description: Kontroverzní, neobvyklá a svým způsobem unikátní. O víkendu proběhne již čtvrtá akce s názvem Fetish Weekend Prague. Na své si zde přijdou milovníci latexu, bondage, ale také ti, co se chtějí dozvědět víc vnímání bolesti. „Chceme, aby to byla akce pro každého. Na programu máme soubor přednášek, fetish market, ale i Fetish Night, na kterou musí mít návštěvníci dresscode,“ říká organizátor Míla Bugtcher v rozhovoru pro server Lidovky.cz.

title: To jak vnímáme bolest, máme vrozené,

maintext:
Lidovky.cz: Na programu máte mimo jiné i přednášku o latexu. Co byste mi jako laikovi latexu řekl nejzajímavějšího?
Byť latex není tím, co konkrétně já vyhledávám, dokážu o něm říct leccos. Je to syntetický materiál, neprodyšný, těsně obepínající tělo. Vizuální stránku ocení téměř každý, jeho nošení je spíš pro ty, kdo si užívají dotyk tohoto materiálu a podstoupí poněkud náročnější oblékání i údržbu oděvu. Latex bych asi nazval takovým základním materiálem fetišistů, jeho fanklub bude asi z používaných materiálů nejširší.
Lidovky.cz: Festival se nevěnuje pouze módě, ale také o technikách BDSM. Návštevnící mohou navštívit mimo jiné seminář nazvaný vnímání bolesti, který vedete. Jak se dá bolest vnímat?
Konkrétně seminář o vnímání bolesti vedu já. Bolest se dá vnímat jako impuls, kterým tělo hlásí mozku, že je něco v nepořádku a hrozí jeho další poškození. Ale také se dá vnímat úplně jinak a dokáže přinášet nejrůznější pocity, od ukojení zvědavosti, přes lehké potěšení až po smyslovou extázi a sexuální excitaci. Sklony k takovémuto vnímání bolesti máme vrozeny, ale spousta lidí tuto svoji osobnostní stránku potlačuje , ale spousta lidí tuto svoji osobnostní stránku potlačuje, místo aby jí rozvinuli a užívali si ji. Tato přednáška je určena těm, kdo se k tomu chystají, ale zároveň vědí, že je dobré využít cizích zkušeností a omezit tak související rizika.
Kdo je Míla Bugtcher? Míla Bugtcher je zakladatel tetovacího studia Hell.cz, které od roku 2004 pořádá Hell Party. Od roku 2013 od Hell Party oddělil Fetish scénu a věnoval ji samostatnou akci, která se rozrostla na několikadenní festival a nese název Fetish Weekend Prague.
Lidovky.cz: Na co se mohou těšit návštěvnicí letošního Prague Fetish Weekendu?
Prague Fetish Weekend jsme se snažili koncipovat jako akci pro každého. Zahajovací akce je vlastně jen souborem přednášek na různé oblasti BDSM/fetish, kde se mohou zájemci o tato témata zeptat na to, co je zajímá, nejznámějších osobností z české BDSM scény. Páteční akce je Fetish Market – tedy něco jako tematicky zaměřený veletrh určený pro primárně české výrobce BDSM pomůcek a fetish oblečení. Doprovodný program umožní ukojit zvědavost těm, kdo propásli příležitost koupit si vstupenky na sobotní Fetish Night, anebo těm, kdo mají problém s dresscode an akcích.
Sobotní akce je zlatým hřebem festivalu a kromě prvního ročníku byla akce vždy vyprodaná. Na akci jsme opravdu hrdí – to, co mohou vidět naši návštěvníci, je možné vidět pouze na několika výjimečných akcích v Evropě. Nedělní Afterparty je tak trochu úlitba nám, organizátorům. Jen málo z nás se za celý víkend dotkne alkoholu a odpočine si, proto jsme tuto akci udělali nejen pro nejodolnější návštěvníky, ale zejména pro náš tým, abychom akci neměli jen jako pracovní víkend. Před Entreé jsme předsunuli ještě výstavu Hidden Pleasures, jejíž vernisáž měla být ve středu. Bohužel nám před pár dny galerie, ve které vernisáž i výstava měla probíhat, oznámila, že jejím sponzorům se téma výstavy zdá poněkud kontroverzní a u nich probíhat nemůže. V současné době řešíme alternativní prostor, ideálně někde, kde nebudou tak úzkoprsí a přijmou i poněkud netradiční formy umění.
Lidovky.cz: Jaké pomůcky si mohou hosté zakoupit na Fetish Marketu? Co se prodává nejvíc?
Je těžké mluvit o marketu všeobecně, zboží je dost různorodé a jednotlivé stánky si příliš nekonkurují. V každém případě je ale lepší koupit kvalitní kožená pout přímo od výrobce, než z e-shopu, který jen přeprodává čínské výrobky. Produkt si můžete na místě osahat a na první pohled poznáte rozdíl od šmejdu. Stejné je to i s oblečením – možnost zkusit si ho nenabízí moc obchodů a zde s nabízí jedinečná příležitost.
Lidovky.cz: Na Fetish Night je povinný dresscode. Proč dresscode a jak vypadá?
Dresscode na Fetish Night je odlišný od toho, který platí pro Národní Divadlo a pro pracovní jednání. Primárně je zaměřen na fetish materiály, tedy latex, lack, kůži, gumu, PVC. Alternativou je i večerní oblek. V tomhle je tedy srovnatelný s Národním Divadlem. Dresscode je zde poněkud těžko specifikovatelný, protože má mnoho variací. Má tedy na webu akce i samostatný návod, kterým jeho splnění usnadňujeme našim návštěvníkům. Na místě zvyšujeme počet převlékáren a osazenstvo šaten, protože loni byla front au vstupu téměř půlhodinová a to není žádoucí. Dresscode je povinnou nezbytností, pokud chcete udělat akci na úrovni a vyhnout se tak čumilům v džínách a teplákách, kteří se opijí a obtěžují ostatní. Nikdo, kdo není patřičně oblečen, se dovnitř nedostane bez ohledu na to, zda má koupenou vstupenku či ne.
Lidovky.cz: Jsou i školy, na kterých se umění bondage vyučuje. Co musí ten, který druhého uvazuje bezpodmínečně znát? Jaká jsou základní pravidla?
Po světě jsou nejen školy, ale i jednotliví riggeři, kteří shibari (japonská bondage) vyučují. Do Čech jezdí učit zahraniční riggeři, stejně tak například Edna, nejznámější česká riggerka, jezdí po Evropě i blízkém východě. S Bondage/Shibari je vhodné začít na některém z workshopů (například u Edny) a až pak pokračovat doma. Je velmi snadné někomu ublížit, byť se provaz může zdát na pohled nevinný. Vysvětlit základní pravidla bondage by bylo na samostatný rozhovor. Abych to stručně shrnul: „používám mozek a nehrnu se slepě do něčeho, co neznám a vždycky mám u sebe nůžky“.
Lidovky.cz: Akce je pro všechny vyznavače technik BDSM a pro fetišisty. Není pro úzké publikum. Kolik lidí přišlo loni? Znají se třeba navzájem?
Když budeme mluvit o akci jako o souboru všech akcí, tak odhadovaná návštěvnost je kolem tisíce lidí. Spousta našich návštěvníků se zná, čím dál víc jich ale přijíždí z ciziny. Naše akce umožňuje seznámení nováčků se zkušenými matadory české BDSM scény a to je jedním z jejich účelů.
Lidovky.cz: Stydí se návštěvnicí? Není jim nepříjemné, že se na akci fotí?
Naše návštěvníky nikdo na akcích nefotí, pokud o to sami nepožádají. Na akcích fotí pouze naši akreditovaní fotografové a ti se zaměřují na focení dění na pódiu. Naši vystupující s focením souhlasí – je to jedna z podmínek pro vystupování na PFW. Ale naše společnost je již poměrně otevřená podobným akcím a „koníčkům“ oproti situaci třeba před deseti lety. Návštěvníci mohou v rámci udržení anonymity nosit masky, ale nikdo to nevyužívá, návštěva podobné akce není ničím společensky nebezpečným a v případě Fetish Night se stává naopak prestižní záležitostí.
LIdovky.cz: Jak se vyvíjela/rozvíjela BDSM a fetish scéna v posledních letech?
Česká scéna byla původně značně „ušlápnutá“, rozvíjet se začala jak díky postupnému otevírání komunikace o tomto tématu, tak díky Hell Party, kam jsme umístili Fetish Stage poprvé někdy v roce 2007 a ta se mohla díky velkému zájmu publika rozrůstat. Hell Party byla kulturní akcí, tedy neměla společenské stigma „úchylné akce“ a návštěvníci tam mohli jít s tím, že pokud tam potkají někoho známého, budou mít „výmluvu“. Česká scéna čekala na to, až se pořádání akcí chopí někdo s dostatečnými zkušenostmi, schopným týmem a v neposlední řadě také s penězi, kterými alespoň v prvních letech dokáže akce dotovat.


description: Skotská vláda ve čtvrtek podle očekávání zveřejnila návrh zákona o novém referendu o nezávislosti. První plebiscit se konal v září 2014 a vyhráli odpůrci odtržení od Británie. Po letošním červnovém referendu, v němž se Britové vyslovili pro odchod země z Evropské unie, ale separatistické nálady ve Skotsku posílily. Většina Skotů v červnu hlasovala pro členství v evropském bloku.

title: Mělo by být Skotsko nezávislou zemí? Skotsko zveřejnilo návrh zákona o referendu

fasttext_language: cs


description: Setkání několika českých politiků s tibetským duchovním vůdcem dalajlamou nejsou výrazem změny oficiální politiky České republiky, uvedli ve společném prohlášení nejvyšší ústavní činitelé země. Považovali by za nešťastné, aby byly takto kýmkoliv vnímány.

title: Setkání českých špiček s dalajlamou? Není to naše politika, odsoudili je Zeman se Sobotkou


description: Současné zvýšení mezd státních zaměstnanců, minimální mzdy a důchodů nesouvisí s nadcházejícími krajskými a senátními volbami. V rozhovoru s ČTK to ve čtvrtek řekl premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Koalice podle něj během své vlády zvyšuje platy průběžně. Opoziční strany obviňovaly Sobotkův kabinet, že zvyšování mezd a penzí je předvolební krok.

title: Premiér Sobotka: Zvýšení mezd a


description: Provoz na železniční trati mezi Blanskem a Brnem ve čtvrtek ráno omezila nehoda, která se stala na nádraží v Blansku. Vlak tam srazil člověka v kolejišti, uvedl policejní mluvčí Bohumil Malášek.

title: Nehoda na nádraží v Blansku


description: Krtek a Lao-c’ je pracovní název připravovaného dokumentu Filipa Remundy natáčeného v rámci cyklu České televize Český žurnál. Zatím nedokončený film, jehož vznik iniciovala návštěva čínského prezidenta v Česku, představil autor na Večeru s českým dokumentem v pražském kině Světozor.

title: Dokumentarista Remunda o profízlované Číně, Krtkovi a natáčení v policejním obležení

