description: „Žiju přesně tak, jak jsem si v sedmi letech vysnil,“ říká nejlepší sportovní lezec planety. Pani, jak se na to můžete dívat?! Vy se budete dívat, jak spadne?“ romská maminka si rukou zakrývá oči a táhne své početné ratolesti pryč od hradeb pod Špilberkem, po kterých právě – bez jištění, jen tak pro fotografa – s pavoučí elegancí leze Adam Ondra.

title: V horách se bojím jen bouřky, říká Adam Ondra, Spiderman z Brna

maintext:
Český sportovní lezec Adam Ondra přelezl jako třetí člověk na světě patrně nejtěžší vícedélkovou cestu světa Dawn Wall v masivu El Capitan v Yosemitském národním parku v USA. V téměř kilometrové stěně strávil se spolulezcem a jističem Pavlem Blažkem za rekordních osm dní. Server Lidovky.cz při této příležitosti vydává rozhovor, který Ondra poskytl magazínu Pátek.
Tenhle věčně dobře naladěný kudrnatý chlapík vede světové výkonnostní žebříčky ve sportovním lezení na skály či umělé stěny. Jeden z deseti nejlepších na světě však byl už ve dvanácti letech. A nejzajímavější na tom je, že leze s takovou samozřejmostí, jako my ostatní dýcháme. Udrží se v mikroskopické prasklince ve skále, a ještě u toho řekne: „To by dalo každý malý dítě...“
Je mi vlastně moc líto, že se to dá slovy tak špatně popsat. Stejně tak byste to museli vidět, abyste mi uvěřili, že se se svou nohou čtyřiačtyřicítkou narve do lezeckých bot číslo 38,5. Horolezec Radek Jaroš třiadvacetiletého Adama Ondru kvůli jeho radostnému talentu přirovnává k Usainu Boltovi.
LN: Když vás vidím lézt, připadá mi, jako by na vás ani nepůsobila gravitace. Nikdy jste neměl závrať? Nikdy jste se nebál výšek?
Závrať je přirozená věc, ale zvyknete si. Je to stejné, jako když se učíte řídit auto – taky máte ze začátku obavy. Strach z výšky je jenom psychická věc. Pro člověka je přirozené bát se, když je někde vysoko nad zemí. Já měl to štěstí, že jsem začal lézt už jako malej. Takže dneska už vím, že když je to dobře vynýtované a ten nýt, ten kus železa, do kterého cvakáte karabinu, nesplácal někdo doma na koleni, je to bezpečné. Pochopitelně jsou určitá rizika, na která si musíte dávat pozor. Když se zapomenete navázat, třeba se s někým zapovídáte, riskujete život.
LN: Stalo se vám to?
Mně ne. Ale mým spolulezcům ano. Já se vlastně v horách bojím jen bouřky. Z té mám až panický strach. Jinak ničeho. A čím víc lezu, tím víc to je rutina. Takový ten adrenalin při normálním sportovním lezení já už prostě nezažiju. A docela mě to vlastně mrzí.
LN: Myslíte při lezení na něco, nebo je lepší moc do toho hlavu nezapojovat?
Já bych řekl, že příliš přemýšlení při lezení akorát škodí. Když dolezu do nějakého místa a nevím, jak dál, bývá nejefektivnější prostě to rychle zhodnotit a pokračovat. Není dobré tam nějak dlouho dumat, jestli to spíš půjde zprava, nebo zleva. Já mám vlastně při lezení pocit, jako bych byl nějaký lego panáček. Moje mysl je někde pryč a mé pohyby vedou intuice a zkušenosti. Ale to je zřejmě v každém sportu a možná nejenom ve sportu: když něco fakt umíte, vaše tělo by vás už mělo vést samo.
LN: Uměl byste říct, proč to vlastně děláte?
O tom jsem nikdy nemusel přemýšlet, nikdo mě nenutil, bylo to naprosto přirozené, že jsem začal lézt. Vyrůstal jsem v lezecké rodině, maminka i tatínek lezli, poznali se ve skalách. Jako batole jsem si plácal bábovičky pod skalami, na které rodiče lezli. Místo v kolíbce mě houpali na laně. Popsal bych své lezecké začátky asi tak, že jsem zkrátka nechtěl trhat partu. Viděl jsem, že všichni naši známí lezou, tak tam přece nebudu jen tak sedět pod skálou. Začal jsem lézt asi v šesti letech a postupně jezdil i na závody. A stal se ze mě totální lezecký maniak – lezl jsem doma po nábytku, po domovní římse, po zdech, po všem. Velký zlom byl, když jsem dostal knížku Rock Stars, kde byly portréty nejvýznamnějších lezců té doby, s krásnými fotografiemi. Mně připadalo, že jsou na těch prosluněných skalách tak šťastní! Tak jsem si řekl, že prostě chci být jako oni. A dělal všechno pro to, abych jako oni byl. Dneska je mi jednadvacet a v podstatě žiju přesně tak, jak jsem si někdy v těch sedmi letech vysnil. Mě ale nejenom baví vyhrávat na závodech nebo přelézat ty nejtěžší cesty, baví mě to jako styl života. Díky lezení jsem procestoval kus světa a dostal se na fakt bizarní místa. Samozřejmě strávíte spoustu času v autě a většinou tam taky není poblíž žádný hotel, takže se spí v autě nebo v přírodě – čtyřiadvacet hodin denně jste uprostřed přírody. A taky je na tom pěkné, že ve skalách potkáte šestileté děti i sedmdesátníky.
Adam Ondra (23) Světová hvězda sportovního lezení. Žije v Brně, studuje na masarykově univerzitě. Už v 16 letech, jako nejmladší v historii, vyhrál Světový pohár. Je několikanásobným mistrem Čr. Jako první na světě zdolal nejtěžší lezecké cesty (norskou Change a španělskou La dura dura – obtížnost 9b+). mluví anglicky, italsky a španělsky. Petr Pavlíček o něm natočil dvouhodinový dokument Čarodějův učeň.
LN: Říkáte, jak ti lezci na fotkách vypadali šťastní. Cítíte při lezení euforii?
To záleží na tom, jestli lezu nějakou těžkou cestu, kde fakt jde o výkon, anebo nějakou lehčí pro zábavu. Tam je to potom radost, která mě asi nikdy nepřestane bavit. Ten pocit být někde vysoko nad zemí, cítit vítr pod nohama a soustředit se jenom na těch pár chytů nad sebou... Nemám pro to žádný lepší výraz než svoboda. A dal bych ruku do ohně za to, že dokud budu hýbat rukama a nohama, tak prostě polezu. Je to droga. Jednou za rok si dávám tři týdny pauzu, aby se tělo trošku zregenerovalo. Ale je pro mě strašně těžké najít nějaký substitut. Mě baví snowboard, běžky, kolo, jít si zaběhat – ale na lezení to nemá.
LN: Jste prý dnes nejlepší na světě. Jak se to vlastně měří?
My lezení dělíme na skály a závody na umělých stěnách. Moje priorita jsou skály a tam každá ta cesta nahoru má určitou obtížnost. Jsou různé klasifikační stupnice, nejpoužívanější je francouzská, která má vždycky nějaké číslíčko – od jedné do devíti – a pak písmenko. A ještě se to rozděluje na + nebo bez +. Takže ta nejtěžší dosažená cesta je momentálně 9b. A moje nejtěžší cesta je 9b+.
LN: To připomíná spíš číslo podprsenky...
Tak to mi ještě nikdo neřekl. Ale hodnocení obtížnosti je subjektivní, není na to žádný mustr – že by se třeba vzala délka cesty a vzdálenost nebo velikost chytů. Prostě se to porovnává s nějakými už existujícími, takzvanými referenčními cestami, které vylezlo hodně lidí. Není to jednoduché, protože každému lezci sedí něco jiného: někdo má rád převisy, někdo zase delší kroky po větších chytech, někdo radši jde v kolmém terénu po úplně mikroskopických chytech. Já jsem vždycky chtěl být co nejuniverzálnější, aby mně šly nejen převisy, ale i to technické lezení po malých chytech. Cestu Change v Norsku, což bylo první 9b+ na světě, jsem si já sám našel, navrtal, očistil – a tahle cesta právě kombinuje spoustu stylů dohromady. Jsou tam extrémně těžká místa, ale i sekvence lehčího lezení, jenže těch kroků je zase hodně za sebou, takže to člověka unaví. Zajímavé je, že i po dlouhé době si z těch nejtěžších cest všechny kroky pamatuju. Mohl bych vám říct všechny kroky a všechny stupy v té cestě, i když jich bylo třeba šedesát.
LN: Jak na vás reagují obyčejní pozemní turisti? Ťukají si na čelo?
V Moravském krasu si na nás už zvykli. Samozřejmě když jde člověk boulderovat, což je lezení bez lana do malých výšek, kdy máte pod sebou matraci, tak si tu matraci pod skálu musím přinést. A lidi se pak ptají, co to taháme na zádech za skříň. Ale většina lezeckých oblastí není v žádných turistických destinacích.
LN: Vy jste evidentně většinu času dobře naladěný. Ale když vypadnete ze stěny, docela sprostě řvete. Ani bych do vás neřekla, že taková slova znáte.
To mi vlastně poradila maminka. Protože jako každé dítě jsem špatně zvládal emoce. A ono je lepší, když si dítě zanadává, než když se rozbrečí. Dneska už emoce zvládám líp, ale stejně při lezení řvu. Nechlubím se tím, ale pomáhá mi to. Protože extrémní kroky, které vyžadují explozivní sílu, je třeba dělat při výdechu. Je to podobné jako v bojových sportech. A díky tomu, že si zařvu, jsem si opravdu jistý, že v tom kroku vydechuju.
LN: Kdy jste začal lézt líp než rodiče?
V osmi letech.
LN: Může se vaše maminka na to dívat, když lezete?
Jasně, ona sama je lezkyně, bere to jako normální. Nebo spíš ví, co je a co není riskantní. Netvrdím, že nikdy neriskuju. Ale už mám dostatek zkušeností, abych zhodnotil, co je ještě riziko, které chcu podstoupit, a co už podstoupit nechcu. Třeba lezení bez lana je riziko, které prostě podstoupit nechcu. Protože nikdy nemůžete vědět, který chyt vám upadne pod rukou.
LN: Jsou takoví, co lezou bez jištění?
Jsou takoví. Ale... není jich mnoho, což se dá pochopit.
LN: Je pro lezení nejdůležitější posilovat prsty?
Silné prsty jsou základ. Ale je to komplexní sport – čím větší skladbu svalů používáte, tím méně se unavíte. Nestačí ale jen mít sílu, musíte ji hlavně umět správně použít. Pravda je, že já na hrazdě například udělám daleko míň shybů než ostatní ze světové špičky. Ale zase vím velice dobře, co je pro mě efektivní styl lezení, a mám pro to cit, řekl bych. Když lezu „on sight“, což je lezení, kdy nevíte o té cestě nic a máte jenom jeden jediný pokus, dokážu se v mžiku rozhodnout, že půjdu například zprava, a důvěřuju si, že moje rozhodnutí bylo správné. A to je taky důležité. Někdo váhá, pak se nakonec rozhodne třeba pro tu pravou variantu, ale když tam minutu visel, tak už se samozřejmě unavil.
LN: Dokážete se na skále udržet na článku jednoho prstu?
Tak... Na jednom prstu za smyčku se udržím. Jeden lezec kousek od Brna je dokonce v Guinnessově knize rekordů, protože udělá shyb na jedné ruce na malíčku, na jednom článku prstu. A v tom fixu ještě vypil pivo. Pravda je, že v reálném lezení toho moc nevyleze.
LN: Hrají roli i nehty?
Spousta lidí si myslí, že ne, a stříhají si je nakrátko. Ale já si to právě nemyslím. Protože pro ty nejmenší chyty je klíčová ideální délka nehtů – zhruba jak mám teď já (ukazuje mi své velké šlachovité ruce). Když chytnu nějaký mikroskopický chyt, tak ta kůže potřebuje seshora oporu. A když je nehet kratší, kůže se přes něj přehrne – a už to není tak pohodlné. Ona je taky důležitá správná péče o prsty a nehty. Nehty jsou například pevnější, když si je člověk nestříhá, ale piluje. Taky vitamin E je dobrý. Ale tohle řeší tak jedno promile lezců.
LN: Neměl byste nehty pevnější, kdybyste si je nalakoval?
Mě by to nenapadlo. Ale jednomu japonskému kamarádovi jsem říkal právě tuhle teorii – že není dobré mít příliš krátké nehty. On měl měkké nehty a na příštích závodech už je měl nalakované. Taky když hodně lezete, kůže na rukou tvrdne a je tam i nějaká přebytečná. Tak je prostě potřeba tu přebytečnou obrousit šmirglpapírem. I ranky na prstech se mi hojí líp, když je trochu ošmirgluju.
LN: Leze se líp, když je teplo, nebo zima?
Obecně je lepší chladno. Protože čím je tepleji, tím víc se vám potí ruce, skála má menší přilnavost, víc se musíte držet. Vyšší teplota a víc potu na rukou znamená, že po těch ostrých chytech kloužu, a je nebezpečí, že si udělám nějakou díru do prstu, zvlášť když zkouším nějakou těžkou cestu s ostrými chyty.
LN: Jaké fyzické dispozice jsou pro lezení výhodné?
Určitě je lepší být přirozeně hubenější, protože čím je člověk těžší, tím toho musí víc tahat nahoru. Taky není úplně dobré mít velké svaly, protože svaly hodně váží. Ideální typ pro lezení je šlachovitý hubený člověk. S výškou je to složitější. Ze světové špičky jsem já nejvyšší. Ale je tam třeba Ramón Julián ze Španělska, který má 159 centimetrů. Člověk by řekl, že se musí víc nadřít, protože některé kroky jsou pro něj strašně daleko. Jenže zase míň váží.
LN: Je handicap mít dioptrie?
Já jsem si na brejle hodně dlouho zvykal, ale když jsem si zvykl, už jsem to jako handicap nebral. Občas jsem nosil čočky a občas lezl s brejlema – až mi jednou spadly ze skály. Bylo to docela zajímavé, musel jsem se i tak nějak dostat nahoru. Před dvěma lety jsem byl na laserové operaci očí, teď už brýle nepotřebuju. Ale existují i nevidomí lezci, pořádají paralympijské závody a jsou velice silní. Lezou po hmatu nebo mají pomocníky, kteří jim ze země přes vysílačku říkají „pět centimetrů doprava, čtyři doleva...“ Já sám jsem zkoušel, jaké to je, uvázal jsem si šátek přes oči – a je to opravdu těžké. Přitom to byla cesta v Moravském krasu, kterou už jsem dobře znal.
LN: Býváte při lezení často do půl těla nahý – to je nějaká frajeřinka, nebo to má nějaké své výhody?
Tak čím míň oblečení, tím jsem lehčí. Mně to ale hlavně pomáhá psychicky. Protože když je chladněji, nějakých těch deset dvanáct stupňů, a sundám tričko, ten chlad do mě vstoupí a vybudí mě.
LN: Proč nosíte o pět čísel menší lezecké boty, než máte nohu?
Protože stojím třeba na milimetrových stupech a ta lezečka musí být fakt hodně těšná, aby na tom milimetru držela. Lezeček zničím za rok tak dvanáct čtrnáct.
LN: A nebolí to, mít tak malé boty?
Na to si zvyknete, mně už to ani nepřijde. Samozřejmě když člověk začne lézt, nemůže si hnedka vzít o pět čísel menší lezečky, protože by si totálně odřel klouby prstů. Chce to čísla bot snižovat postupně.
LN: Co lezení a doping?
Na závodech jsou dopingové kontroly a zatím se přišlo asi na tři případy – vždycky to byla marihuana nebo kokain. Ale samozřejmě ve skalách je to založeno na důvěře. Tam to není žádná oficiální soutěž, takže se tam doping neřeší. Určitě je tam marihuana... to je jasný. Ale já osobně nevěřím tomu, že tam někdo dopuje něco horšího.
LN: Co se vylézt nedá?
Hladká zeď.
LN: Nemůžete si tam zatlouct nějaký nýt?
Nýty, lana, expresky, tedy dvě karabiny spojené smyčkou, slouží jenom k tomu, abychom se zajistili. My se snažíme o volné lezení, což znamená, že jako chyty používáme jenom přírodní struktury. Ale spousta cest, co se udělala třeba v 80. letech, umělé chyty má. Prostě někdo vzal majzlík nebo vrtačku a udělal tam chyt. To už je dneska historie. Tenkrát si mysleli, že to nikdy vylézt nepůjde. Což dneska už neplatí.
LN: Myslíte, že sportovní lezení bude jednou olympijský sport?
Věřil jsem v to, ale po loňském roce už nevěřím. Lezení se dostalo do užší nominace pro olympiádu 2020, jenže bylo vyřazeno. A důvod? Prostě naše asociace je malá a chudá. A nedělám si moc iluze, jak hlasování v tom olympijském výboru funguje. Ale po pravdě, ono to ani nemá moc podporu mezi lezci, abychom byli olympijským sportem. Volné lezení, to je volné bytí v přírodě. Z toho se to vyvinulo, z hippísáků. A takové to rigorózní vnímání sportu je trochu někde jinde. Takže možná by pak lezení ztratilo svého ducha. Já jsem samozřejmě sportovec s tréninkovým plánem a jsem i v nějakém oddíle. Ale lezení nefunguje v rámci žádných oddílů, spíš různých komunit. A když jedu třeba do Moravského krasu a potkávám lidi, kteří lezou cesty v těch obtížnostech třeba stupně 8, tak je v podstatě všechny znám.
LN: Vás by nelákalo mít svého trenéra, fyzioterapeuta, mediálního poradce?
Až dosud jsem to všechno, co jste vyjmenovala, dělal sám. Já jsem docela individualista, ani od rodičů jsem se nikdy nenechal trénovat. Chtěl jsem prostě lézt, jak jsem chtěl já. A kdyby mi rodiče řekli: „Polezeš tuhle cestu,“ tak bych se otočil a šel si sednout do auta. Tuhle sezonu se chci věnovat závodům, protože mi ještě chybí mistr světa. Pravda ale je, že s mým amatérským způsobem tréninku se mi nedaří načasovat správně formu. Já se cítím ve formě třeba dva týdny před závody. Proto jsem se teď rozhodl spolupracovat s jedním bývalým španělským závodníkem, který mě na mém prvním mistrovství světa, kdy mi bylo šestnáct, o jeden chyt porazil. Tak doufám, že to přinese nějaké ovoce.
LN: Změnilo lezení váš pohled na svět?
Těžko říct, kdo bych dneska byl, kdybych nelezl. Ale určitě mě ovlivňuje už jenom to, že cestuju, ovlivňují mě jiné kultury. I na lezení se v každé zemi kouká trochu jinak. Třeba v Asii se na ně pohlíží skoro jako na umění. V Americe málo lidí jezdí na závody, lezou tam hlavně ve skalách. A zase třeba v Rakousku se víc závodí na umělých stěnách, ačkoli mají na lezení ve skalách obrovský potenciál. Rozhodně mě lezení naučilo víc respektovat přírodu. A taky mi dalo kamarády po celém světě. Na to jsou dobré nejenom závody, ale hlavně různé akce na skalách. Otevře se nějaká nová oblast třeba v Itálii, pozve se spousta lezců...
LN: ... zkrátka takový lezecký mejdan?
Člověk tam potká úplně všechny na jednom místě.
LN: Vy nejste konkurenti?
To je právě zajímavé: my se jako konkurenti moc necítíme. Například na závodech, když lezeme stylem „on sight“, nesmíme vidět, jak leze někdo jiný. Jsme zkrátka zavření v nějaké místnosti a pak máme společnou prohlídku. Prostě nás tam osm naběhne a máme pět minut na to, abychom si prohlídli trať. A tam právě všichni společně diskutují, jak to lézt. Rozhodně tam neexistuje navádění k nějaké falešné cestě: „Hele, já si myslím, že vlevo,“ a přitom si myslím vpravo.
LN: Řekl byste, že lezci mívají nějakou charakteristickou vlastnost?
Málokdy se stane, že potkáte ve skalách někoho, s nímž se fakt nesnesete. Lezci si musí navzájem věřit. A řekl bych, že v lezecké komunitě je větší procento čestných lidí než v průřezu populace. Možná je to ale můj naivní pohled a ve skutečnosti to tak vůbec není.
LN: Ještě pořád se zlepšujete?
Ano.
LN: Jednou jste řekl, že chcete posouvat hranice. Kde jsou ty hranice?
Žádné nejsou. Nikdo nemůže vědět, jestli se za dvacet let poleze stále 9b+ jako dnes, nebo 10a. Ten stupeň obtížnosti je pro mě ale jen taková motivační informace. Mě nejvíc baví, jak je to kreativní. Není to tak, že bych trénoval od pondělí do pátku a pak to jel předvést na závody. Já buď můžu doma natrénovat, přijet někam do skal a lézt už existující cestu, nebo si vybrat nějakou panenskou skálu. Prostě se kouknout a říct: „Já chcu lézt zrovna... tady!“ Tak musím slanit seshora, kouknout se, jestli tam jsou vůbec nějaké chyty, tu cestu zajistit, vyčistit od volných kamenů a mechu – a někdy ani v tom případě člověk nepozná, jestli to vůbec jde lézt – můžou tam být dva metry, kde to prostě nevyřešíte. Samozřejmě by vás lákalo vzít majzlík a něco si tam přitesnout. Ale to se prostě už dneska nedělá. Výzva je taková, jakou stvořila příroda. A když to nejde, tak jdu holt někam dál.


