrob nebo laser
V rámci prevence dermatoložka zároveň doporučuje vyhýbat se častému a dlouhému koupání, nadměrnému používání mýdel i pěn do koupele a nošení drsných oděvů. „Místo pěny si do koupele přidejte raději odvar z otrub či škrobu, do vody můžete také přilít trochu rostlinného oleje.“
Katarína Třísková přidává ještě tipy na esteticko-dermatologická ošetření. „Můžu doporučit hloubkovou hydrataci pleti kyselinou hyaluronovou čili mezoterapii, nebo plazmaterapii, tedy ošetření pleti vlastní krevní plazmou. Ideální je kombinace obou těchto metod. Při léčbě rozšířených žilek pak dosahujeme nejlepších výsledků pomocí cévního laseru,“ uzavírá.

fasttext_language: cs


description: Norská princezna Martha Louise (44) oznámila, že se po 14 letech rozvádí. Dcera krále Haralda V. má se spisovatelem Arim Behnem (43) tři děti. Bolestivý rozchod je podle ní velice těžký a zdlouhavý.

title: Norská princezna o rozvodu: Je to velmi bolestivé období mého života

maintext:
Princezna Martha Louise o rozvodu napsala ve svém blogu, který v roce 2007 založila s obchodní partnerkou Elisabeth Nordengovou.
„Mám v Norsku pozici, jakou mám, což znamená, že musím sdílet ať už pozitivní, nebo negativní věci ze svého života. A jak víte, rozvádím se, což je velmi bolestivé období v mém životě. Můžete se jen snažit být k sobě upřímní a pak se přímo vyrovnat se svými jedinečnými a hlubokými pocity,“ sdělila.
Stydí se prý za to, že svým třem dětem nemůže vytvořit dokonalý a úplný „přístav bezpečí“.
„Život nejde vždy hladce. Ari a já jsme to zažili. V těchto dnech už většinou nežijeme spolu. Naše manželství končí, ale stále zůstáváme rodiči. Snažili jsme se dlouho ze všech sil, ale už to nebude jako dřív a je pro nás nemožné v tom pokračovat. Cítíme se provinile, protože již nejsme schopni vytvořit pro naše děti bezpečné útočiště, které si zaslouží,“ řekla princezna.
„Ale doufáme a věříme, že se nám podaří zůstat přáteli i přes to, co nás čeká. Modlíme se a doufáme, že se v této citlivé záležitosti v klidu dohodneme. Děti potřebují čas, aby to zpracovaly, truchlily a našly novou rovnováhu, každý zvlášť. Také jsme jen lidé.“
Norská princezna Martha Louise (2016)
Manželé se budou střídat ve výchově a péči o děti. Princezna si ponechá dům i letní panství.
„Samozřejmě je to obtížné a zdlouhavé, ale to také znamená, že se můžete zotavit a vše zpracovat,“ dodala mladší sestra korunního prince Haakona.
Manželé se vzali v roce 2002 v Trondheimu a mají tři děti - Maud Angeliku (13), Leah Isadoru (11) a Emmu Tallulah (8). Princezna Martha Louise se kromě královských povinností věnuje psaní knih, v nichž prohlašovala, že byla v kontaktu s anděly.


description: Pleť nás někdy umí zmást: co vypadá jako klasický „beďar“, může být příznak onemocnění ještě nepříjemnějšího, než je akné, nebo naopak něčeho docela neškodného. Zeptali jsme se lékařek, které trable si s akné nejčastěji pleteme a jak se jich můžeme zbavit.

title: Sedm kožních problémů, které vypadají jako akné, ale není to akné


description: Obnažená záda, hluboký dekolt, absence spodního prádla, někdy jen netradiční materiál nebo holá ramena: to všechno jsou prvky, kterými známé ženy během posledních sta let šokovaly svět. Někdy se zřejmým záměrem zaujmout, jindy sofistikovaně a občas dokonce zcela bez postranních úmyslů.

title: OBRAZEM: Patnáct nejskandálnějších šatů v historii 20. a 21. století


description: Isabelle Dinoire se zapsala do lékařské historie jako první člověk, který podstoupil transplantaci obličeje. Obličej jí znetvořil pes. Jedenáct let po zákroku podlehla dlouhé nemoci, která zřejmě s mimořádně náročnou operací souvisela.

title: Zemřela první žena s transplantovanou tváří. Zřejmě podlehla rakovině

maintext:
Ve věku čtyřiceti devíti let zemřela ve Francii první žena, které chirurgové před jedenácti lety úspěšně transplantovali část cizího obličeje. Podle francouzského tisku zemřela Isabelle Dinoire po dlouhodobé hospitalizaci již v dubnu, lékaři ale informaci nezveřejňovali, aby ochránili soukromí její rodiny a zejména jejích dvou dětí. Přesnou příčinu smrti doktoři oficiálně neuvedli.
Podle francouzského deníku Le Figaro již během loňského roku pacientčino tělo odmítlo transplantovanou tkáň a žena přestala ovládat část svých rtů. Léky užívané k potlačení imunity po operaci, které zabraňovali tělu v odmítání cizí tkáně, zároveň zvýšili riziko onemocnění rakovinou. U Isabelly Dinoire se pak rozvinuly dva typy zhoubných rakovinových nádorů, píše francouzský tisk.
Rozvedené matce dvou dětí Isabelle Dinoire znetvořil obličej její vlastní pes poté, co si vzala velkou dávku léků na spaní. Když se probrala na pohovce, našla svého křížence labradora po svém boku a zjistila, že má obličej zborcený krví. Přišla o rty, nos i bradu a její tvář tak částečně vypadala jako holá lebka „jako připomínka smrti“, uvedla tehdy samotná pacientka. Osmatřicetiletá Francouzka se ale na svého psa Tanyu nezlobila, podle všeho se jí snažila zachránit život ve chvíli, kdy se žena pokoušela spáchat sebevraždu.
Dárkyni vnímala jako sestru
Pacientka získala část obličeje od ženy, která se podobně jako ona pokoušela zabít, což u ní vedlo k odumření mozku. Dinoire pak dárkyni nazývala „svou sestrou“, spojovaly je právě jejich sebevražedné sklony. „Byl to někdo, kdo chtěl zemřít, stejně jako já. Je to zvláštní, že mi zachránila život,“ uvedla podle britského listu Guardian. Po náročné patnáctihodinové operaci v nemocnici v Amiens byla rozhodnutá se zapojit do života - naučila se znovu mluvit, jíst i kouřit a nakonec byla schopná i vrátit se k práci švadleny.
Přestože se Isabelle Dinoire snažila být po operaci optimistkou a poctivě cvičila a trénovala obličejové svaly, několikrát přiznala, že přijmout cizí obličej není snadné. Divné pocity v ní vyvolával třeba chloupek na bradě, který ona sama před operací nikdy neměla. Někdy měla nutkání sáhnout si na obličej, aby se ujistila, že ho opravdu má. Nejhorší ale podle ní bylo smířit se s tím, že má vnitřní část úst jiné ženy.
„Bylo zvláštní dotknout se vnitřní strany tváře svým jazykem. Byla měkká. Byl to příšerný pocit,“ přiznala novinářům. Na druhou stranu ale byla vděčná, že může opět jít se svými dětmi do parku nebo restaurace, aniž by na ni všichni znechuceně zírali.
Od zákroku v roce 2005 proběhly po celém světě na tři desítky podobných operací.


description: Chtěla být zvěrolékařkou, tatínek z ní chtěl mít inženýrku, ona se nakonec dostala na práva, ale dala přednost modelingu. „Když se někdo zeptá jejích dětí, co dělá maminka, odpovědí, že je filantropka,“ říká Tereza Maxová v rozhovoru pro magazín Ona Dnes.

title: Maxová: Ve snu by mě nenapadlo, že po čtyřicítce budu ještě v modelingu

maintext:
Tereza Maxová Narodila se před 45 lety měla v tanečních komplexy ze své výšky. „Kluci mi sahali po ramena. Naštěstí na poslední chvíli dorazil vojenský gympl.“
V sedmnácti letech doprovodila kamarádku na konkurs francouzské modelingové agentury a uspěla, odjela s Evou Herzigovou do Paříže a obě se staly špičkami v oboru. Na přehlídkových molech předváděla pro značky Dior, Chanel, Prada, Gucci, Ralph Lauren, Armani, YSL. Byla tváří značek Donna Karan, Hermés, La Perla, Vichy a L ́Oreal.
Z průzkumů veřejného mínění vyplývá, že Nadace Terezy Maxové dětem patří k nejdůvěryhodnějším v Česku (www.terezamaxovadetem.cz, číslo účtu 2323232323/2700).
Z manželství s dánským tenistou Federikem Fetterleinem má syna Tobiase Joshuu, nyní žije s tureckým podnikatelem Burakem Oymenem, s nímž má děti Mínu a Aidena.
Dětem v nouzi začala pomáhat před dvaceti lety, v roce 1997 založila Nadaci Tereza Maxová dětem. „Ale teprve až když jsem se stala matkou, jsem naplno dokázala pochopit, co těmto dětem chybí. Láska, pozornost, bezpečí a mít někoho jen pro sebe. Zkrátka mít mámu, tátu a místo v rodině, kam patřím,“ přiznává Tereza. Aktuálně nadace připravuje projekt Teribear hýbe Prahou.
„Je to takový pražský letenský happening, kdy kdokoliv může i opakovaně přijít od 8. do 17. září do Letenských sadů, a tím, že obejde nebo oběhne okruh 1,3 km, pomoct dobré věci. Na stránkách www.teribear.cz se můžete dozvědět víc, zaregistrovat se, koupit si čip a taky si vybrat, komu chcete konkrétně pomoct. Kdo nestihne desetidenní akci v Praze, může dorazit 22. září na Krásnou louku do Mladé Boleslavi, kde s Teribearem pomůžeme dětem z Dětského domova Nymburk.“
Pomáhat konkrétním dětem
Loni s medvědem Teribear přišlo běhat okolo 4 500 lidí a vybralo se 3 844 922 korun. Letos můžete vzít se sebou i domácí mazlíčky.
„Já jsem chtěla mít zvíře odmalička. Začali jsme postupně, od těch nejmenších. Měli jsme rybičky, pak křečky, až jsme se postupně dopracovali k maďarskému ohaři Vilémovi, který s námi bydlel na Jižňáku třináct let a byl miláčkem rodiny.“
Čtěte v pondělí Velký rozhovor s Terezou Maxovou čtěte v příloze MF DNES OnaDnes
Modelka vždycky podporovala konkrétní znevýhodněné děti, případně i jejich rodiny. „Chci vědět, kde peníze pomáhají. V akci Teribear hýbe Prahou nabízíme deset oblastí, zmíním jeden příklad za všechny: jedenáctiletý Michal si v útlém dětství prožil peklo. Ve třech letech ho od drogově závislých rodičů odebrali do dětského domova. Tam strávil dlouhá léta. Nyní je přibližně rok v pěstounské péči, kde mu je dobře. Přesto stále trpí nočními děsy, záchvaty paniky, ubližoval si. I teď je pro něj občas těžké zvládat běžné životní výzvy. Proto pěstouni požádali nadaci o pomoc. Chtějí pro Michala individuální terapii. Je to běh na dlouhou trať, než se mezi dospělými bude cítit v bezpečí.“
V práci mě hýčkají
Tereza žije se svým partnerem a třemi dětmi v Monaku. Na co se těší, když sedá do letadla směr Praha?
„Na rodinné dýchánky, na nové české filmy, na kuřecí vývar s domácími nudlemi,“ jmenuje. Mimo domov žije od osmnácti let, kdy vyhrála konkurs a začala pracovat v Paříži.
„Ani ve snu mě nenapadlo, že po čtyřicítce budu ještě v modelingu, ale dnes jsem ráda, když můžu pracovat, protože tam mě opečovávají a hýčkají tak, jako já se doma snažím hýčkat celou rodinu. S pomocí babičky a partnera se dá vše skloubit.“


description: Herečka Kate Hudsonová (37) se po rozchodu s Mattem Bellamym (38) tváří, jako by ji muži přestali zajímat. Nepřestali. Jen o nich nemluví a drží je v tajnosti před médii a veřejností. Nevodí si je ani domů. A to vše kvůli svým synům.