maintext:
Premiéru bude mít snímek v sekci Česká radost na Mezinárodním festivalu dokumentárních filmu Ji.hlava 2016.
Během natáčení se štáb přesunul i do Číny, kde natáčel s komunistickými politiky i tibetskou aktivistkou. „Tamní společnost je profízlovaná a pohledem z Čech velmi nesvobodná,“ říká o čínské zkušenosti Remunda v rozhovoru pro Lidovky.cz. Přinášíme exkluzivně ukázku z filmu.
Lidovky.cz: Jak došlo k tomu, že jste se rozhodl v rámci Českého žurnálu točit zrovna návštěvu čínského prezidenta?
Princip Českého žurnálu je, že dopředu nevíme, o čem budeme točit a zároveň se vydáváme za významnými, novinářsky popsanými událostmi. A snažíme se na ně nahlížet dokumentaristicky, pečlivě, v delším časovém horizontu. V době, kdy přijel do Prahy Si Ťin-pching, jsem tušil, že se asi něco semele, protože už rok Ohnivé opice začínal v Parku Julia Fučíka (Remunda naráží na předrevoluční název holešovického výstaviště - pozn. red.) velkou oslavou čínského Nového roku. Pak přijel Ai Wej-wej, toho jsem ještě netočil, a pak jsem měl intuici, že bych asi měl natáčet Si Ťin-pchinga v Praze. Což se ukázalo jako nosný námět, protože Praha se proměnila, ulice vypadaly jako při návštěvě Brežněva, poseté rudými prapory... Během tří dnů jeho návštěvy jsem v těch událostech, rvačkách, nedorozuměních, zpackaných policejních zásazích, různým špiclováním a skvělé čínskoambasádní koordinaci toho všeho hledal téma pro film. A našel jsem dvě z hlavních postav – jednou z nich byl aktivista pan Milan Troppauer, který nosil hlavu Si Ťin-pchinga jako artefakt, a druhým byl čínský podnikatel, pan Wu Ming, který byl jediný z Číňanů, kdo se se mnou dal do delšího rozhovoru.
VIDEO: Ukázka z filmu Krtek a Lao-c’ Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Lidovky.cz: On byl jediný, kdo se s vámi bavil?
Ano, ostatní buď utíkali, nebo se odmítali bavit více do hloubky. Byli i tací, kteří se báli mluvit na kameru s ohledem na příbuzné v Číně. Měli třeba radost z toho, ze se Česko a Čína začínají propojovat, vyjadřovali ale zároveň obavu z tvrdé linie a cenzury, kterou současná administrativa zavádí. Pan Ming nás ujišťoval, ze je ochoten zodpovědět všechny naše otázky, záleželo mu na tom, aby obraz Číny v České televizi byl vyvážený. A tak jsem mu ukázal zprávu České televize, kde bylo uvedeno, co se v Číně děje - popravy, odebírání orgánů, cenzura... On začal tvrdit, že tomu nerozumí, pak požádal mladší Číňany, aby mu to přeložili, a skoro všechno to popřel. Připustil jen cenzuru a dodal, že i ta za dalších dvacet let zmizí. Pan Troppauer a pan Ming se pak druhý den před FAMU potkali a já jsem poprosil pana Troppauera, ať ukáže panu Mingovi hesla, která vystavoval na bannerech vedle té papírové hlavy Si Ťin-pchinga. Měl jich tam asi deset, byla to hesla, která mu poslali disidenti, kteří uprchli z Číny a žijí v USA a v Německu. Pan Ming zareagoval tak, že je to špatný vtip, a utekl.
Lidovky.cz: Zmínil jste, že aktivista, kterého jste točil, nosil na hlavě jako artefakt portrét Si Ťin-pchinga. Jaký to mělo podle vás význam?
Snažil jsem se zjistit o panu Troppauerovi víc, a ukázalo se, že je to syn z disidentské rodiny, už za protektorátu měl jeho tatínek problémy nejdřív s nacisty, pak s komunisty, a tak dále. Pochopil jsem vnitřní motivaci toho, co dělá, a proč to dělá, a zároveň jsem nazřel, že jeho zdánlivě bizarní počin, kdy má na hlavě papírovou podobiznu Si Ťin-pchinga, má praktický výsledek. Fotografie z pražských demonstrací, včetně téhle papírové hlavy s nápisy, které hlásaly mimo jiné žádost o propuštění rodinných příslušníků dvou blogerů Bei Fenga a Chang Pinga, zadržovaných čínskými orgány, se dostaly do agentur, do čínské blogosféry a pak ji otiskly hongkongské noviny. Na základě toho byli propuštění jejich příbuzní, kteří byla několik dní nezvěstní a nikdo nevěděl, kde jsou a kdy je policajti pustí.
Lidovky.cz: Natáčeli jste také v Číně, na co jste se soustředili?
V této druhé rovině filmu jsme se vydali do Číny s Vojtěchem Filipem, který nás vzal sebou jako členy své delegace na konferenci pořádanou čínským zahraničním výborem komunistické strany. V Číně jsme byli zhruba týden. Část jsme strávili na kongresu obklopeni Evropany a čínskými komunisty, navštívili jsme několik továren, připadal jsem si jako na školní exkurzi někdy v roce 1982, nebo jako na fotkách z populárního facebookového seriálu Kim Looking at Things. Když jsme se pokoušeli natáčet mimo ten významný kongres, dostali jsme se tím do zajímavých peripetií, kdy na nás v kadeřnictví, kde jsme natáčeli firemní fiskulturu, tanečky a bojové pokřiky zaměstnanců, po dotazu na pražské demonstrace a čínskou cenzuru volali policajty... Ale přesto se nám podařilo natočit exkluzivní rozhovor s čínskou spisovatelkou Cchering Özerovou (což je její tibetské jméno), jíž vyšly v Čechách dvě knihy, jedna z nich je duchovní průvodce po Tibetu a druhá je sbírka poezie. Původně pracovala jako novinářka, ale poté, co vydala první knihu, ji vyhodili z redakce a od té doby bývá často v domácím vězení a je pod neustálým dohledem tajné policie.
Záběr z připravovaného dokumentu Krtek a Lao-c'
Takže jsme natáčeli za dost konspirativních okolností, nemohli jsme samozřejmě točit na ulici, hrozilo, ze by nás okamžitě zavřeli, proto jsme sháněli konspirační byt nějakého Evropana, ale všichni naši známí se báli, nebo neměli čas. Nakonec jsme natáčeli v hotelovém pokoji, kde jsme se sešli poté, co jsme z konspirační schůzky cestovali každý jinou trasou, a trnuli, protože i tam mohla každou chvíli vtrhnout policie. Byla to pro nás zajímavá zkušenost. Ten rozhovor mi mnohé o životě v současné Číně objasnil a zvažuji, že ho zveřejním celý, nejen tu část, kterou použiji do filmu. Zatím ale nevím, kde a za jakých okolností ho budu publikovat.
Lidovky.cz: Neublíží Cchering Özerové vaše natáčení a zveřejnění rozhovoru?
Určitě jí to neublíží, protože ona přesně věděla, co dělá. Režimu čelí podobně jako Václav Havel – nic nezastírá, říká, co si myslí, a je připravena za to nést následky. Během rozhovoru došlo na některá témata, o kterých mi řekla – o tomhle s vámi nemůžu mluvit. Z čehož jsem usuzoval, že kdyby se na to téma veřejně vyjádřila, mohlo by ji to stát vězení. A ne jen domácí vězení, do kterého jí režim vrhá z docela banálních důvodů, jako když přijede nějaký aktivista nebo politik z Evropy, ale mohlo by to mít ještě daleko větší důsledky. Takže o některých věcech nemluvila, ale mluvila třeba o tom, že jako Tibeťanka nemá pas, nemá právo cestovat, což považuje za základní právo svého života. Má dost přátel v Čechách, rada by je navštívila, ale nemůže, protože jí pekingská vláda odmítá vydat cestovní doklad.
Filip Remunda (*1973) Vystudoval pražskou FAMU, katedru dokumentární tvorby, v dílně Karla Vachka. Je spoluzakladatelem Institutu dokumentárního filmu, který pomáhá prosazení českého filmu v zahraničí. Za film Obec B získal cenu na MFF Karlovy Vary a řadě dalších festivalů v Evropě a USA. Do širšího povědomí veřejnosti se vryl spolu s Vítem Klusákem kultovní kontroverzní filmovou reality show o fiktivním hypermarketu Český sen. Je držitelem Ceny Pavla Kouteckého, udělovanou za osobitý dokumentaristický počin, za film Pulec, králík a Duch svatý. Za dokumentární komedii – o radaru, který nebyl – Český mír získal spolu s Vítem Klusákem Cenu filmových kritiků a teoretiků za nejlepší dokument – v rámci soutěže Český lev a hlavní cenu na Mezinárodním festivalu dokumentů DMZ v Jižní Koreji.
Od roku 2013 připravuje s V. Klusákem pro ČT cyklus Český žurnál - sérii autorských dokumentárních filmů, které nepublicisticky reflektují vybrané kauzy a vrací se k zásadním událostem minulého roku. (zdroj: ČT) Dokumentarista Filip Remunda.
Lidovky.cz: Takže je v Číně podobná situace, jakou zažívali disidenti u nás?
To téma mi bylo blízké právě pro tu zkušenost. Zajímalo mě sledovat ho zejména v souvislosti tím, že mnoho lidí s Čínou obchoduje, Čína má dost silnou propagandu a div už se o ní neříká, že to není režim komunistický, ale málem liberálně kapitalistický, kdy s těmi tak zvaně lidskými právy to není tak špatné, jak se to zdá. Ale když jsem se dostal do kontaktu s lidmi z Číny, tak jsem na jedné straně viděl, že tam funguje propaganda – mimochodem my jsme měli povolení právě z ministerstva propagandy, abychom mohli na některých místech natáčet - , a ta propaganda působí pochopitelně na společnost tak, že se děje to, o čem v Praze mluvil Aj Wej-wej, tedy že je tam velmi silná autocenzura, což znamená, že někteří lidé se ani s nejbližšími o některých věcech prostě nebaví. Některá témata jsou tabu. Pokud žijete v tomhle režimu, máte šanci vydělat ohromné peníze a žít si na vysoké úrovni, ale jsou lidé, pro které to je nepřijatelné, jako pro paní Cchering Özer, která radši žije pod represí a v domácím vězení, ale píše knížky, které vydávají například v Čechách nebo na Tchajwanu. Možnost se svobodně vyjádřit je pro ni nadřazená jakékoliv cenzuře a přitakávání té Potěmkinově vesnici, která je v Číně vidět na každém kroku.
Lidovky.cz: Je to tedy zásadní rozdíl, když porovnáte, co je z Číny vidět od nás, a jak to vypadá přímo tam?
Čína je prezentovaná jako země neomezených možností, ráj podnikání, země, která se za dvacet let tak změnila, že se jistě za dalších dvacet let změní k nepoznání a tedy k lepšímu... Ale já a celý náš štáb - zvukař Michal Gábor a kameraman Michal Halousek – jsme měli velmi skličující pocit, protože jsme byli neustále obklíčeni desítkami uniformovaných policistů a nespočetným množstvím tajných policistů. Tamní společnost, jak jsem ji zažil během výletu s komunistickou stranou, byla profízlovaná a pohledem z Čech velmi nesvobodná.
Lidovky.cz: A co Krtek, který je v názvu filmu? Jakou hraje roli tam hraje?
Zjistili jsme, že Krtek jedno z malá témat, co existují v čínském povědomí o České republice. Pak lidi znají, ještě z války, ČZ kulomety, které na dálněvýchodní frontě hrály významnou roli. Mimochodem když dělala čínská televize ten slavný rozhovor se Zemanem, ve kterém řekl, že jsme se konečně vymanili z područí Evropské unie a Ameriky a děláme zahraniční politiku založenou na našich národních zájmech, tak ten rozhovor začíná tím, že redaktorka má v ruce Krtečka a Zeman se rozplývá, že si pamatuje jeho čínské jméno „Jen šu“. A redaktorka mu říká – To je to jediné, co jsem o Československu věděla, a nebýt vás, tak by se to nezměnilo, ale vy jste přijel na návštěvu do Číny a pozval jste našeho předsedu – oni říkají prezidentovi předseda – do Prahy a díky tomu se v Praze točí hrané filmy, které jsou teď v Číně hitem a my o Česku víme stále víc a víc... Takže je to významně i díky Krtkovi, který se na základě dědictví stal čínským Krtek, úplně se změnil a stal se z něj čínský krtek.


description: Starosta obce Malečov a neúspěšný kandidát na senátora za obvod Ústí nad Labem Petr Kůstka má za řízení v opilosti zaplatit pokutu 30.000 korun, nesmí také 18 měsíců řídit. Rozsudek zatím není pravomocný, Kůstka i státní zástupkyně si ponechali lhůtu pro případné odvolání.

title: Neúspěšný kandidát na senátora řídil

maintext:
Kůstku přistihla policie opilého za volantem 7. srpna krátce před půlnocí v centru Ústí nad Labem. Nadýchal 1,59 promile, obdobné hodnoty ukázaly další dvě měření v rozmezí půl hodiny. Kůstka před soudem řekl, že ten večer navštívil dva bary, vypil asi tři třetinky dvanáctistupňového piva a cinzano. „Svého činu lituji, byla to chyba. Stalo se to poprvé a naposledy. Veškeré důsledky, které budou, budu respektovat. Prostě jsem do toho auta sedl a ujel jsem, nevím, pět metrů a policie mě zastavila,“ řekl Kůstka.
Soud jej původně potrestal trestním příkazem, v němž byly pokuta i zákaz řízení stejné. Kůstka proti němu ale podal odpor, jehož důvody odmítl komentovat, a soud tak nařídil standardní hlavní líčení.
Trochu drahý taxík
Kůstka na dotaz soudu připustil, že jízda taxislužbou z centra Ústí nad Labem domů by ho stála asi 300 korun. „V trestním příkazu jste dostal pokutu 30.000 korun, to je trochu drahý taxík,“ komentoval to soudce Martin Šámal.
Trest zdůvodnil tím, že Kůstka byl dosud bezúhonný, trest ve výši jeho měsíčního platu je podle soudu adekvátní. „Řízení motorových vozidel pod vlivem alkoholu je velmi nebezpečné a většinou jen shodou náhod nedojde k vážným následkům,“ zdůvodnil Šámal, proč neuložil kratší trest zákazu řízení. Rozsudek není pravomocný, státní zástupkyně i Kůstka si ponechali lhůtu pro případné odvolání.
S porušením zákona se potýkají i jiní kandidáti na senátora
Kůstka, který kandidoval jako nezávislý, skončil v senátních volbách poslední z deseti uchazečů. Na Ústecku získal 5,39 procenta hlasů, volilo ho 1524 lidí.
S porušením zákona za volantem se potýkali i další neúspěšní kandidáti na senátora za Ústecko. Náměstek primátorky Jiří Madar řídil před lety opilý. Jeho poslední přestupek z roku 2005 úředníci ústeckého magistrátu zastavili a kandidát Ústeckého fóra občanů vyvázl bez trestu. Sami pak skončili za zneužití pravomoci před soudem, který je nakonec osvobodil. Podle soudu sice nepostupovali správně a poskytli politikovi výhodu, ale nepodařilo se prokázat úmysl.
Z maření výkonu úředního rozhodnutí byl letos obžalován kandidát zelených a pirátů Martin Hausenblas (PRO!Ústí), kterého loni přistihla policie za volantem, i když měl kvůli vysokému počtu bodů zákaz řízení. Hausenblas dostal pokutu 2000 korun v přestupkovém řízení a soud jeho stíhání zastavil. Politik tvrdí, že zákaz řízení porušil, neboť jel vyřídit vízum, aby mohl odletět na setkání s dalajlamou, a ujel mu vlak.


description: Za zvýšeným zájmem o velké dýně v těchto dnech stojí oslava Halloweenu. I když namítnete, že Halloween je novodobý americký nebo britský svátek, není to tak úplně pravda. Jde spíše o keltský zvyk, kdy naši předkové zapalovali svíčky, aby rozlobeným duchům posvítili na cestu právě na přelomu keltského kalendáře v noci nazývané Samhein.