description: Superúplněk o takové velikosti bylo naposledy možné vidět před 68 lety. Podle propočtů se v takové velikosti objeví znovu nejdříve v roce 2034. Takto jej zachytili fotografové v thajském hlavním městě Bagkok.

title: VIDEO: Superúplněk nad Bangkokem

fasttext_language: cs


description: Město Třeboň je jedním z největších zaměstnavatelů Třeboňska, a to především prostřednictvím svých společnosti Lázně Aurora a Bertiny lázně, jejichž je stoprocentním vlastníkem.

title: Lázně dávají lidem práci

maintext:
Samotné lázeňské společnosti zaměstnávají vice jak 450 lidí. V lázeňských místech lze navíc počítat se synergickým efektem, kdy provoz lázeňského zařízení na sebe váže další pracovní místa. Jsou to běžně tři až čtyři pracovní pozice v navazujících službách.
Lázeňští hosté jsou ubytováváni také v penzionech, navštěvují restaurační zařízení, obchody. Za loňský rok do třeboňských lázní přijelo na 30 000 hostů, a to i přes tříměsíční rekonstrukční odstávku jednoho z provozů. V krizovém roce 2013 se skokově snížil počet hostů v lázních až o 65 %, a to znamenalo výraznou negativní odezvu i v řadách místních podnikatelů. Dnes se snažíme více oslovit i samoplátce, jelikož možnost čerpat lázeňskou péči skrze příspěvek pojišťovny je odvislá od strategie ministerstva zdravotnictví. A osoby na nejvyšších pozicích, které ji ovlivňují, se, jak známo, mění. Třeboňsko jako turistický region je do značné míry ovlivněn sezonní prací. O brigádnická místa tady není nouze. Atraktivita regionu ale není samospasitelná. Turistům musíme nabídnout to, co je udrží na místě déle. Jsme regionem, kde nejsou velké průmyslové podniky. Naším průmyslem je cestovní ruch a v něm spočívají pracovní příležitosti. Domácí cestovní ruch je na vzestupu a o turistu soupeří i jiné české regiony. Také atraktivní. Pro nás z toho vyplývá, že nesmíme usnout na vavřínech. A to platí nejen pro samotné město Třeboň, ale pro naše krásné Třeboňsko jako celek.


description: Podle jeho žáků prožil klinickou smrt, přestal mluvit, výrazně zhubl. Ačkoli je stíhaný Jaroslav Dobeš, známý spíše jako Guru Jára, na pokraji sil, své učení šíří dál i z filipínské vazby. Za znásilňování stíhané vůdce navštěvují lidé z Česka, Ameriky, ale třeba i Japonska. „Snažíme se jej dostat ven, jsme ale v patové situaci,“ líčí se slzami v očích bývalá novinářka a jeho žačka Dagmar Světlovská. Marně se obrací na českou vládu i senátory.

title: Guru Jára kolabuje, tvoří ale dál, říká jeho žačka. Češi i Japonci za ním jezdí do vězení

maintext:
Už skoro rok a půl žije za znásilňování stíhaný čtyřiačtyřicetiletý vůdce komunity, kterou mnozí odborníci nepokrytě nazývají sektou, Guru Jára či také Óm nadsamec (civilním jménem Jaroslav Dobeš - pozn. red.) ve filipínském vězení. V posledních měsících se ale jeho zdravotní stav výrazně zhoršil, varují úpěnlivě jeho žáci vyznávající tantrické učení.
Server Lidovky.cz se podařilo získat týden staré informace, které z poslední návštěvy v Manile přivezli jeho příznivci. Pravidelně za Guru Járou a jeho nejbližší spolupracovnicí, též stíhanou Barborou Pláškovou, jezdí jak příznivci z Česka, tak i ze zahraničí. Jeho učení a postoj k životu si prý vedle Čechů zvlášť oblíbili Američané a Japonci.
Nesnesitelné vedro a věznice bez toalet
Během posledních návštěv, které probíhají podle pravidel manilské věznice dvakrát až třikrát do týdne na zhruba sedm hodin, už ale Guru Járovi docházely síly. „Sužují ho více než čtyřicetistupňová vedra, žije v místě bez klimatizace, kde navíc permanentně hrozí infekce, horečky. Výrazně zhubl, má zažívací potíže, ve věznici údajně není pro muže ani záchod,“ vypráví sklesle o tamních podmínkách jeho příznivkyně Dagmar Světlovská.
Guru Jára podle ní v poslední době úplně omezil kontakt s veřejností. „Je slabý,všechny organizační záležitosti proto zařizuje jen Durga (civilním jménem Barbora Plášková - pozn.red.),“ říká.
Jeho příznivci tak prý čerpají energii třeba i z pouhé přítomnosti v detenčním zařízení, kde nyní Guru Jára pobývá. „Častokrát v době návštěv třeba jen ležel na zemi v kleci, mřížemi obehnaném malém prostoru pro návštěvy, a ti, kteří přijeli za svým mistrem, se kolem něj shromáždili, podporovali ho posíláním energie a vnímali jeho energii. Modlili se za něj,“ rozpláče se najednou během setkání bývalá novinářka a Dobešova mluvčí Světlovská.
I přes docházející fyzické síly se prý Guru Jára i nadále soustředí na šíření svých myšlenek. „Stále píše a tvoří. Transformoval své nauky. Jeho poslední kniha Metafyzické mříže psaná z filipínského detenčního zařízení má velký úspěch, překládá se do mnoha světových jazyků, japonštiny, angličtiny, němčiny, ruštiny, italštiny, španělštiny,“ vypráví jedna z nejbližších spolulektorek.
Učení Guru Járy podle ní zajímá i řadu jeho “spolubydlících” v detenci. „Stále pomáhá lidem. Některé z vězňů léčil, jiným pomohl radou, dodnes ho proto oslovují ‚Mistře‘ nebo Guru,“ vypráví dál Světlovská. Obdivují jej prý i někteří tamní bachaři.
V současnosti stále funguje i ašrám, který dávno před zadržením vybudoval na Filipínách (kde žije Guru Jára trvale od roku 2007). Ašrám v současnosti vedou a spravují jak současní, tak bývalí žáci Guru Járy. „Jeho fungování je trošku složitější, protože tam guru není fyzicky, jeho energie tam ale přesto zůstala,“ povídá Světlovská redaktorce serveru Lidovky.cz. Čas od času její vyprávění přeruší pláč. To například, když si vzpomene na malou dceru Guru Járy.
Metoda odháčkování
Ašrámu podle jeho žákyně nejvíce pomohla údajně lživá mediální kampaň, za níž prý stojí dvě ženy, které si podle ní znásilnění vymyslely. Jejich výpovědí považuje za lživou a manipulativní kampaň. Podle obžaloby však ženy a dívky na seminářích Guru Jára znásilňoval, což měl maskovat metodou zvanou „odháčkování“. Účastnicím jeho lekcí tvrdil, že jsou jejich problémy způsobeny energetickými háčky, které v nich zanechali dřívější sexuální partneři.
Tyto háčky ženám údajně uvolňoval sexuálním stykem, což odborníci považují za holý nesmysl. Klientky esoterické školy Poezie, která měla tisíce příznivců, o metodě nic nevěděly. Některé se bránily, většina z nich však nebyla schopná ovládat své tělo a bránit se. Touto metodou podle obžaloby prošly stovky žen.
Příznivci Guru Járy za ním však i přes názory odborníků, například z řad sexuologů, psychologů a teologů, stojí a jeho postoje i nadále obhajují. Nechtějí proto ani domýšlet, co by se stalo kdyby jejich vůdce nepřežil filipínské vězení.
„Našel mystický způsob, jak se odtamtud dostat, ale neudělal to. Ježíš také přijal svůj kříž a neutekl od úkolu pomoci lidstvu. Guru Jára je – z hlediska víry jeho žáků – dalším avatarem, tedy božským vtělením a svým utrpením mění k lepšímu nejen životy svých žáků, ale i všech lidí v Česku. Byl by pak vězněm na útěku, což nechce. Chce se očistit od utrpení.Čistí karmu svých žáků i celé České republiky,“ říká dojatě jeho věrná příznivkyně.
Jestli sama prošla metodou odháčkování, nechce komentovat. „Není důležité jestli jsem zažila právě tento druh posvátné tantrické liturgie nebo ne. Prožila jsem díky Guru Járovi obrovské množství hlubokých duchovních vhledů a poznání. Ne jedna liturgie, ale 19 let studia u Guru Járy změnilo můj život a dalo mu zcela jiný rozměr, smysl, krásu, radost. Nabízí se potom další a další otázky, a já je nechci komentovat. Myslím, že se to ani k ženě mého věku nehodí,“ říká Světlovská, která dříve působila jako novinářka. Dnes se věnuje feng shui a léčitelství.
Sama se v případu Guru Járy, na nějž je vydaný mezinárodní zatykač, hodně angažuje. Usiluje o jeho vydání do Česka. V zoufalosti poslala v červnu tohoto roku otevřený dopis české vládě. Předtím v této věci oslovila i senátory. Všechny její dosavadní pokusy o záchranu ale byly marné.
Sám Guru Jára požádal o náboženský azyl. „Když měl být deportován do České republiky, požádal o azyl, který mu nebyl udělen, proti čemuž se opětovně odvolal a nyní se čeká na rozhodnutí vyřízení jeho odvolání. V případě, že by toto odvolání stáhnul, bude do Česka deportován,“ uvedla pro server Lidovky.cz mluvčí ministerstva zahraničí Irena Valentová.
Vydání v rukou Filipínců
Nyní se čeká na rozhodnutí filipínských úřadů. České ministerstvo zahraničí nicméně potvrzuje, že prostřednictvím své ambasády v Manile případ řeší.
Krajský soud ve Zlíně loni v říjnu Guru Járovi uložil deset let vězení za znásilňování studentek esoterické školy Poetrie. Potrestána byla rovněž jeho blízká spolupracovnice Barbora Plášková, která dostala 9,5 roku. Podle obžaloby bylo v letech 2004 až 2007 znásilněno osm žen či dívek. Podle obhájců ale věděly, co je čeká, a nešlo tak prý o trestný čin.
Dobešovy semináře se konaly na několika místech v Česku včetně domu ve Zlíně nebo statku v obci na Olomoucku. Sám Guru Jára pobýval v Česku jen výjimečně, hodně cestoval, pobýval například v Thajsku.
Jeho škola fungovala už od roku 1997. Teprve od roku 2009 se na internetu začala objevovat svědectví, že by v komunitě nemuselo být vše v pořádku. Jedna z bývalých lektorek školy dokonce řekla, že lektorky ve skutečnosti sloužily jako kuplířky pro vůdce sekty.
Guru Jára byl už dříve odsouzen i za pomluvu. V roce 2009 vyvěsil v jednom českém městě letáky s informacemi o lékařce, která pracovala v místní nemocnici. Na papírech bylo uvedeno, že způsobila smrt pacienta. Lékařka pak z nemocnice odešla a na čas byla bez práce.