title: O svých chlapech nemluvím kvůli dětem, prozradila Kate Hudsonová

maintext:
„Důvod, proč nemluvím o ničem takovém, je, že mám děti. Lidé se na to ptají, jako by platilo: ‚Je to opravdu zdravé veřejně mluvit o tom, s kým randím nebo nerandím, když mám doma teenagera.‘ Ryder už umí číst a také slyší! Nehodlám se do tohoto nechat vtáhnout, dokud nepotkám někoho v životě tak důležitého, že ho představím svým dětem,“ vysvětlila Hudsonová v rozhovoru pro magazín Marie Claire.
Dcera Goldie Hawnové se rozešla se zpěvákem kapely Muse Mattem Bellamym, s nímž byla i zasnoubená, před dvěma roky. Konec vztahu ji prý naučil, že umět odpouštět je nejdůležitější.
„Myslím, že odpuštění je největší věcí v té situaci. Každý rád ukazuje prstem. Když jste ale člověk, který přejímá svou zodpovědnost a svůj podíl v té věci, pak máte mnohem větší šanci si udržet hezký vztah. Také to znamená, že dospějete. Spousta lidí ale nechce dozrát, protože to není příjemné,“ dodala.
Herečka má s hudebníkem Mattem Bellamym pětiletého Binghama a s bývalým manželem Chrisem Robinsonem dvanáctiletého Rydera.


description: Upravený a vyčesaný, ale zároveň dostatečně přirozený, aby to nevypadalo, že jste se „moc snažila“. Takový je ideální účes podle současných trendů. Může vypadat všelijak: jako mikádo s copánkem zapleteným v horní části, jako záměrně nedokonalý culík nebo jako dvojice drdůlků v kombinaci s rozpuštěnými vlasy.

title: OBRAZEM: Učesané neučesané. Celebrity si oblíbily styl chytré horákyně


description: Podzimní sezona neoficiálně začíná s prvními zářijovými dny, a tak je ideální doba na to vyzkoušet některý z nových trendů v líčení. Tentokrát přejí hlavně neohroženým: z přehlídkových mol můžou okopírovat extravagantní linky, záplavu třpytek, upírské rty, ale i nečekaně zářivé neonové odstíny.

title: OBRAZEM: Stříbrné linky, černé rty. Nové trendy v líčení jsou radikální


description: Postupně jsme představili všechny okruhy péče o potřebné, do kterých může přispět každý, kdo se přihlásí do charitativního nonstop happeningu Teribear hýbe Prahou. Poběží také redakce Ona Dnes a pomůžete tomu, koho vyberete v hlasování. Na pražské Letné se s námi můžete potkat 13. září ve 14:30.

title: Vyberte z deseti příběhů, komu Ona Dnes poběží na pomoc


description: Výzvy, které uživatelky a uživatele sociálních sítí nabádají k nejrůznějším testům a porovnávání se s ostatními, mají sice původ na západě, ale teď vládnou hlavně čínskému internetu. Nejčastěji mladí lidé ukazují, jak jsou štíhlí: porovnávají se při tom třeba s mincemi, mobilem nebo stránkou o velikosti A4.

title: Číňanky jsou posedlé štíhlostí, poměřují se s iPhonem i listem papíru

maintext:
Zatímco Evropanky a Američanky zasáhly především vlny „mezery mezi stehny“, „čáry mezi břišními svaly“ a „bikini bridge“, v Číně, kde je kult štíhlosti zvlášť výrazný, jdou ještě dál. Kontroverzní trend nabádá mladé ženy i muže – od obyčejných středoškoláků po celebrity – k tomu, aby plnili nejrůznější úkoly a výsledky zveřejňovali, většinou na populární sociální síti Weibo.
„Člověk snadno podlehne stereotypům, kdy jedním z nich je nevybočovat z davu, následovat své stádo. Bohužel toto funguje i na sociálních sítích,“ řekla OnaDnes.cz odbornice na zdravé hubnutí a zakladatelka hnutí STOB Iva Málková. Jedná se podle ní o typický příznak toxického prostředí, ve kterém se všichni pohybujeme a které v nás často vyvolává iracionální chování.
Podobné trendy mohou podle expertů vést i k psychickým trablům, hlavně k poruchám příjmu potravy. Ty jsou v Číně i v dalších asijských zemích zvlášť velkým problémem, řekla magazínu Cosmpolitan Lisa Lee, zakladatelka projektu Thick Dumpling Skin, která se problematikou dlouhodobě zabývá. „U Asiatek se štíhlost očekává automaticky, patří mezi tradiční požadavky na to, jaké mají být,“ vysvětluje.
Mince na klíční kosti, bankovka na zápěstí
K tomu, aby dokázaly, že nároky na extrémní štíhlost splňují, používají mladé Číňanky často předměty, se kterými se setkáváme každý den. Třeba mince: v rámci takzvané „collarbone challenge“ soutěžily v tom, kolik drobných udrží na klíční kosti, v nejnovější výzvě si zase poměřují šířku zápěstí se základní mincí – jedním jüanem, který má průměr 25 milimetrů. Kdo se chce opravdu „předvést“, přidává i menší drobné.
„Collarbone challenge“ a „1 yüan coin challenge“
Na podobném principu funguje test s bankovkou, která má hodnotu sto jüanů. Ve „100 yüan wrist challenge“ se za úspěšného považuje každý, kdo si ji dokáže obtočit kolem zápěstí tak, aby se konce dotýkaly. I tady existuje varianta „pro pokročilé“, při které se dívky fotí s menšími bankovkami v hodnotách padesáti nebo pěti jüanů.
„100 yüan wrist challenge“
Ideály teenagerů? iPhone 6 a štíhlý pas
Klíčové kosti a zápěstí jsou vyřešené – ale co když chcete světu ukázat, že máte i štíhlé nohy? Na to vám v Číně stačí mobilní telefon, konkrétně iPhone 6, který sám o sobě naznačuje, že jste nadřazení ostatním, protože si ho můžete dovolit. „Ideální“ dívka by pak neměla mít obě stehna v oblasti těsně nad koleny širší než je jeho délka, tedy přibližně 13,8 centimetru.
„iPhone 6 legs challenge“
Tenký iPhone má hlavní úlohu také v „reversed praying challenge“, při které je třeba přiložit k sobě dlaně za zády jako při modlení. Kdo mezi nimi udrží mobil, je údajně dostatečně štíhlý. Výzvu, která ve skutečnosti pracuje spíš s tělesnou pružností a s genetickými předpoklady, si oblíbilo i mnoho mladých mužů.
„Reversed praying challenge“
To zkouška, která se označuje hashtagem #A4waist, se týká spíš dívek, které s její pomocí předvádějí, jak štíhlý mají pas. Na fotkách těsně před tělem drží list papíru o velikosti A4 postavený na výšku – ideálem je pas stejně úzký nebo ještě užší, než je šířka stránky. Jedná se přitom o pouhých 21 centimetrů.


description: Individuální vzdělávání v Česku pomalu nabývá na popularitě, doma se učí na 1400 českých dětí. Veronika Vieweghová vzdělávala doma své dvě dcery Sáru a Báru, které momentálně studují na víceletém gymnáziu. Ptejte se jí na vše okolo domácího vzdělávání dnes od 11 hodin.

title: Zeptejte se Veroniky Vieweghové na klady a zápory domácího vzdělávání

maintext:
Podle české legislativy by měli mít rodiče závažné důvody pro to, aby se jejich dítě vzdělávalo individuálně. Patří mezi ně například zdravotní stav, výjimečné nadání, poruchy učení nebo třeba problémy v sociální oblasti. Mnozí rodiče ale nutnost zdůvodňovat rozhodnutí vzdělávat dítě individuálně považují za neopodstatněnou. Doma se totiž často učí i malí sportovci a domácí učení volí také lidé, kteří chtějí dětem sami předávat životní hodnoty, nesouhlasí se současným systémem vzdělávání nebo s ním mají špatné zkušenosti.
Kritici současného školského systému mu vyčítají hlavně přílišný důraz na memorování informací a znalosti, které nemusí dítě pro svůj budoucí život vůbec potřebovat. Těžko z dnešního pohledu odhadneme, co bude důležité za dvacet let a co zůstane zapomenuto. Mnozí rodiče vyučující děti doma se proto zaměřují více na schopnost kritického myšlení a získání si relevantních informací a zdrojů sám.
Výhoda pro nadané děti i dyslektiky
Rodič je při individuálním vzdělávání vždy plně soustředěn na potřeby a pochopení probíraného tématu dítětem, což při frontální výuce ve třídě se třiceti žáky příliš nejde. Pokud jde žákovi matematika nebo ho baví písmenka, může se hned v „první třídě“ naučí psát vlastní příběhy nebo třeba malou násobilku a nenudí se ve třídě s dětmi, které teprve skládají písmenka do slov nebo počítají do dvaceti. Mnoho rodičů se navíc zaměřuje na rozvíjení přirozené zvídavosti svých dětí, které škola v mnohých z nás svým uniformní přístupem semlela.
„Oba dva s Michalem jsme prošli školským systémem, který v nás zanechal nějaké stopy a nechtěli jsme, aby si děti procházely něčím podobným. Doba, po kterou jsem Sáru a Báru učila doma, byla jedna velká výzva, velké učení a pochopení. Mojí odměnou a vlastně vysvědčením je, že obě jsou nyní na víceletém gymnáziu. Ale to nejdůležitější je, že mají stále tu přirozenou touhu se dozvídat více o světě, v kterém žijí, vzdělávat se, pozorovat a zkoumat. Oceňují, co pro ně učitelé dělají, jaké programy připravují a jak zajímavě dokážou vysvětlit to, co učí. Zároveň jsem z reakcí učitelů pochopila, že to u ostatních studentů vůbec není běžné,“ popsala Veronika Vieweghová pro magazín Rodina.
Co je kmenová škola?
Individuálně se v Česku vzdělává necelých 1400 dětí. Musí se zapsat do vybrané kmenové školy, na prvním stupni by to mělo jít na každé základní škole, na druhém stupni probíhá individuální výuka zatím jen experimentálně a poskytuje ji pouze několik vybraných škol. Rodiče při tom musí doložit příslušné vzdělání (SŠ s maturitou pro první stupeň a VŠ pro druhý stupeň), popsat podmínky pro vyučování v domácnosti a dodat seznam využívaných knih a učebnic. Rodiče postupují podle daných osnov, znalosti dětí ověřují kmenové školy dvakrát během roku na hodnocení, na druhém stupni čtyřikrát do roka.
Nejčastější výtkou na adresu „domškoláků“ pak od odpůrců bývá, že se dostatečně nesocializují a nebudou se umět pohybovat v kolektivu. Rodiče je proto často zapisují do nejrůznějších zájmových kroužků a chodí s nimi na nejrůznější workshopy, exkurze a výstavy společně s dalšími domškoláky. některé pak vzdělávají i soukromí učitelé - často se uplatňují třeba při výuce cizích jazyků.
„Domácí vzdělávání není pro každé dítě ani pro každého rodiče. Důvody jsou různé. Nejčastěji od rodičů slýchám, že by to nezvládli, nemají trpělivost, fantazii, vzdělání, energii, někdo přizná, a to oceňuji, že si nedovede představit trávit s dětmi veškerý čas. Je důležité najít v sobě tu pravou motivaci a také si třeba přiznat, že představa byla jiná, a že s domácím vzděláváním prostě skončíme,“ uvedla v rozhovoru Veronika Vieweghová. Na podrobnosti toho, jak probíhá individuální vzdělávání doma, v čem je náročné a v čem jsou naopak jeho výhody se jí můžete zeptat on-line ve středu od 11 hodin.


description: Vitamin D je specifický tím, že ho nepřijímáme pouze v potravě, ale většinu ho získáváme hlavně z pobytu na slunci. Je nezbytný pro správný vývoj dětského organismu a jeho nedostatek může vést k trvalému poškození zdraví. Víte, jak dodat dítěti dostatek vitaminu D a jaké přínosy to pro něj má?