title: Mrkvový dort s dýní a ořechy

maintext:
A tak se dnes Halloween spojuje s mnoha zvyky a povinnostmi, mezi které patří i pečení dýňových koláčů a dortů.
Jaké dýně na vydlabání, jaké na jídlo
Vydlabávání dýní ke konci října je zábavné pro děti i dospělé a nachází i u nás stále více příznivců. Výsledkem je krásně barevná podzimní dekorace a oživení předzahrádek či vchodů do domu a uvítací osvětlená šklebící se dýně. Ovšem i na dýni si lze pochutnat a v tom případě je lepší volit vyšlechtěné druhy, nikoliv obrovitánské dýně, jejichž dužina není právě nejlepší, anebo dokonce nejsou k jídlu a jsou vhodné jen pro dekoraci. Základní pravidlo zní: Správná dýně ke správnému účelu, a už žádná modrá polévka! Modrá dýně je krásná, ale opravdu jen na ozdobu...
O autorce Dagmar Heřtová příležitostně pobývá ve Velké Británii, je milovnicí života, cestování, dobrého jídla a vaření. Je neustálou obdivovatelkou britské současnosti, anglického venkova, společnosti a anglické muziky.Sbírá moderní tištěné kuchařky, recepty a nové chutě. Vše najdete na tastejourney.cz
Dýně stále v gastronomii určují trend a jsou stále oblíbenější
Co se zasloužilo o znovuobjevení dýní? Chuť, anebo zdravotní benefity? Asi obojí. Dýně dokáží být velmi lahodné, zvláště pokud si vyberete nově vyšlechtěné odrůdy, jako jsou máslová či muškátová dýně, hokaidó anebo odrůdy méně známé, jako je třeba coquina - štíhlejší podoba máslové dýně, nebo harlequin s půvabným výrazným vroubkováním, jež se podobá harlekýnově límci. Důležitá je samozřejmě vždy tepelná úprava. Dýně jsou daleko chutnější, když je třeba upečete, zvláště pečením získají oříškovou příchuť.
Dýně není jen na ozdobu? Málokdo ví o potenciálu semínek
Dýně je výborným zdrojem vitamínu C, který je pro naše tělo nenahraditelný, chrání buňky a je důležitý pro imunitní systém. Takže až budete sahat po levné dýni na dlabání, zamyslete se dvakrát. Některé levné odrůdy dýní jsou jen pro dekoraci a je tedy lepší si vybrat tak, aby se dřeň dýně mohla použít třeba na polévku a semínka očistit a opražené je sypat na ozdobu jiné zeleninové polévky.
Dýňová semínka jsou výživnými látkami doslova nabitá, mají vysoké hodnoty minerálu fosforu, který udržuje naše kosti a zuby silné a zdravé, a mědi, důležité pro náš nervový systém, ale též pro zdravé vlasy či nezbytnou transformaci železa v organismu. Obsah těchto látek řadí skromně vypadající dýňová semínka mezi velmi zdravé potraviny, a tak si je dopřávejte třeba jako malý “snack”. Takže semínka se vyhazovat nemusí. Lze je také vemi snadno opražit, jsou pak ještě chutnější, křupavé a zatraceně zdravé! Zůstanou připravené na jakékoli použítí: na salát, do polévek, na humus a jiné pomazánky a můžete je při pečení přidat i do těsta, zvýšíte jeho strukturu a ještě mu dodají více chutí a to platí nejen pro pečení domácího chleba.
Mrkvový dort s ořechy a dýní je královnou každé halloweenské oslavy
Pokud chcete na halloweenské oslavě opravdu překvapit, upečte mrkvový dort s dýní a ořechy, ovoňte ho aromatickým kořením a polijte citrónovou polevou. Úspěch zaručen! Nadýchaný a vláčný, voňavý dort k oslavě anebo jen tak k posezení s přáteli při kávě nebo čaji. Při podzimní pohodě jednoduše tento dort nesmí chybět!
Mrkvový dort s ořechy a dýní
1/2 menší dýně hokkaidó
320 g hladké mouky
300 g cukru (1/2 hnědého a 1/2 bílého)
2 lžičky kypřícího prášku do pečiva
2 lžičky jedlé sody
1/4 lžičky mořské soli
2 vrchovaté lžičky mleté skořice
1 1/2 lžičky mletého zázvoru
1/2 lžičky mletého nebo nastrouhaného muškátového oříšku
100 g vlašských ořechů
280 ml kvalitního rostlinného oleje (nejlépe z toho 3/4 lehkého olivového)
4 vejce
1 malá miska rozinek
3 lžíce rumu
4 středně velké mrkve
kousek másla na vymazání formy
papír na pečení na dno formy
Na polevu:
6 velkých lžic moučkového cukru
šťáva z půlky citrónu bez pecek
pár vlašských ořechů anebo pistácií na ozdobu
2 menší kulaté formy na dort
Nejdříve si předehřejte troubu na 180 °C. Rozkrojte dýni, půlku oloupejte ( druhou půlku dýně můžete dát také upéct a použít na polévku) a vyjměte lžící semínka. Nakrájejte na menší kousky a dejte na plech vyložený pečicím papírem a lehce potřený olejem do trouby na 30 minut péct. Jakmile dýně změkne, dejte ji vychladit a pak ji nastrouhejte na hrubém struhadle anebo rozmačkejte vidličkou. Hmotu dýňové dužiny zatím odložte stranou.
Do šálku dejte rozinky, zalijte rumem a nechte macerovat. Vlašské ořechy na hrubo nasekejte nožem a dejte stranou, vyberte však pár půlek ořechů na ozdobu, pokud nechcete použít jen pistácie. Oloupejte mrkve, odstraňte vrchní tmavší část a na hrubém struhadle nastrouhejte na nudličky.
Odvažte si všechny suché suroviny, tedy mouku, cukr, přidejte prášek do pečiva, sodu a odděleně dejte do mouky sůl. Přidejte všechno koření. V odměrce odměřte olej a do něj přidejte celá vejce a jen lehce vyšlehejte. Sypké suroviny přendejte do mísy v mixéru, pomalu začněte míchat a přidávejte postupně směs oleje a vajec. Nakonec přidejte rozinky, ale bez rumu, můžete ho trošku přidat jen na ovonění těsta. Snižte výkon mixéru, lehce promíchejte a postupně přidávejte mrkev a dýni. Směs vlijte do dvou forem, které jste předtím na okrajích vymazali máslem a vysypali moukou a jejich dno vyložili papírem na pečení. Pečte při 180 °C asi 35 - 40 minut.
Po částečném vychladnutí sejměte okraje formy, dejte korpusy na mřížku a poté odstraňte papír ze dna dortu a přendejte na stojan nebo plochý talíř. Po úplném vychladnutí potřete ledovou polevou, kterou jste připravili z moučkového cukru a citrónové šťávy. Pomažte polevou povrch dortu a nechte stékat po stranách. Ozdobte vlašskými a postáciovými ořechy a podávejte. Pokud chcete mít dorty plněné, rozkrojte je, namažte marmeládou a lehkým krémem s příchutí vanilky nebo kávy a skládejte na sebe a krémem ozdobte i horní část dortu. Fantazii se meze nekladou.


description: Bývalý americký velvyslanec v Československu v letech 1983–1986 William Luers zavzpomínal na počátky prezidentování Václava Havla. Koupil mu balíček kravat vhodných pro prezidenta a jeho žena Olze přivezla hedvábnou blůzku, kterou pak měla na Václavově inauguraci.

title: Havel 80: Učil jsem Havla, jak se váže kravata, vzpomíná bývalý americký velvyslanec Luers


description: Po zpochybnění spravedlivosti amerických prezidentských voleb v pondělí republikánský kandidát Donald Trump napadl i věrohodnost průzkumů veřejného mínění, které ve velké většině dávají víc nadějí na úspěch jeho demokratické soupeřce Hillary Clintonové. Cílem manipulací prý je odradit Trumpovy stoupence od účasti ve volbách.

title: Trump zpochybnil průzkumy veřejného


description: Ruský prezident Vladimir Putin v pátek slaví 64. narozeniny. "V tento den nebude pořádat veřejná vystoupení a narozeniny oslaví v okruhu svých blízkých a přátel," oznámila agentura TASS s odvoláním na prezidentova mluvčího. Na počest oslavence z mostu v New Yorku asi hodinu visel obří plakát s Putinovým vyobrazením na pozadí ruské a syrské vlajky a s nápisem "mírotvůrce".

title: Ruský prezident Putin slaví


description: Irácké šíitské milice připravily ofenzívu proti pozicím radikálů z Islámského státu (IS) západně od Mosulu. Boje podle zástupců milicí začnou do několika hodin, maximálně dní. O Mosul se bojuje od 17. října a postupuje se k němu od severu, jihu a východu.

title: Radikálové u Mosulu pozabíjeli 232 lidí, jako lidské štíty použili tisíce rodin, tvrdí OSN

maintext:
Radikálové tento týden u Mosulu podle OSN pozabíjeli 232 lidí a jako lidské štíty použili na 8000 rodin z okolních vesnic. Organizace ochránců lidských práv Human Rights Watch (HRW) kritizovala kurdské úřady za příliš přísné prověřování lidí, kteří prchají z území ovládaného IS.
Šíitské složky lidových mobilizačních sil (PMF) nejsou nasazeny do boje o sunnitský Mosul, ale mají bojovat západně od něj. Dnes jejich mluvčí Ahmad Asadí řekl, že ofenzíva západně od Mosulu začne „za několik dní nebo hodin“. Bude zaměřena na město Tall Afar a oblasti poblíž turecké hranice. Tam žije podle agentury Reuters komunita iráckých Turkmenů, takže lze očekávat reakci Ankary. V Tall Afaru ale žili do roku 2014, kdy město obsadil IS, také šíité.
Turecký ministr zahraniční Mevlüt Çavuşoglu ve středu řekl, že v případě útoku na Tall Afar Turecko zareaguje. Ankara má na severu Iráku své jednotky.
Přítomnost šíitů na bojišti vyvolává obavy z toho, že to vyprovokuje třenice mezi sunnity a šíity podobně jako za invaze, která začala v roce 2003. Šíité pomáhali irácké armádě osvobozovat jiná irácká města a podle některých informací se mstili na sunitském obyvatelstvu. OSN v červenci oznámila, že má seznam 640 sunnitských mužů a chlapců, jež milice zajaly ve Fallúdži.
Podle předpokladů nasadí IS do boje o Mosul tisíce svých bojovníků. Mluvčí Vysokého komisaře OSN pro lidská práva dnes řekla, že IS unesl desítky tisíc žen, mužů a dětí z oblastí u Mosulu a využil je jako lidské štíty. Ve středu skupina povraždila 232 osob, které odmítly poslechnout rozkazy. Bylo mezi nimi 190 bývalých iráckých vojáků, zbylí byli civilisté.
HRW vyjádřila pochyby nad tím, jak kurdské řady prověřují lidi prchající z území, které IS ovládá. Od skupin jsou odděleni muži starší 15 let a v moha případech jsou dlouho zadržováni. Podle HRW to odporuje iráckému zákonu. Kurdové ale tvrdí, že povrchní prověření těchto lidí by mohlo mít tragické následky. Panují obavy, že s civilisty prchají také členové IS a na území za frontou založí spící buňky. Před týdnem jich několik zaútočilo v Kirkúku a pozabíjelo desítky lidí.
„Nikdo by neměl být zadržován, pokud není podezřelý z trestné činnosti,“ sdělila zástupkyně ředitele blízkovýchodní sekce HRW Lama Fakihová. Civilisté jsou převáženi do tábora v provincii Irbíl a muži jsou umístěni do oddělené sekce. S rodinami mohou komunikovat přes plot.


description: Hnutí ANO se musí ještě hodně učit a hledat vhodnější osobnosti pro volby do Senátu. Předseda vládního hnutí Andrej Babiš tak reagoval na výsledek letošních voleb, v nichž získali senátorské křeslo jen tři kandidáti ANO. Osobně prý čekal zisk pěti mandátů. Výsledek nepovažuje za úspěch, ve druhém kole voleb mělo ANO 14 kandidátů.

title: ANO se musí hodně učit, senátní volby

maintext:
„V senátních volbách jsme tradičně málo úspěšní,“ řekl Babiš chvilku po sečtení posledních hlasů před novináři. „Boj o Senát je fakt těžký, musíme se ještě hodně učit a hledat osobnosti, které lidi znají tam, kde žijí,“ uvedl na tiskové konferenci a následně i na svém twitterovém účtu.
Zvlášť pak ocenil, že se do Senátu dostal starosta a učitel Jaroslav Větrovský a Ladislav Václavec. „Myslím si, že obrovský úspěch zaznamenal také Jiří Dušek (astronom, ředitel Hvězdárny a planetária Brno - pozn. red.), ačkoli o tom komentátoři mlčí. To je člověk, který je v regionu velice dobře známý, což dokresluje pozici hnutí ANO a to, jakým způsobem naše krajské organizace vybírají kandidáty,“ uvedl vzápětí. Všechny úspěšné kandidáty hnutí ANO na sociální síti označil za „skvělé lidi“.
Zároveň ale litoval neúspěchu dalších kandidátů hnutí. Z finále se až na senátorské křesla neprobojovala například poslankyně a bývalá ministryně spravedlnosti Helena Válková, kterou ve volebním obvodu Praha 11 porazil dlouholetý zastupitel a spoluzakladatel Hnutí pro Prahu 11 Ladislav Kos.
Právě její prohru Babiš na tiskové konferenci komentoval s největší lítostí v hlase. Sám s její účastí na jednáních Senátu v dalších šesti letech počítal. S 44 procenty však exministryně zaostala za úspěšnějším Kosem.
Do horní komory Parlamentu se však v barvách hnutí ANO nedostal třeba ani poslanec a lékař letecké záchranné služby Milan Brázdil, podnikatel a bývalý starosta Všeradic na Berounsku Bohumil Stibal, žokej Josef Váňa, manažer Pavel Staněk, Jan starosta Jičína Malý či předseda družstva Jan Hašek.
Gratuluju třem našim novým senátorům, Jardovi Větrovskému, Jiřímu Duškovi a Ladislavu Václavcovi. Posíláme do Senátu skvělé lidi. — Andrej Babiš (@AndrejBabis) 15. října 2016
Babiš nicméně ocenil získání tři křesel, přestože do druhého kola prošlo hned 14 kandidátů ANO. „Mám radost, že jsme uspěli a uvidíme, jak se noví senátoři v horní komoře uspořádají. Často se stává, že koalice nefunguje. Uvidíme, jak to bude po těchto volbách. I senátoři by samozřejmě měli tolerovat koaliční smlouvu. Necháme se překvapit,“ dodal na závěr.


description: Primátorka Adriana Krnáčová (ANO) udělí Jiřímu Bradymu Klíč od obce pražské. Krnáčová o tom informovala na svých internetových stránkách. „Když si totiž lidí jako on neváží na Hradě, tak si jich budeme vážit aspoň v Praze,“ napsala Krnáčová. Brady měl od prezidenta Miloše Zemana údajně dostat řád T.G. Masaryka, kvůli schůzce Bradyho synovce a ministra kultury Daniela Hermana s dalajlamou jej prý ale nedostane. Brady by měl klíč obdržet ve středu v Brožíkově síni Staroměstské radnice.