description: Ministr kultury Daniel Herman (KDU-ČSL) by měl odejít z vlády, řekl v neděli prezident Miloš Zeman v rozhovoru pro Parlamentní listy. Ministr podle něj poškodil zájmy státu. Narážel tak na Hermanovo setkání s dalajlamou. Prezident nevylučuje, že o tomto svém názoru bude mluvit na plánovaném úterním setkání s premiérem Bohuslavem Sobotkou (ČSSD). S předsedou vlády se sejde kvůli možné obměně ministrů sociální demokracie.

title: Podle prezidenta by měl ministr


description: „Tradice jsou od toho, aby se porušovaly!“ No, až tak striktní bych určitě nebyl, naopak, tradice mám většinou rád a často dávají pocit jistoty a sounáležitosti. Co ale v momentě, když toho kapra jednoduše rádi nemáte, nebo ho nechcete už smažit a cítit se tak na Štědrý večer spíš jako valící se koule, než ten, kdo by měl slavit a radovat se.

title: PUNČOCHÁŘ: Nejhorší je koupit na Vánoce starou rybu. Koukejte na oči

maintext:
Musím říct, že takhle tradice mě jednou za rok baví a vlastně se na ten řízek z kapříka těším, ale pro ty, kteří přemýšlí o něčem jiném mám pár tipů.
Prvně je třeba se nebát a prostě do toho jít. Dnes už je na trhu celkem solidní nabídka ryb, ale musíte určitě pečlivě vybírat a trochu i hledat. Není totiž nic horšího, než si koupit starou rybu, se kterou už nic neuděláte. Když kupujete rybu, podívejte se jí na oči, které musí mít lesk. Žábry nesmí být šedé ani nemají být nepříjemně cítit a maso má být celkově pružné. Velmi důležitá je i vůně, která nemá být pronikavá a nelibá. Ryba by se měla skladovat v lednici, která má kolem jednoho stupně, což je na standardní chladničku trochu málo. Proto rybu stačí zabalit do fresh folie, vložit ji do mísy a opatrně na ni položit pytlík s ledem, který rybu udržuje v dostatečném chladu.
Nejdostupnější ryby, které mohu doporučit na štědrovečerní tabuli jsou pražma a mořský vlk. Ze světlých je pak výtečný mořský jazyk, a pokud chcete velký filet, pak použijte tresku. Opravdový luxus vám zaručí jednoznačně kambala, tam ale musíte počítat s vyšší cenou, třeba i tisíc korun na kilo.
Jan Punčochář Jan Punčochář se vyučil se v hotelu Ambassador a hned po škole pracoval v několika vyhlášených pražských restauracích. Deset let byl šefkuchařem v restauraci Le Terroir, nyní působí jako šéfkuchař v Grand Cru.
Ať už si koupíte jakoukoliv rybu, některé zásady a postupy mohou platit pro každou. Celou rybu nejdříve ořízněte kolem páteře seshora od hlavy až k ocasu tak, aby se dala po upečení dobře vykostit. Rybu nasolte, vložte do ní čerstvé bylinky, pocitronujte, zakápněte olivovým olejem či máslem a krátce marinujte. Obecně není dobré ryby dlouho nakládat, ryba má velmi jemné maso s dokonalou chutí sama o sobě, tudíž není nutné ji potlačovat zbytečnou marinádou.
Pánev si řádně rozpalte a můžete přidat i čerstvé nebo sušené bylinky, které rybu krásně provoní. Aby se ryba nepřichytila, je nutné pánev lehce pomazat olivovým olejem. Rybu vložte na pánev a s obracečkou vyčkávejte. První čtyři minuty se s rybou nepokoušejte manipulovat. Zamezíte tak zbytečnému potrhání ryby, ta se za daný čas sama oddělí. Rybu opečte po obou stranách, vyjměte ji z pánve a nechte ji asi deset minut odpočinout. Poté rybu položte zpět a krátce opékejte. Po ugrilování přidejte maximálně olivový olej, citron a kvalitní sůl. Dip či omáčka by chuť jen zničila.
V případě, že chcete opékat filet, pak je dobré nechat ho s kůží. Připravte si dva díly soli a jeden díl cukru, rybu ve směsi obalte a nechte dle velikosti ryby marinovat 10 – 15 minut. Na povrchu se vám vytvoří kůrka, která zamezí rozsypání filetu. Dále postupujte stejně jako u celé ryby s tím, že je dobré zkrátit dobu smažení na 3 – 4 minuty po každé straně. Filet se vyplatí připravovat medium, jinak se může stát, že bude ryba příliš vysušená.
Pamatujte, že čím méně s rybou pracujete, tím lépe. Skvělou chuť ryby není třeba nijak vylepšovat, sama o sobě je nejlepší. Výborně se ryba hodí k grilované zelenině a světlému pečivu. Hlavně žádné zbytečné omáčky či majonézy.


description: Ministr obrany Martin Stropnický (ANO) připustil, že jeho ministerstvo přestane podporovat Český svaz bojovníků za svobodu (ČSBS). Kolem jeho činnosti a výroků jeho představitelů se v poslední době vede živá debata. Podle ministra některá vyjádření již byla za hranou. Stropnický to řekl při jednání výboru pro obranu.

title: Stropnický připustil, že svaz bojovníků za svobodu může přijít o peníze od ministerstva


description: Bývalý ošetřovatel v několika severoněmeckých nemocnicích Niels Högel má na svědomí životy nejméně 43 pacientů, které údajně předávkoval léky na srdce. Högel si od loňského roku odpykává trest doživotí za dvě vraždy a dva pokusy o ni. Prokuratura již obžalovala také další zaměstnance klinik.

title: Německý ošetřovatel může mít na svědomí životy 43 lidí. Předávkoval je prý léky


description: OBRAZEM: Zatímco republikáni divoce slaví a za hudby Rolling Stones blahopřejí Donaldu Trumpovi, v demokratickém táboře není ani noha. Tak vypadá nálada voličů po amerických prezidentský volbách, které vyhrál miliardář a republikánský kandidát Trump.

title: Amerika plná emocí. Republikáni


description: Pražská skupina Mrakoplaš je na hudební scéně už dvacet let. K výročí sobě a svým fanouškům darovala druhé album Hlídač. Chtělo by se říci "teprve druhé". Ale není přece kam spěchat, Mrakoplaš není žádný krátkodechý projekt, který by naskočil na příbojovou vlnu hudební módy, chvilku po ní surfoval a s večerním odlivem z ní seskočil a šel domů.

title: RECENZE: Mrakoplaš zpívá chytré

maintext:
Nebývá zvykem se na úvod recenze rozepisovat o hostovi nahrávky, který účinkuje jen v jediné písni, ale tady to má svoji logiku. Oním hostem je totiž violoncellista Jaroslav Olin Nejezchleba. Hudebník, který: v mládí přišel do Prahy, aby se stal členem folkrockových Marsyas. Který byl posléze členem ETC... Vladimíra Mišíka a dodnes s nimi příležitostně hostuje. Který v současné době doprovází Ivana Hlase v jeho Triu. A který je frontmanem kapely Blues Session, jež má na repertoáru počeštěné verze písniček Boba Dylana, Neila Younga nebo Bruce Springsteena.
Řeč je o tom proto, že v Nejezchlebově hostování si můžeme velmi snadno promítnout do stylu, který Mrakoplaš zosobňuje, řadu velmi přesných referenčních bodů z domácí i světové scény. Pánové by se jistě neurazili, ani kdybychom mluvili o vzorech, označit za ně taková jména rozhodně není žádná ostuda ani pro protřelé autory a muzikanty.
Jedenáct písniček, které Mrakoplaš na albu Hlídač uvádí (ve vinylové verzi je to o jednu méně), je chytře vystavěných ve stylu, který ocení spíš životně i hudebně zkušenější posluchači. Ne že by snad byly jakkoli uměle složité. Ale rozhodně nepatří k mainstreamu, který je slyšet v českých rádiích - což je tvrzení pochvalné. Mrakoplaš sází na inteligentní rockové písničkářství, plně rukodělnou hudbu, nebojí se instrumentálních sól ani zajímavých aranžmá. Ostatně, je to jedna z nemnoha českých primárně nebluesových kapel, jež má ve stálé sestavě foukací harmoniku.
Hlavním autorem písní a zpěvákem je Pavel Lipták, některé songy jsou dílem Martina Kalendy. Jejich texty jsou výpověďmi normálních chlapů-čtyřicátníků, kteří (už - nebo ještě?) nemají potřebu si nic dokazovat, ale hodně citlivě vnímají svět kolem, hlavně ten nejbližší, vztahový. A ty výpovědi jsou poetické, formálně precizní, a mnohé básnivé obrazy se mohou směle zařadit vedle nejlepších nápadů třeba takového Ivana Hlase.
S Mrakoplašem se lze pravidelně setkávat hlavně v pražských klubech. Chvíle strávené s jejich muzikou, naživo i z této zdařilé nahrávky, patří k doslova příjemným vytržením z každodenní rutiny. Jeden takový večer bude možné prožít i dnes večer v Malostranské besedě, kde Mrakoplaš album Hlídač pokřtí.


description: Kandidát republikánů na amerického prezidenta Donald Trump si téměř každý den stěžuje, že existuje možnost volebních podvodů ve prospěch jeho protivnice Hillary Clintonové. Připomínky k regulérnosti voleb už se ale obrátily proti němu. V Iowě o víkendu hlasovala jeho podporovatelka dvakrát a byla zatčena.