title: Děti se bez vitaminu D neobejdou. Objevte jeho 5 překvapivých přínosů


description: David Beckham (41) patří ke slavným představitelům metrosexuálů, jejichž kosmetická výbava a péče o vizáž konkuruje ženám. Jenže bývalý fotbalista si občas se svou pánskou řadou nevystačí a zašmejdí do luxusní řady své manželky Victorie (42).

title: David mi krade kosmetiku, prozradila Victoria Beckhamová


description: Moje žena je taková křehká květinka. Kdysi mi to imponovalo, dnes jsem z toho naprosto zoufalý. Ale můžu si za to sám. Jak jsem si ji „vychoval“, takovou ji mám. Vždy jsem se ji snažil chránit, před nástrahami světa a dnes se mi to vrací.

title: Příběh Jana: Bojím se ženě říct, že mě čeká operace. Nejspíš se zhroutí

maintext:
Mařenku jsem poznal už před pětatřiceti lety. Jí bylo tenkrát něco málo přes dvacet, mně o pět let víc. Zamiloval jsem se až po uši. Byla krásná, křehká, drobná dívka. Na rozdíl ode mě, já jsem kus chlapa. Cítil jsem, že ji musím chránit. Už na první schůzce jsem jí řekl, že se s ní jednou ožením a budu se o ni starat.
Od první chvíle jsem ji chránil
Pak jsem poznal její rodiče a od nich jsem se dozvěděl, že Markétka byla v dětství hodně nemocná. Byla jedináček, narodila se jim na tehdejší dobu dost pozdě a oni jí zametali cestičky, jak mohli, a totéž očekávali ode mě. Pochopitelně jsem jim to slíbil.
Narodily se nám dvě děti, dcera a syn. Dnes už jsou oba dospělí, úspěšní mladí lidé. Dobře jsme je vychovali. Jenže odmala se mnou hráli tu mou hru – chránit maminku před všemi nepříjemnostmi. Proto jsme jí společně a nerozdílně zamlčovali všechny špatné známky a další problémy ve škole. To, že děti čeká nějaká důležitá písemka nebo zkoušení, se dozvídala až ex post. Dobré výsledky se jí hlásily hned, ty špatné se tajily, dokud si děti známky neopravily.
Tak jsme si na to zvykli, že nám naše chování ani nepřišlo divné nebo nenormální. Kdybyste ale znali mou ženu, pochopili byste. Ona totiž nesnáší žádné špatné zprávy. Není schopná se ani dívat na zprávy v televizi. Všechno ji hned rozruší a pak několik dní proleží s migrénou. Jinak je moc hodná a obětavá, ale našlapovat kolem ní musíme po špičkách.
Nikdy nezapomenu na dobu, kdy jsme před ní tajili těžkou nemoc její matky. Do poslední chvíle se nedozvěděla, že maminka trpí nevyléčitelnou nemocí. Když si vzpomenu na hysterii, která ji zachvátila, když se matka jednoho dne ráno neprobudila... A otec zemřel do měsíce po ní. Je to už deset let, ale mám pocit, že se moje žena z toho nikdy nevzpamatovala.
O chodu domácnosti neví nic
Další stinnou stránkou toho, jak jsem se o svou ženu staral, je to, že je hrozně nesamostatná. Všechno kolem provozu domácnosti bylo a je na mně. Já se vždycky staral o to, abychom měli „na chleba“, jednal jsem s úřady, bankami, pojišťovnami. Marie pochopitelně vydělávala, ale o peníze se nikdy starat nechtěla. Nechala všechno na mně. Já pracuji v bance, takže jsem s tím neměl nikdy problém. Ona se na druhou stranu starala, abychom měli doma útulno a navařeno. Kuchařka je Maruška vynikající.
Jenže bych na druhou stranu byl rád, kdyby i ona věděla o našich účtech, o provozních záležitostech naší domácnosti. Když jsem jí to řekl, tak se zděsila, a její reakcí na mou poznámku, co kdyby se se mnou něco stalo, bylo to, že si jak malé dítě zacpala uši. Nakonec jsem to vyřešil s dětmi, jim jsem musel říct, co kde máme, aby byly v obraze.
Musím na operaci
Teď ale stojím před dost závažným problémem. Už delší dobu mám zdravotní problémy, před ženou se mi je podařilo utajit, včetně návštěv u lékařů. Čeká mě operace a následná rekonvalescence. Naštěstí se nejedná o závažné onemocnění, ale i tak to nelze zlehčovat. Já prostě vůbec nevím, jak jí vysvětlím, že jsem nemocný, že budu pár dní v nemocnici, pak se léčit doma a ještě mě čekají lázně. Je mi jasné, že na mé vysvětlení nedá, místo toho udělá scénu, co si beze mne počne, že ona nepřežije, když se mi něco stane.
S dětmi jsem to řešil, ale ani dcera se synem nejsou schopni mi poradit. Padaly návrhy, že bych si měl vymyslet nějakou služební cestu, nebo že si třeba vezmou maminku k sobě domů, abych si prý jako odpočinul a ona si pohrála s vnoučaty, nebo dceři či snaše pomáhala s domácností. Že bychom jí ale řekli pravdu, to ani jeden z nás nezmínil.
Jan
Názor odbornice: Vaše žena by o operaci měla vědět
PhDr. Magdalena Dostálová, psycholožka a psychoterapeutka Poradny pro rodinu, manželství a mezilidské vztahy Praha 12.
Milý Jene! Máte za ženu obětavou partnerku i pečlivou matku vašich dětí. Život nám všem přináší šťastná období, ale i časy náročnější či smutné. V průběhu času jste měl tendenci před svou ženou špatné zprávy spíše skrývat, zjistil jste však, že ne vždy je to ta nejlepší cesta. Vaše žena tak neměla možnost zpracovat fakt, že je její matka závažně nemocná a blíží se smrti. Proto byl pro ni odchod matky šokem, ze kterého se, jak píšete, snad nevzpamatovala dodnes.
Podobný scénář by mohla mít situace s Vaší operací. I když informace o zdravotních problémech nebude příjemnou zprávou, má o nich Vaše žena definitivně vědět. Oceňte ji, jak je (a vždy byla) schopna se o rodinu postarat a poproste ji, aby se nyní, když budete v rekonvalescenci po nutné operaci, postarala o Vás.
Na operaci jdete, aby se udržela, ne-li dokonce zlepšila kvalita Vašeho života. Jako po každém zásahu do organismu však budete potřebovat, abyste měl okolo sebe léčivé prostředí tvořené ideálně právě vašimi nejbližšími. Život zvláště s postupujícím věkem přináší i nemoci, a byť většina z nich končí uzdravením, na konci života čeká každého z nás nevyhnutelně smrt. Není dobré se tvářit, že se to právě nás netýká.
PhDr. Magdalena Dostálová


description: Přes 100 tisíc kilometrů naběhala a nachodila za jeden týden veřejnost v Praze na Letné, a Nadace Terezy Maxové dětem tak na své charitativní projekty získá přes pět milionů korun. Jedno odpoledne běžely na pomoc dětem z dětských domovů i redaktorky OnaDnes.cz.

title: 18 NEJ z běhu Teribear, přidala se i redakce Ona Dnes

maintext:
Komu můžete pomoci Redakce OnaDnes.cz přispěla svými kilometry na podporu dětí z ústavů, které odcházejí do normálního života a chtějí se osamostatnit. Z deseti okruhů, kde Nadace Terezy Maxové pomáhá, jste nám tento vybrali v hlasování vy, naši čtenáři.
Kilometry a peníze, které pomáhají, porostou na Letné až do soboty 17. září, kdy v 16:00 charitativní happening končí. „Už nyní je ale jasné, že budou překonány výsledky z loňského roku, co do naběhaných kilometrů, počtu účastníků i vybraných peněz. A také je jasné, že se podařilo v celkovém součtu kilometrů oběhnout Zemi,“ říká spokojená Terezie Sverdlinová, ředitelka Nadace Terezy Maxové dětem.
Na prvním místě v kategorii jednotlivců je v tuto chvíli pan Jiří Juřica, který ke čtvrtečnímu ránu naběhal neuvěřitelných 530 km. V kategorii týmů je zatím na prvním místě tým Accenture, který společnými silami připsal 3 530 km. A v rodinných týmech je v čele tabulky ZdeMaJaMa se 496 kilometry.
Závěrečné výsledky se však mohou ještě měnit, a to až do sobotní 16 hodiny, poté budou slavnostně vyhlášeny a těm nejlepším v jednotlivých kategoriích budou předány ceny.
Charitativní happening, kde každý kilometr znamená 50 korun na dobrou věc, podporuje celá řada známých osobností. Na letenském okruhu se tak můžete potkat s patronkou nadace Terezou Maxovou, ambasadorkou happeningu Renatou Langmannovou, tenistkou Bárou Strýcovou, s fotbalisty Lukášem Váchou, Václavem Kadlecem, Tomášem Ujfalušim, s desetibojařem Romanem Šebrlem nebo například s herečkami Annou Geislerovou a Ivou Pazderkovou.


description: Právě teď jsou zahrádky plné úrody a jednou z hvězd je rozhodně cuketa. Je zdravá, výživná a dá se připravit na nespočet způsobů. Přinášíme několik tipů na cuketové recepty od bloggerek i šéfkuchaře.

title: Cuketové kouzlení: udělejte si placičky, focacciu nebo polévku


description: Na udílení letošních cen Emmy se dámy na červeném koberci pochlubily skvostnými róbami. Většinou vsadily na hluboké výstřihy, nebo vysoké rozparky a sexy krajku. Našly se však i případy, kdy byl jejich výběr poněkud diskutabilní.

title: Móda z Emmy: sexy krajky a výstřihy, i šaty jako pytel či noční košile


description: Zdálo by se, že jako teenager jste automaticky ve vleku trendů a pod neustálým tlakem na to, abyste vypadali co nejstylověji. Ankety mezi americkými i českými středoškoláky ale ukazují něco trochu jiného. Víc než konkrétních značek si cení originality a nebrání se ani nákupům z druhé ruky.