title: Brady dostane od primátorky


description: Na Západě žijící íránský režisér Babak Jalali pozval diváky do bizarního mikrosvěta rozhlasové stanice vysílající v perštině ze San Franciska. Se snímkem Radio Dreams zvítězil na festivalu v Rotterdamu.

title: RECENZE: Komický i posmutnělý svět nadšenců a zoufalců v Radio Dreams je víc než čekání na Metalliku


description: Britský dokumentarista Louis Theroux se ve snímku My Scientology Movie pořádně opřel do systému a představitelů scientologické církve, včetně její nejznámější tváře, herce Toma Cruise. Závažný, ale i zábavný snímek měl minulý týden dlouho očekávanou britskou distribuční premiéru.

title: Direkt do brady Toma Cruise. Pochybné praktiky scientologů v provokativním dokumentu

maintext:
Poprvé mohli Britové provokativní snímek z produkce BBC Films a Red Box Films vidět už před rokem na Londýnském filmovém festivalu. Teprve nyní však vstoupil do vybraných kin a jeho premiéra byla ostře sledována britskými i světovými médii. Jako jeden z nemnoha se totiž Leroux pouští do nekompromisní kritiky scientologické církve, kolem níž se zejména v USA chodí spíše po špičkách. Mimo jiné proto, že její členové jsou často vlivnými podnikateli a podle scientologických principů jsou řízeny celé firmy. Leroux navíc nekončí kritikou scientologů: ve filmu vyřkne i tezi, že sklon k diktátorskému zneužívání moci je vlastní jakékoli církvi. Proto například v Irsku zřejmě nebude film uveden – tamní zákony totiž dehonestaci jakékoli církve nepřipouštějí.
Uděláme si vlastního Toma
Scientologickou církev, která slibuje svým členům sebezdokonalení a životní úspěch, založil autor vědeckofantastické prózy L. Ron Hubbard v 50. letech 20. století. Po jeho smrti v roce 1986 převzal vedení organizace David Miscavige. Existuje jen několik záznamů jeho vystoupení, jinak zůstává tento muž pro veřejnost takřka tajemnou osobou. Nereagoval podle předpokladů ani na žádost o rozhovor od Louise Therouxe a jeho týmu (režisérem filmu není sám Theroux, ale jeho spoluscenárista John Dower).
Tom Cruise s Rebeccou Fergusonovou ve filmu Mission Impossible - Národ grázlů
Nechtěl se s nimi vlastně bavit vůbec nikdo z vysokých představitelů církve, a tak si filmaři vymysleli originální náhradu. Jednak se spojili s odpadlíkem Martym Rathburnem, který kdysi zastával u scientologů vysoký post generálního inspektora a posléze se stal jedním z velkých kritiků této církve. A také uspořádali konkurz, v němž vybrali herce do rolí vůdce církve Miscavige a jejího nejznámějšího člena Toma Cruise. Najatí herci poté znovu přehrávají útržky známých nahrávek obou mužů a také v nich pokračují, dohrávají je, představují své vzory v dalších situacích. Třeba tak, že představitel Davida Miscavige nutí své spolupracovníky obviněné ze sabotování úsilí církve lézt po čtyřech a lízat podlahu. Je to fraška a zároveň vážně míněná obžaloba.
Tom Cruise (respektive jeho představitel) sice ve filmu nikoho takto nešikanuje, dokumentaristé si nicméně pohrávají s úvahami, o čem všem z pochybných praktik církve věděl. Při podobných úvahách a hraných „rekonstrukcích“ vychází dokument z výpovědí někdejších členů církve v čele s již zmíněným Martym Rathburnem. Před diváky se nakonec rýsuje monstrózní obraz totalitní sekty, patologicky podřízené jednomu muži, kde k běžným prostředkům upevňování moci patří ponižování, výhrůžky a fyzické násilí.
A my si vás taky natočíme
Sám Theroux v dokumentu říká, že některá tvrzení nemohl ověřit, a scientologická církev ve svých prohlášeních všechna obvinění kategoricky odmítá. Co ale církev popřít nemůže, je její zdokumentované chování během Therouxovy práce, a tím svou důvěryhodnost rozhodně nezvýšila. K mlčení jejích představitelů se přidaly podivné úkazy jako lidé s kamerou, kteří natáčejí Therouxův štáb a odmítají sdělit proč – odmítají vůbec jakoukoliv lidskou komunikaci. Tyhle scény jsou mrazivější než přece jen poněkud sporné hrané rekonstrukce. Ne že by asi Therouxovi a jeho kolegům hrozilo nějaké skutečně vážné nebezpečí, přesto je chování scientologů znepokojující. A v některých momentech až trochu dojemné, jako kdyby se děti převlékly za strašidla a svou roli neunesly. Ostatně to je věc, kterou Louis Theroux zdůrazňuje: členové církve mohou být dobří lidé, kteří jen podlehli zločinnému vedení.
Během natáčení a po něm se s Therouxem postupně ve zlém rozešel i jeho hlavní zdroj Marty Rathburn – zejména proto, že mu Theroux dával „sníst“, že totalitní principy, které kritizuje, pomáhal v roli generálního inspektora, vlastně jakéhosi „inkvizitora“, sám zavádět a upevňovat. Bitvy spojené s Therouxovým dokumentem určitě nejsou u konce.


description: Armáda po půl roce vystřídala při pravidelné rotaci vojáky hlídající v Afghánistánu spojeneckou základnu Bagrám. Úkol od výsadkářů z Chrudimi převzala jednotka z Přáslavic. Armáda o tom informovala na svém webu.

title: ‚Pot vojáků šetří jejich krev.‘ Češi čelilil v Bagrámu i protitankovým zbraním


description: Islamistické hnutí Taliban v noci na pondělí podniklo koordinovaný útok ze čtyř stran na severoafghánské město Kundúz, které Taliban před rokem nakrátko obsadil. Je slyšet střelba, nad městem přelétávají vojenské vrtulníky. Informovala o tom agentura Reuters.

title: Taliban koordinovaně zaútočil na


description: Ve chvíli, kdy se na Hradě dolaďovaly přípravy před ceremonií s předáváním vyznamenání od prezidenta, naslouchalo zaplněné Staroměstské náměstí v Praze tomu, komu se Miloš Zeman rozhodl ocenění nedat – Jiřímu Bradymu. Petr Gazdík, předseda Starostů a nezávislých, tam pořádal alternativní setkání těch, kdo chtěli státní svátek oslavit pospolitě.

title: Politika se dá dělat čestně a slušně, nemusí to být jen svinstvo, znělo plným ‚Staromákem‘

maintext:
Vzdát úctu osmadevadesátileté republice přišli kromě tisíců lidí starostové, primátoři, dva lidovečtí ministři, zástupci akademiků, umělců i církví. Setkání moderoval jeden z možných kandidátů do prezidentských voleb hudebník Michal Horáček. „Člověk musí mít štěstí a musí mu jít naproti. Já jsem měl štěstí, že jsem nedostal medaili. Teď budu rád, když se mi vejdou do kufru,“ glosoval události posledních dní Jiří Brady z pódia.
To si zrovna přebíral ocenění od Univerzity Palackého za to, že dělá republice dobré jméno. Přidá si ho k vyznamenání od premiéra Bohuslava Sobotky (ČSSD), od Poslanecké sněmovny či k pamětním medailím několika českých a moravských měst.
Přestože se akce konala kvůli činům a chování prezidenta Zemana, pořadatelé a řečníci se snažili nepojmout večer konfrontačně. Většina naopak apelovala na to, aby se do společnosti vrátila tolerance a snášenlivost.
„Pokusme se rozumět i těm, kterým nerozumíme. Odmítejme nenávist, ale buďme přísní i na sebe samotné. Musíme vyndat hlavy z bublin,“ řekl první český polistopadový premiér Petr Pithart.
Páteční shromáždění mělo vedle občanského silný politický kontext. Lze ho považovat za neoficiální odstartování kampaně do sněmovních i do prezidentských voleb. Na pódiu se zformovala mnohobarevná fronta, která bude chtít nabídnout alternativu k tomu, jakým způsobem se politiky chápe nynější hlava státu a největší vládní strana ČSSD, jejíž tři ústavní činitelé spolu se Zemanem podepsali kontroverzní dobrozdání Číně o vzájemném přátelství.
Toto spojenectví včera ztělesnili především Starostové a nezávislí, lidovci, Horáček a částečně ODS. Přestože se akce konala v Praze a hradní mluvčí Jiří Ovčáček má velkou tendenci rozdělovat zemi na „pražskou kavárnu“ a zbytek, pořadatelé úzkostlivě dbali na to, aby bylo zřejmé, že se nejedná o akci Pražanů pro Pražany nebo intelektuálů pro intelektuály. Horáček na to několikrát výslovně poukázal. „Praha není něco extra, má stejný význam jako každý jiný centimetr čtvereční v republice,“ uvedl.
VIDEO: Na Staroměstském náměstí promluvili Pithart i Gazdík Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Argumentem pro podobný závěr byla i osobní přítomnost několika starostů a primátorů z obcí rozesetých od východního konce státu po západní, stejně jako fakt, že tváří celé akce se stal dlouholetý komunální politik ze Suché Lozi Petr Gazdík. „Dostalo se mi cti přijet pozdravit pražské podhradí, abyste věděli, že v tom nejste sami,“ řekl primátor Zlína Miroslav Adámek (STAN).
Vedle starostů na sebe na slavnostní akci upozornili i politici KDU-ČSL. Na pódiu vystoupili dva členové vlády – ministr zemědělství Marian Jurečka a ministr kultury Daniel Herman.
Právě jeho schůzka s tibetským duchovním vůdcem dalajlamou údajně podnítila Pražský hrad neudělit Bradymu vyznamenání. „I po třech letech v nejvyšší politice pevně věřím, že politika se dá dělat čestně a slušně, nemusí to být jen svinstvo,“ pronesl k davům Herman, který společně s Bradym sklidili největší aplaus.
Oslava vzniku Československa zároveň poukázala na možný budoucí pakt pro sněmovní volby mezi lidovci a starosty, o kterém oba subjekty po úspěšných výsledcích krajských a senátních voleb začaly zvolna hovořit.
Prvotní impulz k uspořádání včerejší akce dal šéf STAN Gazdík, jehož hnutí podle informací LN poskytlo na uspořádání „happeningu“ největší část peněz (přispět měla i Univerzita Palackého v Olomouci).
S projevy pak vystoupili přední tváře KDU-ČSL. Pořadatelé úzkostlivě dbali na to, aby akce proběhla slušně a nekonfliktně. Jako důkaz, že nemělo jít o konkurenční program k hradním oslavám, svědčilo i to, že mítink skončil zhruba pět minut před Zemanovým „výkopem“ na Hradčanech. Poté, co se Gazdík se shromážděnými lidmi rozloučil, se stovky z nich rozhodly vydat směrem k Pražskému hradu. Před ním pak uspořádali krátký happening proti způsobu, jakým svůj úřad zastává prezident Miloš Zeman.


description: Miloš Hájek se narodil v roce 1921 v Dětenicích. Byl členem protinacistického komunistického odboje. Po roce 1943 spolupracoval i se sionistickou Hašomer Hacair a pomáhal shánět falešné dokumenty pro Židy. V srpnu 1944 byl zatčen a odsouzen k trestu smrti, před kterým jej uchránil konec války. Od roku 1948 přednášel na Vysoké politické škole. Až do projevu Chruščova v roce 1956 byl aktivním a přesvědčeným komunistou, poté v reformním křídle strany. V roce 1968 byl delegátem vysočanského sjezdu KSČ. V roce 1970 byl vyloučen z KSČ. Stal se signatář Charty 77 a v roce byl 1988 jejím mluvčím. Po sametové revoluci vstoupil do ČSSD. Za záchranu Židů mu Izrael udělil titul Spravedlivý mezi národy. Zemřel v únoru 2016.

title: ‚O tezích stalinismu jsem nepochyboval,‘ vzpomínal pozdější mluvčí Charty 77 Hájek