title: Trump varuje před volebními podvody, jedinou zatčenou je ale zatím jeho stoupenkyně

maintext:
Aby takovým situacím zabránila, má Clintonová v terénu téměř 5000 lidí, kteří mají na průběh voleb dohlížet. Zajímavým příkladem je Florida, kde se očekávají těsné výsledky.
Pro kandidátku demokratů tam na průběh voleb dohlíží 837 lidí. V porovnání s Trumpovým týmem je to téměř šestkrát více osob, republikáni na Floridě mají pouze 151 lidí v terénu, po celých USA pak jen asi 1500 osob. Informovala o tom agentura AP.
Jedním z úkolů „armády“ Clintonové je také bránění nátlaku na voliče, jehož se mají dopouštět stoupenci Trumpa ze sdružení „Stop the Steal“ v některých nerozhodných státech, v Ohiu, Pensylvánii, Nevadě a Arizoně. Demokraté v těchto státech podali na sdružení žalobu kvůli tomu, že se údajně dopouští zastrašování voličů.
„Chceme jen zjistit, zda se volby konají čestně a spravedlivě, a pokud tomu tak nebude, tak zajistit důkazy pro zpochybnění hlasování,“ reagoval na to předseda sdružení Roger Stone.
Stop the Steal je posledním ze série opatření, jimiž Trump chce bránit podvodným praktikám při hlasování. V neděli na mítinku v Coloradu se například snažil přimět své stoupence, aby se bránili možným nepravostem po svém. V Coloradu je primárním způsobem volby zaslání hlasovacího lístku poštou. Pokud však voličům lístek nepřijde předem, mohou jít volit osobně.
„Pokud jste už svůj hlas poslali, jste si jistí, že dorazil a započítali jej?“ ptal se na mítinku v coloradské obci Greeley kandidát republikánů. „Pokud ne, můžete se jít přesvědčit sami do volební místnosti. Tam vám dají nový hlasovací lístek. Když jej vyplníte znovu, nahradíte ten původní a budete mít jistotu,“ dodal Trump a podle některých odpůrců tím nepřímo nabádal své stoupence, aby volili dvakrát. I kdyby to nebylo úmyslné, jisté je, že v Coloradu zákon zakazuje možnost jít osobně do hlasovací místnosti, pokud už dříve člověk poslal hlas poštou.
31 případů z miliardy
Atmosféra nejistoty, kterou podobnými prohlášeními Trump ve voličích přiživuje, vyústila v případ z Iowy, kde registrovaná podporovatelka republikánů Terri Roteová šla hlasovat dvakrát. Byla při tom však přistižena, zatčena a musela za propuštění zaplatit kauci 5000 dolarů (zhruba 122 tisíc korun).
„Neměla jsem v plánu volit dvakrát. Byl to momentální popud,“ řekla Roteová v místním rádiu. Dodala, že se tím jen chtěla bránit volebním podvodům, před kterými varuje Trump.
Tým realitního magnáta reagoval, že kandidát pouze upozorňuje na to, jak se mainstreamová média a Washington snaží dělat vše pro to, aby v průzkumech vedla jeho sokyně. Případy z Colorada a Iowy ale svědčí o tom, že jeho obvinění mají dopad i na situaci ve volebních místnostech.
Přitom statistiky provinění proti pravidlům přímo v místnostech ukazují, že jejich počet je minimální. Podle studie, kterou cituje britský Guardian, se objevilo 31 pokusů o podvod z více než miliardy odevzdaných hlasovacích lístků mezi roky 2000 a 2014.
Prevenci podvodů také podporuje decentralizovaný volební systém. Hlasování mají pod kontrolou jednotlivé státní autority. A ve 31 státech z 50 přitom vládne republikánský guvernér.
Ojedinělým případem je i snaha voličky v Iowě. „Myslím, že za více než 25 let ve své funkci, je tohle asi třetí případ volebního podvodu, který skončil trestním oznámením,“ uvedl prokurátor John Sarcone z okresu Polk, kde se Roteová pokusila volit podruhé. Dodal, že každý pokus o dvojí hlasování končí usvědčením.


description: Herečky Nicole Kidmanová, Penelope Cruzová či Uma Thurmanová. Do slavného kalendáře Pirelli pro příští rok obsadil německý fotograf Peter Lindbergh známé hollywoodské herečky.

title: Hollywoodské hvězdy v novém kalendáři


description: Od čtvrtka má známé londýnské Design Museum novou adresu a Londýn další magnet pro milovníky architektury a designu. Z funkcionalistické budovy na břehu Temže se muzeum přestěhovalo do zrekonstruované bývalé budovy Commonwealth Institute ve čtvrti Kensington. Rekonstrukcí a rozšířením se plocha muzea ztrojnásobila a očekává se, že toto významné centrum designu navštíví ročně kolem půl milionu návštěvníků.

title: Londýnské Design Museum se

maintext:
Design Museum se již tísnilo v krásné, ale poměrně malé funkcionalistické budově na břehu Temže, která již nesplňovala jeho potřeby. V roce 2008 bylo proto vybráno nové místo - budova na Kensington High Street postavená v šedesátých letech minulého století, kde dříve sídlil Commonwealth Institute. Tato památkově chráněná budova (architekt Robert Mathew/RMJM) byla již dlouho opuštěná a bylo rozhodnuto ji transformovat na muzeum pro 21. století.
Pro přestavbu byla vybrána architektonická kancelář OMA, která spolupracovala s londýnskou Allies and Morrison a s inženýrskou společností ARUP. Za design interiérů byl zodpovědný John Pawson, který také navrhl muzejní obchod.
Velkolepé atrium a nádherná střecha
Hlavním cílem bylo zachovat velkolepé atrium, které dělá z budovy výjimečné místo pro návštěvníky i exponáty. Všechny podlahy v budově jsou nové, takže při přestavbě musela zvláštní dočasná konstrukce podpírat střechu, zatímco stará konstrukce byla nahrazována novou. To byl značně náročný inženýrský projekt. Byla vyhloubena dvě patra pod zemí, která tak zvětšila užitnou plochu z 6000 na 10 000 m2, což je trojnásobek plochy v původní budově muzea na břehu Temže.
Konstrukce původní budovy nebyla schopna unést jakoukoliv další funkci, nehledě na to, že podlahy z šedesátých let byly velmi laciné a nekvalitní. To, co bylo na budově nejcennější, byla právě měděná střecha, která jí dodává vzhled obrovského stanu. Zachovali jsme proto střechu a přestavěli budovu pod ní, vyjádřil se architekt OMA Renier de Graaf.
V podzemí budovy jsou nyní sklady, technické zázemí a auditorium, zatímco v přízemí je prostor pro dočasné výstavy. V prvním patře se nachází knihovna a vzdělávací centrum. V posledním patře jsou prostory pro stálou expozici muzea. Nachází se zde také restaurace a klubovna pro členy a partnery muzea, které navrhlo Universal Design Studio. Z restaurace je výhled na Holland Park a také do atria muzea.
Fear and Love
Zahajovací výstavu s názvem Fear and Love připravil kurátor Justin McGuirk. Představuje jedenáct instalací inovativních a inspirujících světových designérů a ukazuje, jak je současný design pevně spojen se společenskými tématy naší doby. Mezi vystavujícími jsou například módní návrhář Hussein Chalayan, architekt Andrés Jaque, Neri Oxman, Kenya Hara nebo talentovaná holandská designérka Christien Meindertsma, čerstvá nositelka ocenění za nejlepší holandský design roku.
Studio OMA v reakci na nedávný Brexit zde prezentuje The Pan-European Living Room, instalaci s kusem designu z každé členské země EU jako vzkaz, že naše domovy jsou tvořeny ideálem evropské kooperace.
Rekonstrukce muzea již sklidila kritiku
Muzeum je otevřené pár dnů a jeho rekonstrukce již sklidila kritiku řady odborníků, kteří se domnívají, že přestavba mohla být daleko zajímavější a že atrium vypadá spíš jako nějaký luxusní obchod nebo hotel. „Možná by bylo lepší, kdyby si OMA a John Pawson vyměnili role,“ napsal kritik Rowan Moore v Observeru. Studio OMA totiž navrhlo nejen exteriéry, ale i nové obytné domy vedle muzea, které pomohly financovat projekt rekonstrukce ve výši 83 milionů liber.
Kritici poukazují například na to, že celkový velkorysý prostor se dusí úrovní dřevěných vestaveb po obvodu atria, které vypadají jako shop-in-shop. Tato kritika dokazuje, jak obtížné je přetvořit budovu, která byla postavena k jinému účelu a že ne vždy se to zcela podaří. To ale nic nemění na faktu, že Londýn má další velkorysý stánek designu, kam již ted proudí davy zájemců o design i turistů.


description: Ministerstvo životního prostředí by mělo do konce března příštího roku vypsat druhou výzvu na výměnu starých kotlů za ekologičtější. Pro celou republiku v ní stejně jako v první vlně budou tři miliardy korun.

title: Druhá výzva na ekologičtější kotle bude do března. Češi dostanou tři miliardy


description: Kolumbijský Senát v úterý večer podle očekávání schválil novou mírovou dohodu vlády a povstalců z organizace Revoluční ozbrojené síly Kolumbie (FARC). Ve středu by tak měli učinit i poslanci, uvedla agentura AFP.

title: Kolumbijský senát schválil mírovou dohodu s povstalci. Refenrendum o ní nebude


description: Česko je v boji o Bílý dům okrajovou zemí. Nepřekvapí proto, že jméno naší země Hillary Clintonová ani Donald Trump v prezidentské kampani nepoužili. Přesto i americká média českou stopu sledovala – byť v marginálních souvislostech. V Trumpově případě je českým prvkem jeho bývalá žena Ivana, s níž má tři děti. Trumpova někdejší moravská tchyně, dnes devadesátiletá Marie Zelníčková, na „Doníka“ ostatně nedá dopustit.

title: Volby v USA pocítí i Česko. Trump i Clintonová totiž mohou změnit vztah Washingtonu s Kremlem

maintext:
Českou stopou v kandidatuře Clintonové byl Čechoameričan Zdeněk Gažda, jenž počátkem září náhodou natočil video kolabující demokratické kandidátky.
Zlín 1990: na tchánově pohřbu. Donald Trump se před 26 lety ukázal po boku tehdejší manželky Ivany ve Zlíně, aby se naposledy rozloučili s jejím otcem. FOTO ČTK
Neznamená to ale, že by výsledek boje o obsazení Bílého domu zůstal pro Čechy v rovině marginálních a někdy i bizarních historek. Ať už se Obamovým nástupcem stane Clintonová, nebo Trump, může příští americký prezident ovlivnit „koncert velmocí“, jehož se Česko prostřednictvím NATO i Evropské unie účastní.
Největší rozdíly v zahraniční politice panují mezi Trumpem a Clintonovou v přístupu k Rusku. Vztaženo na českou politiku – slabost republikánského kandidáta pro šéfa Kremlu Vladimira Putina, kterého loni označil za „zkušeného chlapíka“, se kryje s obdivem, jejž k Putinovi chová Miloš Zeman. Přístup Clintonové, která Putina označila za tyrana, jemuž je nutné se postavit, zase konvenuje s postoji části české pravice.
Není ale jasné, jestli taková zásadovost vydrží oběma i po volbách. Postoj Clintonové je mimo jiné motivován osobními důvody. Ruští hackeři se angažovali v nabourání e-mailu Demokratické strany, což si kandidátka přeložila jako Kremlem řízený útok na ni a demokraty.
Trump zase ubral na slovech obdivu vůči vládci Kremlu. „Nemiluji ho, ale ani to není nenávist. Uvidíme, jak to bude fungovat. Možná budeme mít dobrý vztah, možná hrozný. Možná to bude něco uprostřed,“ řekl před měsícem newyorský miliardář.
Trumpův dřívější obdiv k Putinovi a kritika ze strany Clintonové ale zřejmě nebudou hrát žádnou roli v tvrdém prosazování amerických bezpečnostních zájmů mimo Evropu.
Dva jestřábi
Demokratická kandidátka i její republikánský vyzyvatel patří mezi „jestřáby“. Clintonová ještě coby šéfka americké diplomacie chtěla zasáhnout proti režimu syrského prezidenta Baššára Asada. Trump je zase pro tvrdý postup vůči Íránu a přihlásil se k tomu, že by při potírání teroristů z Islámského státu pomohlo zabíjení rodinných příslušníků.
Kromě hodnocení Kremlu se Clintonová s Trumpem odlišně dívají na Severoatlantickou alianci. Žádný z nich smysl obranného spolku propojujícího obě strany Atlantiku nezpochybňuje. Jenže zatímco bývalá ministryně zahraničí označila NATO za „nejlepší investici, kterou kdy Amerika udělala“, Trump jako byznysmen kritizuje „ohromné náklady“, jež nesou Američané. Pokud Evropa nebude ochotna navýšit své rozpočty na armádu, bude se prý muset obejít bez pomoci USA.
Oproti Rusku a NATO, kde alespoň ve verbální rovině probíhá mezi Clintonovou a Trumpem výměna názorů, není ani pro jednoho z nich EU žádným speciálním tématem. A to ani v ekonomické rovině. Trump sice bývá označován za izolacionistu, daleko více než z obchodního pohledu marginální Evropa ho ale trápí obchod s Čínou a liberalizace zboží a služeb v rámci sjednané (ale neratifikované) dohody TTP s asijskými zeměmi.
Trump není příznivcem ani projednávané transatlantické obchodní dohody USA–EU (TTIP), od níž si naopak Evropa hodně slibuje. Clintonová ještě před lety naopak volný obchod hájila. Jenže takové pozice nejsou u voličů oblíbené, a proto význam liberalizace dnes naopak opatrně kritizuje.
Z českého pohledu nabízí jistější perspektivu Clintonová. Trump je v kampani nevyzpytatelný a často své výroky mění nebo popírá. „Zatím se profiloval spíš kritickým postojem k NATO, což by dlouhodobě mohlo ovlivnit spojenectví v rámci Aliance,“ říká Jakub El-Ahmadieh, analytik Asociace pro mezinárodní otázky. Ani on si ale nemyslí, že by se zahraniční politika zgruntu změnila.


description: Prezidentské volby v Bulharsku nejspíše vyhrál proruský kandidát Rumen Radev, který podle povolebního odhadu získal v dnešním druhém kole 58,1 procenta hlasů.

title: Bulharským prezidentem bude podle


description: Irácké speciální jednotky drží své pozice na východním předměstí Mosulu, jejich postup v boji proti radikálům z Islámského státu ale ztěžuje špatná viditelnost. Informoval o tom irácký generál Hajdar Fázil. V oblasti panuje vysoká vlhkost a oblohu pokryly mraky, což ovlivnilo zejména operace letadel a bezpilotních letounů.

title: Irácké speciální síly drží pozice


description: „Tleskali jste nacistům,“ rozčílil se kvůli předávání Slavíků skupině Ortel rapper Radek Banga, známý spíše jako Gipsy.cz. Pořadatel však účast kontroverzní kapely v hudební anketě hájí tím, že si nepřeje cenzuru. „Vzpomeňme, co následovalo před pár lety, kdy byl ze soutěže Hvězda internetu kvůli mimořádně vulgárním textům vyřazen raper Řezník,“ uvedl pro server Lidovky.cz Jaroslav Těšínský s odkazem na údajnou vlnu kritiky.

