description: Prázdné účetní závěrky, minimální daně a zmatek na úřadech. České vládní instituce si neví rady s bitcoinovým byznysem. Finanční správa a Česká národní banka neumějí vymyslet pravidla, kterými by podnikatele obchodující ve virtuální měně donutily platit daně.

title: Zakletý bitcoin. Stát nedokáže ohlídat byznys ve virtuální měně

maintext:
Stovky tisíc finančních operací, expanze do maloobchodních sítí a navzdory tomu nulové účetní závěrky. České společnosti obchodující v bitcoinech, včetně těch nejznámějších, oficiálně nevydělávají ani korunu. Může za to děravá legislativa, která bitcoin nepovažuje ani za peníze, ani za komoditu.
A to navzdory faktu, že si dnes za virtuální měnu nakoupíte různé zboží a služby ve stovkách obchodů, včetně těch kamenných. „Hlavní problém z pohledu Finanční správy je, jak se mají virtuální měny zdaňovat. Obecně se jedná o to, jestli jsou virtuální měny měnou, nebo komoditou. Kdy a jak je tedy zdaňovat. To se týká i činností s nimi spojených, jako je manipulace s bitcoiny směnárenskou činností. K tomuto se vedla a vede široká debata jak na půdě Finanční správy, tak na půdě České národní banky a Ministerstva financí, bohužel bez jednotného výsledku,“ uvádí mluvčí Generálního finančního ředitelství Petra Petlachová.
Bez pák
Společnosti, které umožňují nákup zboží a služeb ve virtuální měně, směňují bitcoiny za oficiální měnu, nabízejí směnu na internetu nebo také v bitcoinmatech, uvádějí v účetní kolonce tržby nulové hodnoty. Web Euro.cz si to potvrdil průzkumem pěti nejznámějších z nich. Veškerý příjem v bitcoinech tedy mohou třeba v zahraničí vyměnit za dolary a těšit se z nezdaněného výdělku.
Podle současného výkladu české legislativy pro generování nových bitcoinů a jiných virtuálních měn není definována žádná speciální živnost. Podle finančního úřadu jsou veškeré příjmy plynoucí z prodeje bitcoinů chápány jako příjem podléhající dani z příjmů. Navzdory tomu neexistuje nástroj jak firmy donutit virtuální příjmy přiznat a následně zdanit.
Přešlapování na místě
Jediným krokem, který směrem k regulaci virtuálního byznysu v Česku přišel, je nová směrnice Bruselu. Evropská komise v červenci navrhla přísnější pravidla pro nakládání s virtuálními měnami. „Společnosti, které se zabývají jejich výměnou za reálné peníze, mají nově spadat pod směrnici Evropského parlamentu proti praní špinavých peněz a financování terorismu a ve snaze omezit anonymitu by měly kontrolovat identitu zákazníků,“ uvádí Petra Petlachová.
I když směrnice vejde v platnost, se zdaněním v Česku to bez tuzemské úpravy neudělá nic. Bitcoin je podle Finanční správy z pohledu soukromého práva věcí nehmotnou, movitou a zastupitelnou. „Zároveň platná a účinná veřejnoprávní úprava neumožňuje zařadit bitcoiny mezi peníze ani elektronické peníze. Tato skutečnost se odráží i na způsobu účtování a zdanění ekonomických aktivit spojených s bitcoinovými transakcemi,“ vysvětluje Petlachová.
Finanční analytický útvar patřící do gesce ministerstva financí loni sliboval, že úpravu pro bitcoin zahrne do novely zákona proti praní špinavých peněz a financování terorismu. Po roce se však nepohnul ani o centimetr a novela bude zřejmě pouze povinně reflektovat požadavky nové směrnice.
Floridský precedent
Mezi nejznámější české firmy obchodující s bitcoiny patří world BTC business, General Bytes, Bitcoinpay, Simple coin, Digital Financial Services, či Rubicoin. Nejčastěji provozují virtuální burzu či směnárnu, nově však nabízejí směňovaní v maloobchodních sítích, nákupy služeb a zboží nebo směny v automatech.
O tom, zda bitcoiny jsou, nebo nejsou peníze, se vede debata na celém světě. Zhruba před rokem oznámila americká banka Goldman Sachs investici několika desítek milionů dolarů do podílu v bitcoinovém startupu Circle Internet Financial. Investice prestižní banky do projektu digitální peněženky pro spotřebitelské masy podle mnohých znamenala mezikrok potřebný pro náklonnost úřadů uznat bitcoin jako měnu.
Po pár měsících však ze státu Florida zaznívá protichůdná tendence. Tamní soud v případě podvodu s kradenými identitami vyřkl verdikt, ve kterém zaznělo, že bitcoiny penězi nejsou. Rozhodnutí floridského soudu se stává precedentním pro soudy po celých Spojených státech, které budou rozhodovat v podobných případech.
Čtěte také:


description: Prodejní ceny bytů v Praze a krajských městech vzrostly v letošním 2. čtvrtletí meziročně o 11,1 procenta na 45 tisíc korun za metr čtvereční. Nejdražší byla Praha s průměrnou cenou 60 300 korun, naopak v nejlevnějším Ústí nad Labem to bylo 11 400 korun. Vyplývá to z údajů portálu CenovaMapa.org, které zveřejnila poradenská společnost Deloitte. Portál zpracovává informace o skutečných prodejních cenách přímo z kupních smluv evidovaných v katastru nemovitostí.

title: Byty v Česku zdražily. Ceny vzrostly o 11 procent

fasttext_language: cs


description: Pokud německá kancléřka Angela Merkelová nepřistoupí na stanovení limitu pro přijímaní uprchlíků, nepodpoří ji šéf sesterské Křesťanskosociální unie CSU Horst Seehofer ve volbách. Seehofer to řekl v rozhovoru s magazínem Spiegel. Takový postup by znamenal zlom v desítkách let trvající tradici, podle které Křesťanskodemokratická unie (CDU) a CSU mají společného kandidáta na kancléře.

title: Migranti, nebo podpora. Merkelová si podle Seehofera musí vybrat


description: Všichni lidé přijíždějící do Evropské unie by měli být v budoucnu registrováni v novém systému, jehož vznik chce Evropská komise navrhnout do listopadu. Možné tak bude rozhodnout, zda má dotyčný právo do unie vstoupit, oznámil šéf Evropské komise Jean-Claude Juncker. Zdůraznil také, že solidarita v migrační krizi nesmí být vynucována, ale naopak musí jít od srdce.

title: Větší ochrana? Příchozí do EU by se měli registrovat


description: Upřímnou diagnózu nynějšího stavu Evropské unie chtějí v pátek v Bratislavě najít prezidenti a premiéři 27 členských zemí. Schůzka bez účasti Británie má pomoci s obnovou důvěry občanů v evropské společenství, kterou v posledních letech otřásla řada krizí. Jednoznačným vyjádřením pochybností pak bylo červnové referendum, ve kterém se Britové rozhodli unii opustit.

title: Úkol bratislavského summitu: diagnóza EU


description: Vláda dnes schválila návrh státního rozpočtu na příští rok se schodkem 60 miliard korun. Informoval o tom na twitteru premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Rozpočet počítá s růstem platů učitelů a zdravotníků, zvýšením odvodů za státní pojištěnce a růstem důchodů.

title: Vláda schválila rozpočet na rok 2017, zadluží se o 60 miliard


description: Pokud by poslanci skutečně chtěli řešit Babišův střet zájmů, museli by na to jít jinak

title: Mastný papír od sekané

maintext:
Když ministr financí označil poslance, kteří schválili minulý týden onen lex Babiš, jako zoufalce nic netušící o světě, měl tak trochu pravdu. Nejen proto, že zákazy vlastnit média či čerpat dotace a získávat státní zakázky na své firmy dokáže snadno obejít. Jako vlastník se skrýval od svého začátku podnikání s Agrofertem po celá devadesátá léta ato, jak je to se zákazem čerpání dotací, dostatečně dokumentuje jeho kauza Čapí hnízdo, jakkoli je maličká a okrajová v jeho miliardářském byznysu. Ten člověk vždy udělal, co si zamanul, a bude tak činit i dále. Zákony pro něj platí jen v t om případě, že mu vyhovují. Jinak je bez jakékoli skrupule obejde.
Schválená norma je tak demonstrací toho, že ostatní politické strany mají nějaké ponětí o skutečných dopadech Babišova střetu zájmů na tuto zemi a j e jí fungování. Ale to je tak asi vše. Bohužel zafungovalo až to, když Babišovy noviny začaly ostrou střelbu na sociální demokraty.
Nakolik je to skutečně majitelovým zadáním, přitom není moc jasné. Takový deník Dnes sociální demokraty nikdy nemiloval a nakonec j im před lety usmažil jejich premiéra a chráněnce svého současného vlastníka Stanislava Grosse.
Navíc pluralitu názoru v médiích lze likvidovat i bez vlastnických práv. A na babišovské struně brnkají i veřejnoprávní média či Economia.
Přitom při přenastavování dotačních mechanismů tak, aby vyhovovaly Agrofertu, koaliční partneři dokonce aktivně asistovali a obsazování státních firem obchodujících s Babišovým holdingem jen trpně přihlíželi. Nakonec Sobotka, když navrhl prezidentu Zemanovi Babiše na post ministra, tak věděl nejen o gigantickém rozsahu konfliktu zájmů, ale i o tom, že ten návrh je v rozporu s tehdy platným lustračním zákonem, z něhož tak učinil svým rozhodnutím mastný papír od sekané. Jakou hodnotu má v tomto světle krásný nový lex Babiš?
Po třech letech vládnutí je zřejmé, že zhruba čtvrtině voličů toto jednání majitele Agrofertu a ministerstva financí nevadí a zřejmě ani do budoucna vadit nebude. Schválený zákon budou tito lidé považovat za zlovolný pokus zkorumpovaných partají dostat toho jediného, „ktorý tu nekradne“, z politiky, protože je ohrožuje tím, že chce zavést pořádek a řídit stát jako firmu. Těch voličů je na první pohled příliš na to, aby bylo možné se s jejich zástupci ve sněmovně nebavit a postavit je do izolace, v níž jsou už přes čtvrtstoletí komunisté. Demokratické partaje tak musejí především zapracovat samy na sobě. Bohužel to platí především pro pravicovou opozici, která se zat ím tváří, jako by už o své voliče zběhlé k politické divizi Agrofertu vůbec nestála. Politická neschopnost opozice je v tomto ohledu tristní a do sněmovních voleb zbývá pouhý rok.
To samozřejmě neznamená, že by existující střety zájmů ministra financí nebylo možné nějak legislativně řešit. Například už dávno padaly návrhy převést výkon akcionářských práv v podnicích obchodujících s Agrofertem z ministerstva financí na jiný úřad, kde ten konflikt prostě nebude existovat. Také lze řešit neúnosnou situaci s podporou biopaliv první generace. Není nic snazšího než v nějaké rozumně krátké době tuto podporu řepkové sněti českého zemědělství zlikvidovat.
Podobných případů, kdy lze zbavit Babiše údajně nezneužívané příležitosti, která dělá zloděje, existuje mnoho.
Jenže pak, na rozdíl od lex Babiš, vždy velmi reálně hrozilo, že Agrofert rozbije vládní koalici, takže vše bylo smeteno hezky česky pod koberec. Přitom právě v takových střetech by se velmi zřetelně ukázalo, „kto tu chce kradnúť“. A došlo by to možná i významné části z té výše zmíněné čtvrtiny voličů. Nehledě na reálně existující zájem daňových poplatníků.


description: Země, které omezují migraci, se střílejí do vlastní nohy.