maintext:
Miloš Hájek patří mezi lidi, kteří se o politiku zajímají už od mládí: „Když mi bylo 15 let, zažil jsem první parlamentní volby. Pojmy jako agrární nebo socialistický nám byly známy. V roce 1935 jsem sympatizoval s národně socialistickou stranou, která byla stranou mého otce.“ Rodina žila teprve od ledna roku 1936 v Praze, kam se přestěhovala z Úžic u Kralup. „Moji tamní spolužáci byli velmi chudí. Já měl například jako jediný ve třídě zimník. Ostatní v zimě nosili mezi sakem a košilí navíc tričko. V létě jsme chodili do školy bosi. Dělnické děti většinou šetřili na obuvi.“ Otec pracoval jako úředník v cukrovaru, takže na tehdejší poměry rodina žila velice dobře.
Miloš Hájek se politicky pomalu, ale jistě stále posouval ve své politické orientaci doleva: „Kolísal jsem mezi sociální demokracií a komunistickou stranou. Litoval jsem, že obě strany nespolupracují. V roce 1938 mi bylo 17 let a studoval jsem na kralupském gymnáziu. Už jsem byl až po uši v politice. Každý věděl, co je nacismus. Převládalo mezi námi přesvědčení, že válka nebude, protože Hitlera svrhnou, a kdyby byla, Německo bude rozdrceno.“ Mnichovská dohoda učinila veškerým nadějím konec:„Dodnes mám v pamětí 21. září 1938, kdy měla vláda říct ano Hitlerovým požadavků. Seděli jsme u rádia a čekali na zprávy v 7 hodin. Slyšet byla stále jen znělka z Vyšehradu. Všichni jsme plakali.“
Když francouzští socialisté v parlamentu podpořili Mnichovskou dohodu, posunul se Hájek politicky dále ke komunistům: „V září jsem měl poprvé v ruce Rudé právo. Rozhodoval jsem se spíše podle citu.“ Druhou republiku už Hájek nepovažoval za svůj stát. O okupaci 15. března se dozvěděl ve vlaku od kamaráda. „Příchod okupační armády už se mnou neotřásl jako Mnichov.“
Ke komunistům
Mezi nejbližší Hájkovy přátele patřil jistý Jiří Heller, syn obchodníka z Libáně. Podle norimberských zákonů byl považován za Žida. „Maturoval stejně jako já v roce 1940, a protože se po okupaci nemohl uplatnit, přestěhoval se do Prahy k tetě, kde se živil jako soukromý učitel židovských dětí, kterým nový režim znemožnil jakékoliv vzdělávání.“ S Hellerem trávili mnoho času, vedli politické debaty, a když se Hájek rozhodl, že složí státní zkoušku z němčiny, aby mohl učit, požádal Hellera, zda by mu nepomohl najít někoho na hodiny konverzace. „Jednoho dne přivedl Richarda Mayera, stavebního technika z Vídně, který emigroval po anšlusu do protektorátu. Po několika hodinách jsem s ním začal mluvit i o politice a zjistil, že byl členem ilegální komunistické strany v Rakousku. Byl to první živý komunista, se kterým jsem se dostal do úzkého kontaktu.“
Majer Hájkovi postupně vykládal o dějinách a německá konverzace se změnila i v jakési politické školení: „Řekl bych, že právě on mě převedl přes hranici mezi sociální demokracií a komunismem.“ Velký dojem na Hájka udělalo i ilegální Rudé právo: „Ne kvůli obsahu, ale protože jsem poznal, že existují lidé, kterým stojí za to riskovat život.“Po napadení SSSR se Hájek s několika přáteli rozhodl, že se nějak pokusí zapojit do odboje. Jako způsob si zvolili navázání kontaktu právě s komunisty.
Napojení na KSČ
V září roku 1941 s Jiřím Hellerem jednou zamířili do dělnického židovského domova bethalucu v Dlouhé ulici. „Stáli jsme na chodbě a jistý Laco Herškovič si mě vzal stranou a ptá se, zda jsem ve straně. Myslel jsem, že hledá spojení, a odpověděl, že já ne, ale že znám lidi, kteří ve straně jsou. Další otázka zněla: ‚A chceš spolupracovat?‘ – ‚Ano‘. Zeptal se, zda znám další lidí, kteří by měli o spolupráci zájem, a když jsem přisvědčil, řekl mi, abychom vytvořili buňku.“ Miloš Hájek s přáteli se tedy napojili na odboj.
Herškovič Hájka vzápětí dovedl k dalšímu odbojáři, který jej krátce zasvětil do zásad konspirace a za dalších 14 dní předal spojce. „Ve čtvrtek v 6 hodin budeš čekat na Petřínském náměstí u telefonní budky. Vyber si konspirativní jméno. Ona ti řekne své. Přišli přesně. Řekl, že se máme seznámit, a odešel. ‚Já jsem Jiřina.‘ – Já jsem Ivan.‘ Nevěděla, kde bydlím, ani já nevěděl, kde bydlí ona.“ Další schůzky si dohadovali vždy při setkáních. Jiné spojení neexistovalo.
Hájkovu buňku tvořilo původně pět lidí. „První schůzku jsme měli u Jaroslava Rychlého. Řešili jsme, co budeme dělat, a na konci někdo řekl, že ten nový říšský protektor je velká svině. Bylo to právě v den, kdy přišel Heydrich do Prahy.“ Večer bylo vyhlášeno stanné právo a ráno se v novinách objevily první seznamy popravených. Dva členové buňky vydrželi jen rok. Pak raději odboj opustili.
Na fotce Miloš Hájek je se svojí první ženou Alenou Hájkovou.
Letáky a falešné dokumenty
První zklamání přišlo, když mladí odbojáři zjistili, že nedostanou žádné zbraně. Místo toho dostávali časopis Svět proti Hitlerovi, který měli šířit dál mezi spolehlivé lidi. „První akce, kterou jsem zažil, se odehrála, když Rudá armáda dobyla nazpět Rostov. Vyrobili jsme nálepky s ‚V‘, srpem a kladivem a nápisem Rostov. Každý měl svůj rajón a rozlepovali jsme je. Já s Jiřinou na Novém Městě. Měl jsem takový strach, že když jsem se chystal nalepit první, všechny nálepky se mi rozsypaly na zem. Jiřina se chovala perfektně: ‚To nic to překonáš.‘ Strach jsem pak skutečně překonal. Zároveň jsem viděl, jaká byla naivita, že jsme si mysleli, že by nám měli dát zbraně.“
Celá odbojová skupina čítala okolo 30 lidí, ale vesměs se jednalo o začátečníky. Omezovala se tedy jen na drobný odboj typu letákových akcí. Žádných větších úkolů se nedočkali: „V dubnu 1942 zasáhlo gestapo. Celé vedení skupiny – tři lidi – a řadu dalších zatkli. Později byla zatčena i Jiřina. Společně s Jardou Rychlým jsme se ocitli v izolaci.“V odboji se přesto rozhodli pokračovat a snažili se znovu navázat spojení na stranu.
V té době už měl Hájek také přátele v sionistické mládežnické organizaci Hašomer Hacair. „Protože začaly odjíždět transporty, někteří z nich se rozhodli, že se pokusí přežít pomocí falešných dokumentů. Požádali mě o pomoc. Samozřejmě jsem souhlasil a začali jsme shánět falešné dokumenty.“ Celkem se skupině podařilo „arizovat“ sedm Židů, z nichž však dva válku nepřežili. Hájek osobně poskytl svou vlastní občanskou legitimaci. Ostatním to ale pro jistotu zakázal, aby při případné kontrole neměli všichni jen náhradní doklady.
Trest smrti
V roce 1943 se zbytek nezatčených členů původní skupiny a lidé z Hašomer Hacair dohodli, že vytvoří společnou odbojovou komunistickou skupinu, která se pokusí najít spojení na vedení komunistické strany: „V květnu 1943 se sedm lidí sešlo v Měchenicích u potoka a tam jsme skupinu založili. Skupina se později rozrostla asi na třicet lidí. Zásada byla, že buňka bude trojčlenná a víc lidí se nemá scházet. Ale nedodržovali jsme to. Dodržovat konspiraci na 100 procent je takřka nemožné.“ Skupina jméno neměla, ale po válce se jí začalo říkat „Přehledy“ – podle strojopisu, který skupina vydávala.
Skupina opět neměla zbraně a usilovala spíše o malý odboj. Snažila se páchat menší sabotáže, především v dopravě: „Kdyby každý zapálil jeden železniční vagón, německé hospodářství by to poškodilo. Získali jsme dva chemiky, kteří měli plán na výrobu zápalných bomb. Můj poslední úkol byl, že jsem od někoho převzal železné piliny a předal dál je na výrobu bomb.“ Další členové skupiny později vykolejili lokomotivu, zapálili několik vagónů, zničili sklad vojenských pneumatik a přerušili proud Pražským závodům.
Rozsudek smrti nad Milošem Hájkem
Hájek byl ale zatčen již v létě 1944, když do vedení KSČ pronikli agenti gestapa. „Z naší skupiny zatkli asi deset lidí. Byli zatčeni i moji rodiče, protože jsme nechávali doma přespat kluka, který utekl z Říše. To byla pro mě největší rána. Zatkli i mé děvče Vlastu Baranovou.“ Válku nakonec přežila jen maminka.
Pro Miloše Hájka si gestapo přišlo domů 21. srpna 1944. Dva zatčení Židé ze skupiny putovali rovnou do Osvětimi. Po půlročním tvrdém vyšetřování byli ostatní zatčení postaveni 21. března 1945 před zvláštní soud: „Stálo nás tam sedm. Jedna žena předstírala šílenství, tak ji vyřadili. Z těch šesti jsme byli čtyři odsouzeni k smrti.“
Čekání na popravu
Obvykle trvalo čekání na popravu okolo šesti týdnů. Hájek v cele smrti nakonec strávil šest neděl a tři dny. Psychický tlak postupně narůstal, i když měli odsouzení od počátku určitou naději, protože věděli, že se blíží fronta: „Odsouzený předák naší skupiny mi před soudem řekl, že válka pravděpodobně skončí do tří týdnů. Byl starší a měl kontakty z vězení, takže jsem to bral vážně. Jinak jsem si říkal, že když skončí můj život, skončí i trápení a utrpení. Člověk se zocelil, když například přišli pro spoluvězně a odvedli ho na popravu. Když se otevíraly dveře cely, člověk si kladl otázku: Co když jdou pro mě? Do těch tří neděl jsem věděl, že pro mě ne, ale od té čtvrté už to bylo podstatně horší. Když popravy skončily, člověk si oddechl, ale za týden nebo možná už pozítří budou zase...“
Osudy 20. století Lidovky.cz pro čtenáře vybírají zajímavé osudy lidí zapsané a uložené v digitálním archivu Paměť národa. Jste přesvědčeni, že autentické vzpomínky lidí, jichž se bezprostředně dotkly dějiny 20. století, musejí být zachovány? Vidíte smysl ve vyprávění příběhů, které v učebnicích dějepisu nejsou? Staňte se členy Klubu přátel Paměti národa a podpořte natáčení svědectví. Další životní osudy najdete na lidovky.cz/pribehy.
Ani v cele smrti ale Hájek svých činů nelitoval: „Na to jsem si dával pozor, protože mě
dost deprimovalo, když političtí vězni říkali: Neměl jsem to dělat. Kdybych se dostal do podobné situace v budoucnu, také bych nelitoval.“ Na cele byli čtyři: „Jeden šmelinář, ale vlastenec, jeden kluk, který dělal spojku na slovenské povstání, jeden zloděj z povolání, ale velmi kulturní a já. Večer kolem šesté dávali chodbaři svým známým naproti na chodbě informace, co se děje na frontě. Buď německy nebo rusky. Zavřeli jsme okno, nikdo nesměl ani pípnout a já ležel z uchem na zemi u dveří a poslouchal. Jen já uměl oba jazyky. Jednou slyším: ,Nastuplenije na Berlin.‘ Říkám: ‚Kluci něco jako nástup na Berlín.‘ Pak mi došlo, že jde o ofenzivu. Jindy slyším: ‚Göring abgedankt.‘“
2. května už uplynul Hájkův čas. Kdyby se popravovalo, byl by na řadě. Na dvoře ale místo toho uslyšel vězně, kteří měli vycházku, což znamenalo, že dnes už se popravovat nebude. „Spadl mi kámen ze srdce. Najednou slyšíme ze dvora: ‚Kluci máte to dobrý! Hitler prdí do hlíny!‘ To byl první velký zážitek před začátkem povstání.“ 5. května konečně přišlo osvobození. Do cely pronikal zpěv hymny. „Najednou rána na chodbě. Utíkali jsme ke špehýrce a někdo křičí: ‚Jsou tu český bachaři!‘ – ‚Přebíráme věznici!‘“Chvíli trvalo, než otevřeli cely. Východ z vězení byl ale ještě pod palbou, takže teprve v sedm večer mohli konečně odejít. Na Hájka už čekala sestra, se kterou se vydal domů.
Hluboce přesvědčeným komunistou
Po válce se Hájek vrátil k vyučování, kterým se živil již za okupace v ČKD, a v roce 1947 dostal nabídku pracovat v krajském výboru KSČ v Praze: „Když se v roce 1948 zřizovala krajská politická škola, stal jsem se jejím učitelem a přednášel dějiny dělnického hnutí.“ Únor 1948 Hájek jako hluboce přesvědčený komunista pochopitelně přivítal: „Nepochyboval jsem o žádné z tezí, které patřily ke stalinismu, včetně zacházení s opozicí.“ O svém názoru, že likvidace opozice v Rusku byla nutná pro vývoj socialismu, Hájek zapochyboval teprve s Chruščovovým tajným referátem z roku 1956, který kruté Stalinovy metody odsoudil: „Potřeboval jsem, aby autorita – v tomto případě první tajemník – řekla: Nebylo třeba likvidovat opozici.“ Na rozdíl od jiných s Hájkem nepohnuly ani monstrprocesy padesátých let.
Jen pozvolna se Hájek stával „reformním“ komunistou: „Řekli jsme si, že jsme komunisté, ale naší povinností je zabránit opakování něčeho podobného. Jediným východiskem pro nás byla demokratizace.“ O vystoupení ze strany Hájek neuvažoval – nezapochyboval o správnosti socialismu, znárodnění ani plánování: „Pouze postupně jsme docházeli k názoru, že znárodnění je dobré, ale ne na sto procent.“ Tomu odpovídala i postupná reforma šedesátých let: „Jak vypadá ekonomika na Západě jsme věděli. Někdo říkal ,musíme něco dělat‘, jiný ,drž hubu, nebo to s tebou špatně dopadne‘. Já patřil mezi ty první.“
Miloš Hájek v roce 1968
Právě Dubčekův obrodný proces šedesátých let představoval pro reformnější komunisty správný směr změny: „Mysleli jsme, že je tu naděje. Brežněv by určité ekonomické reformy spolknul, ale nemohli spolknout vnitřní demokratizaci. Abychom si volili do čela, koho chceme, a ne koho nám Kreml schválí.“ Riziko invaze si Hájek uvědomoval od březnového setkání vedení východního bloku v Drážďanech, ale „když Čierná a Bratislava dopadla tak, jak dopadla, mysleli jsme si, že je to v suchu... To byl omyl.“
Normalizační vyhazov
V noci 21. srpna 1968 Hájka vzbudila žena, že Rusové překročili hranice: „Oblíkli jsme se a jeli na Senovážné náměstí, kde nouzově zasedal parlament. Jel jsem s dalšími pro Literu do Strašnic – byl druhým tajemníkem městského výboru – a šli jsme na zasedání městského výboru strany. Vtom přijely první transportéry. Na ulici zastřelili jednoho mladého železničáře. S Literou jsme se na sebe podívali: ‚Co teď?‘ – ‚Půjdeme za Dubčekem.‘ Šli jsme za ním, ale tam už stáli dva parašutisti a řekli: ‚Nelzja!‘“ Obrodný proces právě začínal končit. Narychlo byl sice ještě svolán mimořádný sjezd do Vysočan, který okupaci odsoudil, ale nástup Husákovy normalizace už reformisté zastavit nedokázali.
Pro Hájka chvíli sice ještě všechno pokračovalo beze změn, byl kandidátem městského výboru a nominovaným ředitelem Ústavu dějin socialismu. Když jej však Gustáv Husák ve svém projevu v září 1969 jmenoval mezi lidmi, kteří se dali cestou tzv. pravicového oportunismu, bylo mu jasné, že je konec: „Hned druhý den jsem rezignoval na funkci ředitele ústavu. Ze strany jsem se nechal vyloučit při prověrkách roku 1970. Hodil jsem se marod a napsal, že na svých názorech trvám.“
Protože měl Hájek jako odbojář nárok na předčasný odchod do důchodu, využil příležitost a ve svých 55 letech odešel do penze. Doma pak pokračoval ve své badatelské práci na dějinách Třetí internacionály. S komunisty Hájek žádné větší potíže neměl až do doby, kdy mezi prvními podepsal Chartu 77: „S gestapem se výslechy nedaly srovnat. Nechali mi i důchod.“ Častěji byl Hájek zatýkán až jako mluvčí Charty 77 – tuto funkci vykonával od 2. ledna 1988 do 2. ledna 1989 – vždy však nanejvýš na několik dnů: „Dohromady mě zatkli asi desetkrát.“
Na levici Hájek zůstal i nadále. Nejprve za Gorbačovovy perestrojky spoluzaložil v roce 1988 levicový politický klub Obroda, po Sametové revoluci vstoupil v roce 1990 do ČSSD, kde deset let působil v komisi pro politické analýzy. Dnes doma příležitostně překládá z německého tisku.
Za záchranu Židů během okupace mu bylo státem Izrael v roce 1996 uděleno vyznamenání a titul Spravedlivý mezi národy. Miloš Hájek zemřel v únoru 2016 v Praze.