title: Účast kontroverzního Ortelu na Slavících? Nechci, aby nás vinili z cenzury, říká pořadatel

maintext:
Během sobotního večera, kdy se v Hudebním divadle Karlín udělovaly hudební ceny popularity, na stupních vítězů hned dvakrát stanulo kontroverzní uskupení Ortel, známé svými xenofobními texty. Jednou ocenění převzala celá kapela, podruhé jen její frontman jako druhý nejpopulárnější zpěvák roku.
Už v průběhu večera se kvůli jejich ocenění uskupení hlasitě ozývat někteří z účastníků slavnostní události. Rapper Banga opustil s manželkou na protest proti politice Slavíků sál, stejně tak herečka Iva Pazderková. Zpěvák Ben Cristovao se do divadla ze stejných důvodů neměl ani zájem dostavit. Na slavnostním ceremoniálu vyjádřil nenápadný nesouhlas také zpěvák Pekař, který se stal Objevem roku. Při přebírání ceny prohlásil: „Slavík je super, ale mohlo by to být lepší, kdyby tu nebyli lidi, kteří tu podle mě být nemají.“
Podle pořadatele hudební ankety, v níž hlasuje veřejnost, nikoli odborná porota, však není kritika na místě. Hájí se hlavně obavou z nařčení, že se coby organizátor ankety dopouští cenzurních zásahů.
„Vzpomeňme co následovalo před pár lety, kdy byl ze soutěže Hvězda internetu kvůli mimořádně vulgárním textům vyřazen raper Řezník. Zvedla se velká vlna nevole a kritiky. Mnoho osobností se vyjadřovalo v tom smyslu, že svoboda slova je nedotknutelná a pořadatel soutěže byl obviňován z cenzury. Nyní se zdá, že lidé jsou v názoru na tuto věc rozděleni,“ říká pro server Lidovky.cz v reakci na kritické hlasy některých interpretů přímo v sále či posléze na sociálních sítích Jaroslav Těšínský, zástupce pořadatelské společnosti Musica Bohemica.
Nesouhlasné reakce prý přesto chápe. Zároveň ale dodává: „Buďme rádi, že žijeme ve svobodné zemi, kde má každý právo svůj názor projevit. Nicméně se domníváme, že lepší než obviňovat pořadatele ankety a volat po cenzuře a vylučování, by bylo řešit uspokojivě problémy společnosti, ve kterých má hlasování pro toho či onoho příčinu“.
Odkazuje se tak především na to, že anketa je hlavně ukázkou popularity, nikoliv kvality. „Slavík žádného interpreta nestvořil ani přímo nepodporuje. Je to jen jakési zrcadlo, které odráží nejen popularitu, ale i názory lidí,“ říká k tématu Těšínský.
VIDEO: Bílá věnovala cenu Gombitové, Vondráčková dorazila ze zámoří Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Zástupci pořadatelské firmy podle něj kontrolují, zda nejsou texty případně i projevy, některých interpretů za hranicí zákona. „Pokud jde o skupinu Ortel, vzali jsme v úvahu i stanovisko odborníka na extremismus, který se v loňském roce v médiích vyjádřil, že jejich texty neporušují zákon. Je to samozřejmě těžké rozhodování,“ odpověděl Těšínský na dotaz, proč se i letos kontroverzní kapela Ortel umístila na seznamu interpretů, pro něž bylo možné hlasovat.
Už loni její účast vyvolala silnou kritiku. Kromě ostrých vyjádření některých interpretů se večerem ve znamení Ortelu zabývala také Rada pro rozhlasové a televizní vysílání, třebaže nakonec vyslovila záporné stanovisko. Tehdy jí stížnost na účast Ortelu na vyhlašování cen Český slavík zaslala poslanec ČSSD a budoucí ministr pro lidská práva Jan Chvojka.
„Nerozporoval jsem samotnou soutěž Český slavík Mattoni, ale to, že se skupina objevila v hlavním vysílacím čase na televizních obrazovkách. Za to je podle mě odpovědná televize,“ vysvětlil v loňském roce svůj postoj Chvojka.
Účast? Pravidla jsou pravidla
Pořadatel Těšínský účast kapely obhajuje mimo jiné pravidly ankety. „Chci vysvětlit, že žádného interpreta, ani skupinu do ankety předem nezařazujeme. Dostanou se tam jen ti, kterým lidé pošlou hlasy a ty mohou poslat komukoli. V seznamu na internetu jsou pouze uvedena jména těch, kteří loni dostali minimálně padesát bodů,“ jmenuje podmínky. „Seznam je pro snazší hlasování, aby lidé mohli jen klikat na jméno. Do hlasovacího formuláře ale mohou napsat kohokoli jiného,“ vysvětluje dále Těšínský.
Samotný lídr kontroverzní kapely Tomáš Ortel vášnivé diskuse očekával. „Dávejte si pozor s tím potleskem, ať pak nemusíte vysvětlovat, proč jste nám tleskali,“ vzkázal divákům při děkovné řeči.


description: V centrále Energetického regulačního úřadu (ERÚ) v Jihlavě zasahovala v úterý dopoledne policie. Mluvčí ERÚ Michal Kebort ČTK sdělil, že policisté požadovali originály vybraných dokumentů. Úřad podle něj poskytl plnou součinnost a dokumenty na místě předal.

title: V centrále Energetického regulačního


description: V roce 1992 si Donald Trump, budoucí prezident USA, zahrál ve filmu. Konkrétně postavu, která pomůže hlavnímu hrdinovi. Scénu můžete shlédnout ve videu.

title: Donald Trump, herec. V 90. letech


description: Diář na rok 2017 Hledání přináší na každý týden podnětné a motivující myšlenky jednoho z nejčtenějších spisovatelů 20. století, malíře, filozofa a mystika Chalíla Džibrána Jeho dílo dodnes okouzluje miliony čtenářů na celém světě svým poselstvím lásky a moudrosti.

title: SOUTĚŽ: Myšlenky Chalíla Džibrána


description: Bývalá manželka nového amerického prezidenta Donalda Trumpa Ivana by jako diplomatka byla „velmi dobrá“. Americkému serveru Politico to řekl český státní tajemník pro Evropskou unii Tomáš Prouza. Komentoval prohlášení Trumpovy první ženy a matky jeho tří dětí Ivany, rozené Zelníčkové, že chce posloužit vlasti a stát se americkou velvyslankyní v České republice.

title: Prouza: Ivana Trumpová by byla velmi

maintext:
V rozhovoru pro list The New York Post o víkendu Trumpova exmanželka prohlásila, že se sama na diplomatický post navrhne. „Jsem odtud, čeština je má mateřština a každý mě zná. Jsem dost známá ve světě, nejen v Americe. Napsala jsem tři knížky a přeložili je ve 40 zemích do 25 jazyků. Jsem známá jako Ivana, fakt se nepotřebuju jmenovat Trumpová,“ dodala.
„Pokud (Ivana) přijde, bude vítána a bude pro ni lehké navázat s lidmi kontakt,“ řekl Prouza. „Rozhodně snadno lidi osloví a ve veřejné diplomacii může být velmi dobrá. Nečekám, že by někdo protestoval,“ citoval list českého diplomata.
Český premiér Bohuslav Sobotka v pondělí na Radiožurnálu připomněl, že v americké praxi nemusí být velvyslanec profesionálním diplomatem. „Řada prezidentů sem posílala své kamarády ze studií, spolužáky, spolupracovníky z Demokratické strany. Pokud by se paní Trumpová na to cítila a chtěla to dělat a prezident Trump se takto rozhodl, tak si myslím, že by to mohlo být takové hezké podtržení linky, která spojuje Česko s Trumpem,“ konstatoval premiér. Nový prezident USA podle něj „alespoň ví, kde leží Česká republika, byl tady a má sem silnou rodinou vazbu“.
Český ministr zahraničí Lubomír Zaorálek se v pondělí v Bruselu k šancím první Trumpovy manželky na diplomatickou kariéru v Praze odmítl vyslovit. „Tohle je v této chvíli naprosto na straně Spojených států. Já vůbec nevím, kdo všechno se tam přihlásil o podobný post a ani mi nepřísluší o tom spekulovat,“ prohlásil ministr před novináři.
Zlínská rodačka Ivana Trumpová, za svobodna Zelníčková, se za Trumpa provdala v roce 1977. Dnes sedmašedesátiletá Trumpová má s bývalým manželem tři děti - Donalda mladšího, Ivanku a Erika.


description: Novým americkým prezidentem se po Baracku Obamovi stane republikánský kandidát Donald Trump. S jeho úspěchem se ale zároveň zhmotňují obavy politických expertů i světových státníků. Nikdo totiž neví, jaké budou jeho vztahy s okolním světem. „Na náš region přímý dopad mít nebude, jedině přes NATO,“ odpověděl čtenářům v on-line rozhovoru expert na americkou zahraniční politiku Jakub El-Ahmadieh.

title: Trumpova výhra je signál arogantním liberálním elitám o nespokojenosti lidí, říká expert


description: Nejméně 43 lidí od roku 1990 zahynulo a kolem 150 bylo zraněno s doživotními následky při natáčení amerických filmů. Z analýzy soudních dokumentů, informací v médiích a záznamů bezpečnostních agentur to zjistila agentura AP. Pokud jde o mezinárodní kinematografii, ta má od roku 2000 na svědomí 37 lidských životů.

title: Bodnutí rejnoka i pád vrtulníku. Nehody při natáčení filmů si už vyžádaly desítky mrtvých


description: Náměstek ruského ministra zahraničí Michail Bogdanov doufá, že situace v syrském Aleppu by mohla být vyřešena do konce letošního roku. Syrská armáda zahájila před pár dny v povstalci držené východní části města novou ofenzivu a v pondělí dobyla klíčovou čtvrť Sáchúr a několik menších čtvrtí na severovýchodě Aleppa, které byly doposud pod kontrolou rebelů.

title: Rusko chce z Aleppa vytlačit rebely do konce roku. Stejné plány má pro Mosul a Rakku


description: Senát by měl mít po středě obměněné vedení. Rozhodnou o něm senátoři na první schůzi v povolebním složení. Mají vybrat také předsedy výborů a komisí horní komory. Předsedou Senátu má zůstat Milan Štěch (ČSSD), i když hlasy mu dát nechtějí senátorské frakce KDU-ČSL a Starostů. Důvodem je pročínské prohlášení čtyř ústavních činitelů, pod nímž je Štěch podepsán.

title: Senát rozhodne o novém vedení. Štěch nemá místo jisté kvůli pročínskému prohlášení

maintext:
Štěch by ale mohl počítat s hlasy z ODS a ANO, které spolu s hlasy sociálních demokratů tvoří většinu. Lidovci a starostové mají ve svých klubech dohromady jen 27 z osmi desítek členů horní komory.
Vedení Senátu by mělo zůstat pětičlenné. Jediná změna má nastat v obsazení funkcí dvou místopředsedů. Křeslo po Zdeňku Škromachovi (ČSSD), který mandát neobhájil, má obsadit Jiří Šesták z klubu Starostů. Nástupcem Přemysla Sobotky se stane teplický primátor Jaroslav Kubera (oba ODS). Místopředsedy by měli zůstat Ivo Bárek (ČSSD) a Miluše Horská z klubu KDU-ČSL a nezávislých.
Obměnit by se mělo vedení jen tří z devíti výborů Senátu. Předsednictví výboru pro zdravotnictví a sociální politiku by měl po Janu Žaloudíkovi (za ČSSD) získat Peter Koliba (za ANO), za Jaromíra Jermáře (ČSSD) má do čela školského a kulturního výboru nastoupit Zdeněk Papoušek (KDU-ČSL) a místo Miloše Vystrčila (ODS) má výbor pro veřejnou správu a životní prostředí vést Zbyněk Linhart (STAN). Na vedení komisí se nic měnit nemá.


description: Ruský prezident Vladimír Putin podepsal dekret, kterým přiznává občanství americkému herci Stevenu Seagalovi. Kreml to ve čtvrtek uveřejnil na svých webových stránkách.

title: Putin udělil ruské


description: Neúspěšná prezidentská kandidátka Hillary Clintonová ve středu poprvé promluvila na veřejnosti od projevu z minulého týdne, v němž uznala porážku ve volbách. Na dobročinném shromáždění ve Washingtonu přiznala, že po volbách „na chvíli“ doufala, že už nikdy nebude muset vyjít z domu.

title: ‚Chtěla jsem se schoulit k dobré knize a nikdy neopustit dům,’ přiznala Clintonová

maintext:
Svou řeč ale bývalá první dáma věnovala budoucnosti Spojených států, k neúspěšné kampani završené vítězstvím jejího soka Donalda Trumpa se příliš nevracela a jeho jméno nevyslovila.
„Vím, že to není jednoduché. Vím, že minulý týden si spousta lidí kladla otázku, zda Amerika je taková, jaká jsme si mysleli. Slyšte ale, co vám řeknu: Amerika za to stojí,“ řekla Clintonová. „Je na každém z nás, aby Amerika byla lepší, silnější a spravedlivější,“ dodala.
„V minulém týdnu bylo několik chvil, kdy jsem se chtěla schoulit k dobré knize nebo být se svými psy a nikdy dům neopustit,“ přiznala bývalá první dáma.
Clintonová promluvila na výroční schůzi americké Nadace na ochranu dětí, dobročinné společnosti, kde v 70. letech začínala svou právnickou kariéru. Oproti minulosti podle agentury AP Clintonovou doprovázela jen hrstka poradců a bezpečnostní zajištění bylo slabé. V sále bylo několik volných míst.


description: Češka, kterou v květnu zadržela spolu s dalším Čechem novozélandská policie na letišti v Aucklandu s 20 kilogramy pervitinu, je na svobodě. Místní soud ženu, které je přes 70 let, propustil kvůli jejímu věku, zdravotnímu stavu a protože nebylo možné prokázat její vědomý podíl na převozu drogy.

title: Češka obviněná z pašování drog na Nový Zéland je na svobodě. Nevěděla, že veze 20 kilo pervitinu

maintext:
16:20
Laureát Nobelovy ceny za literaturu Wole Soyinka je odhodlán v případě vítězství Donalda Trumpa v amerických prezidentských volbách roztrhat své povolení k pobytu v USA a vrátit se do Afriky. Slavný Nigerijec to řekl v rozhovoru se studenty Oxfordské univerzity v Británii a jeho výroky byly zaznamenány na video. Soyinka studentům řekl že se obává, že Trump bude vyžadovat, aby i držitelé zelených karet, opravňujících k pobytu v USA, znovu o povolení požádali. "Na to čekat nebudu. Ve chvíli, kdy oznámí Trumpovo vítězství, roztrhám svou kartu a začnu balit," řekl dvaaosmdesátiletý autor.


description: Trvalo to pár měsíců, než si nezvyklého rumraje na přední veřejné vysoké škole, na Českém vysokém učení technickém (ČVUT), konečně všimla veřejnoprávní média.