title: Komentář: Trumpovi nečekaní stoupenci

maintext:
Jak je dobře známo, Donald Trump nemá Hispánce příliš v lásce a nejraději by hranice s Mexikem obehnal velkou zdí. Není proto překvapivé, že ho Latinoameričané také nemají rádi. Přesto mnozí z těch, kteří Donalda Trumpa nesnášejí, sdílejí jeho vášeň pro omezování migrace.
Málokdy se v politice stává, že něco tak prospěšného jako migrace má tak špatnou pověst. Obětní beránci za všemožné problémy společnosti tu samozřejmě vždy byli a budou. Přesto je tato nevraživost k migraci až zarážející, obzvláště když existuje tolik důkazů o jejích výhodách.
Ty nejnovější přinesl výzkum Billa a Sari Kerrových. Přestože migranti tvoří pouhých 13 procent populace Spojených států, mezi podnikateli jsou zastoupeni 26 procenty. Třicet šest procent nových amerických firem má alespoň jednoho přistěhovalce na jedné z nejvyšších pozic. Úspěch migrantů ale není jen americkým úkazem. Třeba v Chile je u nich ve srovnání se starousedlíky čtyřikrát pravděpodobnější, že se dají na podnikání.
A co na migraci říká český prezident. Čtěte o tom:
Migrace, brexit a ABBA. Zeman zpíval Guardianu
V aktuálním výzkumu Juana Josého Obacha se nalezly další důkazy o výhodách migrace. Panamští občané v oblastech s větším množstvím cizinců průměrně vydělávají více peněz než ti v oblastech s menším počtem cizinců. Podle jiných studií zase imigranti předávají svým novým domovinám své know-how.
Chilský problém
Mnoho rozvojových zemí přitom má mnohem přísnější imigrační politiku než Spojené státy. Stačí se podívat na jednu z nejbohatších a nejúspěšnějších zemí Jižní Ameriky - Chile. Přestože se tato země ráda porovnává s Austrálií či Kanadou, dobře spravovanými zeměmi, které jsou také bohaté na suroviny, její nynější situace není záviděníhodná. Nedohání bohaté země a má problémy s diverzifikací ekonomiky. Svůj - možná důležitý - podíl na tom má také migrace. Zatímco v Chile tvoří přistěhovalci pouhá dvě procenta populace, v Austrálii to je 27 procent a v Kanadě 20 procent.
„Nedostatek“ imigrantů v Chile tak může vysvětlit neúspěchy země, co se týče inovací, podnikání a diverzifikace.
Malá vlna Korejců jí přitom pomohla obnovit textilní průmysl. Na druhé straně by mohlo být i mnohem hůř. Vezměte si třeba Kolumbii - 0,3 procenta celkové populace jsou migranti a na každého z nich naopak připadá 15 Kolumbijců v cizině.
Venezuelská tragédie
Otázkou ale zůstává, zda jsou nízké počty migrantů v Chile a Kolumbii výsledkem přísné imigrační politiky či pouze nedostatku zájmu. Odpověď na ni se nachází v jiné latinskoamerické tragédii, a to sice obřím exodu Venezuelanů kvůli katastrofálnímu ekonomickému a sociálnímu zhroucení země.
Její obyvatelé, včetně těch nejschopnějších, chtějí pryč. Člověk by si myslel, že úředníci v Chile a Kolumbii budou mít jiné starosti, než jak omezit migraci, ale opak je pravdou. Do obou zemí se dostalo mnohonásobně méně Venezuelanů než do Kanady, Kostariky, Panamy, Spojených států či Španělska.
Postoj k migraci politicky škodí Merkelové. Přečtěte si:
Merkelová „doma“ prohrála. Úspěch slaví kritici migrace
Například Kolumbie zrušila Venezuelanům přístup k vízům. Prý že Venezuela nedává stejnou možnost Kolumbijcům. Toto rozhodnutí není pouze amorální, je také nelogické, protože stojí na chybné domněnce jakési vzájemné „výměny“ občanů z obou zemí.
Naprosto opomíjí přísun nových podnikatelů a dalších schopných jedinců, kteří se do Kolumbie přestěhují. Ostatně, kdo by se zrovna v této době chtěl přemístit do Venezuely? Nikdo! Toto rozhodnutí je nesmysl Trumpova formátu.
Jak poučit beránky
Nelogická imigrační politika ale není výhradně jihoamerickým fenoménem. Kupříkladu Jižní Afrika by získala mnoho schopných lidí, kdyby pootevřela hranice. Opak se ale stal pravdou.
Trumpova imigrační politika tak nepříjemně připomíná postoje zemí, které on sám nemá rád a které mu oplácejí stejnou mincí. Pokud by ji ve Spojených státech prosadil, musel by si pravděpodobně hledat nové obětní beránky. Ti současní by se měli naučit mít ke své imigrační politice stejný odpor, jaký podle všeho cítí vůči Trumpovi. •
Autor je bývalý venezuelský ministr plánování a profesor ekonomického rozvoje na Harvardu
O migraci dále čtěte:
Musíme lépe bránit evropské hranice, vyzvala Merkelová
Merkelová: Migraci zvládáme
Do Evropy přišlo příliš mnoho mužů. Hrozí jim izolace?
Merkelová: V migrační krizi jsme udělali chyby


description: Státní dluh během pololetí stoupl o 18 miliard korun na 1,691 bilionu korun. Údaje z poloviny července potvrdilo ministerstvo financí.

title: Státní dluh stoupl o 18 miliard, potvrdilo ministerstvo financí


description: Členské země Evropské unie se dnes dohodly na právním rámci, podle kterého bude moci EU zmrazit majetek a zakázat vstup osobám podporujícím teroristické organizace Islámský stát či Al-Káida. Dosud se podobné sankce mohly týkat jen lidí a právnických entit, které jsou na seznamech OSN, či musela každá členská země EU rozhodovat samostatně. Omezení budou platit také pro občany členských zemí, kteří od Islámského státu nebo Al-Káidy získali výcvik jako takzvaní zahraniční bojovníci.

title: Evropa se dohodla na trestání podpory terorismu


description: Soukromá společnost SpaceX vyvíjí obří raketu a vesmírnou loď k přepravě velkého množství lidí a nákladu na Mars s konečným cílem rudou planetu kolonizovat. Na 67. Mezinárodním astronautickém kongresu, který se koná v mexické Guadalajaře, to oznámil majitel společnosti Elon Musk.

title: SpaceX vyvíjí obří vesmírnou raketu pro kolonizaci Marsu

maintext:
Zamýšlený Meziplanetární dopravní systém (Interplanetary Transport System, ITS) - tvořený mocným vícenásobně použitelným stupněm nosné rakety a vesmírnou lodí - by měl být schopný přepravit na sousední planetu Země najednou 100 lidí včetně potřebného nákladu. Nové výkonné motory podle Muskovy vize umožní meziplanetárnímu plavidlu cestu urazit místo dosavadních šesti až devíti měsíců za něco málo přes tři měsíce.
Nosná raketa systému ITS - vybavená 42 motory Raptor, jejichž prototyp nedávno prošel úspěšnou zkouškou - nejprve dopraví na oběžnou dráhu vesmírnou loď a poté se vrátí na Zem. Následně znovu několikrát odstartuje s nákladním modulem, který čekající loď zásobí palivem potřebným pro cestu na Mars a zpět.
SpaceX má v úmyslu létat na Mars každých 26 měsíců, tedy vždy v době jeho nejpříhodnějšího postavení vůči Zemi. Musk sdělil, že by první lidskou posádku rád vyslal už v roce 2024, ale přiznal, že jde o optimistický časový rozvrh.
Muskovým přáním je přispět ke kolonizaci Marsu a k dosažení tohoto cíle se nezamýšlí jen nad samotnou přepravou. Je si vědom vysokých nákladů - v současné době by podle jeho propočtů cesta jedné osoby stála kolem deseti miliard dolarů (přes 240 miliard korun). S takovou cenou by se nepochybně příliš zájemců o osídlování další planety Sluneční soustavy nepřihlásilo. Ale s plně funkčním ITS by se cena „letenky“ prý mohla dostat přibližně na 200.000 dolarů. Ke snížení nákladů podle Muska přispějí nové, lehčí materiály, znovu použitelné technologie a výkonnější motory.
Čtěte další zajímavosti ze světa technologií budoucnosti:


description:
Takže on se ten brexit vlastně Britům neprodraží?
Jedna z nejošemetnějších věcí, kterých se může ekonom dopustit, je předvídat budoucnost, zejména když nemá moc velkou oporu v předchozí praxi. Nemusíte být eurohujer, abyste dospěl k závěru, že brexit - pokud bude doveden do důsledků - dopadne z hlediska výsledného salda jako hra se záporným součtem.

title: Utrpení kvůli nesprávné ženě

maintext:
A to jak pro Velkou Británii, která ani nebude muset být tak velká, tak i pro Evropskou unii, pro niž to také může znamenat začátek jejího konce. Snaha odradit případné následovníky Británie před pokušením exemplárně tvrdým „principiálním postojem“ je svého druhu „nukleární opcí“, vůbec nejhorší strategií, jíž je lepší se vyhnout předem, zejména když tušíte, že se neobejde bez sebezničujících vedlejších následků.
Pro Česko je fakticky důležitá jediná věc, a to udržet Británii co nejblíže k Evropě, ostatně bylo by smutné ocitnout se v roli hrdiny z Proustova Hledání ztraceného času, který se sám sebe ptá, kolik utrpení prožil kvůli ženě, jež „vlastně ani není můj typ“. Navíc ani z ekonomického hlediska není asymetrie v britský neprospěch tak jednoznačná, klidně si můžeme zkusit hru na „ďáblova advokáta“.
Staleté know-how
Ekonomiky se v otevřeném prostředí soustřeďují na ty druhy zboží a služeb, v j e -jichž produkci jsou lepší než ty ostatní, takže Británie orientovaná na profesionální a finanční služby zjevně profitovala z jednotného trhu v EU. Jenže finančnictví, právní a další profesionální služby, jež zlepšují tamní obchodní bilanci, nejsou něco, co lze shora nadělit a vzápětí v případě neposlušnosti zase odejmout. Ekosystém, který obklopuje vývoz kapitálu, velké mezinárodní akvizice nebo strukturování složitých investičních celků na bázi „project finance“, se vytvořil pouze na pár místech planety, kde nabídka kopírovala poptávku po těchto službách.
Proč Němci, kteří excelují v řadě oborů, tak výrazně nezvládli výlet do investičního bankovnictví? Proč se to nepovedlo ani tamějším gigantům typu Deutsche Bank, natož pak zemskými vládami ovládaným landesbankám? Proč se komplikované smlouvy ve velkém byznysu, kde jde o miliardy a desítky miliard dolarů, tak často dělají podle anglického práva?
Protože je to výsledek stovky let akumulovaného a vysoce specializovaného know-how londýnské City, stejně tak jako je staletá kompetence Francouzů a Italů v návrhářství a výrobě luxusního zboží. Když bude chtít někdo navrhnout opravdu krásné auto, půjde za karosáři do severní Itálie, podobně jako si necháte parfém namíchat v Paříži, kde to zkrátka umějí.
Slušná ptákovina
Jenže vyvodit z toho jako Daniel Gros, že úspěch globalizovaného Londýna, hlasujícího s vysokou majoritou pro setrvání, vedl k majetkové nerovnosti a skrze ni paradoxně přiměl „lidi z provincií“, aby najust hlasovali jinak, to je myšlenková konstrukce, kterou není možné přijmout. Jeden by řekl, že je to ptákovina. Podívejme se na čísla.
Mzdové náklady včetně sociálních jsou v přepočtu na odpracovanou hodinu v britském zpracovatelském průmyslu podle německých statistik za rok 2014 s 22 eury mnohem blíž k postkomunistickému Slovinsku (s 15 eury) než k Německu s 37 eury, britské mzdové náklady jsou v tomto sektoru v EU28 mírně podprůměrné.
Británie měla ještě před loňskou migrační vlnou skoro stejný podíl cizinců na celkovém počtu obyvatel jako Německo a nižší než Švédsko, přičemž to mělo ve zpracovatelském průmyslu skoro dvojnásobné mzdy. Irsko mělo relativně víc cizinců (asi 16 procent oproti britským 13 procentům) i vyšší pracovní náklady (31 eur).
Vysoce specializovaný a dobře platící sektor profesionálních a finančních služeb není ani zlatá žíla, ani nejbohatší ropný vrt: to, že máte kladnou bilanci ve službách, se musí odpracovat. Nejsem politolog, abych se pouštěl do úvah, co za tím stojí, ale vyvodit z těchto čísel, že londýnská City se svými vysokými příjmy pro maximálně pár set tisíc lidí rozvrátila prostřednictvím příjmové nerovnosti a imigrace vnitřní politickou kohezi Británie, to tahle jednoduše nejde.
Montovny jako výzva
Mnohem lepší otázka je, co s tím udělá brexit dlouhodobě. Představa, že uzavřete super liberální obchodní dohody s tím „dynamickým zbytkem světa“, které nebudou „ujařmeny“ Bruselem, vám z hlediska růstu příliš nepomůže ani ve službách, ani ve zpracovatelském průmyslu. Když oslabíte libru, zlevníte pracovní náklady někam k úrovni Slovinska aještě více se vzdálíte od Německa, nastane snad v Británii období průmyslové renesance?
Kurz měny je důležitým parametrem pro obory, kde se konkuruje cenou včetně ceny pracovní síly. Jenže Británie nemá problém se zaměstnaností, ale s přidanou hodnotou na pracovníka. Z hlediska produktivity ve zpracovatelském průmyslu někdejší „továrna světa“ ve srovnání s Amerikou a Německem zaostávala v podstatě už před první světovou válkou, tedy zhruba o dvě generace dřív, než se stala členem EU. V zásadě by nám měla být Británie sympatická už proto, že s ní sdílíme v tomhle ohledu v zásadě stejný problém, který kurzem měny opravdu nejde vyléčit. Máme obdobné schisma jako Anglie s Londýnem a dosti podobná rizika včetně politického rozpolcení a nerovnoměrného ekonomického vývoje.
Pokud se chceme v naší zemi věnovat průmyslu, pak je výzva vysoká: Co všechno musíme udělat pro to, aby Česko bylo tou destinací, kde neumístíte jenom montovny, ale také střediska designu a technického rozvoje? Jak získáme tu kompetenci, kterou Anglie ztratila a Češi ji ve srovnatelném měřítku (poctivě vzato) nikdy neměli? Jestliže se chcete soustředit na služby, pak je to taky „challenge“. Že z Prahy nevzniklo ani regionální finanční centrum, nějaký drobný ekvivalent City, to bych nám tak nevyčítal (podívejte se, co tahle ambice udělala s vídeňskými bankami). Ale když i to triviální nekradení v taxících za nás řeší Uber?
Británie je možná příběh o tom, jak nestačí zvládnout jedno a benigně ignorovat to druhé. My bychom se neměli utvrzovat vtom, jak nezvládneme obojí. #
Británie nemá problém se zaměstnaností, ale s přidanou hodnotou na pracovníka.
Vysoce specializovaný a dobře platící sektor profesionálních a finančních služeb není ani zlatá žíla, ani nejbohatší ropný vrt. Hodinové pracovní náklady ve vybraných zemích EU (včetně pojistného; 2015)
Britské hodinové pracovní náklady jsou blíž k Slovinsku než k Německu, natož pak ke Švédsku. K průmyslové renesanci to však nestačí.
O autorovi| Miroslav Zámečník, zamecnik@mf.cz


description: Začátkem října vyprší lhůta pro podávání nabídek v j i ž třetím tendru na dodavatele registračních značek a zdá se dosti pravděpodobné, že ani tentokrát ministerstvo dopravy nebude úspěšné, protože v zadání soutěže jsou nejasnosti a nepřesnosti, které neúspěšným uchazečům umožní zpochybnit její výsledek. Navíc ministr dopravy Dan Ťok dosavadního dodavatele veřejně a dopředu z tendru diskvalifikoval.