description: K letošním senátním volbám přišlo pouhých 34,5 procenta obyvatel České republiky, což je nejméně od roku 2004. Nejvíce se nízká účast projevila v Mostě, kde volila pouze čtvrtina občanů. Bývalému hokejistovi Jiřímu Šlégrovi tak na postup do druhého kola stačilo „pouhých“ 3 644 hlasů. Takové číslo by v některých volebních obvodech stačilo až na sedmou pozici.

title: Šlégrovi stačilo na šanci být v Senátu 3 644 hlasů. Jinde bylo i přes šest tisíc málo

maintext:
Vůbec nejvíce hlasů ze všech účastníků voleb do Senátu získal v libereckém okrsku kandidát za Starosty a nezávislé Michael Canov. Ten si vysloužil podporu 18 698 voličů, což je téměř o šest tisíc víc než další v pořadí Jiří Cieńcala, kandidující ve Frýdku-Místku jako nestraník za hnutí Občané spolu – nezávislí. Cieńcala ovšem dokázal na svou stranu dostat největší procentuální podporu voličů. S 46,18 procenty měl k senátorskému křeslu v prvním kole nejblíže. Šárka Jelínková, kterou ze všech vítězů úvodního kola podpořilo lidí nejméně, obdržela 5197 hlasů.
Postoupit do druhého kola senátních voleb se ovšem dalo i s mnohem nižším počtem hlasů. Olympijskému vítězi z Nagana Jiřímu Šlégrovi vhodilo svůj lístek do volební urny v Mostě 3 644 lidí. Takový počet hlasů by například v třináctém volebním okrsku Tábor stačil až na sedmé místo, ve Frýdku-Místku na šesté.
Nejvyrovnanější souboj o prvenství se odehrál v Táboře. Tamní vítěz Jaroslav Větrovský (ANO) porazil ministra průmyslu a obchodu Jana Mládka (ČSSD) jen o 88 hlasů. Nejtěsnější rozdíl, díky němuž zůstal kandidát těsně za branami druhého kola, byl ale k vidění ve Frýdku-Místku. Lidovkyně Pavla Golasowská prošla do finálového duelu s 4 583 hlasy, třetí Ivo Raška (ANO) jich měl jen o 38 méně.
Ani v jenom volebním obvodu se nenašel kandidát, pro kterého by se vyslovilo méně než sto voličů. Nejméně (133) hlasů posbíral na Praze 10 Josef Hörl, jehož do boje o senátorské křeslo vyslala Česká strana národně socialistická 205. O mnoho za ním nezaostával v osmadvacátém okrsku ani Pavel Matějka (Sdružení pro republiku – Republikánská strana Československá). Na něj si v Mělníku vzpomnělo 151 občanů. Za nimi se pak s 207 hlasy umístil reprezentant Strany soukromníků České republiky, známý saxofonista a skladatel Felix Slováček.
Nejvíce finalistů v boji o místo v horní komoře Parlamentu nakonec ukořistilo ANO Andreje Babiše, do senátních duelů se jich podívá 14. Stejné hnutí mělo na svém kontě také nejvyšší počet kandidátů, kteří zůstali těsně pod linií znamenající postup, tedy na třetím místě. Celkem sedm.


title: Chlebíček vezdejší. Vypadalo to, že má nejlepší časy za sebou, ale chytá druhý dech

maintext:
PRAHA Česká ikona studené kuchyně – obložený chlebíček – podle některých teorií letos slaví sto let. Není to úplně pravda, na našich stolech byl daleko dřív. Ať tak, či tak, ještě nedávno se zdálo, že své nejlepší časy už má za sebou. Vzdát se jej ale nehodláme. Chlebíček co do kvality chytil druhý dech a přicházejí i jeho nové generace.
Hosté na slavnostním zakončení výstavy fotografií sledují projev autora. Pohledem kloužou místností, tu a tam se jejich oči zastaví u známých, u obrázků na zdi a trochu déle se zdrží u stolu s chlebíčky. Svými zářivými barvami přitahují pozornost. O deset minut později na podnose nezůstane ani jeden drobek. „Všichni z těch chlebíčků byli nadšeni. Říkali, jak jsou lahodné i vizuálně krásné,“ říká Jan Krčmář. Tiskový mluvčí se ve volném čase věnuje fotografii a na zakončení své výstavy „Favoriten“ s fotkami desátého vídeňského okrsku objednal, jak jinak, chlebíčky. Nenašla se na nich ovšem šunka ani majonéza, o vajíčku nemluvě, zato svítily intenzivními barvami mrkve a červené řepy. Výrobky z pražského Chlebíčekstore jsou totiž veganské, neobsahují ani jednu živočišnou surovinu. Nicméně jsou to stále obložené chlebíčky, i když „nové generace“. České specifikum letos – podle některých teorií – slaví sto let od svého „vynalezení“, přičemž se tvarem a ingrediencemi vždy přizpůsobovalo době. Dnes kromě těch tradičních najdeme několik modernějších variant včetně veganských. Nejsilnější ráže Říká se, že první generace tuzemských chlebíčků je spojená se jménem Paukert. V roce 1916 založili Jan a Štěpánka Paukertovi na Národní třídě slavné lahůdkářství a s ním tradici obloženého chlebíčku. Údajně vznikly na popud rodinného přítele malíře Jana Rytíře Skramlíka, kterému jednohubky jako pohoštění připadaly příliš malé a vyžadoval „něco tak na dvě, tři zakousnutí“. S výsledkem byl velmi spokojen, stejně jako zákazníci lahůdkářství, kde se obložené chlebíčky vzápětí začaly prodávat. Do jaké míry je tato historka pravdivá, je ale otázkou. Obložené chlebíčky už totiž hospodyně znaly mnohem dříve a dokládají to i staré kuchařské knihy. Spíš než o vynález šlo v případě Paukertova lahůdkářství o popularizaci chlebíčků. Ale o tom až později. Každopádně během následujících let vyrostla další, větší generace. „Chlebíček s vajíčkem je nejsilnější ráže, host hubu otevře, jak vrata do garáže. A už tam zajíždí ta velká sněžná fréza az obou koutků úst vytéká majonéza,“ popisují bratří Ebenové v písničce Chlebíčky obtížnost sníst elegantním způsobem bohatě obložený krajíc veky.


description: Na maltském mezinárodním letišti v pondělí ráno havarovalo malé letadlo. Krátce po vzletu se ze zatím neznámých příčin zřítilo, informoval list Times of Malta. Při neštěstí zahynulo nejméně pět lidí. Podle zdroje agentury Reuters z letiště jsou všichni Francouzi. Spekulace médií, že při havárii zahynuli zaměstnanci pohraniční agentury EU Frontex, se nepotvrdila.

title: Na Maltě se zřítilo krátce po vzletu

maintext:
VIDEO: Pro zobrazen? videa mus?te m?t zapnutou podporu JavaScriptu
VIDEO Emergency services respond to Swearingen SA227-AT (N577MX) crash at Malta-Luqa Airport, Malta. Killing all 5. (24-OCT-2016). https://t.co/rcY8t35Ueg


description: Filipínský prezident Rodrigo Duterte, známý svými kontroverzními výroky, ve čtvrtek v Pekingu oznámil „rozchod se Spojenými státy“, dlouholetými spojenci jeho země. Podle agentury AP Duterte dodal, že rozchod je ve vojenské i ekonomické rovině. Duterteho předtím přijal čínský prezident Si Ťin-pching.

title: Filipínský prezident se v Číně ‚rozešel‘ s USA: S Čínou a Ruskem proti světu


description: „Islámský stát vznikl v Iráku za dohledu Američanů,“ říká syrský prezident Baššár Asad v rozhovoru pro ruský list Komsomolskaja pravda. Citují z něj všechna ruská média. Především tu část, kde syrský lídr straší světovým konfliktem.

title: ‚Pošlete všechny svalnaté mladé muže na frontu.‘ Rusové žijí hrozbou třetí světové války

maintext:
„Ve vzduchu to páchne třetí světovou válkou,“ konstatuje syrský prezident Baššár Asad a tvrdí, že „Rusko bojuje proti terorismu, aby před ním chránilo celý svět. Zatímco USA využívají terorismus jako trumf při své hře o nadvládu nad světem.“ Ostatně celý rozhovor, zveřejněný včera v populárním ruském listu Komsomolskaja pravda, je veden v duchu „Sýrie a Rusko proti zbytku světa“.
Díky zkušené, Kremlu oddané ruské válečné korespondentce a nositelce medaile Za návrat Krymu Darje Aslamovové se několikrát v textu objevuje i téma Velké vlastenecké války: „Vyhlaste všeobecnou mobilizaci. Pošlete všechny svalnaté mladé muže na frontu, jako jsme to udělali my za Velké vlastenecké války,“ radí novinářka prezidentovi. Ten pokyvuje hlavou.
Na vině je Západ
Asad popírá civilní oběti v Aleppu a tvrdí, že fotografie zakrvácených dětí jsou „nástrojem západní propagandy“.
Celý rozhovor zapadá do atmosféry strachu z útoku Ameriky, která vládne v posledních týdnech v Rusku. Termín „třetí světová válka“ nezněl z ruských médií od rozpadu SSSR ještě nikdy tak často jako nyní. Není divu, že vrcholící jednání o rozpočtu je ovlivněno přesvědčením: „Musíme se bránit proti celému světu.“ Rusko minulý týden již potvrdilo, že v Sýrii ponechá své vojenské základny natrvalo. Kromě toho ministerstvo obrany uvažuje o základnách ve Vietnamu, na Kubě a v Egyptě. Tam, kde byly kdysi sovětské vojenské základny.
Moskva také pozastavila platnost dohody s USA o likvidaci nadbytečného plutonia a do Kaliningradské oblasti přemísťuje raketové systémy Iskander. „Stav neustálého ohrožení vnějším nepřítelem je dobře vnímán domácím publikem. Více nepřátel znamená, že jsme zase o kus silnější,“ píše ruský list Vědomosti. O neustálé snaze připravovat občany na nejhorší svědčí i celostátní cvičení civilní obrany, kterého se od 4. do 7. října zúčastnilo přes 40 milionů Rusů. Moskvané byli ujištěni, že se všichni vejdou do protibombových krytů, v Petrohradu zase každý občan bude v případě světové války po dobu dvaceti dnů dostávat 300 gramů chleba denně.
Známý ruský politolog Denis Dragunskij označil podobné akce za snahu stmelit ruský národ kolem jeho vůdce Vladimira Putina, který je zárukou bezpečnosti. Kromě toho ve stavu všeobecného ohrožení je možné státu odpustit i rostoucí ceny. „Putina žene představa o dominantní roli Ruska ve světě,“ říká Igor Zevelev, bývalý šéf ruské kanceláře Mac-Arthurovy nadace, jež se zabývá globálními problémy lidstva.
Přitom podle ruských politologů mnohem víc než přímý rusko-americký střet, který by se rozhořel ve třetí světovou válku, hrozí náhodné incidenty na území třetích zemí, kde mají své vojenské formace Američané i Rusové. Tedy právě v Sýrii. Přímý jaderný rusko-americký konflikt je údajně téměř vyloučen.
Ovšem experti se obávají chyby, která by mohla zapříčinit střet amerických stíhaček páté generace s ruskými systémy S-300 rozmístěnými v Sýrii. Nebezpečná je i technologická havárie, protože ruské jaderné hlavice jsou v zoufalém stavu a mnohé měly být vyřazeny z výzbroje už na konci 90 .let.
Existuje ještě jeden katastrofický scénář: teroristé se zmocní jaderné zbraně a provedou akci tak, aby si jedna strana myslela, že na ni zaútočila ta druhá.
I když jaderný konflikt za pravděpodobný nepokládají ani v USA, ani v Rusku, kybernetická válka už začala. A následky mohou být stejně hrůzné jako v případě války konvenční.


description: Airbnb, služba zprostředkovávající hlavně krátkodobé ubytování v soukromých bytech, má problém s nařčením z diskriminace. Podle experimentů tří ekonomů z Harvard Business School a švédské rozhlasové stanice Sveriges Radio mají lidé s jinou než bílou barvou pleti či s afroamericky znějícím příjmením výrazně menší šanci získat pokoj.

title: Jste černoch nebo asiat? Přes Airbnb budete mít problém sehnat ubytování


description: Leckdo se domnívá, že to, co předvedl prezident Miloš Zeman ve věci vyznamenání pro pana Jiřího Bradyho, bylo nejen dosažením dalšího pomyslného dna, ale hlavně bodem obratu. Tentokrát už to prezident prý opravdu přehnal a koneckonců to přehnal spolu s dalšími „ústavními činiteli“ ve věci servilního vyhlášení loajality vůči čínskému totalitnímu režimu.