title: RYCHLÍK: České vysoké mlžení. Flirt ČVUT s dotačním podvodníkem čeká na řešení


description: Britská vláda pokračuje v přípravách na brexit bez ohledu na čtvrteční rozhodnutí soudu, podle něhož kabinet k zahájení procesu odchodu z Evropské unie potřebuje souhlas parlamentu. Uvedla to v neděli premiérka Theresa Mayová, která zároveň vyzvala členy obou parlamentních komor, aby nezapomínali na výsledek referenda, v němž se Britové v červnu vyslovili pro opuštění EU.

title: Britská premiérka: Brexit bude.

maintext:
Zatímco odpůrci brexitu doufají, že jim verdikt soudu pomůže přinejmenším pozdržet odchod z unie, protievropští politici hodlají stejně jako Mayová prosadit březnové zahájení celého procesu.
„Lidé si vybrali a učinili tak rozhodně. Nyní je odpovědností vlády, aby konala svou práci a jednala zcela podle jejich zadání,“ napsala Mayová v nedělním vydání konzervativního nedělníku The Sunday Telegraph. I ti členové parlamentu, kteří nesouhlasí s výsledkem referenda, by při případném hlasování měli pamatovat na to, jak rozhodli voliči.
Kabinet Mayové se proti čtvrtečnímu verdiktu odvolal k nejvyššímu soudu, který se věcí bude zabývat v prosinci. Ministerská předsedkyně přitom zopakovala, že chce článek 50 lisabonské smlouvy o odchodu z EU aktivovat v březnu a zahájit tím dvouleté období jednání o nové podobě vztahů s unií.
Je nepravděpodobné, že brexit bude zastaven
Odpůrci brexitu doufají, že parlament, v němž před referendem převažovali zastánci setrvání v unii, pomůže odchod z EU zablokovat nebo přinejmenším předejít jeho „tvrdé“ variantě. Investiční manažerka Gina Millerová, jejíž žaloba k soudnímu verdiktu vedla, v neděli BBC řekla, že Mayová nemůže zahájit brexit bez parlamentu, neboť „nežijeme v ubohé diktatuře“. Členové parlamentu by se podle ní měli rozhodnout podle svého nejlepšího svědomí.
Podle médií je spíše nepravděpodobné, že by zákonodárný sbor výsledek referenda nerespektoval, ale projednávání může zdržet premiérkou stanovený březnový termín.
Jeden z nejhlasitějších zastánců brexitu a ještě nedávno šéf protievropské Strany nezávislosti Spojeného království (UKIP) Nigel Farage v neděli v televizi BBC varoval, že případné rozhodnutí v rozporu s referendem může vyvolat velké protesty. „Pokud budou obyvatelé této země přesvědčeni, že je někdo chce podvést, že budou zrazeni, pak budeme svědky politického hněvu, jaký nikdo z nás během svého života neviděl,“ prohlásil zastánce omezení počtu cizinců z EU žijících v Británii.


description: Černý Volkswagen vypadal na první pohled jako každý jiný. Od ostatních ho ale odlišovalo, že se řídí sám. Samořiditelný Golf se projel po dálnici z Rozvadova do Plzně. Po evropských silnicích jezdí tento prototyp v testovacím provozu a najel už bezmála 40 000 kilometrů.

title: Českem se projel samořiditelný Golf. V autorežimu najel už 40 tisíc kilometrů


description: Stát začne od září přespříštího roku platit školy podle počtu odučených hodin na základě vzdělávacích programů, nikoli pouze podle počtu žáků jako nyní. Vládní novelu školského zákona, která to předpokládá, v úterý Sněmovna poslala do závěrečného schvalování. Součástí novely by se mohlo na návrh školského výboru stát ustanovení týkající se ochrany učitelů před napadáním ze strany žáků.

title: Stát začne platit školy podle

maintext:
K ochraně učitelů by měly přispět jasná definice jejich postavení a povinnost ředitele zahájit řízení směřující k vyloučení žáka ze školy, pokud se dopustí opakovaných hrubých fyzických či slovních útoků nejen vůči pedagogickým pracovníkům.
Pasáž je reakcí na opakované případy napadání učitelů, mimo jiné v souvislosti s kauzou šikanované učitelky Střední průmyslové školy Na Třebešíně v Praze. Návrhy, aby učitelé mohli mít postavení veřejného činitele nebo úřední osoby, opakovaně odmítla ministerstva spravedlnosti a vnitra.
Reforma financování se bude podle předlohy týkat mateřských, základních, středních a vyšších odborných škol, konzervatoří a školních družin, které zřizují kraje nebo obce.
Vláda nechce změnit pouze financování soukromých a církevních škol, zůstane stejné. Proti tomu se postavila poslankyně KSČM Marta Semelová, podle níž by tyto školy měly být financovány jen svými zřizovateli. Podle Ivana Gabala (KDU-ČSL) tím Semelová chce fakticky zavést školné a pokračovat by mohla tím, že absolventům církevních škol zakáže studovat na školách vysokých. Ivana Dobešová (ANO) by chtěla zákonem upravit spolupráci středních odborných škol a učilišť s podniky.
Jitka Chalánková (TOP 09) navrhla, aby o prodeji potravin ve školách rozhodovaly školské rady. Chce tak eliminovat takzvanou pamlskovou vyhlášku ministerstva školství, která podle ní vede k zavírání školních bufetů. Nina Nováková (TOP 09) by chtěla do zákona vtělit obecné cíle vzdělávání, mezi něž by mělo patřit pochopení a osvojení evropských kulturních hodnot a tradic humanismu, které vycházejí z antického a židovsko-křesťanského duchovního odkazu.
Nynější systém financování nezohledňuje rozsah vzdělávání, rozdíly mezi obory, zvýhodňuje školy s vyšší naplněností, uvedla ministryně školství Kateřina Valachová (ČSSD). Změny by podle ní měla přinést stabilizaci a předvídatelnost financování škol. Podle pravice ale není zřejmé, kolik peněz budou moci školy využít. Ministerstvo školství náklady na financování změny systému odhadlo pro první rok na 2,5 až pět miliard korun.


description: Po spojení pravicových stran je voláno vždy, když ty, které se deklarují jako pravicové, nemají ani moc, ani popularitu. Nová příležitost se naskytla ve čtvrtek na konferenci věnované budoucnosti české pravice. Miroslav Kalousek jako předseda TOP 09 ke spojení stran napravo od středu vyzval – a byl odmítnut. Jinak to ani dopadnout nemohlo, už vzhledem k tomu, jak se doposud pan Kalousek choval k těm, po nichž žádá, aby s ním spojili svou budoucnost.

title: ZVĚŘINA: Spojení pravice čeká na solidního lídra. Kalousek ale slibuje jen nekonečné trápení

maintext:
Společně se podrážet
Integrace pravice čeká na solidního lídra
Když Miroslav Kalousek v létě 2009 zakládal s Karlem Schwarzenbergem novou stranu, využil své pozice bývalého předsedy KDU a ministra financí a vybral si ze známých lidovců ty tehdy populárnější, přetáhl je k sobě a s nimi i řadu stranických sponzorů. Obrazně řečeno odešel s velikou výslužkou, a ještě se odrazil od svých bývalých spolustraníků, kteří následně vypadli ze sněmovny. Lidovcům tedy nechuť k panu Kalouskovi může vyčítat jen opravdový bloud.
Podobně je na tom i ODS. Její předseda Topolánek pana Kalouska zachránil poté, co jej krátce po vítězném doutníku s Jiřím Paroubkem a oznámení vládnutí s podporou KSČM jeho strana (KDU-ČSL) odepsala. Místo vděku se ODS dočkala od Kalouska soustavného okopávání a zesměšňování nového předsedy a premiéra Nečase. Není tedy divu, že ani Petr Fiala neběží vstříc Kalouskově nabídce s otevřenou náručí.
Integrace plánovaná panem Kalouskem může se jevit potenciálním partnerům jako projekt rentující se především iniciátorovi samotnému. Ale ani na to, aby někdo „jen“ po křesťansku zachraňoval TOP 09, není chuti. Čeho by se asi vzápětí nadál?
Přitom spojená pravice vypadá jako lákavý plán. Kdyby to opravdu někdo vzal poctivě do ruky, mohla by tu vyrůst alternativa nejen k ANO (které nejpozději po sněmovních volbách vyčerpá své kouzlo „novosti“), ale hlavně silný a nějak hodnotově ukotvený subjekt, který by politické scéně výrazně prospěl. Jenže na to, aby se pravicové strany spojily, si musí nejen vzájemně věřit, ale i vypadat uvěřitelně a mít nějaké společné programové teze. Ani ty, žel, TOP 09 nemá, antibabiš není program. Navíc, při pokusu o eliminaci politického vlivu Andreje Babiše není zrovna šikovné a taktické postavit do čela nejoblíbenějšího oligarchova fackovacího panáka. Protikalouskovské tirády Babišovi stále ještě zabírají.
Krutě řečeno, Miroslav Kalousek nenabízí partnerům spojením cestu vzhůru, ale spíš trápení bez konce.


description: Představte si, že jste obyčejný Pražan a máte za úkol najít na Staroměstském náměstí lokál vhodný k obědu. Strašná představa? Nezoufejte, i zde se najde podnik, který nepočítá výlučně se zahraniční klientelou.

title: Pivo levnější než kohoutková voda.


description: Dva mladí afghánští vojenští piloti tento týden zmizeli z výcviku v Hradci Králové a plánovali utéct do Německa. Tam je ale rychle dopadla německá policie, kterou předtím požádala o pomoc česká policie. Vojáky nyní nejspíš čeká cesta do Afghánistánu, kde se budou ze svého útěku zpovídat.

title: Afghánští vojenští piloti chtěli utéct z Česka do Německa. Policie je zadržela


description: Provozovatel neexistujícího hotelu Woodstone Lukáš Makowski neplatil několik měsíců svým zaměstnancům. „Dluží mi za tři měsíce, jsem matka samoživitelka a nemůžu si kvůli němu najít novou práci, jelikož mi neukončili pracovní poměr,“ řekla serveru Lidovky.cz Jarmila Šolcová, která pracovala v hotelu Žákova hora v Herálci na Vysočině.

title: Provozovatel hotelu neplatil výplaty. ‚Jsem jeho vězeň,’ říká zaměstnankyně

maintext:
Podnikatel Makowski se do problémů dostal poté, co server Lidovky.cz upozornil na provozování neexistujícího hotelu Woodstone. Makowski kromě tohoto zařízení provozoval ještě dva hotely ve Spáleném Poříčí na Plzeňsku a v obci Herálec na Vysočině. Oba hotely nesplňovaly nabízené služby a problémem jsou i reklamace, kdy nespokojení zákazníci čekají na své peníze i několik měsíců. Pobyty ve všech třech hotelech nabízel slevový portál Kouzelný děda, který provozuje Alena Makowská, matka podnikatele Makowského.
Lidovky.cz: Jak hotel fungoval poté, co ho převzal pan Makowski?
Ze začátku normálně, já jsem v Herálci byla od otevření hotelu v březnu. Vše fungovalo normálně do konce srpna. Lidé byli spokojeni a pan Makowski tam moc nejezdil. Od září to tam začal vést a ke konci už jsem tam zůstala jen já.
Hotel byl ke konci už v rozkladu. Stávalo se, že kuchaři platili maso ze svého, jelikož dodavatelé chtěli hotovost a tu my u sebe neměli. Takže aby kuchař měl z čeho vařit, platil suroviny ze svého. Proplacení účtenek se nedočkali.
Lidovky.cz: Takže kromě vás tam nebyl žádný jiný personál?
V kuchyni si nechali ke konci jenom mě. Úklid a provoz hotelu si pan Makowski obstarával sám.
Lidovky.cz: Zdůvodnil nějak, proč k tomuto kroku přistoupil?
Řekl mi, že potřebuje ušetřit, aby mohl vše zaplatit. Zaměstnance, brigádníky i dodavatele, kteří přestali hotel zásobovat.
Lidovky.cz: Jak se to projevilo na fungování hotelu?
Lidé začali odjíždět a samozřejmě reklamovat pobyty, když zjistili, že nedostanou ani masáž. Pár se jich tam sice rozhodlo zůstat, ale byl to jen zlomek.
Lidovky.cz: Pan Makowski tvrdil, že problém byl s majitelem hotelu. Jako příklad uvedl nefunkční bojler. Je to tak?
To byla výmluva, aby lidé neodjížděli tak moc naštvaní. Teplá voda byla až do konce provozu hotelu zajištěna.
Lidovky.cz: Jaká je vaše současná situace po uzavření hotelu?
Pan Makowski mi dluží výplatu za srpen, září a říjen. I když je hotel zavřený, tak já jsem zůstala zaměstnancem. Proto jsem zažádala o okamžité ukončení pracovního poměru, protože se mnou nikdo nekomunikoval, a tak jsem nemohla podepsat výpověď. Oni vědí, že to potřebuju, abych se mohla nahlásit na úřad práce nebo si zajistit novou práci. Nemůžu čekat, až se smilují a zaplatí mi. Také nám neplatil sociální pojištění, což jsem se dozvěděla až na úřadu práce.
Lidovky.cz: Kolika kolegům pan Makowski ještě neposlal výplatu?
Vím o 6 lidech. Dluží nám výplatu za dva měsíce. Bavíme se o částkách kolem 40 nebo 50 tisících za člověka. Mě osobně dluží téměř 40 tisíc, a to jsem levnější zaměstnanec. Jak jsou na tom pokojské a brigádníci nevím.
Lidovky.cz: Zvažujete trestní oznámení?
Nevím. Nejsem si jistá, jestli mi to k něčemu bude.
Lidovky.cz: Jste nyní s panem Makowskim v kontaktu?
Ne, nikdo se mnou nekomunikuje, telefony mi nezvedá, na emaily neodpovídá. Nekomunikuje se mnou ani jeho společník a dokonce už ani jejich účetní.
Jsem matka samoživitelka a drží mě doma bez koruny už dost dlouho, slibovali mi, že mi to zaplatí. Jsem takový jejich vězeň. Já ho jen prosím, aby mi poslal mé peníze, abych mohla začít normálně žít.


description: Jsou velké počiny, jejichž prvotním cílem je vydělat. A pak jsou jiné, mnohdy ještě větší, které mají za úkol něco vytvořit, případně zakonzervovat pro budoucí generace. K jejich realizaci naštěstí přispívá grantový systém. To je přesně případ kolekce čtrnácti kompaktních disků Karel Vlach Orchestra 1939–1949.