title: Americké puberťačky milují denim, ty české tenisky a sportovní styl

maintext:
V sedmdesátých letech to u nás byly džíny do zvonu, v osmdesátých letech plísňáky a v devadesátých letech třeba blikající boty, čelenky s ozdobami nebo elastické náhrdelníky – „tetovačky“. Kdo je měl, byl v partě výš, mezi náctiletými platily za symboly skvělého vkusu i společenského postavení.
Kožich i levisky za pár dolarů
Americký server Refinery29 se spojil s aplikací Clover Letter, která rozesílá internetové novinky a kterou si oblíbili hlavně dnešní teenageři, aby zjistil, jak vidí módní trendy právě „generace Z“.
Co jsou pro ně symboly společenského statusu? Které kousky musí mít každý? A záleží jim spíš na ceně, nebo na originalitě, ptali se autoři průzkumu.
Výsledek je překvapil jak rozmanitostí, tak tím, že většina kousků je cenově dostupná. Sedmnáctiletá Mackenzie z New Jersey prý ve škole válí díky barevnému umělému kožíšku z internetového bazaru Depop, který pořídila v přepočtu za osm set korun. Devatenáctiletá Tiffany, která studuje módu v Los Angeles, zase nedá dopustit na hit sezony – černé body se šněrováním z „háemka“. To u nás stojí necelých tři sta korun.
Depop H&M
Originální, nenapodobitelný styl je podle amerických středoškolaček klíčový. Pro neokoukané oblečení si klidně zajdou do sekáče: osmnáctiletá Carmel i šestnáctiletá studentka umění Sofia si v second handech za pár babek kupují barevné šátky. Ideálně z druhé ruky by měl být i džínový overal nebo levisky v retro střihu.
O značky podle teenagerek v první řadě nejde, ale přece se jich v anketě několik objevilo. Důkazem toho, že víte, co je cool, můžou být bundy od firmy OBEY nebo baseballové čepice s cedulkou Brandy Melville. Stejně jako v Evropě slaví i ve Státech velký návrat sportovní klasiky: nazouvací vansky nebo boty od adidas vám mezi spolužáky uznání rozhodně zajistí.
OBEY Brandy Melville adidas Superstar
V Česku vedou tenisky
Právě Vans, adidas a také Puma patřily mezi značky, které nejčastěji jmenovali i čeští puberťáci. „S jejich nejnovějšími teniskami budete určitě styloví. Stejně jako s bomberem,“ popisuje třináctiletá Bára, která své outfity ráda předvádí nejen na školní chodbě, ale i na YouTube.
Výsadní postavení má mezi tuzemskými středoškoláky značka Nike. Teenageři, respektive jejich rodiče, nejvíc utratí za tenisky z řady Air Max. „Kdybych mohla, pořídila bych si ještě model Roshe Run,“ dodává třináctiletá Kristýna. Kromě známých výrobců sportovního oblečení uvádějí její vrstevníci i oblíbené řetězce H&M, Zara a Bershka a také značky Supreme a Tommy Hilfiger.
Nike Air Max BW Ultra Nike Roshe Run
Na otázku, který kousek je teď nejžádanější, už hledají odpověď hůř. „Jde o to být originální,“ říká Julča a přizvukuje i její spolužačka Monika: „Každá z holek v partě má jiný styl oblékání a jiný vkus.“ Pokud byste ale přece chtěli mezi teenagery zapadnout, chybu neuděláte s roztrhanými džíny, myslí si šestnáctiletá Šimona i o dva roky mladší Tereza.
Bershka Zara
Největší faux pas: zvonáče a volné trenýrky
Frčí také tattoo chokerys – zmiňované „tetovací“ náhrdelníky jako z 90. let – a extra krátké denimové šortky. „Mezi kluky jsou nejvíc cool ležérní volná trička,“ přidává svůj pohled šestnáctiletý Richard. A pozor: „Každý musí mít boxerky, volné trenky se nenosí.“
Forever21 COS x Serpentine Galleries H&M
V tom, co by si na sebe rozhodně nevzali, jsou teenageři vůbec striktnější a odpovídají skoro bez přemýšlení. Navzdory trendům to u dívek prohrávají zejména kalhoty do zvonu, na rozdíl od vrstevnic ze Spojených států je nelákají ani overaly. Velké „ne“ si vysloužily také podkolenky a vůbec vysoké ponožky.
Richard by si na sebe nikdy nevzal kšandy ani kombinézu, stejně starý Jiřík zase triko s dlouhým rukávem a šusťáky. A naprostá většina dotazovaných náctiletých se shoduje na tom, co už dlouho považují za trapas i starší generace: ponožky do sandálů podle nich prostě nepatří.


description: Už posedmnácté pro vás chystáme bazárek věcí ze šatníků našich čtenářek. Jarmark OnaDnes.cz se bude pod záštitou ING Bank a Nadace Terezy Maxové dětem konat v sobotu 8. října v areálu Praga Kolbenova. Kdo chce prodávat, může se již nyní zaregistrovat.

title: Chcete prodávat své oblečení na Jarmarku OnaDnes.cz? Zaregistrujte se


description: Kolekce pro příští jarní a letní sezonu představili v garážích obchodního domu Kotva čeští designéři. Nechte se inspirovat nejvýraznějšími a nejlichotivějšími trendy z Mercedes-Benz Prague Fashion Week. Není třeba je brát doslova, uchopte je po svém, klidně minimalisticky nebo naopak ještě extravagantněji.

title: Body, krajka, odlesky. Trendy z pražského týdne módy budou slušet i vám


description: Život se často zamotá tak, že najednou s novým partnerem vychováváte svoje i jeho děti. Co když je ale jeden v páru příliš benevolentní, všechno dovolí a k ničemu své děti nevede, zatímco ty druhé musí všechno? „S rozdílným přístupem k výchově se v poradnách setkáváme často Zvláště díky stále se rozšiřující praxí střídavé péče,“ říká psycholožka Jitka Douchová.

title: Můj syn po sobě musí uklízet, partner dceru k ničemu nevede. Co s tím?

maintext:
Rozpory ve výchově se pochopitelně významně promítají do partnerského vztahu v mnoha ohledech. Naše děti jsou prostě naše děti, jsou nedotknutelné, a nemá je co vychovávat ten druhý, protože asi nemá naše dítě tak rád, jako my, biologičtí rodiče, říká si většina z nás.
„Rok po rozvodu jsem si našla přítele, byl taky rozvedený a staral se o dceru ve střídavé péči,“ popisuje svůj problém Klára (43). „Když se přistěhoval do našeho baráku, kde bydlím se svým jedenáctiletým synem, ukázalo se, že já jsem na svého Filipa daleko náročnější, než přítel na svou třináctiletou Elišku, která doma nemusí dělat nic. Když jsem po ní chtěla, aby po sobě uklidila talíř do myčky, nebo umyla umyvadlo, nafoukla se. Přítel se jí zastal a pohádali jsme se,“ vzpomíná Klára.
Hledání nějaké shody bývá podle psycholožky ze začátku opravdu těžké. Spousta bezdětných žen vstupuje do vztahu s partnerem - již otcem - s naivně romantickou představou, jak bude jeho děti milovat, ale po určité době se jim takové iluze zhroutí doslova do horoucích pekel. S kamarádkami pak mluví o partnerově dítěti jako o „malém satanovi“. Romantičnost do úvah o výchově jeho (jejích) dětí podle odborníků nepatří. „Je to realita a pokud existuje vůle obou partnerů k pochopení postojů jednoho i druhého, může se postupně obrousit do opravdu hezkého vztahu.
Poradna pro páry Na problémy v partnerských vztazích se zeptejte psycholožky, která vede poradnu ZDE. PhDr. Jitka Douchová
Dcera jako konkurentka
Muži, kteří odešli od rodiny, často vůči dětem pociťují vinu a snaží se tenhle svůj pocit kompenzovat svou liberální výchovou, až rozmazlováním. Ženy, které jsou novými partnerkami, „macechami“, zase berou (a zvlášť dcery partnerů) jako konkurentky.
„V době, kdy je doma partnerova dcera, je partnerka na druhém místě, může se snažit jakkoliv být kamarádská, aniž by měla ambice partnerovu dceru vychovávat, ale často prostě ́ostrouhá ́,“ vysvětluje Jitka Douchová a dodává, že jestliže žena kritizuje výchovu dcery, je prostě vždycky tou špatnou.
„Nutno podotknout, že tyto problémy se opravdu nejčastěji objevují v případě, je-li partner otcem dcery. Jestliže se jedná o syna, je to jednodušší, protože nevzniká tak silná rivalita, nová partnerka spíše respektuje jejich mužské koaliční spojenectví,“ tvrdí psycholožka.
Matky děti chrání, tvrdá výchova narazí
Také muž, který vstupuje do partnerského vztahu s matkou dětí, mívá odlišné názory na výchovu jejích dětí a ani jeho postavení není lehké. Žena se chová obvykle jako lvice chránící svá mláďata a jakákoliv direktivnější výchova ze strany nového partnera narazí na její nevoli.
„Zkušenosti nelze generalizovat. Na jedné straně se v poradně setkávám s páry, které vnímají sladění výchovy dětí jako problém, na druhé mi klienti často vyprávějí, jak jim byl nový partner matky sympatický, bral je jako své a v mnoha věcech je velmi obohatil,“ říká Douchová.
Nekritizujte, hledejte konstruktivní řešení
Je zřejmé, že s kritikou toho, jak náš nový partner vychovává své nebo naše děti, vždycky narazíme. „Komunikace je však nutná,“ nabádá psycholožka a podotýká, že taková diskuze by měla probíhat zásadně mezi čtyřma očima a s respektem k jeho rodičovské lásce. Podle ní by forma takového dialogu neměla být kritická, ale v první řadě konstruktivní a úvahová.
Poradna pro rodiče Máte problémy s výchovou dětí? Zeptejte se Mgr. Markéty Klingerové ZDE. Mgr. Markéta Klingerová
„Na rozdíl od kritiky, která staví bariéry a partnery odcizuje, může plodný způsob hledání řešení oba partnery naopak více propojit,“ tvrdí Douchová.
Podle odborníku rozhodně nemá smysl mlčet a drtit mezi zuby vztek a zášť vůči dítěti i partnerovi. Pomůže také, když dítěti sami půjdeme příkladem, ale zásadní je, aby se mezi sebou dokázali domluvit dospělí.
„Když soulad v přístupu k dětem opravdu nelze najít, pak je užitečné se druhému do výchovy neplést,“ myslí si psycholožka. „Ale to neznamená celkovou rezignaci na vše. Je-li dítě v nově vytvořené rodině, musí dodržovat pravidla, na nichž se partneři domluví a která jasně platí. Když to tak není, nastávají zbytečné partnerské karamboly, na které doplácí všichni: dítě i oba partneři.


description: Lee (32) původem z Brazílie se narodil se zdeformovaným nosem. Už v děloze se mu totiž správně nevyvíjela kost okolo nosu a kvůli tomu od narození vypadal, jako kdyby utrpěl vážnou nehodu, po které se mu obličej zdeformoval. A protože kvůli této abnormalitě trávil většinu času v ústraní a styděl se za svůj vzhled, rozhodl se pro plastiku.

title: Měl zdeformovaný nos a říkali mu tapír, po plastice je opět šťastný


description: O copech se už nedá mluvit jako o trendu, v posledních letech se z nich stal základní prvek, na kterém lze stavět minimalistické i pořádně komplikované účesy. Na týdnech módy, kde se prezentovaly kolekce pro podzim a zimu, měly hned několik podob: byly uhlazené, ležérně rozcuchané nebo neotřelé a extravagantní.

title: OBRAZEM: Dámy, zapleťte se. Podzim patří ležérním i uhlazeným copům


description: Herečka Simona Postlerová prožívá těžké období. Stará se o syna, který je autista, manželovi, který před jedenácti lety překonal rakovinu oka, se teď nemoc vrátila. „Muž absolvoval biologickou léčbu, která nezabrala. Tak znovu bojujeme a věříme v dobrý konec,“ říká v rozhovoru pro magazín Rodina DNES Simona Postlerová.

title: Simona Postlerová: Až v pubertě jsme zjistili, že je syn autista

maintext:
Kdy jste zjistili, že je váš syn autista?
Projevilo se to až v pubertě. Na základní škole měl zpočátku samé jedničky. Pro spolužáky byl sice trochu exot, ale zároveň osobnost, takže ho nijak nešikanovali. Jenže časem se to zhoršovalo. Jednoho dne koukám, kluk se učí dějepis. Přijdu za půl hodiny a je pořád na té samé stránce. To mu bylo těch třináct. Říkám mu, Damčo, proč nečteš, ale on pořád ukazoval první větu. Najednou se prostě nedokázal dostat dál. Už to nešlo. Pak dokonce přestal mluvit a začal nosit ze školy pětky.
Čtěte v magazínu Rodina DNES Velký rozhovor se Simonou Postlerovou o soužití s autistickým synem najdete už tento pátek 16. září v magazínu MF DNES Rodina DNES spolu s tématem Kam mizí muži o výchově synů ve světě, který patří ženám.
Napadlo vás, že může jít o autismus?
Člověk o tom moc nevěděl, byli jsme hlavně docela vyděšení. Pořád to byl náš skvělý chlapec s úžasným hudebním sluchem. Dlouho jsme si s mužem nechtěli připustit, že je něco špatně. Pak ale začal být agresívní. Třeba praštil sám sebe, někdy i nás, i když se hned omlouval. Najednou se bál vyjít ven na ulici. Potíže gradovaly, tak jsme skončili u lékaře. Krušná doba. Syna nejdřív hospitalizovali na psychiatrii v motolské nemocnici, pak v Bohnicích. Po špitálech strávil skoro tři roky.
Vrátil se ještě do školy?
Dokončil jen základku. Dali jsme ho pak sice na soukromé gymnázium, ale tam už to nešlo. Měl potíže v kolektivu, nic nechápal. Opět tam byly fyzické ataky. Najednou třeba praštil do stolu tak silně, že ten letěl... Hrozilo, že si ublíží.
Jak jste se s jeho diagnózou vyrovnávali?
Tehdy přetěžko. To vědomí, že je to napořád, že se o sebe vaše dítě nepostará, se nedá jen tak zpracovat. Najednou jste postavena před zvláštní, vlastně až fascinující skutečnost. Přemýšlíte, jak uvažuje, co cítí, vnímá. Musíte absolutně přehodnotit vzájemnou komunikaci, abyste si spolu rozuměli. Musíte rozpoznat hranici, kdy už byste ho rozmazlovala. Přitom on musí stále cítit, že ho milujete. Hodně nám pomohla víra.