title: Značka neschopnosti Příběh výroby „espézetek" je dokladem toho, jak z veřejné správy mizí kompetentnost

maintext:
Koncem července podle ČTK prohlásil, že „cílem nové soutěže jsou další úspory a také ukončení dlouholeté smlouvy se současným dodavatelem registračních značek, za kterou bylo ministerstvo kritizováno“.
Takové zdůvodnění vypsání tendru se asi Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže nebude moc líbit.
Zmatek nad zmatek
Dosavadní dodavatel, společnost Hicon, vyrábí espézetky pro stát už přes dvacet let. Kdysi ji vybralo ministerstvo vnitra, které v té době za tuto agendu odpovídalo. Na firmu se snášela kritika týkající se vysokých cen účtovaných státu, Hicon se hájil tím, že cena je do značné míry předurčena používaným materiálem, který si kdysi vybralo ministerstvo vnitra. Když se o značky začalo starat ministerstvo dopravy, kontrakt pokračoval, ale za nové vlády přišly snahy do dávky zlevnit.
Hicon na to částečně přistoupil, přesto stát v roce 2014 vyhlásil tendr na nového dodavatele. V tom ovšem opět zvítězil Hicon s téměř poloviční cenou oproti dosavadním poměrům. Druhé bylo Eltodo a třetí dominantní světový producent, německá firma Utsch. A zde se poprvé projevila úřednická neschopnost. Tendr byl zrušen z formálních důvodů, nicméně ve skutečnosti se tak podle zdrojů týdeníku Euro stalo proto, že registrační značky vyrobené podle zadání z tendru byly nečitelné. Takže první nedostatečná za neschopnost pro úřad na pražském Těšnově. Druhý tendr se konal loni. A opět byl zrušen - pro nevyhovující podmínky vypsané úřadem. Problém byl v tom, že ministerstvo chtělo být výhradním odběratelem nového dodavatele.
A tím také začíná problém tendru třetího.
Podle výrobního ředitele Hiconu Radana Simona se pro zjišťování padělaných espézetek používá utajovaná informace, která spolehlivě odhalí nepravou registrační značku a jejíž aplikace je uvedená v platném nařízení vlády z roku 2005. Do stejné kategorie zabezpečení patří také například řidičské průkazy. Avšak oproti minulosti ministerstvo dopravy v současném tendru na registrační značky tuto spolehlivou a poměrně levnou metodu ochrany proti padělání zcela vypustilo.
Místo toho má být na značce nalepen autodestruktivní hologram s nějakým textem, který není specifikován ani co do obsahu, ani umístění. Není jasné, jakým způsobem se hologram má ověřovat.
Fakticky tak poznávací značku nezvládne účinně chránit proti kopírování. Navíc je nepoměrně dražší než dosud používané ochranné prvky. A aby toho nebylo málo, tak se v požadovaných rozměrech nevejde na některé menší SPZ, kde bude muset být nalepen přes část plastického reliéfu, což automaticky výrazně zhorší jeho přilnavost k povrchu (stát přitom požaduje pětiletou záruku trvanlivosti) a vyžádá si jeho ruční nalepování.
A teď globálně
Dalším vážným problémem je skutečnost, že v dokumentaci není zadán termín, kdy má dodavatel dodat první značky. Zadavatel, ministerstvo dopravy, tvrdí, že to má být nejdříve po devadesáti dnech od uzavření smlouvy. Jak ale tvrdí Simon, kromě jejich firmy není v Česku nikdo, kdo disponuje potřebnou technologií, a opatřit si ji a zprovoznit do tří měsíců je zcela nereálné, pokud někdo konkrétní dopředu neví, že tendr vyhraje.
V současné době existuje ve světě v podstatě jenom jeden dodavatel, společnost Utsch Tonnjes Interantional AG, který dodává jak technologie, tak polotovary i hotové značky a kromě několika menších zemí zcela ovládá evropský trh.
Tento celosvětový gigant vznikl spojením dvou dominantních německých výrobců, a to už zmíněné firmy Utsch a firmy Tonnjes Europe. Jejich fúze již přilákala pozornost evropského antimonopolního úřadu, který s nimi zahájil řízení, jehož výsledkem by mělo být opětovné rozpojení těchto firem. Jakýkoli lokální dodavatel se s tímto evropským gigantem bude muset nevyhnutelně spojit. Dosavadní monopol malého českého Hiconu, který vzešel ze zákonné soutěže, tak bude pravděpodobně nahrazen silným monopolem globálním. Tedy pokud zmíněný tendr projde. Že lze čekat odvolávání a soudní spory, je dopředu jasné. •
Dalším vážným problémem je skutečnost, že v dokumentaci není zadán termín, kdy má dodavatel dodat první značky.


description: Krádeží více než půlmiliardy korun z bezpečnostní agentury G4S, kterou před lety provedl její zaměstnanec František Procházka, se zřejmě inspiroval pracovník jiné agentury Loomis. Podle zdrojů týdeníku Euro před časem z takzvané počítárny Loomisu zmizelo zhruba 4,5 milionu korun. „Na krádež se přišlo při předání hotovosti majiteli, Unicredit Bank,“ sdělil týdeníku Euro pod příslibem anonymity zdroj z bezpečnostní komunity.

title: Policie vyšetřuje krádež milionů v bezpečnostní agentuře Loomis

maintext: Procházka, který byl zaměstnancem společnosti, podle žalobkyně otevřel v počítárně G4S na pražském Žižkově speciální kontejnery a z nich přeložil peníze do připravených tašek. Tašky pak naložil do jiného, žlutého kontejneru a vložil do klece na kolečkách. Pomocí vysokozdvižného vozíku naložil kontejner do svojí přistavené dodávky. Bílý Volkswagen Transporter Procházka polepil znaky bezpečnostní agentury. S dodávkou pak odjel podle policie jeho komplic Milan Čermák, Procházka pak zůstal v práci a odešel až po skončení pracovní doby. Krátce na to zmizel a policie po něm dodnes pátrá. V jednu dobu se spekulovalo o tom, že by mohl pobývat v Americe, zatknout se ho však specializovanému policejnímu oddělení, zaměřenému na lidi, utíkající před zákonem, nepodařilo.


description: Z východní části syrského města Halab (Aleppo) byly včera večer ohlášeny nálety a bombardování, necelé dvě hodiny poté, co syrská armáda oznámila konec týdenního příměří. Podle organizace syrských ochránců lidských práv (SOHR) při náletech na Halab a okolí zahynulo nejméně 32 lidí. Podle OSN byly u města při náletu zasaženy kamiony s humanitární pomocí.

title: Příměří v Sýrii je u konce. U Aleppa byl zasažen humanitární konvoj


description: Pár dopravních bonbónků má aktuálně v tuzemsku stejný problém. Právně je jejich fungování tak diletantsky vyřešené, že je mohou soudy nebo úřady mávnutím ruky zastavit. A ti, kteří Pražský okruh, tunel Blanka a mýto do těchto končin zavedli, jen doufají, že nepřijde průšvih.

title: Příliš velký, aby padl

maintext:
Případ první – Pražský okruh. Řidiči si toho v praxi nevšimnou, ale nejvytíženější dálnice v zemi – část okruhu propojující plzeňskou a brněnskou dálnici, funguje ve zkušebním provozu. Funguje tak už šest let, od té doby, co Pavel Bém, Vít Bárta a Václav Klaus přestřihli pásku.
Každý, kdo si dokázal v dopravní branži udržet zdraví rozum, ví, že šest let je na zkušební provoz docela dlouho. Teď už to nahlas řekl i Nejvyšší správní soud, podle jehož rozhodnutí je zkušební provoz u silnic trvající déle než tři roky, neúměrně dlouhý.
V čem je kouzlo zkušebního provozu? Řidiči jsou spokojeni, protože po silnici se jezdí, politici si odškrtli slib voličům, ministerstvo vyúčtovalo dotace a hlavně – ve zkušebním provozu může stavba fungovat s nedostatky, jako jsou třeba protihlukové stěny, jak je to v případě Pražského okruhu. Ano, někdo by to měl řešit. Ale proč, když jsou téměř všichni spokojeni?
Nejvyšší správní soud tak zkomplikoval fungování hned několika staveb, přesněji řečeno zkomplikoval život těm, kteří by měli jejich problémy řešit. Tou další důležitou je tunel Blanka. I on funguje na zkoušku a podle všeho tak bude fungovat hodně hodně dlouho.
Čtěte o rozhodnutí soudu:
Ve stavebním povolení z roku 2006 se totiž píše, že Blanka nemůže být zkolaudována, dokud nebudou fungovat další části okruhu města, konkrétně dálnice Suchdol – Březiněves a Ruzyně - Suchdol. A to nebudou ještě nejméně deset let. Ve světle rozhodnutí soudu je teď pro odpůrce Blanky jednoduché zastavit její provoz, stejně tak jako je reální zastavení provozu na Pražském okruhu.
Důsledky by byly pro pražskou, potažmo celorepublikovou dopravu, tak fatální, že ti, kteří jsou za napadenou praxi zodpovědní (ředitelství silnic, magistrát), spoléhají, že žádný soud si tohle na triko nevezme.
A to je právě největší špatnost téhle taktiky. Brát si veřejnost jako rukojmí a doufat, že průšvih je příliš velký na to, aby ho někdo odstartoval. V bankovní rétorice se dlužníkům v téhle situaci říká „too big to fail“, tedy příliš velký na to, aby padl. Jenže soudy tu nejsou od toho, aby se takovými pravidly řídily nebo je tolerovaly.
To platí i u mýta. Když se na ministerstvu dopravy zeptáte, jaký mají náhradní plán, když soud nebo antimonopolní úřad shodí prazvláštní prodloužení smlouvy s Kapschem, řeknou vám, že žádný plán B nemají. Opravdu. Z jejich strany je to záměr. Podle lidí blízkých téhle kauze doufají v to, že kvůli smlouvě v hodnotě miliard zadané bez výběrového řízení padne přinejhorším pokuta, ale samotnou smlouvu antimonopolní úřad nezruší. Hrozilo by totiž, že by se po tuzemských dálnicích jezdilo zadarmo a to si prý na triko nikdo nevezme.
No uvidíme, který soudce prokáže odvahu jako první.
Přečtěte si další komentáře autora:


description: Budou vyšší úrovně oxidu uhličitého v budoucnu přispívat k růstu rostlin? Podle studie vědců ze Stanford University nikoli. Naopak vysoké teploty na planetě budou mít na rostliny negativní vliv.

title: Studie: CO2 není tak životodárný plyn, jak se říká


description: Polský miliardář Sebastian Kulczyk by se mohl zapojit do boje o aktivity pivovaru SABMiller ve střední a východní Evropě, mezi které patří i Plzeňský Prazdroj. Informoval o tom dnes polský deník Puls Biznesu, který se odvolává na nejmenované zdroje.

title: O Prazdroj se zajímá polský mogul Kulczyk


description: Z německého ekonomického zázraku neprofituje každý. Dětí žijících v chudobě v Německu přibylo.