title: Čtrnáct cédéček představuje

maintext:
Kolekce shrnuje veškeré zachované nahrávky orchestru kapelníka Karla Vlacha v uvedeném desetiletí. Už samotné množství nahrávek potvrzuje, že šlo o jedno z nejvýznamnějších hudebních těles tohoto období. Vydání se ujal Tomáš Padevět, který se v poslední době profiluje právě coby zpřístupňovatel hudby, jež by měla být zájemcům kdispozici, ale dosud je přehlížena. Ke spolupráci na patrně doslova mravenčí práci na vlachovském kompletu si Padevět přizval Jana Müllera a Petra Prajzlera, kteří jsou také autory vyčerpávajícího doprovodného textu v bookletu.
Karel Vlach se k hudbě dostal už na začátku třicátých let, kdy hrál v několika tanečních a swingových souborech, mimo jiné Blue Music. V souboru Blue Boys převzal v roce 1938 vedení a přejmenoval jej na Orchestr Karla Vlacha. Tedy název, který na jedné straně symbolizuje mnoho z toho kvalitního ve své době, na stranu druhou může být pro řadu pamětníků, a to je třeba otevřeně uvést hned na úvod, symbolem pokleslosti. Zejména v sedmdesátých a osmdesátých letech, kdy nebylo moc jiných příležitostí, se orchestr a jeho kapelník stávali často stafáží dobově poplatných televizních estrád a doprovázeli úděsné, dnes už naštěstí zapomenuté písničky i zpěváky. To pochopitelně Karlu Vlachovi (1911–1986) nikdo neodpáře.
Jako kapelník tak velkého a programově mainstreamového tělesa však Vlach stál před volbou: brát všechny nabídky, anebo orchestr rozpustit. S největší pravděpodobností jemu i jeho muzikantům dělalo větší radost doprovázení klasických muzikálů v karlínském divadle nebo zájezdové štace, kde si mohli vystřihnout i některou ze starších písní svého repertoáru nebo klasickou swingovku. Tohle období ale není středem našeho zájmu. Archivní komplet, obsahující 346 nahrávek, mapuje ono zvláštní období, kdy populární a taneční hudbu tvořili muzikanti v podstatě jazzoví. To samozřejmě neznamená, že by nehráli a nenahrávali také písně, které dnes už neobstojí, zejména po textové stránce se už lecčemu zasmějeme. Ale hudební grunt v nich byl vždy jaksi „povinný“.
Ráda zpívám hot
Může se zdát, že nastoupit dráhu kapelníka – navíc orchestru zaměřeného na de facto importovanou americkou hudbu – právě v roce 1939 mohla být sázka na špatného koně. Fakt je ale ten, a víme to i z hudebního doprovodu dobových filmů „pro pamětníky“, že swingová, resp. swingem ovoněná hudba unikala hledáčku okupantů. Samozřejmě, byli vyloučeni židovští autoři (na prvním místě George Gershwin) a posléze, po vstupu USA do války, i autoři američtí. Ani ve zpěvu nepřicházela v úvahu angličtina, ba ani jednotlivá anglická slůvka. A tak – jak píše ve svém známém eseji Josef Škvorecký – bylo například radno přejmenovat hit Inky Zemánkové Ráda zpívám hot, kterým shodou okolností celý vlachovský komplet začíná, v pozdějších časech na Ráda zpívám z not.
V zásadě samozřejmě neomluvitelný zákaz přebírání skladeb zahraničních autorů paradoxně prospěl domácí hudební scéně: prostor tak dostali čeští autoři, z nichž mnozí se vypracovali na velice významné skladatele. Už od počátků existence orchestru pro Karla Vlacha psali písničky Kamil Běhounek, Jiří Traxler, Jan Rychlík nebo Leopold Korbař. A hlavními zpěváky orchestru v této době byly především dvě velké hvězdy válečné české populární hudby Inka Zemánková a Arnošt Kavka, v těsném závěsu za nimi pak Allanovy sestry.
S Voskovcem a Werichem
Na samém konci války Karel Vlach rozpustil původní obsazení orchestru a hned po osvobození jej znovu sestavil z mladších hudebníků, mezi nimiž byl mimo jiné klarinetista a saxofonista Karel Krautgartner, významná kapelnická postava 60. let. Hned po válce se Vlach vydal do Plzně, osvobozené americkými vojáky, mezi nimiž byli i muzikanti. „Žil jsem tam v hotelu Slovan asi šest neděl a chodil poslouchat kapelu, která prý byla nejlepší po Glennu Millerovi. Hráli opravdu bytelně. Obkreslil jsem si dokonce jejich pulty,“ cituje booklet vzpomínku Karla Vlacha na jeho první poválečnou inspiraci.
Do repertoáru se vrátili vedle domácích i američtí autoři a slavný Stardust Hoagyho Carmichaela se stal znělkou Vlachova orchestru pro následující dekády existence. Hlavními zpěváky byli Václav Irmanov, Jiřina Salačová, posléze i začínající Rudolf Cortés a stále Allanovy sestry.
Velmi zajímavou etapou, kterou kolekce připomíná, byla spolupráce s Voskovcem a Werichem, navrátivšími se z emigrace. Do jejich nově založeného Divadla V + W byl orchestr angažován a s Werichem objížděl i jeho zájezdová představení. Uvedl také vůbec první americký muzikál na české scéně – Divotvorný hrnec.
A pak přišel rok 1948, komunistický puč, Voskovcova emigrace a nařčení Vlachova orchestru z „propagace západního způsobu života“. Naštěstí ne úplný zákaz činnosti: nejtěžší dobu kapelník Karel Vlach se svými kolegy přečkali v orchestřišti Hudebního divadla v Karlíně. Ale to už je úplně jiný příběh.


description: Američtí voliči si v noci na středu zvolili za prezidenta miliardáře Donalda Trumpa, přestože v lidovém hlasování - tedy absolutních číslech - víc hlasů získala Hillary Clintonová. Část zastánců demokratické kandidátky se proto nechce s výsledkem smířit. Už v úterý došlo k násilným protestům na západním pobřeží USA. Ve středu večer pak tisíce lidí vyšly do ulic newyorského Manhattanu s heslem „Není to můj prezident!“ Mají reálnou šanci, že dosáhnou svého?

title: Má Trump Bílý dům jistý? Co by se muselo stát, aby přišel o post prezidenta

maintext:
Jakkoliv je to nepravděpodobné, existují dvě možnosti, jak může Donald Trump o prezidentský titul stále přijít. Za prezidentským fiaskem přitom mohou stát „neposlušní“ volitelé. A Trumpa mohou dohnat i jeho vlastní dřívější činy, případně jeho budoucí skutky.
Jediným způsobem, jakým americké zákony umožňují odvolat inaugurovaného prezidenta Spojených států, je takzvaný impeachment, tedy proces odvolání prezidenta z funkce americkým Kongresem. Jde však o složitý akt, který bude mít v novém složení Kongresu, kde mají většinu republikáni, jen těžko širší podporu.
Prezident musí být formálně obžalován komisí, která posuzuje, zda byl, nebo nebyl spáchán prezidentem trestný čin úplatkářství, zrady, nebo jiný závažný trestný čin či prohřešek. Prezident je následně předvolán před Kongres a po slyšení se musí na vině prezidenta shodnout více než polovina Sněmovny reprezentantů a více než dvě třetiny Senátu.
Pokud se prokáže vina...
V dějinách Spojených států nebyl nikdy žádný prezident z funkce impeachmentem odvolán. Jediné dvě hlavy státu, které takové hrozbě čelily, byli Andrew Johnson, nástupce Abrahama Lincolna, a Bill Clinton - oba však udržel v pozici nedostatek vůle v Senátu. Clinton podstoupil proces impeachmentu proto, že se během výkonu prezidentské funkce dopustil nemanželského pohlavního styku se stážistkou v Bílém domě Monikou Lewinskou.
Podobně by teoreticky mohl před zákonodárci stanout i Trump, pokud by se potvrdily výpovědi žen, které jej během prezidentské kampaně obvinily ze znásilnění.
Podle profesora práv Christophera Lewise Petersona z Utahské univerzity však existují i jiné skutky, na jejichž základě kterých by mohl Trump podroben impeachmentu. Zveřejnil to ve svém odborném textu, který publikoval už v průběhu Trumpovy kampaně. Píše, že byly nově zvolenému prezidentovi prokázány podvody, vydírání a falešná reklama v kauze Trumpovy univerzity, dopustil by se činů, které spadají do kategorie „velké zločiny a přečiny“ v článku II americké Ústavy o impeachmentu.
„Ilegální postup v souvislosti s činností Trumpovy univerzity byl prověřován federálními soudy. Pokud jsou obvinění pravdivá, dopustil se podvodů a úplatkářství,“ napsal Peterson. Trump údajně dlouhodobě lhal studentům univerzity o své roli v instituci a v politické kampani zamlčoval, že je čelí několika žalobám.
Kvůli ilegálním praktikám v Trumpově univerzitě žaluje vítězného prezidentského kandidáta newyorský prokurátor Eric Schneiderman o 40 milionů dolarů. Nastávající prezident v té souvislosti čelí i dalším žalobám, kdy měl okrádat vlastní studenty. Žádný z případů ale zatím nebyl dořešen. Soud má začít v pondělí po Dni díkuvzdání, tedy 1. prosince. Trump všechna obvinění soustavně odmítá.
Trump má politický trumf
Autor analýzy Peterson připustil, že by impeachment v takovém případě čelil určitým právním překážkám, jelikož by se nejednalo o činy spáchané v době výkonu prezidentské funkce. V konečném důsledku však podle jeho výkladu ústava nezabraňuje Kongresu, aby k impeachmentu přistoupil kvůli záležitostem, jež se staly ještě před Trumpovým zvolením.
Pokud by však k impeachmentu skutečně došlo, bude mít prezident Trump na své straně politický trumf - silnou podporu obměněného Kongresu s republikánskou většinou, který by jeho odvolání nikdy nedopustil. Republikáni totiž touží po obsazení Nejvyššího soudu USA konzervativními soudci, které jmenuje právě prezident a schvaluje Senát.
VIDEO: Trump není náš prezident, skandoval Manhattan Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Nepravděpodobná revolta volitelů
Stále existuje také teoretická možnost, že pro Tumpa nebudou hlasovat všichni vybraní republikánští volitelé. Závazek podpořit kandidáta podle veřejného hlasování se totiž týká pouze volitelů v přibližně polovině států USA. Taková možnost je však více než nepravděpodobná, volitelé se totiž historicky řídí vůlí voličů, navíc by muselo v případě aktuálních voleb přejít na „druhou stranu“ alespoň 22 zástupců volitelského sboru.
S revoltou republikánských volitelů se nedá počítat ani proto, že by, třeba i přes osobní averze k Trumpovi, ohrozili cíle vlastní strany ve federální politice. Jakýkoliv pokus o revoltu by navíc 6. ledna bezpochyby zastavilo jednání Kongresu, který stvrzuje rozhodnutí volitelského sboru.
Poslední případ, kdy se jeden z volitelů vzbouřil systému, však nesahá tak daleko do minulosti. V roce 2004 ve státě Minnesota získal jeden hlas místo demokrata Johna Kerryho jeho viceprezidentský kandidát John Edwards.
V roce 1872, kdy druhý kandidát v pořadí Horace Greeley zemřel mezi hlasováním voličů a předáním hlasů volitelů, muselo hlasovat proti vůli lidu 66 volitelů. Ti nakonec rozložili hlasy mezi zbývající neúspěšné kandidáty. Na tehdejším zvolení republikána Ulyssese Granta prezidentem to ale nic nezměnilo.
V konečném důsledku se tak naděje odpůrců Trumpa může upínat pouze ke změnám v Kongresu, k nimž v takzvaném „midterm election“ dojde za dva roky. Obmění se třetina Senátu a celá Sněmovna reprezentantů. Případná převaha demokratických Kongresmanů by mohla efektivně zablokovat Trumpovy významnější politické kroky po zbylé dva roky jeho prezidentského mandátu.


description: Desetitisíce demonstrantů dnes v Soulu požadovaly demisi prezidentky Pak Kun-hje, kterou vážně zasáhl finanční skandál. Podle policie se v tomto jednom z největších protestních průvodů posledních let sešlo kolem 40 000 lidí, podle organizátorů jich bylo 200 000. Na demonstraci dohlíželo 20 000 policistů, ale akce se obešla bez násilností. Ještě ráno se přitom policie snažila pochod ulicemi zakázat s odůvodněním, že by hrozily dopravní zácpy.

title: Desetitisíce lidí demonstrovaly v


description: Ruská kontrarozvědka FSB na anektovaném Krymu zadržela bývalého příslušníka štábu ruské Černomořské flotily za údajnou špionáž ve prospěch Ukrajiny. Oznámila to ve čtvrtek agentura TASS. Muž byl obviněn z velezrady, hrozí mu trest až dvaceti let vězení.

title: Ruská tajná služba prý na Krymu


description: Ačkoliv denně vycházejí nové spekulace o složení Trumpova kabinetu, jaké konkrétní politické kroky ve funkci prezidenta USA učiní, zatím není jasné. V pondělí porušil Donald Trump nepsané konvence, když nezveřejnil seznam rozhodnutí pro prvních 100 dní v úřadu. Z prohlášení na sociálních sítích a pro média se dá ale usuzovat, že zmírňuje či obrací svůj přístup nejméně v 10 věcech, které sliboval v předvolební kampani.