title: Monitor Jana Macháčka

maintext:
Bod obratu má nastat jednak proto, že to tentokrát Miloš Zeman s pomstychtivostí přepískl, a pak také proto, že i obyčejní lidé jsou snad alergičtí na patolízalské podlézání velmocem.
Jenže v pomstychtivosti vynikal už bývalý prezident Václav Klaus, například odmítal jmenovat soudcem justičního čekatele, který si dovolil ho kritizovat. Stejně tak se Zeman mstil za kritiku Martinu Putnovi i rektorům, kteří se za něj postavili. Taktéž zastavil jmenování některých velvyslanců, kteří se provinili třeba jen tím, že se proti němu stavěli v dobách opoziční smlouvy. Další posun tady přece jen je – jedná se o pomstu na příbuzném. Uvidíme brzy podle vývoje preferencí prezidenta, co na to prostý lid, jestli se to nějak projeví, jestli podlézání Číně vadí i jinde než v Praze.
Obávám se osobně, že to stačit nebude, pokud se jedna věc zásadně nezmění. Všimněme si, že se ostrá kritika projevuje především na sociálních sítích – na Facebooku apod. Zde ale vznikají díky nastaveným algoritmům bubliny lidí, kteří mají stejný názor a kteří se pouze pomyslně poplácávají po ramenou, kdo to prezidentovi více natřel.
Každý vtipný a břitký status kritizující či demaskující prezidenta, každý status odsuzující hlavu státu či vysmívající se jí si přečte jen a pouze uzavřená množina těch, kteří už měli stejný názor hotový dávno předtím. Všimněme, si kolik lidí získá falešný pocit, že si takto odpracovali jakýsi díl občanské statečnosti a angažovanosti. Dmou se heroickou pýchou, jak jim naskakují „lajky“ od stejně smýšlejících. Přinejmenším si udělají čárku a řeknou si: Nejsem lhostejný. Je to ale jeden velký a smutný omyl.
O něco lepší je živější angažmá: petice, demonstrace, projevy solidarity. Koneckonců je to podstatné i z toho důvodu, že svět bude vědět, že ne všichni jsou zde stejného smýšlení, že nejsme lhostejní, když si z člověka, který přežil holokaust, někdo dělá dobrý den. Akční rádius demonstrací ale zasahuje pouze podobnou množinu lidí. I tady se většinou přesvědčují přesvědčení.
Jestli chce mít tato společnost jiného prezidenta, musí se angažovaná liberální kavárna vydat do terénu a začít mířit na Zemanovy voliče. Pokud se chce někdo opravdu angažovat, ať místo psaní na Facebook vyrazí do vesnických a maloměstských hospod přesvědčovat voliče, že Zeman není důstojný prezident. To už bude opravdu občanské a rizikové angažmá, protože občas možná dostane někdo i přes ústa.
Nesmí to být ale moralizování a odsuzování, lidé nesmí mít pocit, že je někdo ponižuje, že je chce elita ve svém povýšeném zájmu nějak převychovat. Je tedy třeba empatie: zajímat se o to, co Zemanovy voliče trápí, čím jsou zklamaní, kde nevidí perspektivu, v čem si připadají pražskou elitou odstrčeni a zapomenuti apod. Bude to velká práce, ale třeba žádný protikandidát Zemana bez ní nemá naději na úspěch.
A kdo z facebookové a twitterové kavárny chce udělat něco opravdu užitečného a nějak pomoci ve skutečnosti, ať zaklapne laptop, vypne chytrý telefon či tablet a vydá se na odvážnou výpravu do Zemanova terénu. Jinak se ten, kdo už tolikrát dostal červenou kartu, zase jen oklepe, zase to vyhraje a pojede dál.
„Autor je předsedou správní rady IPPS - Institut pro politiku a společnost.“


description: Je tomu půl roku, co ministerstvo zahraničí přišlo s plánem razit vedle zavedeného sousloví Czech Republic údernější jednoslovný termín Czechia. Od plánu šíření anglického překladu slova Česko, který v květnu schválila vláda, si ústředí české diplomacie slibovalo mimo jiné vytvoření jasné značky, která bude byznysu a marketingu vyhovovat lépe než příliš formální název Česká republika.

title: Půlrok s Czechií: nový název měl státu pomoci, ale jeho užívání vázne


description: Veřejnost si už pomalu zvykla na rozsáhlé korupční skandály, často spojené s uplatňováním fiktivních, ale zato mnohamiliardových pohledávek ke škodě státu. Nyní však s překvapením zjišťuje, že zločinné praktiky dospěly již do nové, mnohem zrůdnější dimenze. A to tak daleko, že jsou s pomocí prohnilých složek policie účelově kriminalizováni advokáti, kteří stojí na straně státu.

title: LÉKO: Hájíš stát, půjdou po tobě!

maintext:
Mnoho z nás v listopadu minulého roku jistě slyšelo o podivné arbitráži, ve které plzeňská Škoda Transportation u soukromého rozhodčího soudu vysoudila po Českých drahách dodatečné platby v miliardových hodnotách za situace, kdy nebyla schopna dodat řádně a včas nové vysokorychlostní elektrické lokomotivy, a sama unikla jakékoliv odpovědnosti, přestože České dráhy dosud nemohou lokomotivy používat ve sjednaném rozsahu pro provoz v Německu.
Již tehdy hovořil ministr dopravy Dan Ťok o tunelu na České dráhy a potřebě celou věc vyšetřit. V návaznosti na to České dráhy podaly prostřednictvím svých advokátů žalobu na zrušení rozhodčího nálezu a trestní oznámení. A nyní, jak včera informovaly LN, police skutečně zahájila úkony trestního řízení pro podezření rozhodců Jakuba Chytila a Milana Poláka ze spáchání trestného činu podvodu.
A také jsme napsali, že (dnes už bývalý) vysoce postavený policejní důstojník Radek Holub, vedoucí druhého oddělení odboru korupce ÚOKFK, tedy téhož útvaru, který prošetřuje trestní oznámení Českých drah, se na objednávku soukromého detektiva Igora Gáboríka a dalších dosud nezjištěných osob pokusil účelově kriminalizovat a dehonestovat advokáty státního dopravce.
Jen díky práci detektivů Roberta Šlachty na známé kauze Beretta, týkající se korupce a rozsáhlých úniků z trestních spisů ve prospěch podezřelých osob, kde dokonce figuruje i státní zástupkyně Dagmar Máchová, se podařilo tento záměr zmařit. Můžeme jen spekulovat, co všechno ještě tento záměr obsahoval. Zda to byla snaha o očernění advokáta v očích klienta, zda se připravovalo vydírání, nebo zda dokonce měl být advokát státu na objednávku organizovaného zločinu obviněn a trestně stíhán. Jen z pouhé představy jde doslova mráz po zádech.
Obludnost celé věci je o to větší, že cílem útoku byla renomovaná americká advokátní kancelář Weil, Gotshal & Manges a šéf její pražské pobočky Karel Muzikář, který je považován za jednoho z nejvlivnějších právníků v České republice. Člověk si tak klade otázku, co vše se děje v běžných věcech, když si mafie za použití státního aparátu dovolí zaútočit i na takto silný mezinárodní subjekt. A také se musíme ptát, zda po tomhle vůbec někdo bude mít do budoucna odvahu se postavit na stranu státu, aby v podobných věcech stát proti nájezdníkům zastupoval.
Vrhá to ale nové světlo na podezření, že to byla zejména kauza Beretta, kvůli které musela být bleskurychle protlačena policejní reorganizace, tedy zbavení se ředitele protimafiánského útvaru Roberta Šlachty. Ano, někomu v policii vadilo, že Šlachtovi detektivové našli škodnou ve vlastním revíru, a to na vysokých pozicích v elitním policejním útvaru, který má sám za úkol korupci potírat.
A co my ostatní? Nám nevadí, že podivné zločinecké skupiny prorostlé do nejvyšších pater policie likvidují ty, kdo stát chrání?
Doufám, že vadí. A že v této zemi nesmí platit, že kdo hájí stát, musí se bát, že po něm půjdou...


description: Baskytarista Bill Wyman stál u zrodu skupiny Rolling Stones, se kterou natočil desítky písní slavných po celé planetě. V roce 1992 však kapelu po 30 letech bouřlivého života opustil a vydal se na sólovou dráhu. Dnes se Wyman, který byl ze „Stounů“ nejstarší a 24. října oslaví osmdesátiny, věnuje svým koníčkům, mezi které patří fotografování a archeologie.

title: Bývalý baskytarista Rolling Stones


description: Málokteré stavby budí ve městech takovou kontroverzi jako ty výškové. Lidé o nich často mluví negativně, na druhé straně je ale přitahují, mají výhodu v tom, že nezabírají v centrech tolik místa a v neposlední řadě je na nich také něco romantického. Jen je pro ně – zejména v městech, jako je Praha – třeba vybrat vhodnou lokalitu.

title: Havlíčkovy pyramidální vize.

maintext:
Historie výškových budov v Československu je spojena zejména se jmény dvou architektů–Vladimíra Karfíka a Josefa Havlíčka. Za pozornost přitom stojí zejména vizionářské projekty druhého ze jmenovaných, ovšem i několik zajímavých a průkopnických budov a projektů dalších autorů.
Z období první republiky nelze například zapomenout na školní projekt dvacetipatrové budovy Kotěrova žáka Jaromíra Krejcara z počátku dvacátých let. Na jejich sklonku pak měl zase v Brně vyrůst osmnáctipodlažní Baťův mrakodrap. Zajímavé jsou návrhy Josefa Gočára nebo Vladimíra Karfíka. Karfíkův dům se dokonce začal stavět, ale realizována byla jen šestipatrová báze, výstavbě věžové části bohužel zabránila krize.
V Ústí nad Labem byl ale v roce 1930 postaven 43 metrů vysoký jedenáctipatrový palác Spolku pro chemickou a hutní výrobu. Tuto krásnou, byť bohužel nepříliš známou dominantu s artdecovým interiérem navrhl projekční ateliér německé firmy Lossow&Kühne. O šest let později pak byla dokončena moderní dominanta Bratislavy – 45metrů vysoký dvanáctiposchoďový palác pro velkouzenáře Rudolfa Menderlu, navržený Christianem Ludwigem a Emerichem Spitzerem.
K výškovým budovám z tohoto období patří také další Baťův obchodní dům, tentokrát devítiposchoďový v Liberci, opět dílo Vladimíra Karfíka. Tamtéž – na Soukenném náměstí – zase na sklonku třicátých let vyrostl takzvaný liberecký mrakodrap, který měl ještě o patro víc. Pro pojišťovnu Assicurazioni Generali ho navrhl profesor pražské německé techniky Fritz Lehmann.
Vidím město vysoké... Josef Havlíček: Návrh na přestavbu pražské city,1943–1959. Studie tří výškových dominant v oblasti Nového Města, nahoře pohled z Petřína – současný stav, dole navrhovaná studie.
Soutěž o nejvyšší budovu Československa pak v roce 1938 dotáhl k vítězství opět Karfík, svou čtrnáctiposchoďovou dominantou Zlína. Stavebníkem byl samozřejmě znovu Jan Baťa. Administrativa měla poprvé v Evropě systém pro čištění fasády ze závěsné plošiny po vzoru amerických mrakodrapů, jež autor poznal důvěrně během svého pobytu ve Spojených státech. Senzací byla samozřejmě i pojízdná pracovna v kabině výtahu. Jedině tato budova snese svou výškou 78 metrů srovnání s tehdy nejvyššími stavbami Evropy. Těmi byly 87 metrů vysoká (25 pater) Boerentower v belgických Antverpách od architekta Jana van Hoenackera z let 1929 až 1932 a od roku 1940 pak ještě o něco vyšší Piacentini Tower v italském Janově.
Týpí, válce, hranoly
A Praha? Kupodivu nic moc, co se týče realizací. Za zmínku stojí snad jen obchodní dům ARA na rohu ulic Perlové a 28. října od architektů Milana Babušky a Františka Řeháka z přelomu dvacátých a třicátých let. Budova s nárožní stupňovitou věží, inspirovaná americkými stavbami, dosáhla devíti poschodí. Ještě o patro vyšší pak byla funkcionalistická Bílá labuť společnosti Brouk a Babka v ulici Na Poříčí, dokončená na prahu druhé světové války (architekti Josef Hrubý a Josef Kittrich).
Za první pražský mrakodrap pak byla trochu nadneseně označována administrativní budova Všeobecného penzijního ústavu (dnes Dům odborů) na Žižkově), dokončená v roce 1934. Její mladí projektanti Josef HavlíčekaKarel Honzík se nechali inspirovat Le Corbusierem a navrhli moderní křížový půdorys, progresivní skeletovou konstrukci i samoomyvatelný keramický plášť. Důmměl americkou klimatizaci a 12 podlaží. Pro Josefa Havlíčka (1899–1961) to ovšem nebyl první výškový projekt. Už v roce 1927 zaujal soutěžním návrhem na Nuselský most, na němž nese mostovku řada čtrnáctipatrových obytných domů.
Tématu vysokých budov, ba i skutečných mrakodrapů zůstal dosud nedoceněný vizionář věrný i po druhé světové válce. Byl doslova posedlý stavbami, které se tvarově inspirují indiánským kuželovitým stanem týpí, věže se tedy směrem vzhůru zužují a mají minimálně třicet podlaží. Kónický tvar mají četné Havlíčkovy studie z konce čtyřicátých a padesátých let. Jde o návrh budovy OSN v New Yorku (1947), mrakodrap pro Bratislavu, tři věžové domy pražského city (tady neváhá architekt radikálně zasáhnout do urbanismu městského centra, kde ponechává jen nejvýznamnější stavby a vytváří centrální park v oblasti kolem Václavského náměstí).
Dále je třeba jmenovat jeho soutěžní návrh na radnici v Torontu z roku 1958; studii zástavby pankrácké pláně z téže doby, jíž dominuje dvojice pyramidálních věží, studii nové zástavby v okolí jeho starší žižkovské dominanty – paláce VPÚ, kde opět vyrostla charakteristická kónická věž pro Technickou knihovnu, nebo budovu pro Obvodní národní výbor Prahy 7 v Holešovicích, v jejímž sousedství umístil válcovitý Parkhotel.
Tvar válce má i studie hotelu pro Vysoké Tatry. Padesátým letům ovšem vládla stalinská sorela, kterou Havlíček upřímně nesnášel, stejně jako jedinou tehdejší pražskou výškovou dominantu – hotel International. Není tedy divu, že všechny uvedené stavby zůstaly jen na papíře. Přesto tu byla jedna výjimka – realizace se dočkaly věžové domy v Kladně-Rozdělově, na nichž Havlíček spolupracoval s Karlem Filsakem a Karlem Bubeníčkem. Ty mají ale tvar hranolu. I tak představovaly na tehdejší dobu – konec padesátých let – zajímavý příklad výškových staveb. Otevřely cestu dalším podobným experimentům v následujících dekádách.
Toho se však vizionář Havlíček už bohužel nedožil, zemřel v roce 1961. Naštěstí posmrtně vyšla alespoň jeho knížka Návrhy a stavby (SNTL, Praha 1964), z níž pocházejí i ilustrace na této straně.