title: V bohatém Německu žijí dva miliony chudých dětí

maintext:
Téměř 2 miliony německých dětí (13,2 procenta) žijí podle nedávné studie vydané Bertelsmannovou nadací v chudobě. Tedy v rodinách, které po dobu alespoň pěti let pobíraly sociální dávky, a spadají tak do místní definice chudoby nezletilých. Dokazují to údaje poskytnuté spolkovým úřadem práce a dlouholeté studie zaměřené na důsledky chudoby na děti a mladistvé.
Míra dětské chudoby se tak oproti roku 2011 o 0,4 procenta zvýšila. Podle prohlášení nadace studie ukazuje na „nedostatečnost německé sociální politiky v oblasti boje proti dětské chudobě“. Ta podle výzkumníků nebere na zřetel skutečné potřeby dítěte.
Závěry studie ukazují, že děti z chudých rodin mají obecně horší výživu a spolu s tím jsou i ohroženy vyšší mírou nemocnosti. V sociální sféře si pak často z finančních důvodů nemohou dovolit školní výlety, sportovní aktivity a kroužky.
Německo prý migraci zvládne. Přečtěte si:
Merkelová: Migraci zvládáme
Děti, které jsou z pohledu německých úřadů chudé, nemají ve valné většině vlastní pokoj, ani jiný prostor, kam by se mohly v případě potřeby uchýlit, či kde dělat domácí úkoly.
Dětská chudoba na vzestupu
Vliv v rámci Německa hraje i lokalita. Riziko dětské chudoby je mnohem nižší v bohatých regionech na jihu země než v severních hustěji zalidněných oblastech. Ve východním Německu pak do kategorie chudých dětí spadá každé páté dítě, v Berlíně každé třetí. V Bavorsku či Bádensku-Württembersku je to až každé desáté.
Dětská chudoba je podle serveru Euractiv v posledních letech v Evropě na vzestupu. Nejvíce viditelná je v nových členských zemích Evropské unie. V roce 2014 bylo v Evropě podle údajů Eurostatu chudobou a sociálním vyloučením ohroženo 28 procent dětí.
Materiální deprivace pak hrozila 11 procentům. Necelá polovina dětí ohrožených chudobou (48,3 procenta) žije v domácnosti s jedním rodičem, 32,5 procenta pak v nukleární rodině (rodina se dvěma dospělými členy) se dvěma či více sourozenci. K ohrožení chudobou dochází nejčastěji v regionech s vysokou nezaměstnaností.
O Německu a jeho politice čtěte dále:
Šok a masakr. Německá média komentují zemské volby
Žádný distanc. Berlín za rezolucí o arménské genocidě stojí
Merkelová: V migrační krizi jsme udělali chyby


description: Pokud se nic nestane a český stát nepodnikne zásadní reformní kroky, nebude se o nás v budoucnosti mít kdo postarat

title: Kdo se o nás postará

maintext:
Je to pět let, kdy jsem ve švýcarské Basileji dostal jako účastník národní konference otázku, zda mám dceru. Kladná odpověď znamenala, že se svého stáří a nedostatku péče mohu obávat o něco méně než kolegové, kteří na stejné konferenci nezdvihli ruku. A jsou to dva roky, kdy americká univerzita v Princetonu toto tvrzení prokázala průzkumem a kvantifikovala ho. Dcery věnují péči o své rodiče v průměru 12,3 hodiny měsíčně, zatímco synové 5,6 hodiny. Budoucí zajištění seniorů ale není (a ani nebude) možné postavit na počtu dcer v českých domácnostech.
Kolik bude českých seniorů
Na základě výsledků sčítání lidu, domů a bytů v roce 2011 bylo zjištěno, že na území České republiky žije 1 644 836 osob starších 65 let, což je 16 procent z celkového počtu obyvatel. Oproti sčítání vroce 2001, kdy činil podíl této části obyvatelstva 14 procent, jde o nárůst.
Prognóz o nárůstu počtu seniorů v ČR v příštích dekádách je několik a rozdíly mezi nimi nejsou zásadní. Jaká jsou tedy základní data? Okolo roku 2050 se oproti současnosti zdvojnásobí počet osob starších 65 let - tato prognóza zásadně ohrozí důchodový systém. Největší nárůsty se předpokládají u osob starších 85 let; osob většinou závislých na nějaké formě péče bude do roku 2065 sedmkrát víc, osoba starší 85 let bude každá desátá. I tato prognóza ohrozí systém dlouhodobé péče.
Ekonomické dopady
Existuje také několik analýz a prognóz, které odhadují ekonomické důsledky těchto demografických změn a pracují s nimi. Zaměřme se na tři důležité oblasti. Zatímco nyní připadají v Evropě na každého seniora čtyři ekonomicky aktivní, tedy pracující lidé, v roce 2050 to již nebudou ani dva.
Odhadnout výdaje na starobní důchody v příštích letech v závislosti na očekávaných změnách lze, byť záleží také na jejich valorizaci.
V současné době, a prakticky už několik posledních let, tvoří výdaje na důchody zhruba osm procent HDP. V roce 2050 ale mohou dosáhnout až 11 procent HDP.
Kdy přijde změna
V minulosti jsme byli svědky celé řady pokusů o reformy. V případě důchodů se tyto návrhy odehrály v několika odborných komisích, avšak konkrétní výstupy buď chyběly, nebo nebyla dostatečná politická vůle a síla. Co se týče dlouhodobé péče, mohli jsme v posledních letech zaznamenat také několik pokusů o vytvoření strategie a nového systému. Jednou mělo vedoucí úlohu ministerstvo zdravotnictví, podruhé ministerstvo práce a sociálních věcí, poté se role opět prostřídaly. Avšak opět bez konkrétního výsledku či změny. Tyto reformy však patří mezi politicky nepopulární.
Pokud se totiž nenajdou na území ČR v blízké době bohatá naleziště ropy, budou se muset zvýšené výdaje těchto reforem hradit z jiných zdrojů.
Jaké jsou možnosti
Pokud jde o zajištění dlouhodobé péče, jsou možné de facto jen dva modely financování. První je prostřednictvím pojištění dlouhodobé péče (model, který funguje od roku 1995 v Německu). Zde ale narazíme v místních reáliích na problém. Pomineme-li fakt, že zavedení jakéhokoli nového pojistného systému nebo subsystému je finančně náročné, narazíme také na skutečnost, že zvýšení například sociálního nebo zdravotního pojištění u zaměstnavatele bude logicky odmítáno s tím, že již nyní se ČR řadí mezi země s nejvyšší mírou těchto odvodů.
Bez zvýšení sazby by to ale nešlo, protože ani Fond veřejného zdravotního pojištění, ani Česká správa sociálního zabezpečení nedisponují přebytky, ze kterých by bylo možné dlouhodobou péči financovat.
Spíše naopak. Zbývá tedy možné zvýšení sazeb pojistného u zaměstnanců, což povede ke snížení jejich čistého příjmu, a tedy k nelibosti široké vrstvy obyvatelstva.
Druhou možností financování jsou daně, tedy mandatorní (příspěvek na péči) nebo nemandatorní (dotace poskytovatelům sociálních služeb) výdaje státního rozpočtu. Ty by se ale, s ohledem na uváděné demografické změny, musely zásadně zvyšovat. Další cestou je také větší finanční participace na zajištění dlouhodobé péče. Nabízí se možnost zavedení finanční spoluúčasti na zajištění dlouhodobé péče nejen z vlastních příjmů i ve zdravotnických lůžkových zařízeních, tedy zejména v LDN (kde je nyní oproti pobytovým sociálním službám poskytována zdarma), dále participace na finančním či nemovitém majetku, což je praxe známá v Rakousku, Německu či Švýcarsku. Další možností, také známou z několika evropských zemí, je aplikace jisté „vyživovací“ povinnosti dětí vůči rodičům, tedy částečný příspěvek na zajištění dlouhodobé péče, pokud zdroje příjemci této péče na její zajištění nestačí.
Domácí péče není vše spásné řešení
V souvislosti s řešením péče o seniory se často zmiňuje péče v domácím prostředí, ato jak ta neformální, poskytovaná rodinnými příslušníky, tak ta formální, zajišťovaná pečovatelskou službou a agenturami domácí péče. Ambulantní formy péče, a tedy i co nejdelší setrvání v domácím prostředí je nutné upřednostňovat a podporovat. I tato forma má ale své hranice, za kterými již nastupuje péče pobytová.
Jedním limitem je v případě nutnosti poskytování intenzivní a časově náročné péče finanční dostupnost. Pokud by měla být pečovatelka v domácnosti seniora například osm až deset hodin denně, pak to představuje měsíční náklad ve výši zhruba 20 tisíc korun, což i v případě přiznání příspěvku na péči v nejvyšším, tedy IV. stupni (13 200 korun) může být dlouhodobě zatěžující.
Druhým limitem je náročnost péče, a to zejména u osob ve vyšších stadiích demence či zcela upoutaných na lůžko. Zde je často potřeba 24hodinový dohled, péče je náročná fyzicky i psychicky, a pokud je zcela nebo i převážně zajišťována rodinnými příslušníky, pak je to na úkor kvality jejich života s rizikem fyzického poškození a psychických problémů. Z dostupných analýz také vyplývá, že měla-li by ještě pečující osoba opustit trh práce, jde o ekonomicky nejméně výhodnou variantu.
Fenomén demence a očekávaný až epidemiologický nárůst osob trpících demencí je další proměnná, kterou nelze ignorovat a na kterou je potřeba se dlouhodobě a systematicky připravovat. V České republice je zhruba 150 tisíc osob žijících s demencí, v roce 2050 jich bude více než dvakrát tolik. Péče o tyto osoby je náročná.
Inovativní přístupy
Více či méně známé jsou některé nové a inovativní přístupy k částečnému zajištění dlouhodobé péče. V Rakousku v minulosti legalizovali model, kdy z jiných států přijíždějí do domácnosti pečovatelky, které se ve dvou střídají v rámci dvoutýdenních turnusů. Domácnost jim zajišťuje ubytování, stravu, odměnu téměř tisíc eur, a to výměnou za 24hodinové zajištění péče.
Dalším modelem jsou tzv. služby osobám a domácnostem, které úspěšně fungují hlavně v Belgii a Francii. Nezaměstnané osoby nebo osoby s nižší kvalifikací poskytují služby (pomoc s chodem domácnosti či dohled nad seniory, dětmi) a stát každou hodinu těchto služeb dotuje.
V Německu je zajímavý model lokální měny, který jejím prostřednictvím podporuje reciproční poskytování služeb v dané komunitě. Jinými slovy: někdo zajistí seniorovi nákup, jde s ním na vycházku, senior na oplátku pomůže například s doučováním.
Ojedinělým, ale zajímavým je také projekt Zeitvorsorge ve švýcarském St. Gallenu. Tzv. mladší senioři, kteří sami ještě nevyžadují žádnou péči a jsou plní sil, poskytují péči (vycházka, doprovod, nákup, pomoc v domácnosti) starším seniorům, kteří tyto potřeby již mají. Každá hodina poskytnuté péče se sčítá, zaznamenává, a to do maximálního počtu 750 hodin. Až jednou budou oni sami péči potřebovat, mohou si vyčerpat „naspořené“ hodiny.
Skloňovány jsou také názvy nových technologií, které jdou velkými kroky dopředu.
Zatímco před pár lety existoval víceméně pouze tzv. emergency button - tlačítko pro případy nouze, dnes jde 0 zařízení s více funkcemi a možnostmi využití. Dnešní „nouzové tlačítko“ tak v sobě má GPS lokátor, lze skrze něj komunikovat s operátorem, pozná, že jsme upadli, monitoruje naše denní zvyky a rituály a v případě změny na ni upozorní, připomíná nám, kdy si vzít léky apod.
Běžnější jsou například i hodinky, které oznamují, že senior trpící demencí opouští domov pro seniory apod. Technologie mohou přinést zjednodušení a ulehčení, ale nikdy nenahradí základní prvek sociální služby - lidskou bytost.
Českou republiku, podobně jako ostatní evropské země, čeká celá řada výzev, které vyžadují politickou vizi, odvahu a odhodlanost. Čím dříve začneme tyto výzvy a budoucí změny řešit, tím menší budou krajní, radikální a možná 1 bolestivá řešení. #
Fenomén demence a očekávaný až epidemiologický nárůst osob trpících demencí je další proměnná, kterou nelze ignorovat.
O autorovi| Jiří Horecký, Autor je prezidentem Asociace poskytovatelů sociálních služeb ČR, prezidentem evropské asociace poskytovatelů dlouhodobé péče E. D. E. a členem Rady vlády pro seniory a stárnutí populace


description: Kvůli nízkým výkupním cenám mléka, vepřového masa i obilí klesnou letošní tržby českých zemědělců v porovnání s minulým rokem zhruba o deset miliard korun. Uvedl to předseda Zemědělského svazu České republiky Martin Pýcha. Jedinou důležitou komoditou, u níž se cena v Česku drží na evropské úrovni, je podle něj řepka.

title: Mínus 10 miliard. Ceny komodit poškozují české zemědělce

maintext:
„V Evropské unii je u řepky předpoklad nárůstu poptávky a cena by se ještě mohla zlepšit,“ uvedl Pýcha. Čeští zemědělci už jsou druhými největšími evropskými producenty řepky olejné. Předseda podotkl, že lidi někdy dráždí žlutá barva na polích. „Ale my musíme dělat to, co se nám ekonomicky vyplácí,“ řekl.
Horší situace je podle Pýchy u obilí. Urodilo se ho sice dost, ale má nižší kvalitu a jeho tuzemská cena je o pětinu nižší než ve světě. „Ono to souvisí s tou kvalitou, ale i s vysokými zásobami obilí z minulých úrod,“ řekl. Obilí je přitom pro zemědělce největším zdrojem příjmů. V součtu klesnou podle předpokladu svazu tržby za hlavní rostlinné produkty proti loňsku zhruba o tři miliardy korun.
Mléko na dně
Zemědělské družstvo Sedlejov na Jihlavsku před několika lety postavilo obilná sila. Žně podle předsedy Jindřicha Pospíchala dopadly dobře, hektarové výnosy označil za lepší průměr. „Ale obilí máme téměř všechno doma, protože v současné chvíli cena pšenice je na stejné úrovni, jako byla před 25 lety. Takže čekáme na cenu,“ uvedl. Družstvo má 1700 hektarů polí, chová také 465 krav a vykrmuje 1800 prasat. Na mléku tratí, u vepřového masa se cena poslední dobou zlepšila.
Tržby za všechny rozhodující zemědělské komodity v Česku se podle Pýchy letos dostanou pod úroveň 80 miliard korun a v dlouhodobém srovnání budou mírně podprůměrné. Na poklesu se větší měrou bude podílet živočišná výroba, u níž svaz očekává meziroční snížení tržeb o sedm miliard na méně než 40 miliard korun. „Což je pro živočišnou výrobu historicky nejnižší úroveň,“ uvedl Pýcha. Jde o příjmy za mléko, jatečný skot, prasata, drůbež a vejce.
Ztrátové je hlavně mléko. Oživování poptávky po mléčných výrobcích ve světě naznačuje, že by se jeho výkupní cena měla zlepšovat, ačkoli v Česku podle Pýchy zatím neroste. Výkupní cena vepřového masa už stoupla, ale v průměru výrobní náklady chovatelů stále nepokrývá, uvedl.
Čtěte také:


description: Karvinský primátor si vyložil heslo Region soudržnosti Moravskoslezsko po svém

title: Dotací sobě

maintext:
Hra na náhodu bývá v propojení politiky a byznysu vždycky trochu průhledná.
Třeba ta následující: Karvinský primátor Tomáš Hanzel (ČSSD) sedí v dozorčí radě soukromé autobusové firmy s veřejně nedohledatelným vlastníkem. Holding, jehož je dopravce součástí, dostal 98 milionů na dotacích z EU přes krajský regionální operační program. A v jeho výboru - ano, hádáte správně - tehdy seděl karvinský primátor Tomáš Hanzel.
Autobusy, elektrárny, Baník
Historka ze severní Moravy patrně nemá trestněprávní rámec. Je to ale typický a dosud nepublikovaný důkaz toho, jak tekly evropské peníze v regionech a jak funguje napojení byznysu a politiky v místech, kam není tolik vidět.
Pro pochopení celého příběhu je třeba podívat se na Hanzelovo místo v dozorčí radě ČSAD Karviná. Nejde tu o veřejného dopravce, ale čistě soukromou akciovou společnost, která funguje v těžko přehledném holdingu vzájemně propojených firem. Patří do nich ČSAD Havířov, ČSAD Frýdek-Místek, Bus Management, FVE 6 provozující fotovoltaickou elektrárnu a další společnosti. Na vrcholu struktury stojí firma Cidem Hranice, ale ani u ní struktura nekončí. Ovládá ji akciová firma Dopravní a stavební holding s anonymními akciemi na majitele. Její struktura se nedá vyčíst ani z výročních zpráv, protože je v obchodním rejstříku nezveřejňuje, čímž mimochodem porušuje zákon.
Ani sám Tomáš Hanzel si není přesně jistý tím, kdo je koncovým vlastníkem firmy, v níž figuruje. „Z veřejných zdrojů to nevím, ale dle mých informací to je Václav Brabec“ říká karvinský primátor. Brabcovo jméno se v orgánech Dopravního a stavebního holdingu nevyskytuje, opakuje se ale v ovládaných firmách. Jeho jméno mimochodem není v regionu neznámé. Je to nový majitel fotbalového Baníku Ostrava a podle místních úspěšný a celkem nenápadný miliardář.
O to zvláštnější je, že spletenec jeho firem uspěl v žádostech o evropské dotace.
V letech 2011 až 2014 firmy z holdingu ČSAD získaly od krajského regionálního operačního programu v pěti projektech celkem 98 milionů. „ROP za celé plánovací období podpořil dle jasně daných kritérií desítky projektů v dopravě, dotace šly dopravním podnikům isoukromým dopravcům, kteří poskytují služby veřejnosti“ vysvětluje Hanzel, toho času člen Výboru Regionální rady regionu, tedy orgánu, který měl zásadní vliv na to, do kterých oblastí nebo projektů peníze potečou.
Sám karvinský primátor se podle vyjádření pro týdeník Euro necítí být ve střetu zájmů. Úplně jednoznačné to ale není. „Tohle byla velká slabina regionálních operačních programů. Účetně může všechno sedět, ale nikdo už nesledoval, jaké mohly existovat motivy k tomu určit okruhy, kam peníze půjdou.
Vlastně tady došlo ktomu, že soukromá firma dostala skoro sto milionů na něco, co by stejně musela udělat, ale za své“ popisuje Jiří Skuhrovec z Ekonomického think tanku EconLab, který sleduje veřejné finance.
Aby byl příběh eurodotací pro neprůhledný holding kompletní, je důležité podívat se na finanční dary, které plynuly pro Hanzelovu ČSSD. V letech 2011 až 2014, tedy v době přiklepnutí peněz, přispěl karvinský primátor na stranický účet 79 tisíc korun. Údajně nic divného. „Ztitulu svých veřejných funkcí straně odevzdávám pravidelně příslušná procenta dle přesně daných pravidel. S dotacemi to nesouvisí,“ říká primátor. Straně prý odvedl podle těchto pravidel více peněz, z výročních zpráv ČSSD to ale není znát. „Analyzovali jsme to, máme data řadu let zpátky. Pokud šlo o členské příspěvky do padesáti tisíc, nemusí to být veřejně dostupné. Pokud šlo ale o dary, věděli bychom o tom,“ říká Jiří Skuhrovec.
Půl zákon
Severomoravská epizoda souvisí s daleko větším tématem, a tím je financování politických stran. Vnést pravidla do pralesa měl zákon, který v upravené podobě poslali nyní senátoři ke schválení zpátky do sněmovny. Nicméně ani poslední verze návrhu zákona není ideální.
Oč jde? Na stranické finance má dohlížet pětičlenný úřad, nicméně jeho šéfem může být klidně aktivní politik. Ve sněmovně se už podle zákulisních informací hlásí kandidáti. Nezávislost úřadu může být tedy už od počátku sporná. A i kdyby byl nový předseda přísný, musí se pohybovat v těsných mantinelech nového zákona.
Problémem jsou zejména tristně malé pokuty, které za jeho porušení hrozí.
Pokud například strany budou obcházet milionový volební limit nebo budou ignorovat povinnost označit veškerou předvolební inzerci, hrozí j im sto tisíc pokuty. Pro milionové nebo neomezené rozpočty stran a hnutí je to směšná částka.
Předloha sice nově stanovuje, aby strany sjednotily účty (není výjimkou, že regionální organizace mají své vlastní) a vedly je transparentně, z transparentního účetnictví jsou ale vyjmuty provozní výdaje stran. Hrozí tak, že za provoz bude cíleně označena i spousta výdajů na volební kampaně.
Dohled nad stranickými financemi se také vyhne stranickým firmám. Přitom v roce 2009 se například ukázalo, že poslanec KSČM Jiří Dolejš nabízel figurantovi prohnat peníze za změny v loterijním zákoně přes společnost Futura a inzerci v Haló novinách. Své firmy mají i další strany - ČSSD například společnost Cíl. Také limity na volební kampaně, které nový zákon zavádí, neplatí pro stranické instituty. Skrytě tak mohou pořádáním akcí nebo debat podporovat svou mateřskou stranu bez ohledu na rozpočet.
Označovat ale zákon šmahem za špatný by bylo chybou. Oproti současnému stavu, kdy do financování stran není téměř vidět, přičemž tvoří a ovlivňují zákony, je nový zákon posunem. Limit pro volby do sněmovny je například 90 milionů a pro volby v krajích mohou strany utratit souhrnně ještě o milion více. Nad financováním bdít nový úřad se sídlem v Brně, na jeho členech se bude muset shodnout sněmovna, prezident, Senát a prezident Nejvyššího kontrolního úřadu.
Senátoři chtějí, aby v zákoně byla zakotvena takzvaná registrace třetích osob. Znamená to, že každý, kdo bude chtít stranu veřejně podpořit, nebo konkurenty naopak zasáhnout negativní kampaní, bude se muset u úřadu registrovat. V minulosti se objevily například nepodepsané billboardy ODS minus, za kterými zřejmě stála ČSSD, nebo při prezidentských volbách novinová inzerce poškozující Karla Schwarzenberga, za níž nakonec dostal pokutu 850 tisíc od advokátní komory advokát Vladimír Zavadil. Zákon musí nyní schválit sněmovna a podepsat prezident. Pokud ho dolní komora přijme, bude platit už pro příští sněmovní volby v roce 2017.
I tak se dá ale očekávat, že část peněz půjde mimo oficiální rozpočty. Částka by ale mohla být nižší než dosud. Podle prvních výsledků studie Univerzity Hradec Králové a Metropolitní univerzity v Praze neprochází až polovina veškerých nákladů na volební kampaně oficiálním stranickým účetnictvím.
V Česku to znamená až 90 milionů korun při volbách do sněmovny.
Nejčastěji strany neuvádějí pronájem venkovního reklamního prostoru, práci dobrovolníků či pronájem sálů. Univerzity data získaly od volebních manažerů stran a zástupců PR sekce. •
100 tis. Kč je maximální pokuta, kterou politické strany dostanou, pokud budou ignorovat volební limity.
90 mil. Kč je maximum, které budou strany smět utratit za kampaň při sněmovních volbách.
180 mil. Kč jde mimo oficiální účetnictví stran při komunálních volbách. Při sněmovních je to 90 a při krajských 120 milionů. Je to typický a dosud nepublikovaný důkaz toho, jak byl nepřehledný tok evropských peněz v regionech a jak funguje napojení byznysu a politiky v místech, kde na něj není vidět.
O autorovi| Petr Weikert, weikert@mf.cz


description: Náměstek policejního prezidenta Zdeněk Laube v polovině září skončil ze zdravotních důvodů u policie. Dál by měl působit jako poradce ministra vnitra Milana Chovance (ČSSD) pro oblast bezpečnosti. Jeho nástupce vzejde z výběrového řízení, do funkce by měl nastoupit od 1. ledna 2017. Laubeho zatím ve funkci nahradí Milan Černek, který dosud byl ředitelem Útvaru speciálních činností.

title: Strůjce reformy policie Laube končí. Bude radit Chovancovi


description: Obavy kritiků ohledně toho, že školy nezvládnou kvůli návalu handicapovaných žáků inkluzi, byly neopodstatněné, alespoň tedy v Praze. Z bývalých praktických škol do takzvaných běžných základních škol přešlo na začátku září podle pražské radní pro oblast školství a evropské fondy Ireny Ropkové (ČSSD) 17 dětí.

title: Bez paniky. Do inkluze šlo v Praze 17 dětí


description: Agrofert neuspěl s dovoláním v dlouholetém sporu s polskou firmou PKN Orlen o 20 miliard korun. Firma ministra financí Andreje Babiše (ANO) se peněz domáhala jako odškodnění za údajné porušení dohod při privatizaci Unipetrolu.

title: Agrofert neuspěl s dovoláním, 20 miliard od PKN Orlen nedostane


description: Moskva i Damašek popřely, že by jejich letouny měly na svědomí pondělní útok na konvoj s humanitární pomocí u syrského Halabu. Podle opozičních aktivistů přitom za náletem stáli právě Rusové či Syřané. K útoku na kamiony s pomocí, které vyslala OSN a syrský Červený půlměsíc (SARC), došlo v pondělí večer. Podle Mezinárodního výboru Červeného kříže (MVČK) při něm zahynulo okolo 20 lidí.

title: U Aleppa byl zasažen humanitární konvoj. Rusko i Sýrie vinu popírají

maintext:
„Veškeré informace o pohybu konvoje měli k dispozici jen extremisté, kteří tyto oblasti kontrolují,“ uvedl mluvčí ruského ministerstva obrany Igor Konašenkov.
Mluvčí amerického ministerstva zahraničí John Kirby již v pondělí uvedl, že Washington je incidentem „pobouřen“ a celou záležitost chce řešit přímo s Ruskem. „Cíl tohoto konvoje byl znám syrskému režimu i Ruské federaci a přesto byli tito humanitární pracovníci zabiti, když se snažili pomoci syrskému lidu,“ uvedl Kirby.
„Situace v Sýrii je zdrojem velkých obav,“ uvedl dnes Peskov. „Bohužel musíme konstatovat…že našim americkým kolegům se nepodařilo oddělit teroristy od takzvané umírněné opozice,“ dodal bez bližších podrobností. Podle něj existuje jen malá naděje na obnovení příměří, které platilo sedm dní do nedělní půlnoci.
Další konvoje nedorazí
Červený kříž dnes odložil vyslání konvojů s humanitární pomocí do čtyř syrských měst. Hodlá přehodnotit bezpečnostní situaci v oblasti. Informoval o tom Robert Mardini, který má v MVČK na starosti Blízký východ a severní Afriku. Stejným způsobem na nálet reagovala i OSN, která rovněž oznámila odložení vyslání konvojů do Sýrie. Od syrské vlády přitom nedávno získala povolení, že pomoc může dovézt.
Podle mluvčího OSN Stéphanea Dujarrice bylo v pondělí zasaženo nejméně 18 z 31 kamionů, které vyslala OSN a syrský Červený půlměsíc (SARC). Při útoku zahynul jeden pracovník Červeného půlměsíce, dalšími oběťmi byli civilisté. Automobily vezly pomoc pro 78 tisíc lidí v těžko dostupné oblasti v provincii Halab. Jak oznámil MVČK ve svém prohlášení, konvoj byl zasažen ve chvíli, kdy z automobilů začala být vykládána pomoc. Většina dovezené pomoci tak byla zničena.
Útok se stal pouhý den poté, co vypršela platnost týdenního příměří dojednaného USA a Ruskem. Podle opozičních aktivistů mají úder na svědomí syrská či ruská letadla. SARC oznámil, že na protest proti náletu přerušuje na tři dny veškerou práci v provincii Halab. Při leteckém úderu bylo zasaženo i skladiště Červeného půlměsíce a mezi mrtvými je množství řidičů kamionů s pomocí.
„Je to velmi znepokojivé. Násilnosti a boje byly obnoveny na mnoha místech,“ uvedl Robert Mardini. „Něco jsme plánovali ve čtyřech městech, ale zatím jsme to odložili, abychom vyhodnotili bezpečnostní podmínky,“ dodal. Pomoc měla zamířit do povstalci obléhaných měst Fúa a Kafrája v provincii Idlib a do vládou blokovaných měst Madájá a Zabadání.
Porušení mezinárodního práva
Podle předsedy MVČK Petera Maurera byl pondělní útok jasným porušením mezinárodního práva. „Nemožnost ochránit humanitární pracovníky může mít vážný dopad na humanitární práci v zemi,“ dodal Maurer.
I OSN má nyní v plánu vyhodnocování bezpečnostní situace v Sýrii. „Byl to smutný den pro humanitární pracovníky po celém světě,“ uvedl o pondělním incidentu Jens Laerke z Úřadu pro koordinaci humanitárních záležitostí OSN (OCHA).
Rusko a USA domluvily příměří, které začalo platit minulé pondělí v 18:00 SELČ. Nepodařilo se při něm ale dostat humanitární dodávky do obléhaných míst, jak se původně předpokládalo.
Vedle útoku na humanitární konvoj ohlásila agentura AFP další intenzivní útoky na povstalecké části na východě Halabu, necelé dvě hodiny poté, co syrská armáda oznámila konec týdenního příměří. Agentura Reuters napsala, že útočilo buď ruské, nebo syrské letectvo. SOHR oznámila, že letadla podnikla od ukončení příměří více než 40 náletů na Halab a okolí. Při leteckých úderech podle ní zahynulo nejméně 32 lidí. Syrská vláda tvrdí, že se její armádě podařilo odrazit povstalecký útok jižně od Halabu.
Příměří mělo být původně prodlouženo. Čtěte:


description: Snad každá západní firma sní o tom, že prorazí na obrovském čínském trhu, o bohatých čínských partnerech a pohádkových příležitostech. Vždyť v lidnaté, centrálně řízené zemi stačí tak málo...