description: O tom, jak funguje genetika, se můžete přesvědčit na příkladech ze světa celebrit. Krásné děti slavných mají jistě úspěch částečně daný kontakty svých rodičů, mnozí z nich v sobě ale bezpochyby skrývají i talenty matek a otců.

title: OBRAZEM: Když děti podědí krásu i nadání svých slavných rodičů


description: Simone Mariposa (23) z Los Angeles patří mezi plus size modelky. Za svou nadváhu se nestydí a své křivky hrdě ukazuje světu. Jak sama říká, nepodporuje nezdravý životní styl a obezitu, ale chce jen plnoštíhlým ženám dodat odvahu a sebejistotu. „I my máme právo na krátké sukně a kraťasy,“ myslí si Simone.

title: VIDEO: I já mám právo na krátkou sukni, myslí si plus size modelka

maintext:
„Lidé mi říkají, že jsem vážně hodně tlustá. A já jim na to říkám, že to už dávno vím,“ směje se žena, která je na posměšky zvyklá. Už jako dítě slýchala nejrůznější poznámky. Říkali jí, že je slonice a že by si měla dát pozor na to, aby se nezasekla mezi dveřmi.
Na svém blogu plus size modelka radí lidem, jak se cítit spokojeně a šťastně a přitom být tlustý. Podle ní to jde. Simone by byla ráda, kdyby se lidé smířili s tím, že někdo prostě nebude mít postavu modelky, ale zároveň chce nosit vyzývavé oblečení stejně jako hubené ženy.
Simone dokonce začala používat svůj hashtag, který zní: „Nosíme, co chceme nosit.“ Přidává ho ke každé fotografii, kterou dá na svůj profil na sociální síti.
Modelce vadí, že lidé na silnější ženy pokřikují, ať svá těla zahalují a nenosí krátké sukně a kraťasy nebo topy, jež obepínají tělo. „Lidem prostě vadí, že vidí faldíky. Ale i my máme právo na to, abychom nosili přesně to, co chceme. My všichni,“ sdělila.
„Nemám problém říct si, že jsem tlustá, protože to já jsem a co je na tom. Jsem ale stejná jako každá jiná žena. Uvnitř cítím stejné věci. Stejné pocity, stejné emoce,“ pokračovala.
„Lidé si myslí, že plus size modeling je jen o tom, že tlustí lidé chtějí omlouvat to, jak vypadají. A že se snaží propagovat nezdravý životní styl a nebezpečnou obezitu. Tak to ale není. Pro mě je to jen cesta, jak ženy naučit milovat sebe samu. Milovat své tělo a být spokojené,“ dodala Simone.


description: Muzikantské geny má v krvi. Její maminka je zpěvačka Lenka Filipová, nadšený hudebník je i otec architekt. Lenny se vydala stejnou cestou – už od dětství hraje, skládá, zpívá a právě teď vydává svoji první desku.

title: Mamka mi cestičku neumetala, říká zpěvačka Lenny Filipová

maintext:
Před dvěma roky se stala Objevem roku, pak se trochu stáhla do ústraní. Studovala vysokou školu v Londýně a jako muzikantka se hledala.
Lenny Filipová Narodila se před 22 lety zpěvačce a kytaristce Lence Filipové a architektovi Borisi Drbalovi.
Texty píše v angličtině, kterou se naučila díky tomu, že ji rodiče už jako malou dali do anglické školky a později i do základní školy.
Hostovala na turné s maminkou po Austrálii, USA, Kanadě a dalších státech, kromě svých vystoupení zpívala také jako host s kapelou Kryštof.
V roce 2013 vydala dvě EP – All My Love a Fighter.
Letos vyráží na turné po Česku, které startuje 30. září ve Vratislavicích a skončí 30. října v pražském Lucerna Music Baru.
„Najednou se ve mně něco zlomilo, měla jsem blok, který jsem nemohla překonat. Chtěla jsem psát, skládat, ale nedařilo se mi. V mém životě se nic moc nedělo, a když se v životě hudebníka nic neděje, je to katastrofa. Běžný život se dá těžko přepsat do textu. Potřebovala jsem nějaký impulz, změnu,“ přiznává Lenny.
Krizi nakonec překonala.
„Jeden večer jsem se o tom všem bavila s producentem Ondrou Fidlerem a on navrhnul, že spolu uděláme album. Šli jsme na to pragmaticky. Sepsali jsme byznys plán a podle něj postupovali – jako v podnikání, žádné „umělecké poletování“. A v tu chvíli se bariéra protrhla. Přestala jsem se litovat a šlo to,“ vzpomíná, co jí pomohlo.
Právě teď Lenny vydává svoji první desku a poprvé také vyráží na koncertní turné.
Muzika je její součástí už od dětství. Jako malou ji maminka učila na kytaru, ve čtyřech letech začala s pianem a v jedenácti napsala první texty.
Skutečnost, že se maminka věnuje muzice profesionálně a otec ve svém volnu, automaticky neznamenala, že i ona půjde v jejich stopách.
„Mamka má tu skvělou vlastnost, že mi už od dětství nechávala volnost. Hrála jsem na kytaru, na piano, tenis a trochu jsem i malovala. Ona nebyla urputný typ rodiče, který by mě někam směroval. Necpala mě do médií, neumetala mi cestičku nějakým směrem, ani není rodič chlubil. Za to jsem jí vděčná,“ vysvětluje.
Čtěte v pondělí Velký rozhovor s Lenny čtěte v příloze MF DNES OnaDnes.
Jakou nejcennější profesní radu Lenka Filipová dceři dala?
„Říkala, vlastně oba rodiče, že když se vrhám do muziky, jsem jako sportovkyně. Člověk musí být fit, jinak nepodá správný výkon. Tenkrát jsem protestovala, že muzika je pocitová věc, že jsem bohém, ale pak jsem pochopila, že měli pravdu. Když vylezu na pódium a písničky neudýchám, je průšvih,“ přiznává.
Rady rodičů však obvykle přijímala. „Byla jsem vzorné dítě, vždycky jsem na ně dala, ale někdy to zašlo až tak daleko, že měli pocit, že vědí, co je pro mě nejlepší,“ dodává.


maintext:
Proměny řasenky. V Egyptě platila za afrodiziakum, v Anglii frčela červená
0:30 , aktualizováno 0:30
Dnes je to nejpoužívanější líčidlo, které denně berou do ruky jak fanynky výrazného make-upu, tak dámy, co se skoro vůbec nemalují. Od starověku se toho vlastně tolik nezměnilo, pořád si řasy líčíme směsí černých barviv, olejů a vosků, ale historie řasenky je i tak bohatá a plná malých revolucí.


description: Skandinávské země jsou v posledních letech na výsluní zájmu gurmánů z celého světa. Chválí ji i výživová poradci a její zdravotní přínos přirovnávají k té středomořské. Skandinavistka Dominika Wittenberg Gašparová nás seznámila s jejími základy a nechala nás nahlédnout do připravované Švédské kuchařky.

title: Švédská kuchyně je kulinářským trendem.Ochutnejte sledě i jahodový dort


description: Po sedmi letech manželství mi manžel ukázal svou pravou tvář. Neunesl, že jsem od něj i se synem odešla. O kluka mě nakonec připravil a z něj vyrostl stejný zmetek jako je jeho tatínek. Dnes je mu dvacet a tahá ze mě peníze. Nestydí se se mnou soudit.

title: Příběh Lucie: Exmanžel mě připravil o syna, ten teď po mně chce víc peněz

maintext:
Exmanžela jsem si brala z lásky. Imponovala mi jeho dravost, sebevědomí, ctižádost a touha něco dokázat. Já vyrostla v rodině, kde chyběl mužský vzor. Máma byla sama, rozvedená od mých tří let. A muži, kteří prošli naší domácnosti, za nic nestáli.
Vyučila jsem se kadeřnicí a seznámila se s Karlem. Pozval mě na drink a časem jsme spolu začali chodit, je o šest let starší. Moje kamarádky mi záviděly, jakou jsem s ním měla kliku. Byla jsem do něho opravdu zamilovaná, a proto jsem ani neviděla, že dokáže být občas i hodně nepříjemný. Kdybych si to včas uvědomila, mohla jsem se vyvarovat mnoha budoucích problémů.
Karel se díky své povaze dokázal prosadit a stal se z něho úspěšný podnikatel. Po roce známosti jsme se vzali, narodil se nám syn a já s ním byla doma. Ke své profesi jsem se nevrátila, Karel nechtěl. Asi se styděl, že jsem byla jen kadeřnice. Navíc hodně žárlil. Já byla vždycky celkem atraktivní a díky penězům, které mi dával, jsem si mohla dovolit i drahé oblečení a kosmetiku. On chtěl, abych ho reprezentovala a ne, abych chodila do práce a hrabala se lidem ve vlasech.
Prázdný život v kleci
Zpočátku mi to ani nevadilo, jenže po několika letech jsem si připadala jak ve zlaté kleci. Už jsem ani neměla kamarádky, byla jsem sama jen s dítětem. Karel byl věčně někde pryč. A taky se dost změnil, dokázal být na mě zlý, odsekával mi, řečmi mě ponižoval. Když jsem se zeptala, jak se měl v práci, řekl mi, že jsem hloupá ženská, které nic vykládat nemusí. Ale další den byl jako vyměněný, přinesl mi květiny, drahý parfém. A tak to bylo pořád dokola.
Pak jsem zjistila, že má občas nějaké jiné ženy. A on ani nezapíral, ale prý to nic neznamená a mám se s tím smířit. Jenže to nešlo, a i když jsem nevěděla, jak budu dál žít, jednoho dne jsem sbalila pár svých věcí, syna a odešla jsem od něho. Vzala jsem si všechny své šperky, naštěstí jsem měla i nějaké peníze a doufala jsem, že si najdu brzy práci.
Sama a bez syna
Rozvod byl těžký a já z něho sice vyšla s nějakými penězi, za které jsem si mohla koupit malý byt, ale exmanžel mě připravil o syna. Měl dost vlivných známostí a jeho peníze taky dokázaly své. Syna dostal do péče a já mu na něj musela přispívat. Mohla jsem ho vídat každý druhý víkend. Jenže i to exmanželovi připadalo hodně a nakonec mě o kluka připravil úplně, dosáhl toho, že jsem se s ním nesměla vídat. Bylo to to nejhorší, co mě mohlo potkat. Já dokonce uvažovala o sebevraždě. Ale přežila jsem, pomohly mi kolegyně v práci.
Syna jsem nevídala, ale informace o něm jsem měla. Exmanžel mě o něj připravil, když byl v první třídě. Byl to takový roztomilý kluk, natěšený na školu, nové kamarády a zážitky a já se těšila s ním. Postupně z něho vyrostl průšvihář se špatnými známkami. Ale tatínek za něj všechno vyžehlil. Peníze mají velkou moc. Devítiletku prolezl s odřenýma ušima, dostal se na střední školu - drahou, soukromou - a všechno se opakovalo. A otec opět zafungoval, synáčka ze všeho dostal. Opakoval ročník a maturitu dělal natřikrát.
Dostal se vysokou, bude mít vyšší výdaje, takže se rozhodl, že požádá soud o navýšení alimentů. Teď už on sám za sebe, je dospělý. V hloubi duše věřím, že ho k tomu naočkoval jeho otec. Bohužel se synem nemáme prakticky žádný vztah, já bych ho chtěla milovat, pořád věřím, že je v něm alespoň něco dobrého ze mě. Je mi i dost podobný... I když se chová, jak se chová, je to pořád můj syn a svým způsobem za to ani nemůže, podepsala se na něm výchova jeho otce, který si přes něj se mnou vyřídil účty.
Nejsem sama, mám osmiletou dceru a jsem vdaná za skvělého chlapa. Je stavař, sám s kamarády zrekonstruoval dům po prarodičích a v přízemí pro mně udělal malé kadeřnictví. Jsem svou vlastní paní a můžu říct, že se mi celkem daří. A na to poukazuje i můj syn, že i proto bych mu měla víc platit.
Lucie
Názor odborníka: Sejděte se na neutrální půdě
Vážená Lucie, líčíte velmi smutný a dramatický příběh svého nevydařeného prvního manželství. Píšete, že soud svěřil syna do péče otce, Vám zpočátku určil dny, kdy jste se se synem vídala, avšak posléze jste se již se synem vídat nemohla, ač jste o to stála. Také Vám soud určil alimenty, jejichž navýšení nyní syn, student vysoké školy, žádá.
PhDr. Magdalena Dostálová, psycholožka a psychoterapeutka Poradny pro rodinu, manželství a mezilidské vztahy Praha 12.
Připadá mi obtížné, až nemožné, řešit takovou situaci sama. Obraťte se na odborníky, třeba z Poradny pro rodinu, manželství a mezilidské vztahy, kde Vám může být poskytnuta psychologická, ale i právní pomoc. Vnímám jako velmi pozitivní, že stojíte o kontakt se svým synem. Je možné, že o něj Vás syn stojí také, jakkoliv Vám to třeba nedává najevo.
Váš syn je již dospělý, výhodou tedy může být, že se při snaze o případné kontakty můžete obracet přímo na něj, nikoliv na jeho otce, se kterým Vás pojí poměrně konfliktní minulost.
Což takhle zkusit synovi navrhnout, že se sejdete na neutrálním území někde v kavárně? Možná Vás zajímají informace o synovu studiu, o jeho mimoškolních zájmech. Na oplátku byste se mu mohla pokusit přiblížit, co se nyní odehrává ve Vašem běžném životě, co Vás baví na Vaší práci, v čem Vám dělá radost dcera. Cesta zpět k sobě nebude snadná, leč stojí za to, se o ni pokusit.
PhDr. Magdalena Dostálová