title: Žádný waterboarding a stíhání Clintonové. 10 témat, v kterých Trump změnil názor

maintext:
1. Stíhání Hillary Clintonové za její e-mailový skandál
Jedním z nejdiskutovanějších momentů předvolebních televizních debat mezi nově zvoleným prezidentem a jeho protikandidátkou Hillary Clintonovou bylo Trumpovo prohlášení, že „pošle Clintonovou za mříže“ kvůli tomu, že používala soukromou e-mailovou schránku pro přísně tajnou korespondenci, když byla ve funkci ministryně zahraničí.
Že nebude prosazovat stíhání Clintonové, vyhlásila v pondělí manažerka Trumpovy kampaně Kellyanne Conwayová. Důvodem má být, že Trump chce demokratické kandidátce pomoci „vyléčit se“ po porážce ve volbách. „Nechci rodině Clintonových ublížit,“ řekl Trump v úterním interview pro New York Times.
Jeho obrat v této věci vyvolal vlnu nesouhlasu v táboře Trumpových stoupenců. Krajně pravicový web Breitbart News to označil za „porušení slibu“. Konzervativní společnost Judicial Watch se připojila prohlášením, že Trump „zradil slib americkému lidu, že ‚odčerpá politickou bažinu‘ ve Washingtonu“.
2. Dohoda o klimatických změnách z Paříže
Podle rozhovoru pro New York Times je Trump připraven zvážit své postoje ohledně dopadu klimatických změn. Před volbami přitom prohlašoval, že co nejdříve zruší souhlas USA s mezinárodní dohodou. „Má mysl zůstane v této věci otevřená,“ řekl zvolený prezident.
Podobně dopadlo jeho prohlášení ohledně dopadů lidské činnosti na přírodní prostředí, které dříve odmítal. Pro New York Times přitom řekl, že mezi klimatickou změnou a činností člověka „může být určitá spojitost“.
3. Role v rodinném byznysu
Vítěz amerických prezidentských voleb naznačil, že nehodlá přerušit vztahy se svým obchodním impériem, jak v předvolební kampani sliboval. Po volbách se Trump setkal s několika zahraničními obchodními partnery, přestože slíbil, že svůj byznys předá dětem.
Trump během kampaně veřejnost několikrát ujistil, že od úřadování v Bílém domě své obchody zcela oddělí. „Udělám cokoli, aby lidé byli spokojeni. Je to velmi snadné,“ řekl v létě novinářům.
V rozhovoru pro New York Times ale prohlásil, že právo je zcela na jeho straně, a konstatoval, že „prezident se nemůže dostat do střetu zájmů“. Podle amerických zákonů jsou prezident a viceprezident vyjmuti z platnosti zákona, který zakazuje, aby členové americké exekutivy využívali své veřejné funkce k vlastnímu obohacení, uvedl americký list.
The Wall Street Journal navíc citoval právníka Richarda Paintera, že i když se Trump bude pohybovat v mezích zákona, pokud své aktivity neomezí, bude střet zájmů „nekonečný“.
Kritiky se dočkal i od zástupců Demokratické strany, podle nichž Trump „nemá zájem hrát podle pravidel“ a „bude chtít obohatit rodinný byznys ze svého pobytu v Bílém domě“.
4. Užitečnost mučení jako prostředku výslechu
V průběhu kampaně zvolený prezident vyvolal negativní reakce svým prohlášením, že by povolil „waterboarding“ jako techniku výslechu. Nyní však naznačil, že změnil názor poté, co se setkal s jedním z kandidátů na ministra obrany generálem Jamesem Mattisem. Ten měl při víkendovém setkání vyvést Trumpa z omylu. „Nikdy jsem tyto techniky nepovažoval za přínosné,“ řekl prý Mattis.
Waterboarding je technika, kdy je vězněný vleže připoután, přes obličej má přehozený hadr. Přes ten poté na vězněného lije vyslýchající vodu. Je to prostředek, který využívala už španělská inkvizice a podle mnohých lidskoprávních organizací jde o formu mučení.
5. Komentáře o svém předchůdci Baracku Obamovi
Před volbami si realitní magnát rozhodně nebral servítky s mužem, jehož vystřídá v Bílém domě. V červenci například řekl, že Obama „je nejvíce ignorantským prezidentem v historii“. Než se stal prezidentem, nevěděl prý Obama vůbec nic. „Dnes ví dokonce ještě méně. Dělá opravdu hroznou práci,“ citoval jej web Politico.
Když se před dvěma týdny po svém zvolení s Obamou setkal v Bílém domě, nasadil už smířlivější tón. „Velmi se těším na spolupráci se současným prezidentem a na jeho rady. Vysvětlil mi některé obtíže, které funkce přináší, a popisoval i velké úspěchy, kterých docílil,“ řekl Trump po setkání s tím, že k Obamovi chová velký respekt.
6. Zeď na hranicích s Mexikem a problém imigrantů
Není třeba připomínat, jaký postoj zaujal nově zvolený prezident k mexickým imigrantům. Ve víru kampaně řekl, že se postará o to, aby se 11 milionů ilegálně přistěhovaných Mexičanů vrátilo do své domoviny. Trump sice nemá v plánu všechny Mexičany v USA nechat, ale omezil svůj tvrdý postoj na kriminální živly. Těch je podle něj zhruba 2 až 3 miliony.
Podobně mírnější je přístup ke zdi na hranicích s Mexikem. Ačkoliv Trump stále plánuje vybudovat opatření, které zabrání přívalu nových přistěhovalců, už připustil, že se nemusí jednat o doslovnou zeď, na níž před volbami trval. V hodinovém interview pro televizní stanici CBS News před týdnem připustil, že na hranicích možná vyroste maximálně plot.
7. Sňatky homosexuálů
Odborníci se shodují, že Donald Trump přilákal velké množství voličů konzervativními názory na problematiku LGBT komunity či potratů. O sňatcích homosexuálů se vyjadřoval v minulosti tak, že bude prosazovat v Nejvyšším soudu takové soudce, kteří by měli zájem zvrátit zákony, které je umožňují.
V interview pro stanici CBS News ale řekl, že proti svatbám homosexuálů ve skutečnosti nic nemá. „Je to irelevantní téma, protože už o něm bylo dávno rozhodnuto. Nejvyšší soud už to stvrdil. A já s tím problém nemám,“ řekl Trump.
8. Nukleární státy
V některých předvolebních vystoupeních i v hlavních televizních debatách se Trump vyjadřoval tak, že by byl pro rozšíření držení jaderných zbraní pro další státy světa. Jedním z konkrétních příkladů bylo Japonsko. „Pokud by měli v držení jadernou hrozbu, nemyslím si, že by to pro nás bylo špatné,“ řekl v interview pro New York Times v březnu. Víckrát hovořil i o možnosti šíření zbraní do dalších zemí.
Na Twitteru se však nedávno vyjádřil, že v životě neřekl nic ve smyslu „více zemí světa by mělo mít jaderné zbraně“. Na účet New York Times, které to připomněly, řekl: „Jak jsou nečestní.“
9. Systém volitelů v amerických prezidentských volbách
V souvislosti s volebním systémem Trump za poslední dva týdny obrátil názor hned dvakrát. „Systém volitelů je katastrofou pro demokracii,“ postěžoval si na Twitteru těsně před volbami.
Poté, co díky systému zvítězil, ačkoliv dostal v celkovém počtu méně hlasů než Clintonová, napsal na svůj účet: „Systém volitelů je ve skutečnosti geniální v tom, že vtáhne do hry i menší státy. Hodně to pak změní taktiku v kampani.“
Donald J. Trump (Twitter) @realDonaldTrump The Electoral College is actually genius in that it brings all states, including the smaller ones, into play. Campaigning is much different! odpovědětretweetoblíbit
V nejnovějším rozhovoru pro New York Times se však vrátil k původnímu názoru, že by větší smysl mělo hlasování všech amerických občanů dohromady.
10. Obamacare
Zdravotnická reforma prezidenta Obamy, díky které získalo přístup ke zdravotní péči 17,4 milionu lidí, kteří by v původním zdravotnickém systému neměli nároky na ošetření, byl Trumpovi trnem v oku od samého počátku kampaně. Mnohokrát řekl, že jej úplně smete ze stolu. Po volbách však přístup zmírnil a připustil, že některé části zákona dávají smysl a ve skutečnosti se mu líbí. Dá se tedy očekávat, že dojde ke změnám, ale některé rysy Obamacare ve zdravotnictví zůstanou.


description: Divadlo Karlštejn pořádá na internetu veřejnou sbírku na opravu stejnojmenného hradu ve středních Čechách. Přispěvatelé se na oplátku mohou zúčastnit benefičního představení Noc na Karlštejně, které se uskuteční příští rok. Výtěžek půjde na restauraci nástěnných maleb. Doposud se vybralo přes 150 tisíc, přispívat mohou lidé další tři týdny.

title: ‚Národ sobě‘. Lidé přispívají na opravu Karlštejna, za týden se vybralo 150 tisíc


description: Navzdory rozsáhlé rekonstrukci Stromovce stále ještě chybí večerní osvětlení, lavičky a kvalitní umělecká díla. A samozřejmě také Šlechtova restaurace.

title: Stromovka se probouzí. Desetiletí chátrala, nyní se vrací ke své někdejší kráse

maintext:
Do Královské obory neboli Stromovky chodím rád už od mala. Je to místo mých dětských her, vyrostl jsem na prolézačkách Olbrama Zoubka a Zdeňka Němečka. Jako kluk jsem si chodil také hrát do bunkrů, které stávaly na severní louce a později byly zasypány. A jako vysokoškolák jsem ve Stromovce nějaký čas pracoval, hrabal listí, sázel kytky a tak. Pak jsme tam chodili s dětmi a nyní s vnoučaty a naším labradorem Samem.
Za ta léta jsem s lítostí pozoroval postupný úpadek parku. Chřadla nejen Šlechtova restaurace, ale také další stavby v areálu. Po srpnové okupaci 1968 zmizelo zahradnictví, místo něhož vyrostly bytovky sovětské ambasády. Nové zázemí pro správce parku zase zničila povodeň v roce 2002, kdy byla většina Stromovky zaplavena, následně uschly stovky keřů a stromů. Přitom jde o nesmírně užitečné a atraktivní území. Čtenáři to možná netuší, ale Stromovka je o třetinu větší než Centrální park v New Yorku. Terén je tu navíc členitý, v areálu teče říčka a je v něm i několik jezírek. Stromovka slouží rovněž k rekreačnímu sportování i jako atraktivní pěší trasa z Letné do Troje, tedy do zoologické a botanické zahrady nebo Trojského zámku.
Plán na kolíku
Historie Královské obory je velmi zajímavá. Původně šlo skutečně o území určené k lovu a honitbám. Na kopci v jihozápadní partii byl postaven gotický místodržitelský letohrádek, na počátku devatenáctého století romanticky přestavěný, a v době barokní lovecká dvorana.
Zajímavá je historie rybníčků. Ty první zde vznikly již za Ferdinanda I. v šestnáctém století. O něco později jeho vnuk Rudolf II. nechal v centrální části vybudovat jeden velký dvacetihektarový rybník, napájený z Vltavy unikátní štolou, jež nese jeho jméno. Originální plán štoly, navinutý na ozdobný kolík, patří dnes k nejcennějším sbírkovým předmětům Národního technického muzea. Později byl rybník zrušen, ale jeho tvar je dodnes čitelný na modelaci terénu, pozůstatkem je i kopeček ve střední části, který byl původně ostrůvkem.
V roce 1804 byl areál Královské obory v katastru Bubenče proměněn z popudu hraběte Chotka na městský park. Později vznikly na dně někdejšího velkého rybníka čtyři menší vodní plochy, vzájemně propojené. Z nich byla voda odváděna strouhou do Malé říčky – slepého ramene Vltavy. Na dně rybníka vznikl anglický park a rozárium, na louce pod letohrádkem pak fontána. Lovecká dvorana byla přestavěna na lidovou restauraci ve stylu romantické gotiky podle projektu architekta Bernarda Gruebera. V roce 1890 byla východní část obory z parku vyňata a proměněna v areál, kde se o rok později konala Jubilejní výstava.
Historické obrázky Stromovky, ale i plátna známých malířů, jako byl třeba Antonín Slavíček, zachycují život parku a jeho atrakce. Na promenádě od Výstaviště ke Šlechtově restauraci jezdily kočáry a bylo tam korzo, konaly se koncerty, hrály se kuželky. Rostly tu dokonce palmy. Ve druhé polovině devatenáctého století byla vybudována Mecseryho silnice a v době Jubilejní výstavy sem zajížděla z Letenských sadů Křižíkova tramvaj. V někdejší vozovně je dnes populární restaurace. Leccos fungovalo ještě na počátku šedesátých let, ale zejména v normalizačních letech park zchátral. Záchranu měla přinést plánovaná světová zahradnická výstava, ta však byla nakonec odvolána. Dílo zkázy dokonaly dvě povodně.
Dlažba místo asfaltu
V posledních letech se konečně začala situace měnit k lepšímu. Postupně se obnovují cesty, na nichž asfalt nahradil mlat nebo dlažba. Nyní se dokonce opravují kamenné patníky při Mecseryho silnici. Postupně se rekonstrukce dočkala klasicistní studánka u Psí louky i sklad zeleniny poblíž Výstaviště nebo domek s unikátním technickým zařízením u Rudolfovy štoly. Opraven byl plášť Místodržitelského letohrádku i blízká brána do ulice Pod Kaštany a přilehlá ohradní zeď.
Dosazují se nové dřeviny, obnovují travnaté plochy. Vzniklo několik nových dětských hřišť a výše zmíněná restaurace Vozovna. Zahradníci mají nově vybudované zázemí u Psí louky, opravena byla fontána pod zámečkem. A nyní došlo i na rybníčky. Čtyři stávající byly opraveny, vybudovány nové břehy, které zpevňují velké kameny nebo výsadba vodních rostlin. Navíc vznikly na západ od nich dva nové. Jeden obtéká bývalý ostrov, druhý, menší má uprostřed rovněž ostrůvek, k němuž bude možné doplout na malém prámu. Na dvou místech vedou přes nové vodní plochy dřevěné lávky. Rybníčky jsou vzájemně propojeny strouhami se stavidly.
Sledovat stavbu nových vodních ploch a opravu těch stávajících bylo vzrušující. Rybníčky byly postupně napouštěny a vypouštěny, v závislosti na průběhu prací. Vše muselo být koordinováno tak, aby se k daným místům dostala těžká technika. Nakonec byly upraveny a osety plochy mezi nimi. Doufám, že celý složitý systém bude fungovat a voda protékat. Zatím je krásně čistá a už v průběhu stavebních prací se v rybníčcích koupaly děti.
Aco ještě ve Stromovce chybí? Tak především večerní osvětlení alespoň hlavních tras. Stačily by třeba nízké lampy se solárními panely. Potom lavičky a kvalitní výtvarná díla. Ale samozřejmě především funkční Šlechtova restaurace. Její mnohokrát odkládaná oprava by měla začít na jaře příštího roku, tak držme palce, aby už k ní konečně došlo.
Úpravy největšího pražského parku financuje hlavní město a provádí je podnik Lesy hl. m. Prahy. Projektantem vodohospodářské části je Jiří Jílek, parkové Pavel Šimek.