title: Komentář: Jak na Číňana?

maintext:
Ale ono to tak úplně není. Tahounem růstu čínské ekonomiky byl desetiletí hlavně export a příliv investic, nikoli domácí spotřeba, která je v řadě oblastí stále omezená a vyžaduje stimulaci. Vnitřní čínský trh navíc zůstává silně regulovaný, hlavně ve vztahu k zahraničním investorům. Vstup na něj je náročný investičně i administrativně.
Ani spolupráce čínských a západních společností nevede nutně k dlouhodobým úspěchům, vždyť obě strany jsou tak jiné. Už při stanovení podnikatelského záměru jsou cítit rozdíly v motivaci, ale ty se většinou ještě „ztratí v překladu“. Ale nastavení časových plánů a vlastních pracovních postupů, to zpravidla vždy obnaží koncepční rozpory. Počáteční euforie podnikatelského namlouvání a líbánek tak přejde v drsné probuzení.
Zdlouhavé rituály
V čínské kultuře je základním kritériem perspektivní spolupráce „opravdovost“ (čcheng-i). Bez opravdovosti v záměru a v přístupu ke spolupráci dojdou obě strany jen ke konfliktům a bolestným rozchodům. Problém je však v tom, že Češi a obecně Evropané čínskou koncepci „opravdovosti“ neznají ani se s ní vlastně neztotožňují. Na spolupráci se dívají z jiného, praktičtějšího úhlu. Namísto „nejasných deklarací opravdovosti“ vidí v popředí svých podnikatelských záměrů „efektivitu a praktičnost“ a je pro ně samozřejmostí, že dobrý partner plní své závazky a je loajální.
Co je to vlastně ta čínská „opravdovost spolupráce“? Čínský partner se ji snaží stvrdit sbližováním, stolováním s rituálními přípitky, vzájemnými návštěvami na nejvyšší úrovni. Spolupracující strany odhalují své skutečné zájmy a zvyklosti, vzájemně se otevřou a učí se spolu komunikovat.
K seznamování přirozeně patří i demonstrace vlastního bohatství, síly a dobrých vztahů se státními autoritami. Většina českých firem však takové rituály považuje za zdlouhavý čínský kolorit. Jeví se jim to vlastně málo věcné a dost zbytečné.
Stvrzování „opravdovosti“ v uchopení společného záměru je vedeno snahou o eliminaci rizik. Češi rizika naopak eliminují závazkovým právem a platebními nástroji. Smluvní ujednání, byť deklaratorní, se snaží dodržet, po jeho porušení jsou na místě sankce, rovné sankce pro každého, ať už pro blízkého partnera nebo pro vzácného hosta zdaleka.
Číňané naproti tomu připouštějí časté změny „objektivních“ podmínek a omlouvají to změnami státní ekonomické politiky a právních předpisů, které v podstatě vydávají za „vis maior“. Dříve přijaté závazky pak nemohou nebo nechtějí plnit a partnerovi to předloží k smírnému řešení jako „náš společný problém“. To je však na mezinárodní scéně, zvláště v prostředí veřejnoprávních subjektů a veřejných zakázek, nepřijatelné. Nejspíše proto narazilo mnoho velkých čínských podniků v zahraničí na vážné problémy.
Vidím firmu velikou
Evropané a zvláště Češi mívají nechuť k velikášským projevům, třeba k hlasitým a opakovaným slibům, že budeme nejlepší a největší na světě. Připadá jim to trochu trapné, zvláště když to hlásá firma s velmi průměrným produktem. Je jasné, že prvenství na světovém trhu je těžko dosažitelné, česká či evropská mentalita velí jít postupnými kroky. Nejprve mít nápad, zajistit jeho realizaci a financování, vytvořit inovativní produkt, to je evropská vize.
Čínská vize se však formuluje měřítkem: budeme největší v Číně a následně největší na světě. Velké cíle a měřítka vycházejí z obrovských rozsahů čínské produkce a prodeje. Velké měřítko je vizí a cílem i proto, že strategičtí šéfové čínských firem jsou více lobbisty či PR manažery než experty ve svém oboru. Prioritou jsou pro ně vztahy se státními úředníky, což vychází z charakteru čínské ekonomiky, která je citelně regulovaná a se silným podílem státu. Mnoho manažerů se stále cítí být státními zaměstnanci, chovají se jako státní úředníci, se kterými je spojuje základní přístup - hlavně neudělat chybu. Připomíná to slavný německý vtip, jak že se hraje úřednické mikádo? Prohrává ten úředník, který se první pohne…
Manažerské rozhodování velkých čínských firem přihlíží k aktuálnímu postoji státní a stranické hierarchie, orientuje se na příležitost naplnit stávající politiku vlastní konkrétní aktivitou, samozřejmě nejlépe dopředu schválenou autoritami. Tento přístup v manažerském rozhodování a pracovním stylu bývá obtížné cizincům vysvětlit, a tak bývá shrnován do „odlišných čínských specifik“ (kuo-čching pu-tchung). Častý dovětek, že tomu cizinci nerozumějí, cizince nikdy nepotěší. Spíše budí pocit, že se něco zamlčuje. Západní partner bývá při vznesení námitek uklidňován, že nerozumí čínským specifikům. Vrcholně šokující je pro něj pak čínské střídání hektického tempa bez volných víkendů, s následujícími měsíci nicnedělání, kdy se na něco čeká. A tak to jde pořád dokola…
Nebýt navíc
Hledá-li česká firma partnera na čínském trhu, musí především začít u sebe kvalitní analýzou vlastních předností a tržního potenciálu firmy, na tomto základě se teprve dá vytvořit dobrá čínská prezentace a podnikatelský záměr. Nutná je rešerše o čínském trhu a výběr opravdu potřebného partnera, který přináší tržní dovednosti a finanční sílu. Radost z uzavření spolupráce s centrální čínskou megafirmou bývá předčasná, pokud ona vidí zahraniční subjekt jen jako nositele know-how. Až know-how získá a společný produkt „domestikuje“, může být zahraniční partner ve spolupráci jaksi navíc…
Významný rozdíl je v evropské snaze o tvorbu produktu a v čínské o získání pozice. Kořeny budou v odlišné tradici. Evropské rodinné firmy dlouhá desetiletí vybrušovaly svůj produkt a tým k dokonalosti a přesvědčovaly trh o své vhodnosti. Čínské podniky a manažeři mají před očima pořád tu lákavou velikost domácího trhu a poptávky, která je žene k urychlování vývoje svého produktu, „aby nám náš trh nezabral někdo jiný“. Mají sklony k cenové válce a ke zjednodušujícím řešením, včetně kopírování cizích modelů, jen aby to bylo co nejdříve.
Tento přístup pak vede i k jinému způsobu plánování a nakládání s časem. Nejvyšší vedení čínského podniku se přirozeně fixuje na vrcholné domácí prezentace, na stěžejní události odvětví a setkání se stranickými a vládními funkcionáři. Veškeré jednání firmy pak musí sloužit tomuto budování pozice a vztahů, produkt je až na dalším místě. To vede k šokujícím plánům technického vývoje v nereálně krátkých časech, přepínání lidských sil, když velká část týmu dělá trvale přesčasy, nemá volné soboty ani neděle.
Podle objektivních změn na trhu, změn v přístupu autorit a klíčových partnerů se následně proměňuje i čínský spěch, dochází ke střídání fází spěchu a zpomalení, z vnějšího evropského pohledu těžko srozumitelným. Spěch navíc není dobrý rádce a vede spíše k chybám, jejichž dopad ještě zhoršuje případné zatajování problému. Západnímu partnerovi je jasné, že se s vývojem přihodilo něco nedobrého, ale čínská strana mlčí.
Bohémská vlast LK vz. 26
Česko a hlavně Praha jsou dnes mezi čínskou střední třídou i firmami v kurzu. Spojilo se tu mnoho kulturních jevů, přidal se vliv filmu a umění, mysterium středověké Prahy, kouzlo Bohemie a bohémství… a najednou je z Prahy světové město romantiky. Filmů o Praze, které oslovily asijské diváky, bylo mnohem více, než jsou poslední čínské pokusy. Po návštěvě čínského prezidenta na letošní Velikonoce se čínský zájem ještě znásobil. Je tak symbolickou postavou, že jsou Číňané bezmála schopni organizovat túry v jeho šlépějích.
Co si o nás myslí čínská elita, má také historické kořeny, Československo je technologická a strojírenská velmoc, je silná v energetice, v dopravní technice i v chemických a potravinářských technologiích. V čínských seriálech z druhé války, které nikdy nekončí, se často „rozštěká český kulomet“ (jistěže LK vzor 26). A ať se nám to líbí nebo ne, máme také společnou zkušenost z tábora socialistických zemí. Proto je v Číně vzpomínka na československou vstřícnost a pomoc stále aktuální. Socialistická etapa byla pro naši zemi destruktivní, tak nám teď může přinést alespoň tento benefit.
Autor je sinolog a právník
Dále čtěte:
Ztráta na úvod. Čínská CEFC loni v Evropě prodělala 120 milionů
Leo Express kupuje od Číňanů nové vlaky
Vincentka v Číně vyhrála spor o značku. Nápoj je v zemi luxus


description: V žádné jiné zemi na světě nerostly ceny nemovitostí loni tolik, jak na Novém Zélandu. Drastické zvýšení cen domů i nájmů vyhnalo Zélanďany na ulici. Obzvláště tragická je situace v největším městě Aucklandu.

title: Realitní krize na Zélandu. V Aucklandu stojí dům víc než v Londýně

maintext:
Ač novozélandský prezident John Key slovo krize odmítá, není nijak přehnané. Před zimou (která začíná na Zélandu v červnu) stovky lidí spali pod stany, v garážích nebo přepravních kontejnerech, jelikož si nemohli dovolit ani nájem. Rodiny spaly v autech, pod mosty nebo se uložily v maorských shromažďovacích domech, píše britský list The Guardian. Bezdomovectví se stalo velmi obvyklé dokonce i pro zaměstnané Zélanďany.
Týká se to primárně Aucklandu, kde žije třetina obyvatel ostrovní země – kolem 1,4 milionu. Jinde na Zélandu není situace tak dramatická – mezi nemovitostmi v Aucklandu a jinde na ostrovech tak roste stále větší propast.
Za jeden milion novozélandských dolarů (17,5 milionu korun), což je mimochodem aktuálně průměrná cena domu v Aucklandu, lze v této metropoli získat obyčejný dům na chudém předměstí bez výhledu na moře. Jinde na Zélandu je možné za milion dolarů bydlet v daleko lepších staveních.
Ještě před 10 lety byl dům v Aucklandu v průměru za polovic – za půl milionu novozélandských dolarů. A nyní je to více než v Londýně, kde stojí dům průměrně v přepočtu necelých 15 milionů korun. Realitní trh na Zélandu, a v největším městě Aucklandu obzvláště, prochází silným přehříváním.
Minulý rok vzrostly ceny nemovitostí na ostrově o 11 procent, jak ukázal průzkum realitní společnosti Frank Knight. V žádné jiné zemi na světě, po odečtení vlivu inflace, to nebylo více.
Země s nejvíce rostoucími a klesajícími cenami nemovitostí 1. Turecko 13,9%* 1. Taiwan -9,4% 2. Nový Zéland 11,2% 2. Ukrajina -9,2% 3. Kanada 10% 3. Hongkong -8,1% 4. Chile 9,4% 4. Maroko -3,6% 5. Švédsko 8,9% 5. Řecko -2,9% 6. Malta 8,8% 6. Singapur -2,4% 7. Rakousko 8,1% 7. Kypr -1,6% 8. Island 8,1% 8. Itálie -1,2% 9. Mexiko 8% 9. Brazílie -0,7% 10. Německo 7,9% 10. Japonsko -0,3%
Po odečtení vlivu inflace je Nový Zéland první a Turecko až 13. s růstem 7% (Zdroj: Frank Knight/The Guardian)
Drahé bydlení jistě netěší Brity, kteří se rozhodli nebo zvažují opustit svoji zemi po výsledku referenda o setrvání Británie v Evropské unii. Zélandské úřady zaznamenaly po červnovém referendu přes deset tisíc žádostí z Británie o přestěhování na Nový Zéland, více než dvojnásobek proti loňskému roku.
Proč je Auckland tak populární? The Guardian hovoří o několika faktorech. Jednak je ve městě dostatek práce, což přitahuje Zélanďany hlavně z venkova. Rovněž se jedná o město s výbornou pověstí. To láká i migraci ze zahraničí, která je na Novém Zélandu na historicky nejvyšších úrovních. To vše zvyšuje poptávku a s ní i ceny nemovitostí.
Pod novou vládou Novozélanské Národní strany navíc přišla vlna zahraničních investic. Každý druhý nákup nemovitosti má na svědomí zahraniční investor, velké množství z nich pochází z Číny.
Zélanďanům se však možná blýská na lepší časy. Na přehřívání realitního trhu zareagovala centrální banka, když v červenci zavedla nová přísná pravidla pro nákup nemovitostí. Opatření prý již během zimy (pro nás léta) začalo fungovat, poptávka po nemovitostech ze strany investorů klesla, což by mělo ceny srazit.
Začátkem září navíc přišla s nápravou (na nabídkové straně trhu) i vláda. Jejím plánem je vytvoření speciálních zón v Aucklandu, kde by po dobu tří let platila zvláštní pravidla pro realitní projekty. Mimo to vláda i samosprávy propagují život v bytech – tedy něco, co je Zélanďanům jako milovníkům domů a otevřeného prostoru – velice cizí.
Víte, jaké jsou ceny bydlení v Česku?
Čtěte dále:


description: Rezervní fond Ruské federace zeštíhlil od září 2014 z téměř 92 miliard dolarů (2,21 miliardy korun) na třetinu. Na vině jsou zejména přetrvávající nízké ceny ropy na světových trzích a pokračující ekonomické sankce Západu kvůli roli Ruska během ukrajinské krize.