description: Vyznat se v základních pojmech zdravého životního stylu je někdy složitější, než by se na první pohled mohlo zdát. Lidé si často pletou celozrnné a cereální, bio a eko nebo zaměňují nasycené a nenasycené mastné kyseliny. Na co si dát při výběru potravin pozor?

title: Nejčastější omyly při výběru potravin: pozor na cereální i eko výrobky

maintext:
Možná to také znáte, přijdete do obchodu a nemůžete se vyznat v tom, co hlásají nápisy na výrobcích. Každý chce zaujmout naši pozornost a někteří se možná snaží ulehčit nám s výběrem práci, i když jde spíše o marketingové akce dané firmy. A my, spotřebitelé, pak lupou čteme etikety a tápeme, jaký že je rozdíl mezi některými pojmy, které si můžeme na etiketách přečíst.
Přinášíme vám slovníček pojmů, které si spotřebitelé nejčastěji pletou.
Celozrnný vs. cereální
Celozrnné pečivo je zdravé, přináší nám mnohonásobně více kvalitních živin než pečivo bílé. Je pro lidské tělo zdrojem vlákniny (zhruba 8,5 g ve 100 g pečiva, doporučená denní dávka vlákniny je 35 g), která napomáhá peristaltice střev, správnému trávení, dodává tělu vitaminy B6 a E, kyselinu listovou a minerály měď, hořčík, mangan a zinek.
Další výhodou celozrnného pečiva je, že je sytější a má nízký glykemický index (GI). „Potraviny s nižším GI jednak sacharidy uvolňují pomaleji, čímž nedochází k nadměrnému kolísání hladiny cukru v krvi, a navíc po jejich konzumaci máme větší pocit sytosti. To je velmi důležitý aspekt pro udržení tělesné váhy,“ vysvětluje nutriční specialistka ze Světa zdraví Nikola Lesková.
Pro mnohé nakupující je hlavním ukazatelem při výběru pečiva barva. Mnohdy jdeme do obchodu a sáhneme po první tmavé housce, kterou najdeme v dojmu, že právě ona je zdravější.
„Nenechte se ale barvou pečiva zmást. Někteří výrobci pečivo obarvují ječmenem, karamelem, melasou nebo dalšími barvivy, aby mělo tmavou bravu a spotřebitel tak nabyl dojmu, že se jedná o celozrnný výrobek. Volte proto výrobky, které mají v názvu celozrnné, nikoliv tmavé, multicereální apod.,“ varuje nutriční specialistka.
Celozrnné pečivo musí obsahovat minimálně 80 % celozrnných mouk z celkové hmotnosti pečiva. Všímejte si tedy složení – pokud je na prvním místě mouka a celozrnná až na dalších pozicích, pak se nejedná o celozrnný výrobek.
Vícezrnné pečivo musí obsahovat minimálně 5 % mouky z jiných obilovin než je pšenice nebo žito. Pečivo sice může být vícezrnné, ale nemusí být hned zákonitě celozrnné.
Cereální pečivo má trochu smůlu, protože označení cereální není definováno legislativou České republiky. „Označení cereální se používá u výrobků, které byly vyrobeny z cereálií – tedy z obilovin. Označuje tak veškeré obilniny a výrobky, jejichž hlavní složkou je jakékoli obilí,“ říká odbornice. To znamená, že cereální může být jakýkoli bílý rohlík nebo houska obarvená melasou. Neskočte prodejcům na tento marketingový trik.
Vitaminy vs. minerály
Vitaminy jsou organické sloučeniny, které patří mezi základní složky potravy. Organismus si jich sám nedokáže vyrobit potřebné množství, a proto musí být dodávány do těla stravou.
„Vitaminy se podílejí na metabolismu všech živin, plní funkci katalyzátorů chemických reakcí, posilují imunitu, jsou prevencí nemocí, zpomalují příznaky stárnutí, apod.,“ vysvětluje důležitou funkci Lesková. Vitaminy se rozdělují na rozpustné v tucích (A, D, E, K) a rozpustné ve vodě. Obecně pak rozeznáváme 13 základního druhů vitaminů: A, D, E, K, C, B1, B2, B3, B5, B6, B9, B12 a H.
Oproti tomu minerály jsou anorganické látky přijímané stravou a taktéž důležité pro zdravý vývoj a funkci lidského organismu. „Minerální látky mají v těle několik nezastupitelných funkcí – jsou podstatné pro tvorbu hormonů, zajišťují zažívání, rozmnožování, vyměšování, metabolismus, podporují také výstavbu tělesných tkání, regulují metabolické pochody a jiné,“ říká odbornice. Dělí se na makroprvky (sodík, draslík, hořčík, vápník, aj.) a stopové prvky (železo, měď, zinek, jód, fluor, aj.)
Omega 3 vs. omega 6 mastné kyseliny
Polynenasycené mastné kyseliny patří mezi esenciální kyseliny, takže je musíme přijímat stravou, tělo si je neumí samo vytvořit.
Omega 3 mastné kyseliny (EPA a DHA) jsou nezbytné pro správnou funkci srdce, mozku a zraku. Zvyšují produkci ‚hodného‘ HDL cholesterolu na úkor ‚špatného‘ LDL cholesterolu, snižují krevní tlak, omezují zánětlivá onemocnění a dokonce snižují i riziko vzniku infarktu myokardu a aterosklerózy.
„Pozitivně působí i v rámci prevence závažnějších onemocnění, posilují imunitu, funkce mozku a nervové soustavy (a to hlavně v prenatálním období). Navíc správný poměr jejich užívání také zlepšuje náladu a působí proti depresím. Naopak jejich nedostatek může vést k únavě a lámavosti kostí, objevit se mohou i problémy s pokožkou nebo dokonce zácpa,“ říká nutriční specialistka.
Doplnit je můžete z mořských ryb a živočichů, řepkového oleje, chia semínek, konopného a lněného semínka a ořechů. Pokud se bavíme o omega 6 mastných kyselinách ty najdeme ve slunečnicovém, kukuřičném, sojovém a např. sezamovém oleji.
Denní dávka: omega 3 MK 0,5 – 2 % z celkového doporučeného příjmu energie, DHA omega 3 MK 250 mg - 2 g, omega 6 MK 2,5 – 9 % z celkového doporučeného příjmu energie.
Podle hlavní trenérky fitness center pro ženy Contours Markéty Brožové mají nenasycené mastné kyseliny omega-3 a omega-6 v našem jídelníčku opodstatněné místo. Zlepšují naše zdraví a sportovní výkonnost. Hrají velmi důležitou roli v celé řadě procesů v lidském těle, např. regulují krevní tlak a krevní srážlivost, mají protizánětlivé účinky, zvyšují imunitu, jsou významné i v rámci prevence i léčby různých onemocnění. Velmi důležitou informací ale je poměr jejich přijímání.
„I co se týče poměru přijímání omega-6 a omega-3, je důležité, aby šlo o poměr vyrovnaný (1:1 nebo 1:2). Mnohdy se ale v naší stravě objevují spíše omega-6, zatímco omega-3 máme nedostatek. Vysokým přijímáním omega-6 mastných kyselin vůči nízkému přijímání omega-3 mohou vzniknout některé zdravotní potíže – např. se zvyšuje riziko srdečních onemocnění, vznik zánětů nebo problémy s klouby. Negativní poměr má pak za následek i zhoršenou regeneraci. Problémem je i opačný poměr, kdy se mohou objevit poruchy imunity nebo nižší srážlivost krve. Vyplatí se tedy dbát na vyváženost,“ varuje Brožová.
VIDEO: Vím, co jím: Mýty o rostlinných tucích Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Bio vs. eko
V současné době se pro výrobky ekologického zemědělství a různé další produkty používá několik různých bio a eko značek. V takové záplavě se pak spotřebitelé velmi špatně orientují.
U značky eko nejde o žádné oficiální označení a může tak znamenat opravdu cokoli. Může upozorňovat na jednu vlastnost výrobku ve vztahu k životnímu prostředí nebo může být ekologicky šetrným, apod. „Výrobky označené EKO nejsou to samé jako výrobky oficiálně certifikované ekoznačkou podle normy ČSN ISO 14024 jako například Ekoznačka EU apod.,“ vysvětluje nutriční specialistka.
BIO označení s přívlastkem bio je v dnešní době velmi složité. Bioprodukt je jakákoli surovina rostlinného nebo živočišného původu, která pochází z ekologického hospodářství a je na ni vystaven platný certifikát. Obecně bývá označení bio spojováno hlavně s potravinami. Biopotravina je potravina vyrobená z produktů ekologického zemědělství za podmínek určených zákonem, která splňuje specifické požadavky na jakost a zdravotní nezávadnost. Ale ani u potravin tato tři písmenka nic neznamenají – skutečná biopotravina musí být označena příslušným logem a číslem kontrolní organizace.
BIO může být i na spotřebním zboží. Je tedy důležité, aby výrobce upřesnil své označení a tím přestal spotřebitele mást svými marketingovými triky.
Rozpustná vs. nerozpustná vláknina
Rozpustná vláknina absorbuje vodu, bobtná a v trávicím traktu fermentuje, a proto může být zdrojem energie. Reguluje trávení tuků a sacharidů a váže na sebe vodu, čímž nabývá na objemu, a to vede k pocitu nasycení. Je živinou pro mikrobiální flóru v trávicím traktu – jde tedy o prebiotikum.
Hlavním zdrojem jsou luštěniny (hrách, sójové boby, fazole), tobolky a semínka lnu (zdroj rozpustné i nerozpustné vlákniny), oves, žito, ječmen, některé ovoce (především jablka a banány) a bobule, některá zelenina jako brokolice a mrkev, kořenová zelenina a brambory (jejich slupka obsahuje nerozpustnou vlákninu).
Nerozpustná vláknina není zdrojem energie, ale zvětšuje svůj objem ve střevech a tím zkracuje dobu, po kterou tam zůstává potrava. Je příznivá pro tlusté střevo, kde se díky zvětšení objemu stolice naředí odpadní látky vzniklé trávením. Ty pak snadněji opouští trávicí trakt.
Najdeme ji v celozrnném jídle zejména s obsahem slupek, tobolkách a semínkách lnu (zdroj rozpustné i nerozpustné vlákniny), obilných slupkách, otrubách, ořeších a semenech, v zelenině jako zelené fazole, květák cuketa, celer a slupky některých druhů ovoce a rajčat.
Nenasycené mastné kyseliny vs. nasycené mastné kyseliny
S ohledem na naše zdraví není dobré z jídelníčku vypouštět tuky. Měly by tvořit zhruba 35 % z našeho denního energetického příjmu. Dvě třetiny z toho příjmu by měly pokrýt dobré tuky (převážně rostlinného původu) a jednu třetinu pak ty špatné tuky (většinou živočišného původu).
Nasycené mastné kyseliny („špatné tuky“) jsou součástí tuků živočišného i rostlinného původu a při zvýšené konzumaci negativně působí na lidské zdraví. Zvyšují hladinu cholesterolu v krvi, a tím i riziko srdečně cévních onemocnění. Vyskytují se v tucích tužší konzistence, např. v sádle, kokosovém a palmovém tuku, apod., dále v uzeninách, tučném masu, mléčných výrobcích, také v dortech, polevách a náhražkách čokolád.
Nenasycené mastné kyseliny („dobré tuky“) jsou součást tuků rostlinného původu. Pomáhají udržovat správnou hladinu cholesterolu v krvi a podporují správný růst a vývoj dětí, snižují také riziko oběhových onemocnění. Najdete v kvalitních rostlinných olejích, rybách, oříšcích, apod.