description: Lékaři ve čtvrtek propustili bývalého francouzského prezidenta Jacquese Chiraca po více než třítýdenní hospitalizaci do domácího léčení. S odvoláním na exprezidentovu rodinu o tom informovala agentura AFP. Třiaosmdesátiletý Chirac se v jedné z pařížských nemocnic zotavoval ze zápalu plic.

title: Francouzský exprezident Jacques Chirac


description: Polsko nakoupí vrtulníky od americké společnosti Lockheed Martin, oznámila v úterý vláda premiérky Beaty Szydlové. Kabinet minulý týden nečekaně zrušil kontrakt, který podepsala minulá vláda a který počítal s nákupem vrtulníků od francouzského Airbusu. Ten podle agentury PAP označil oznámený krok za bezprecedentní a hodlá požadovat odškodné.

title: Před rokem dohodli nákup vrtulníků Airbusu, teď jej Poláci zrušili. Francouzi chtějí odškodnění


description: Spojené státy začaly kvůli silnému hurikánu Matthew evakuovat část personálu a rodiny vojáků ze základny Guantánamo na Kubě. Hurikán s větrem o rychlosti 240 kilometrů v hodině se blíží k Jamajce a Haiti, na Kubu má dorazit v úterý.

title: Američané kvůli hurikánu Matthew začali


title: Při pokusu dostat se do Evropy

maintext:
Zoufalství - Lesbos, Řecko 2015: Uprchlíci se snaží dostat z přeplněného... | foto: Filip Singer (EPA)
ŽENEVA Při pokusu překonat Středozemní moře a dostat se do Evropy zahynulo od začátku roku už nejméně 3740 uprchlíků a migrantů. Oznámil to v úterý Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR). Jde o téměř stejný počet jako za celý loňský rok, kdy se přitom do Evropy dostalo třikrát více běženců.
Podle mluvčího UNHCR se letos moře pokusilo překonalo 327 800 osob. Loni to byl více než milion běženců, z nich 3771 přišlo o život.
„Jde zatím o nejhorší situaci, kterou jsme ve Středozemním moři zaznamenali,“ uvedl mluvčí William Spindler. „Můžeme říci, že úmrtnost vzrostla třikrát,“ dodal. Na řecké ostrovy připlouvá z Turecka průměrně 110 migrantů denně, je to méně než loni Hlavní branou migrantů do Evropy se letos stala Itálie, která zažívá nejhorší migrační krizi od druhé světové války. Přispělo k tomu uzavření hranic, k němuž přistoupily země na takzvané balkánské trase, a také dohoda Evropské unie a Turecka o vracení migrantů. Většina běženců se nyní plaví ze severu Afriky, nejčastěji z Libye, na přeplněných vratkých člunech a končí v táborech na Sicílii a pak i v dalších oblastech Itálie. Pocházejí často z Nigérie, Eritreje a Súdánu. Mnohem méně běženců míří do Evropy přes Řecko. Například zatímco ještě v únoru připlulo na řecké ostrovy přes 57 tisíc uprchlíků, v dubnu jich byla necelá desetina. Atény před pár dny uvedly, že na řecké ostrovy v Egejském moři připlouvá nyní z Turecka denně v průměru 110 migrantů.


description: Měli vystoupit v Show Jana Krause, na obrazovce ve středu večer ale místo řady známých osobností dostala prostor jen repríza pořadu. Vystupující hosti tak nyní mluví o cenzuře. Televize Prima, která aktuální díl pořadu neodvysílala, se však hájí přísnou zákonnou regulací. „Připadáme si jak v polodemokracii. To je špatné,“ uvedl v anketě serveru Lidovky.cz bývalý ministr vnitra Jan Ruml.

title: Ignorujte Zemana, polodemokracie i vzpomínka na TGM. Co řekli před kamerou Krausovi hosté

maintext:
SOCIOLOŽKA JIŘINA ŠIKLOVÁ
Co jste řekla před kamerou?
Řekla jsem, ať se nazaměřujeme na Zemana, že chce na sebe jen upozornit, aby si získal další popularitu.
Myslím si, že to nebyla oficiální cenzura, ale že to zastavila sama Prima. Nechtěla pořad zřejmě zveřejnit, aby se neuváděla v rozpaky. Je to příznak až přílišné vstřícnosti vůči panu prezidentovi Zemanovi.
Sešlo se nejméně padesát lidí, kteří přišli hlavně kvůli panu Bradymu a bylo řečeno také to, že se staví proti postupu prezidenta v tomto případě. Bylo to řečeno jasně a nahlas. Shromáždili se kolem pana Krause a Bradyho a tyto názory říkali jednoznačně. V ostatních to tedy mohlo vzbudit obavy. Pak by šlo o autocenzuru. Nebo to udělali na základě příkazu. A kdyby to tak skutečně bylo, pak si myslím, že by to nebylo takto vstřícné.
DOKUMENTARISTKA HELENA TŘEŠTÍKOVÁ
Co jste řekla před kamerou?
Řekla jsem, že bychom se měli přenést přes trapnost, malost těch událostí a svátek 28. října si oslavit každý ve svém srdci, ve své duši. Asi jako by si to přál zakladatel republiky Tomáš Garigue Masaryk.
Byl to podle vás výbušný pořad? Tak výbušný byl, ale proč by to televize zastavila? Ti si člověk opravdu nechce ani domýšlet. Fakt je, že mě pozval tým pana Krause den před natáčením s tím, že zve lidi, kteří by chtěli případně k té kauze něco říct. To, co se teď děje, nám přijde už opravdu hodně intenzivní. Už je to možná chvíle, kdy by k tomu měli lidé veřejně vyjádřit. Každý něco řekl v jedné větě. Bylo to dost emotivní a výbušné.
Co jste řekl před kamerou?
Normální občanské vyjadřování názoru, nic pobuřujícího nebo protistátniho, a na rozdíl od toho co přichází z Hradu, nic vulgárního. Za sebe jsem řekl jen toto: Někoho lze obelhat pokaždé a každého lze obelhat někdy, ale nelze každého obelhat pokaždé. (Lincoln)
MUZIKANT MATĚJ RUPPERT
Vyjádřil jsem se jen svou účasti a neodvysílaní včerejšího pořadu Show Jana Krase opravdu nerozumím. Ale čemu nerozumím ještě víc, je až ovčáčkovské mlžení televize Přímá. Mám informace, že tvůrčí předali pořád do vysílání tak jako vždy. Takže na důvody neodvysílaní se ptám spolu s vámi.
Co jste řekl před kamerou?
Šlo o svobodné vyjádření stále snad svobodných lidí k svátku 28. října, ale hovořilo se ponejvíc o Miloši Zemanovi a jeho hradních pomocnících i o hanebném vyjádření čtyř ústavních činitelů k návštěvě dalajlámy v České republice.
BÝVALÝ MINISTR VNITRA JAN RUML
Předem jsem tam řekl svůj názor na 28. říjen. Všichni tam v podstatě mluvili o Zemanovi. Ale výbušné to nebylo. Když se něco zamlčuje, něco nevysílá a někoho někam nepustí, tak je to konec naší demokracie. Prostě si teď připadáme jak v polodemokracii. To je špatné.
Co jste řekl před kamerou?
Řekl jsem, že poslanci a senátoři by měli využít paragrafu 66 Ústavy a Zemana zbavit úřadu, protože není schopen z vážných důvodů vykonávat svoji funkci. On se pak může hájit u Ústavního soudu.
HEREC PAVEL LIŠKA
Bylo nás tam asi čtyřicet. Ke slovu se nedostala ani polovina z nás. Podrobnosti, ani stanoviska Primy neznám, tak nechci šířit nepodložené soudy, nicméně těch událostí v posledních dnech, kdy si člověk může udělat soudný obrázek, se stalo několik a tady se opravdu dějí věci, které prostě si nemůžeme nechat líbit a nesmíme je tentokrát nechat vyšumět.
Co jste řekl před kamerou?
Mně bylo v roce 1989 18 let. Mám malé děti a ty zase budou mít svoje děti. Přece nemůžeme, jako národ, být tak slepí a tak nepoučitelní! Tenhle okamžik nesmíme pustit a musíme se pokusit změnit naši politiku. A změnit sebe.
HEREČKA MARTA ISSOVÁ
Neexistuje nic dostatečně výbušného, aby to televizi opravňovalo k cenzuře. Zde se sešel velký počet osobnosti z různých sfér a různých věkových kategorii, z nichž někteří, a všichni velmi kultivované, vyjádřili nesouhlas se současným směřováním naší země a jednáním prezidenta republiky. Následoval rozhovor Jana Krause s panem Jiřím Bradym a ministrem Danielem Hermanem, Annou K. a Romanem Štabrňákem. Byl to happening na oslavu naší demokratické republiky. Jak absurdní.
VIOLOCENTILLISTKA TEREZIE KOVALOVÁ
Upřímně mi to nijak výbušné nepřišlo, naopak se sešli lidé, kteří by se třeba normálně ani nesešli a slušné sdíleli stejný názor. Co se týče toho, co zaznělo přímo ode mě, přenechala jsem tuto možnost povolanějším, bylo nás tam mnoho a času málo, ale sdílím svůj názor s ostatními.
HEREČKA BARBORA ŠTĚPÁNOVÁ
Řekla jsem, že kdysi tady bylo takové srandovní heslo: „Republiku si rozvracet nedáme“. Dnes bych to upravila na: „Republiku si od monstra z Hradu ani slovenského pána rozvracet nedáme“. K večeru mi ale volali, že se moje věta už do vysílání nedostane. Nikdo mi neřekl, že je to otázka cenzury. Všichni byli zahlcení, což myslím, že někomu hraje do krámu, ale to jsou jen moje úvahy.
MUZIKANT A BÝVALÝ POLITIK MICHAEL KOCÁB
Řekl jsem v podstatě, že události kolem 28. října lze chápat pozitivním, dokonce až velmi pozitivním způsobem. Předcházela jim návštěva dalajlámy, potom statečný čin ministra kultury Daniela Hermana, který ho oficiálně přijal proti vůli nejvyšších státních činitelů, a nakonec přišla velká vlna solidarity kvůli státnímu vyznamenání, s nímž pan prezident kupčí. Pan (Jiří) Brady si teď bude muset pořídit hodně velký kufr, aby všechny ty dary a ocenění odvezl nazpátek. Všechno to tedy chápu velmi pozitivně.
Naopak problém vidím v tom, že se pořad odvysílá na internetu. Tam je všechno a nic. Význam televize byl v tom, že by sdělení dorazilo tam, kam internet nemůže, tedy mezi lidi vzdáleným od některých komunikačních kanálů. Například na vesnicích.
Problém je i v té „předpotentovanost“, jak se naší povaze dříve říkalo. Co kdyby se to televizní radě nelíbilo? Třeba se jim to bude líbit, ale co kdyby ne? To je normalizační politika, a tu je zapotřebí razantně odmítnout.
HEREC A REŽISÉR JIŘÍ MÁDL
Byl to jasný a důrazný postoj, ale rozhodně kultivovaný. Já jsem nemluvil, byť jsem to připravené měl. Nebylo to dlouhé, mluvila možná třetina přítomných a bylo to tak akorát.
FOTOGRAF ANTONÍN KRATOCHVÍL
Na všechny se před kamerou nedostalo, ale s těmi, kteří mluvili jsem souhlasil. Jejich názory byly v rámci svobodného projevu. Bravo panu Krausovi.


description: Hurikán Matthew, přesouvající se Karibikem, dosáhl přechodně nejvyšší páté kategorie a stal se tak na chvíli nejsilnějším v Atlantiku od dob řádění hurikánu Felix v roce 2007. Uragán, který je opět ve čtvrté kategorii, míří na Jamajku, kde se už místní obyvatelé začali připravovat na dopady smršti. V ohrožení jsou i Kuba a Haiti.

title: Hurikán Matthew zesílil do


description: Amir Hanjani na serveru Reuters vysvětluje, jak Putin umí obrátit slabost v sílu a jak se na Blízkém východě vynořil jako dominantní síla. Před dvěma lety nemělo Rusko prakticky žádnou vojenskou přítomnost v regionu kromě námořní základny v Sýrii. Nyní ruská bojová letadla poletují nad Íránem, Irákem a Sýrií.

title: MACHÁČEK: Proč se Putin


description: Paul Ryan, předseda Sněmovny reprezentantů USA, se minulý týden distancoval od sexistických výroků Donalda Trumpa. Řekl, že Trumpa už bránit nebude. V pondělí navíc jeho mluvčí oznámila, že Ryan se nadále bude věnovat pouze zajišťování republikánské většiny v Kongresu.

title: Nejvlivnější republikán Ryan už nebude bránit Trumpa. Bojí se ztráty vlivu v Kongresu

maintext: Paul Ryan should spend more time on balancing the budget, jobs and illegal immigration and not waste his time on fighting Republican nominee


description: Iniciativa Kroměřížská výzva zaslala otevřený dopis předsedům všech poslaneckých a senátních klubů. Žádá svolání mimořádné schůze. Jejím cílem má být vyšetřování, které vyjasní okolnosti společného prohlášení čtyř nejvyšších ústavních činitelů z 18. října na podporu Číny. Kroměřížská výzva jej považuje za protiústavní.

title: Prohlášení čtyř nejmocnějších politiků na podporu Číny považuje Kroměřížská výzva za protiústavní