title: Rusku dochází peníze, bude muset sáhnout na penze?

maintext:
Kolaps cen ropy na světových trzích přivedl před dvěma lety Rusko do recese, jež přetrvává dodnes. Rezervní fond, jenž byl právě pro případ náhlého pádu cen ropy či zemního plynu určen, během těchto dvou let Rusku dopomáhal ztráty v rozpočtu vyrovnávat.
Nyní už je však téměř vyčerpán, upozorňuje CNN. Ve fondu je nyní k dispozici 32,2 miliardy dolarů (775,2 miliardy korun), pouhá třetina ve srovnání se stavem v září 2014, a zásoby se nadále ztenčují. Analytici předpokládají, že koncem tohoto roku tak v rezervě zbude už jen 15 miliard dolarů (361,1 miliardy korun). „Pokud tempo poklesu rezerv ve fondu přetrvá i nadále, vyschnou zásoby Ruské federace nejpozději v polovině roku 2017,“ říká Ondřej Schneider z Institutu mezinárodních financí.
Vývoj ceny severomořské ropy Brent za posledních 5 let
Ruský rozpočet je na vývozu ropy zcela závislý. Avšak zatímco před dvěma lety tvořily příjmy z prodeje strategické suroviny polovinu ze všech vládních příjmů, nyní je to jen 37 procent. Může za to právě levná ropa. Její výkupní cena se po většinu letošního roku pohybuje výrazně pod hranicí 50 dolarů za barel, což je částka, se kterou státní rozpočet pro rok 2016 počítá. Průměrná cena ropy v prvních osmi měsících však nedosahuje ani 43 dolarů za barel, což si jen letos vyžádalo tři velké intervence na pokrytí rozpočtových ztrát. K poslední z nich došlo v srpnu, kdy Rusko prodalo miliardy eur, dolarů a liber na zalepení díry v hodnotě 390 miliard rublů (145 miliard korun).
Vláda již dříve naznačila, že v případě úplného vyčerpání rezervního fondu sáhne na Národní sociální fond, ve kterém je podle Kremlu momentálně uloženo více než 70 miliard dolarů (1,7 bilionu korun). Zda však skutečně doje k čerpání z rezervy, jež je určena primárně na podporu penzijního systému a financování velkých investičních projektů, jasné není. Konečné slovo bude mít až nová vláda, jež vzejde z právě skončených voleb do státní dumy. Ta zároveň začne projednávat státní rozpočet na rok 2017.
Čerpání ze sociálního fondu může být velmi náročné také technicky, protože aktiva v něm uložená jsou málo likvidní, poznamenává Schneider. Jinou závažnou překážkou pro čerpání sociálního fondu na pokrytí rozpočtových děr můžou být ekonomická rizika. V době, kdy Rusko prochází recesí a průměrná mzda klesla jen za loňský rok o 9,5 procenta, bude chtít vláda jen těžko sahat na peníze určené pro penzijní systém, doplňuje deník Independent.
Ve snaze poskytnout ekonomice stimul ruská centrální banka již v pátek snížila základní úrokovou sazbu z 10,5 procenta na rovných 10 procent. Už dříve přitom vzdala boj s pádem rublu pomocí devizových intervencí. Investorům mezi lety 2014 a 2015 poslala více než 140 miliard dolarů (3,4 biliony korun) s nadějí, že se jí podaří rubl stabilizovat. To se však nepovedlo, a ruská měna se tak nyní vůči dolaru obchoduje v téměř dvojnásobném kurzu oproti září 2014.
Vývoj kurzu amerického dolaru k rublu na poslední 4 roky
Zhoršující se ekonomická situace by mohla také po letech zamíchat ruskou politickou scénou. Zatímco v právě skončených parlamentních volbách ještě jasně triumfovalo Putinovo Jednotné Rusko a také obliba samotného prezidenta se drží na vysoké úrovni, s prohlubující se recesí by důvěra v jeho politiku mohla začít upadat.
Pokud to tak Vladimir Putin myslí s další obhajobou svého mandátu vážně, měl by se snažit situaci, kdy dochází k poklesu mezd a v zemi rychle roste počet lidí žijících pod hranicí chudoby, co nejrychleji zvrátit. Jinak by jeho podpora mohla klesnout v pro něj nejhorší čas, tedy před prezidentskými volbami v březnu 2018. Již nyní je řada Rusů s ekonomickým výkonem země nespokojena, upozorňuje CNN.
Dále čtěte:
Volby v Rusku nic nezměnily. Strana blízká Kremlu drtivě dominuje
Rusko se dočkalo zlepšení výhledu úvěrového ratingu
Chodorkovskij: Hledám Putinova soupeře pro rok 2018
Další Krym? Připojením k Rusku hrozí moldavské Podněstří


description: Poslední dny patřily prezidentu Miloši Zemanovi, ostatně jako i všechny dny od ledna 2013, co usedl na Hrad. Prezident v podstatě veřejně jmenoval Hynka Kmoníčka (ten rtuťovitý pán s motýlkem, jestli nevíte) naším americkým velvyslancem, aniž by ho ovšem „jmenovali“ i Američané, jak ve světě diplomacie bývá zvykem.

title: Česká ústava potřebuje klauzuli proti demenci

maintext:
Prezident se taky rozpovídal o tom, jak má rád kandidáta na amerického prezidenta Donalda Trumpa a jak by ho volil, jak pro změnu nejen ve světě diplomacie zvykem nebývá. Možná si Zeman všiml, že kromě urážení lidí Trump stejně jako on taky nemá žádný program, takže by si ve funkcích náramně rozuměli. Třeba by se uráželi vzájemně, což by byla verze ženského zápasu v blátě.
To, že si hned poté prezidentův mluvčí Jiří Ovčáček připnul v americkém sídle OSN trumpovskou placku na sako, považuju za pouhý kolorit; brzy začne nosit i hůl, aby v tom svého šéfa nenechal samotného. Téměř perfektní zemanovské bonmoty totiž trousí už dávno, i když je vydává za oficiální tiskové zprávy.
Ošklivý týden pak Zeman ukončil tím, když se odmítl omluvit Terezii Kaslové za prohitlerovské výmysly o jejím dědovi, novináři Ferdinandu Peroutkovi; místo toho podá dovolání k Nejvyššímu soudu. A to i přesto, že mu omluvu pravomocně nařídil soud. Ještěže má týden jen sedm dní, protože jinak máme válku.
Prezidentská kancelář zdůvodnila neomluvu tím, že omluvou by stát převzal za prezidentova slova zodpovědnost, což by České republice prý mohlo způsobit újmu v podobě dalších žalob. Možná, nikdy ale ne větší újmu, než České republice dávno způsobilo Zemanovo řádění na Hradě. Takže se prezident klidně může omluvit a Česká republika se s tím nějak vyrovná. Třeba po jeho vzoru tím, že bude českou justici taky ignorovat. Nakonec když ji ignoruje nejvyšší ústavní činitel, proč ji nemáme ignorovat i my?
Čtěte o minulém týdnu v podání Miloše Zemana:
To všechno je samozřejmě obyčejná legrace, jen kromě Trumpa. USA už dlouho neměly kandidáta na prezidenta, který je pro Česko takovou hrozbou jako tenhle egomaniak s falešným oranžovým opálením a blonďatými vlasy. Trump už před časem řekl, že USA možná nebudou v rámci NATO bránit Pobaltí, pokud by ho znovu napadlo Rusko. A nebojte, podobně vřelý vztah má i k nám, i když míval českou manželku.
Místo Zemana chválí ruského prezidenta Vladimira Putina, který taky neuznává mezinárodní dohody. Trump dopřává Putinovi i Rusku pocit supervelmoci a to pro střední Evropu nikdy nekončí dobře, tedy pokud rádi nejezdíte v moskviči a občas nesedíte ve vězení za vlastní názor. Byznysmen Trump chce být i politicky transakční, takže chce ve světě dělat byznys, jak potřebuje. Podobně transakční typ politiky dělaly v roce 1938 v Mnichově i Německo, Itálie, Francie a Británie, když obětovaly Československo.
Trump uznává jen sílu, tedy pouze velmoci – nebo téměř velmoci. Čína, Německo, Francie, Itálie, Británie i Rusko, pro ty všechny to znamená návrat do starých časů, když neplatily žádné kolektivní uskupení jako NATO nebo EU a každá země dělala starou dobrou sobeckou politiku bez nočních bruselských komuniké. Pro Česko to nebývaly úplně nejlepší ani nejsvobodnější časy. Prezidentství Trumpa nemusí znamenat válku; pro Česko úplně stačí, když naruší kolektivní fungování vojenských, ekonomických, politických a obchodních bloků.
Ano, geopolitika bývá nad síly malých zemí jako Česko. Přece jen ale můžeme v pudu sebezáchovy něco udělat i doma: a sice dát do ústavy, že když se někdo na Hradě trochu zblázní a začne ohrožovat české zájmy, přesuneme ho do jiného státního zařízení. A klidně i s celou suitou Ovčáčků, aby neměl pocit něčeho neústavního.
Přečtěte si další komentáře autora:


description: Podíl v největší české strojírenské firmě nebo některé její firmě chtějí podnikatel Ulčák, miliardář Komárek a několik čínských investorů.

title: Kdo zachrání Vítkovice?