description: K Jarmarku OnaDnes.cz, který chystáme na sobotu 8. října spolu s generálním partnerem ING Bank, neodmyslitelně patří sbírka na pomoc znevýhodněným dětem. Přispíváme ze vstupného, z ceny za prodejní místa, z aukcí oblečení kabelek, doplňků ze šatníků celebrit. Část výdělku odevzdává tradičně Starbucks a další partneři. Tentokrát pomůžeme osmnáctiletému Petrovi, který si v dětství prošel peklem.

title: Na Jarmarku pomůžeme Petrovi, kterému rodina zničila dětství

maintext:
Petr žil po narození se svou matkou a babičkou v Brně. Jeho biologický otec měl problémy s alkoholem a s Petrem se nestýkal.
Prostředí a vztahy, kde Petr vyrůstal, byly velmi nestabilní a k harmonii měly hodně daleko. Matka s babičkou měly mezi sebou těžké konflikty, které řešila buď policie, nebo odbor sociální ochrany dětí.
Jarmark OnaDnes.cz 8. 10. od 9 do 17 hodin v areálu Praga ve Vysočanech - generálním partnerem je ING Bank - 600 míst je po 250 Kč, 82 VIP míst za 350 Kč - k prodejnímu stolu patří jedna židle, u jednoho stolu (180cm) jsou dvě prodávající (každá má prostor 90 cm) - k prodejnímu místu si lze přivézt jeden vlastní štendr - neprodané oblečení mohou lidé vhodit do 3 kontejnerů POTEX - k dispozici bude 15 kabinek na zkoušení - parkování pro prodávající je v areálu - vstupné pro nakupující je 20 Kč - prvních 2 000 nakupujících dostane zdarma plátěnou tašku OnaDnes.cz - registraci k prodeji spustíme v nejbližších dnech - do charitativní aukce přinese pár kousků lyžařka Kateřina Neumannová - prodávající dostanou těsně před akci podrobný e-mail s instrukcemi - Petrovi přispějí také Oriflame, POTEX, Starbucks, Velvet Bakery Prague a FRESH-JUICES Plánek areálu
Když bylo Petrovi deset let, matka znovu otěhotněla s výrazně starším přítelem. Po narození dcery se přítel rozvedl a začali všichni žít v jedné domácnosti. Ani toto soužití nepřineslo klid a stabilitu. Matčin přítel měl velké dluhy a exekuce, rodina se potýkala s tísnivou finanční situací. Také se začaly projevovat mezi Petrem a matčiným partnerem problémy. Vyvrcholily týráním Petra, které odhalil školní psycholog a řešila ho policie.
S rodinou se stýkala dcera matčina přítele z předchozího manželství. Náznaků týrání si všimla také a snažila se Petrovi pomoct. Začala spolupracovat se školním psychologem, svědčila v neprospěch svého otce a nakonec dostala Petra do své péče. Ten byl v té době zanedbaný, opožděný ve vývoji, propadal ze všech předmětů, neměl skoro žádné osobní věci, oblečení, školní pomůcky. Ve škole se na sebe snažil neustále upoutávat pozornost a měl velké kázeňské problémy, šikanovali ho spolužáci.
V nové rodině se začal pravidelně připravovat do školy, která mu povolila individuální výukový program, chodil k psychologovi, na doučování, začal se věnovat závodně atletice, jízdě na koni a dalším aktivitám. Výchovné potíže zmizely, Petr získal kamarády, výrazně se mu zlepšil prospěch a nastoupil na střední školu.
Jenomže v tu dobu těžce onemocněl a brzy také zemřel přítel Petrovy matky. O malou sestru se neměl kdo starat, a tak se Petr na žádost matky vrátil zpět k ní. Musel spát na zemi, neměl žádnou skříňku na své věci, nedostával jídlo ani kapesné. Matka ho přes jeho nesouhlas odhlásila ze školy a navrhla, aby chodil do práce a dával jí peníze. Petr přitom do té doby neměl žádné zameškané ani neomluvené hodiny a do školy denně docházel.
S matkou měli neustálé neshody. Poté, co si našla nového přítele, který její malou dceru přijal, vyhodila Petra z domu. Ten spal několik týdnů po kamarádech, nakonec se vrátil k nevlastní sestře. Té se však mezitím změnila rodinná situace. Přišla dočasně o zaměstnání a musela se přestěhovat do menšího bytu, kam s ní Petr nemohl. Přesto ho dál podporovala, aby se vrátil do školy, což se mu naštěstí nyní podařilo.
Řeší však bydlení a své zázemí. Proto společně s nevlastní sestrou požádali o finanční pomoc.


authors:
Autoři
Začátky Byly Těžké

description: Ještě v lednu tohoto roku jsem měla vše, co si může mladá maminka ve 29 letech jen přát. Krásného zdravého syna, milující rodinu a téměř žádné starosti. Pak se objevily hematomy na nohou i zádech a přidala se únava. Lékaři zjistili, že mám leukémii, píše Václava v dalším dílu seriálu Můj boj s nemocí.

title: Když potká rak Raka. Jak jsem bojovala s leukémií

maintext:
Všichni jsme se těšili na náš odjezd na hory, ale místo toho přišla rakovina, vzhledem k mému astrologickému znamení Rak dobrá kombinace.
Její entrée bylo rychlé a drtivé. Nejdříve se mi samy vytvořily veliké hematomy po celých nohou až na záda, přidala se strašná únava a bolesti hlavy. I jako zdravotník jsem se rozhodla nechat si odebrat krev.
Samozřejmě, že mě napadla i leukémie, ale snažila jsem se tuto myšlenku zasunout někam hodně dozadu a uklidňovat se, že mně se to stát nemůže. Jenže chyba, byla jsem tou vyvolenou.
Ráno jdete na odběr krve, děláte plány co dál, co uvaříte k obědu, kam půjdete odpoledne a o pár hodin později ležíte v nemocnici na Hematoonkologické JIP v Brně Bohunicích.
Vše jde strašně rychle, odběry, vyšetření a v hlavě vše víří, bouří a ještě nedochází ta pravda. Během dne absolvujete sérii vyšetření a odběrů a pak dostanete chemo do žíly. Kontinuálně sedm dnů a nocí.
A pak vám to dojde, ležíte a musíte přemýšlet a rvát se s pravdou. Prognózy se vpijí pod kůži a nejde na to nemyslet. Stojíte před volbou: buď se litovat a vzdát se, nebo bojovat jako lev.
V rodině se dárce nenašel
Téměř ihned mi lékaři oznámili, že budu potřebovat rychlou transplantaci, jinak to nedopadne dobře. Během prvního týdne přijeli mí sourozenci, jenže žádný nevyhovoval. Tak tým začal pátrat v registru dárců ČR a opět nikdo, rozsah hledání se tedy rozšířil i do zahraničí.
Týdny ubíhaly a na vlastní kůži jsem si vyzkoušela, jak bolí sternální punkce, lumbální punkce, jak nepříjemné je zavedení centrálního katetru do třísla a spousty dalšího.
Ale to bylo nic ve srovnání s tou největší bolestí: nemohla jsem být se svým synem, tolik mi chyběl a děsilo mě, že mu máma odejde tam nahoru a nebude tady pro něj. Chtělo se mi strašně řvát a brečet, jenže na JIP ani pak na oddělení nemáte soukromí nebo koutek, tak jsem to pustila a brečela kolikrát jako želva v posteli.
Že jsem přišla o vlasy a kvůli léčbě a převážnému pobytu v posteli jsem se spravila o 15 kilo, bylo vedlejší. V hlavě mi běželo jen jediné: chci žít. I přes paralyzující strach chci žít.
První pobyt měl i své světlé chvilky, potkala jsem spoustu skvělých lidí, jak z řad pacientů, tak personálu. Ale jeden člověk mi přirostl k srdci velice, staly jsme se kamarádkami. A všechny další hospitalizace, horečky, neutropenie jsme absolvovaly na pokoji spolu a dokonce jsme si dělaly z rakoviny legraci, smály jsme se a najednou se ten průšvih, co nás potkal, dal lépe snést.
Moc mi (J.D.) pomohla, vše vysvětlila a držela mě ve chvílích splínu. Bohužel, není již mezi námi. Byla skvělá, měla jsem ji ráda a stále vzpomínám.
Domov se stále střídal s nemocnicí
První pobyt doma byl nesmělý. Držíte přísnou izolační dietu, nesmíte ven bez roušky, žádný příliš velký kontakt se zvířaty atd. Hlídáte se jako pokojová květinka a stejně to dlouho nevydrží, za pár dnů jedete do nemocnice s vysokými horečkami a infekcí neznámo odkud.
Tak to šlo pořád dokola. Chemoterapie, pak domů, infekce, horečky, do nemocnice, haldy odběrů, antibiotika do žíly.
Ale nakonec jsem měla štěstí a můžu říct, že já jsem byla „rychlý pacient“. Leukémii mi zjistili 1. 2. 2016 a na konci dubna jsem se dozvěděla báječnou novinu, že se našel dárce. Dokonce dva!. Byli z Německa a můj termín bude už v květnu. To bylo jako životabudič, šílela jsem radostí a má rodina a přátelé taky. Najednou bylo světlo na konci tunelu.
A já si řekla, že to dám a že prostě budu máma jako dřív. Ta máma, co se potápěla, lyžovala, běhala, cestovala, cvičila jógu, blbnula se synem a milovala mazlení se psy. A všechny komplikace, fyzické bolesti, a že jich kolikrát bylo najednou, byly menší.
Nejdříve silné chemoterapie, pak záchrana
Šlo se do fáze příprav, tedy přípravného režimu před transplantací. Ten můj spočíval v nejsilnější chemoterapii, jak v infuzní, tak tabletové formě. Pak přestěhování na pokoj Life, kde jste úplně sami, se svou koupelnou a WC a návštěvy máte za sklem. Dostáváte dost léků a infuzí a chystáte tělo na tu velikou změnu.
A pak to přijde, den D. Přinesou malý růžový infuzní pytlík a připojí. Se zatajeným dechem jsem ležela a koukala, jak pomalu kape, a říkala si, jestli tohle je ta má šance žít, a prosila Boha, ať to vyjde.
Článek je součástí cyklu Můj boj s nemocí. Seriál píšete vy, naši čtenáři. Chtěli bychom pravidelně přinášet vaše příběhy o tom, jak se vyrovnáváte, nebo jste se vyrovnávali s různými onemocněními u vás, či vašich blízkých. Své příběhy posílejte na adresu zdravi@idnes.cz. Nejzajímavější zveřejníme a odměníme částkou 500 korun. Myslíme si, že vaše příběhy mohou pomoci lidem v podobné situaci.
Za několik dnů přišly komplikace po chemoterapii, objevila se hromada velkých aftů v puse, krku, nose. Šílená bolest a horečky. Tváře vypadaly, jako když spolknete pomeranče. A opravdu jsem se cítila na dně. A k tomu útočila dlouhodobá samota, smutek, stesk, obavy.
Bylo to těžké a říkala jsem si, že tohle už nedám. Ale dala. Strašně mě podrželi přátelé, rodina, personál. A hodně jsem se i modlila.
Myslím, že tato nemoc a tyto chvíle byly momentem, kdy se mi obrátil život i hodnoty vzhůru nohama. Neumím to přesně popsat, ale vstoupila do mě pokora, úcta a strašný vděk za to, že jsem dostala šanci zase žít a cítit pusinku mého syna na mé holé hlavě.
Zároveň jsem v těchto chvílích slíbila sama sobě i tomu nahoře, že když se uzdravím, budu se snažit pomáhat lidem nemocným jako já. Že to „splatím“. Domů jsem se dostala po necelých sedmi týdnech (18. 6. 2016) a zatím to byla má poslední hospitalizace.
Začátky byly těžké
Člověk je jako moucha v Jiříkově vidění. Fyzička žádná, jste stále unavení, ospalí, je vám zle od žaludku, motá se hlava, máte křeče v nohou, držíte přísnou dietu a je tu mnoho dalších omezení. Ale týden po týdnu je lépe a lépe a dnes, čtyři měsíce po velkém dni, už na 80 % funguji a zvládám vše jako normální lidé.
Princip celé transplantace přirovnám k vykácení pralesa a následnému vypálení, poté zasazení nových rostlinek a čekání, zda se ujmou.
Je to neskutečné, ale je to tak: z mé krevní skupiny A+ je po transplantaci 0+. A podle posledních výsledků jsem zatím zdravá, rakovina je pryč.
Tento článek píši jako veliké poděkování mému dárci. Nebýt jeho, nežiji. A také mé rodině, přátelům a skvělým zdravotníkům, jež se o mě starali. Všichni byli super - prostě profesionální andělé.
A vy, kteří jste to dočetli až sem, prosím, zkuste se zamyslet. Vím, že v dnešním rychlém světě je to složitější, ale stojí to za to. Stačí, aby vám bylo mezi 18 a 35 lety a neměli jste vážnou nemoc. Stačí jedna zkumavka krve a zápis do registru dárců kostní dřeně. A kdo ví, třeba taky zachráníte život mámě malého dítěte, nebo vůbec jakýkoliv život. Myslím, že to za to stojí.