maintext:
Když před několika dny seděl většinový vlastník společnosti Vítkovice, a. s., Jan Světlík na ministerstvu průmyslu a obchodu, zářil spokojeností a klidem.
Poněkud překvapivě, protože měl ministru průmyslu a obchodu Janu Mládkovi přednést, proč jsou některé z jeho firem ve skupině ve špatné ekonomické situaci a jak je hodlá zachránit. Nejspíš i proto si Mládek při hodnocení některých Světlíkových manažerských rozhodnutí nebral v médiích servítky. „Pan Světlík by si měl přiznat hloubku problému a závazků vůči daňovým poplatníkům. Kvůli Vítkovicím a jejich projektu na výstavbu turecké elektrárny Adularya vznikla obrovská angažovanost České exportní banky a EGAP a hrozí dopad na daňové poplatníky,“ prohlásil po schůzce Mládek. Jak vidno, Světlík jej moc nepřesvědčil.
Do špitálu
Jak již bylo řečeno, několik firem ze Světlíkova impéria není v dobré ekonomické kondici, reálně jim hrozí úpadek. Důvodů, proč se tak děje, je několik, k těm se dostaneme později. Nejprve se budeme věnovat řešení současné krize.
Týdeník Euro se setkal s několika lidmi, kteří na záchraně společnosti Vítkovice spolupracují. Plán na záchranu je následující: Pro záchranu a budoucnost celé skupiny jsou klíčové dvě firmy, Vítkovice Heavy Machinery a Vítkovice Hammering. Obě firmy mají tzv. teplé provozy, prvně zmíněná produkuje mimo jiné zalomené hřídele, odlitky a lodní díly, druhá pak provozuje rychlokovadlo, relativně nedávno zprovozněné zařízení za 2,2 miliardy korun, a je nejmodernější součástí společnosti Vítkovice.
Firmy fungují relativně bez problémů a podle autorů záchranného plánu mají před sebou několik tučných let. Svůj předpoklad dokládají tím, že v posledních měsících rostou ceny koksu, který je jedním z indikátorů nadcházející konjunktury v ocelářství, autoprůmyslu a strojírenství. Zda mají pravdu, se ukáže v dalších měsících. „Pokud se podaří zachránit a udržet daleko od problémů tyhle dvě firmy, přežije celá skupina,“ vysvětluje jeden ze Světlíkových spolupracovníků. A prý je přesvědčen, že se to podaří.
Hůř se však budou zachraňovat jiné firmy ze skupiny, návrhu na insolvenci čelí mimo jiné společnosti Vítkovice Power Engineering, Vítkovice Mechanika a Vítkovice Gearworks. Návrhy podala společnost Wetag, za kterou dle dostupných informací stojí miliardář Karel Komárek mladší, dlouholetý Světlíkův „nepřítel“, jehož KKCG ovládá ve Vítkovicích desetiprocentní podíl. Komárek také nešetří kritikou.
„Aktuální situaci ve skupině Vítkovice sledujeme s velkým znepokojením. Klademe důraz na rozvoj a expanzi společností, ve kterých skupina KKCG drží kapitálové podíly. Bohužel to, co se děje, pro nás není velkým překvapením,“ sdělila mluvčí KKCG Dana Dvořáková.
Naštvaná KB
Sama na sebe podala insolvenční návrh společnost Vítkovice Envi. Naštvala tím jednoho ze svých velkých věřitelů - Komerční banku. Finanční dům dle informací týdeníku Euro o návrhu na insolvenci nevěděl dopředu, navíc byl přesvědčen, že se finanční výsledky společnosti lepší, takže insolvence není zapotřebí. Manažeři Komerční banky prý dávali najevo, že již nehodlají pomáhat skupině s dalším financováním, po několika schůzkách mezi vedením Vítkovic a bankou se situace ale uklidnila. Na uvolnění atmosféry prý má velký podíl nový generální ředitel Vítkovic Libor Witassek.
Výše uvedené firmy skončí v rámci ozdravného procesu v tzv. nemocnici, což neznamená nic jiného, než že půjdou do řízené reorganizace nebo konkurzu.
S tím, že se jejich akcionáři s věřiteli již de facto dohodli na tom, že bude vyvinuto maximální úsilí, aby se v nich udržely stávající výrobní kapacity a lidské zdroje. Velká část jejich zaměstnanců je totiž vysoce kvalifikovaná a na pracovním trhu velmi žádaná.
Převedeme, prodáme
Další bod plánu počítá s vytvořením obchodních struktur, které umožní hlásit se do výběrových řízení. Společnost Vítkovice Power Engineering, přes kterou prováděl holding historicky nejvíc velkých kontraktů, se totiž kvůli insolvenci nemůže do tendrů hlásit. Její reference tak podle plánu přeberou mateřské Vítkovice, přihlásí se do výběrového řízení a pak přerozdělí kontrakty v rámci skupiny.
Součástí záchranného plánu je i prodej několika podniků. Takřka jisté je to u firmy Hutní montáže. Firma je v relativně dobré kondici, ale příliš jí nesvědčí situace, kdy je v jedné skupině s firmami, které spadly do insolvence. Působí jí to problémy především u dodavatelů. Organizování případného prodeje bude mít na starost poradenská společnost Grant Thornton.
O dalším postupu by se mělo rozhodnout v nejbližších dnech. U nového majitele by mohla skončit po reorganizaci i firma Vítkovice Gearworks, některé části společnosti Vítkovice Doprava nebo síš čerpacích stanic na CNG.
Další peníze přitečou do Vítkovic i z prodeje nemovitostí. Skupina samotná, případně její dceřiné firmy vlastní desítky nepotřebných budov a pozemků za několik miliard korun. Aktuálně se prodává část z nich v hodnotě zhruba miliardy korun.
Další balíky budou následovat. Utržené finance půjdou do takzvaného garančního fondu, z nějž by se výhledově měly hradit největší průšvihy. Jeho existence by také měla uklidnit banky při jednáních o dalším financování skupiny.
Týdeník Euro oslovil kvůli situaci Vítkovic řadu odborníků z oboru, majitelů firem i poradců. Všichni považují výše nastíněný plán za rozumné řešení. Současně dodávají, že ale musí přijít několik navazujících kroků. Po odprodeji nepotřebných firem a majetku bude nutné zesílit výrobní základnu. Uskupení by se kromě energetiky a klasického strojírenství mělo více věnovat zbrojnímu průmyslu, třeba výrobě speciálních pancířů pro armádní vozidla a podobně.
Pomůže kamarád?
Mezi zájemci o některé společnosti Vítkovic je třeba zmíněný miliardář Karel Komárek mladší. „Vyzvali jsme jej k další spolupráci, ale nereagoval,“ sdělila mluvčí Vítkovic Eva Kijonková. Komárek vede již několik let se Světlíkem obchodní spory, které začaly poté, co se neúspěšně snažil získat zhruba 40 procent společnosti Vítkovice. Jeho averze vůči Světlíkovi je v byznysových kruzích pověstná. Právě Komárek údajně například platí webové stránky pravdaosvětlikovi.cz.
„Není pochyb o tom, že skupina Vítkovice musí projít výraznou restrukturalizací, která zajistí její další budoucnost a prosperitu. Je naivní si myslet, že společnosti budou oddluženy v rámci formální reorganizace v insolvenci bez hlubších a strategických změn. V takovém případě nedojde ke zlepšení výkonnosti společností. Je nezbytné rázně změnit řízení společností, protože to stávající přivedlo tyto firmy do úpadku,“ říká Dvořáková.
„Jsme přesvědčeni, že Jan Světlík a jeho management tohoto není schopen. Vítkovice musejí začít řídit krizoví manažeři a profesionálové s mezinárodními zkušenostmi. Kosmetické změny tuto situaci nevyřeší,“ dodává. Z tohoto prohlášení je jasné, že komárkovci moc velký vliv na další dění ve Vítkovicích mít asi nebudou.
Na rozdíl od dalšího zájemce. Velmi silnou pozici má ve Vítkovicích známý lobbista a podnikatel Martin Ulčák. Nejenže má zájem o některé firmy, které budou na prodej, třeba Hutní montáže. Dlouholetý osobní přítel Jana Světlíka je aktuálně jedním z největších věřitelů Vítkovic, před několika měsíci koupil od Rai§eisenbank pohledávku za Vítkovicemi ve výši 800 milionů korun. Nyní tak zřejmě drží pohledávky za strojírenskou skupinou, které přesahují jednu miliardu korun.
Ulčák je klíčovým mužem při vyjednávání s věřitelskými bankami, navíc je prý připraven vložit do záchrany Vítkovic i značnou sumu z vlastních zdrojů. Výměnou za to by měl získat majetkový podíl ve skupině a zásadní vliv na exekutivu ve firmě. Světlík by se pak zaměřil především na další strategické směřování podniku.
Vše ale záleží na tom, jak dopadne jednání s věřitelskými bankami. Dle informací týdeníku Euro se ale rozprodej části nepotřebného majetku, některých firem a následný majetkový vstup Ulčáka jeví jako nejpravděpodobnější varianta, navíc i jako nejlepší řešení pro Světlíka. „Nebudu nic komentovat,“ reagoval na otázky týdeníku Euro Martin Ulčák. Druhou pravděpodobnou variantou je vstup čínského partnera do společnosti Vítkovice, a. s. Velký zájem o akcie má společnost CEFC. Číňané jsou v Česku při chuti, naposledy koupili strojírenský podnik ŽDAS. Spojení s Vítkovicemi by dávalo smysl.
Tam, kde končí se svojí produkcí ŽDAS, navazují se svojí produkční základnou Vítkovice. Pokud by se Číňané dohodli se Světlíkem, rozdělil by se mezi oběma podíl ve firmě Vítkovice, a. s., patrně rovným dílem, pět procent by zůstalo Komárkově KKCG. Čínský partner s podporou státního aparátu v zádech by firmě mohl výrazně pomoci k prosazení na asijských trzích. Situaci v české strojírenské jedničce sondují i další dva zájemci z Číny, jejich jména se ale týdeníku Euro nepodařilo zjistit, protože pracují v režimu přísného utajení. Situaci předběžně zjiššují i velké investiční fondy ze zahraničí.
Nutno podotknout, že současné dění se týká jen uskupení firem ve Vítkovice, a. s., a nikoli další ze Světlíkových velkých firem, společnosti Vítkovice Cylinders, která stojí mimo strukturu. Posledně zmíněný podnik je naopak ve skvělé kondici a jeho prodejní i ekonomické ukazatele rostou.
Ach, to Turecko
Ale zpět ke společnosti Vítkovice, a. s. Proč jsou některé jeho klíčové firmy v takových problémech? Příčin je několik, tady jsou ty nejhlavnější. Na začátku první dekády století nastala velká konjunktura ve strojírenství, energetice a navazujících oborech.
Vítkovicím se dařilo, uzavíral se jeden kontrakt za druhým. Souběžně s tím běžela expanze i investice do posílení výrobní kapacity ve Vítkovicích. Jenže jak se ukázalo v následujících letech, posilování výroby bylo příliš živelné, koncem první dekády tohoto století přišla velká recese a s ní i pokles poptávky po výrobcích z Vítkovic. Situaci podle oslovených odborníků zhoršilo i to, že Světlík až příliš spoléhal na sebe a několik klíčových manažerů, takže nebylo v lidských silách včas řešit všechny problémy hned v zárodku. Nevyšla ani sázka na některé manažery a jejich výměna za jiné přišla pozdě.
Problematické byly i některé zakázky. Vítkovice se podílely na rekonstrukci tepelných elektráren ČEZ. Ta se ale nepovedla podle představ investora a ve většině elektráren není modernizace dokončena. Energetická firma takřka pravidelně každý rok odkládá spuštění modernizovaného zařízení a zcela logicky kvůli tomu odmítá platit dodavatelům. Pro Vítkovice, které mají v ČEZ blokováno zhruba 1,2 miliardy korun, to není dobrá zpráva. I když se zástupci ČEZ a Vítkovic v posledních týdnech několikrát sešli, oboustranně přijatelné řešení je v nedohlednu.
Ještě horší je ale situace v Turecku. Vítkovice se pustily do stavby tamní tepelné elektrárny Yunus Emre. O nějakém velkém úspěchu mluvit nejde. Elektrárna nefunguje, Vítkovice nedostaly zaplaceno a nejvyšším manažerům v EGAP, která se zhruba za 13miliardovou investici zaručila, už proto cvaká - víte kde. Za hlavního viníka jsou označovány Vítkovice, ale pokud se přihlédne k několika závažným okolnostem, je situace poněkud jiná. Dcera Vítkovice Power Engineering (VPE) se stala generálním dodavatelem stavby poté, co její předchůdce firma BTG Energy neuspěla a po roce raději z Turecka zmizela.
Následně se ale zjistilo, že hodnota kontraktu dojednaná mezi investorem a BTG Energy neodpovídá realitě. Následovalo další jednání s Českou exportní bankou, které se protáhlo na několik měsíců, a financování celkově nabralo zpoždění 16 měsíců. A potíže pokračovaly. Vyvrcholily tím, že VPE byla kvůli neschopnosti řešit problém s kvalitou uhlí koncem letošního června nucena přerušit proces najíždění elektrárny a udržovat zařízení v zakonzervovaném stavu. Právě uhlí je klíčovým problémem. Kotle elektrárny jsou totiž schopny pálit zcela jiné než to, které dodává sousední důl.
To obsahuje příliš mnoho chloru, který je schopen během několikaměsíčního provozu kotel nenávratně poškodit. Podle lidí z VPE vznikl problém s uhlím kvůli tomu, že v době, kdy se plánovalo, jaký bude mít kotel v elektrárně (nedodávají jej Vítkovice) parametry, dodali Turci zcela jiné vzorky.
Na ty je kotel nastaven. I proto česká strana tvrdí, že si chce udělat z uhlí vlastní analýzu. Jak dopadne, může být pro další vývoj kauzy klíčové. Zjednodušeně řečeno, pokud se ukáže, že Turci předložili špatné vzorky, jdou veškeré současné problémy za nimi.
Nechceme ale předbíhat. Vítkovice, vláda i vedení EGAP se snaží situaci v Turecku řešit. Minulý týden na tohle téma jednal v Turecku třeba šéf EGAP Jan Procházka. Výsledky schůzky nebyly do uzávěrky tohoto čísla známy. K řešení nenapomáhá ani situace u majitele elektrárny společnosti Adularya.
Tu totiž ovládala rodina, která se aktivně zapojila do údajného pokusu o převrat, proto má teď Adularya nového vládou dosazeného správce a ředitele.
Vyřešit tenhle klíčový problém bude trvat ještě dlouho. I když už se teď hovoří o jednom plánu. Turecká vláda se rozhodne elektrárnu přes všechny problémy dostavět s tím, že se na dokončení bude podílet elektrárenská ČEZ. Podle informací týdeníku Euro by mělo vzniknout něco na bázi „Podniku česko-tureckého přátelství“, který bude spravovat ČEZ. To je ale jen jedna z možností, řešení problému s tureckou elektrárnou si vyžádá ještě mnoho času a bude velmi složité. Vyřešit aktuální problémy ve Vítkovicích by mohlo být mnohem jednodušší.
Rozprodej části nepotřebného majetku, některých firem a následný majetkový vstup Ulčáka se jeví jako nejpravděpodobnější varianta, navíc i jako nejlepší řešení pro Světlíka. Součástí záchranného plánu je i prodej několika podniků. Takřka jisté je to u firmy Hutní montáže. Firma je v relativně dobré kondici, ale příliš jí nesvědčí situace, kdy je v jedné skupině s firmami, které spadly do insolvence.
O problémech Vítkovic dále čtěte:
Vítkovice Power Engineering jsou v úpadku
Vítkovice Envi v úpadku: firmu čeká reorganizace