description: Eva Herzigová (43) stále patří mezi žádané modelky. Trojnásobná matka přitom zvládá kariéru i rodinu. V minulosti ji ale prý nikdy nenapadlo, že děti jsou pro ni to pravé.

title: Být matkou je těžká, ale ta nejlepší věc na světě, říká Herzigová

maintext:
„Nikdy jsem sama sebe neviděla jako matku. Jsou dívky, které vyrůstají s myšlenkou na manželství a děti, ale já jsem to nikdy nechtěla. Ale teď je to pro mě vším. Když jsem měla první dítě, divila jsem se, proč jsem čekala tak dlouho, ale bylo to o načasování, nikdy předtím jsem nebyla s tím správným člověkem,“ řekla v jednom z rozhovorů Herzigová.
Kromě modelingu se věnuje hraní, hrála například ve filmech Žena mého přítele a Pohádkář, ale také psaní. S italským milionářem Gregoriem Marsiajem má tři syny - George (9), Philipa (5) a Edwarda (3). Rodina žije v Londýně.
„Být matkou je tvrdá práce, ale je to ta nejlepší věc na světě. Každý den zažíváte něco nového a skvělého,“ prohlásila rodačka Litvínova.
O děti se plánovala starat sama bez pomoci chův, ale pak si to rozmyslela.
„Nejdřív jsem nechtěla chůvu. Chtěla jsem všechno dělat sama. Ale nejlepší rada, kterou mohu dát, je dobré mít někoho na výpomoc,“ přiznala pro magazín Elle po narození nejstaršího syna. „Tím, že dělám kariéru, přináším pozitivitu do vztahu s dítětem. Práce mi dává osobní uspokojení a to obohatí i mého syna.“
Eva Herzigová byla už jednou vdaná. Manželství s bubeníkem skupiny Bon Jovi Tico Torresem však vydrželo jen dva roky. Rozvedli se v roce 1998.


description: Touha po kráse, symetrii a dokonalých křivkách je stará jako lidstvo samo. Za to, že dnes potkáváme osoby více či méně „vylepšené“, vděčíme kromě marnivosti i objevu zrcadla, válkám a moderním technologiím. Dělí je ovšem velké časové vzdálenosti.

title: Vše začalo nosem. Na plastické operace lidé chodili už ve starověku

maintext: Část nosu, která má být pokrytá, by měla být nejprve změřena listem. Poté kousek kůže požadované velikosti by měl být vyříznutý z živé tkáně z tváře, a poté přiložen zpět na nos. Část nosu, na kterou má být připevněna nová kůže, by měla být rozedřena řezem nosního pahýlu nožem. Poté by měl lékař přiložit kůži na nos a přišít rychle obě části, udržuje pokožku řádně vyvýšenou vložením dvou trubiček erandy (skočec obecný) v pozici nosních dírek, takže nos dostane správný tvar. Jakmile je kůže správně připevněna, měla by být posypána práškem lékořice, červeným santalovým dřevem a dřišťálovou rostlinou. Nakonec by místo mělo být zakryto bavlnou s pravidelnou aplikací sezamového oleje.


description: Ještě před pár lety byl pojem „domácí škola“ raritou. Dnes se s rodiči v pohodlí domova vzdělává, jak zjišťoval páteční magazín MF DNES Rodina DNES, skoro 1 400 českých dětí. Bohaté zkušenosti s tím má i matka dvou dcer Sáry a Báry Veronika Vieweghová, bývalá manželka spisovatele Michala Viewegha, kterou magazín vyzpovídal.

title: Vieweghová: Domácí vzdělávání není pro každé dítě, dcerám pomohlo

maintext:
Proč jste se rozhodla domácí vzdělávání?
To nebylo rozhodnutí ze dne na den. Celý proces nám trval skoro rok. Bylo to postupné poznávání našich holčiček, jejich potřeb, jejich povah a našich potřeb a představ o vzdělávání a učení. Bylo několik rozhodujících momentů, které nám pomohly překročit vlastní stín, pochybnosti rodiny a přátel a důvěřovat své intuici a lásce k dcerkám. Chtěli jsme s Michalem mít možnost vidět, jak vyrůstají, jak jsou zvídavé a hravé, nechtěli jsme je předat nějaké instituci. Chtěli jsme si s nimi užít jejich dětství.
Čtěte v magazínu Rodina DNES O domácím vzdělávání si přečtěte již tento pátek 9. září v magazínu MF DNES Rodina DNES, kde také vychází velké téma o zubních náhradách s radami a tipy, jak ušetřit.
V čem se Vám to osvědčilo?
Šlo o velkou změnu, výstup z běžných norem. Měli jsme pochybnosti - občas nám byly podsouvány, nebo jsme si je sami podsouvali – a ty jsme museli vyřešit. Oba dva s Michalem jsme prošli školským systémem, který v nás zanechal nějaké stopy a nechtěli jsme, aby si děti procházely něčím podobným. Doba, po kterou jsem Sáru a Báru učila doma, byla jedna velká výzva, velké učení a pochopení. Mojí odměnou a vlastně vysvědčením je, že obě jsou nyní na víceletém gymnáziu. Ale to nejdůležitější je, že mají stále tu přirozenou touhu se dozvídat více o světě, v kterém žijí, vzdělávat se, pozorovat a zkoumat. Oceňují, co pro ně učitelé dělají, jaké programy připravují a jak zajímavě dokážou vysvětlit to, co učí. Zároveň jsem z reakcí učitelů pochopila, že to u ostatních studentů vůbec není běžné.
Proč byste domácí vzdělávání doporučila, případně nedoporučila?
Domácí vzdělávání není pro každé dítě ani pro každého rodiče. Důvody jsou různé. Nejčastěji od rodičů slýchám, že by to nezvládli, nemají trpělivost, fantazii, vzdělání, energii, někdo přizná, a to oceňuji, že si nedovede představit trávit s dětmi veškerý čas. Je důležité najít v sobě tu pravou motivaci a také si třeba přiznat, že představa byla jiná, a že s domácím vzděláváním prostě skončíme.
Pokračujete s dcerami i na druhém stupni?
Sárinku jsem učila celý první stupeň a po páté třídě šla na gymnázium Duhovka. S Annie jsem byla doma do její čtvrté třídy. Pátou třídu chodila do nově vzniklé Scioškoly a teď od září nastupuje na stejnou školu, co její sestra. Myslela jsem, že bych děti vzdělávala déle, i na druhém stupni, ale moje rodinná situace už to neumožnila. Přesto jsem moc šťastná, že jsme si toto období spolu hodně užily, otevřely se mi úplně jiné obzory, sama na sobě jsem odvedla kus práce, velmi mě to osobnostně posunulo. A mám fantastické holky, které to úžasně zvládly. Jsem na ně moc pyšná.


description: Topmodelce Emily Ratajkowski (25) se nelíbí, že se na muže a ženy nahlíží rozdílně. Zatímco určité chování je u muže v pořádku, žena je za něj automaticky „kamenována“. „Když se odváže muž, je to v pořádku. Když ale žena, hned se na ni lidé dívají skrze prsty,“ myslí si Emily.

title: Ratajkowski: Nelíbí se mi, že se na ženy pohlíží jinak než na muže

maintext:
O tomto problému Ratajkowski hovořila už v minulosti. Nyní se k němu opět vyjádřila v rozhovoru pro magazín Glamour.
„Třiasedmdesátiletý Mick Jagger stále nosí rozepnutou košili a ukazuje svůj hrudník. Všichni to berou tak, že to k němu patří a je to přece rocker a je to součást jeho image a kapely. Když si ale osmapadesátiletá Madonna na sebe vezme oblečení, ve kterém ukazuje větší část svého těla, hned je na ni pohlíženo jako na zoufalku. Ale přitom je to také součástí její image. Je to nespravedlivé,“ sdělila Emily, které se zkrátka nelíbí, že muži jsou za frajery a ženy za ubohé a zoufalé.
„Proč je Jagger oslavován a do Madonny se navážejí? Nechápu to,“ rozčílila se modelka. Sexismus jí dokáže rozčílit k nepříčetnosti.
„Nemusíme se neustále za něco omlouvat a vysvětlovat světu, proč jsme udělali to a proč jsme se oblékli tak a ne jinak. Je to naše věc. Můžeme si dělat, co chceme. Všichni máme stejná práva,“ doplnila.
A že se nestydí ukazovat světu svou postavu a dávat na odiv ženskost, ukazuje každý den na sociální síti, kam přidává fotografie v plavkách a nebojí se ani těch víc odhalenějších.


description: Vojenský styl, kterému se v angličtině říká military, patří mezi nejvýraznější trendy nadcházející podzimní a zimní sezony. Frčet budou pevné, odolné materiály, velké ozdobné knoflíky, dvouřadá zapínání, khaki, olivově zelená a námořnicky modrá. Naučte se je kombinovat – klasicky i neotřele.

title: Vojenský styl do lesa i na schůzku. Pět tipů na žhavý podzimní trend