description: Ve věku 84 let dnes zemřel přední český sociolog Ivo Možný. S odkazem na jeho rodinu to uvedl server Lidovky.cz. Možný po listopadové revoluci položil základy české moderní sociologie. Svou celoživotní práci zaměřil především na výzkum rodiny, věnoval se i sociologii intimity nebo sociální politice. V lednovém čísle časopisu Reflex jsme uvedli s panem profesorem velký rozhovor.

title: Zemřel významný český sociolog Ivo Možný. V lednu dal časopisu Reflex velký rozhovor nejen o imigraci

maintext:
Ve věku 84 let dnes zemřel přední český sociolog Ivo Možný. S odkazem na jeho rodinu to uvedl server Lidovky.cz . Možný po listopadové revoluci položil základy české moderní sociologie. Svou celoživotní práci zaměřil především na výzkum rodiny, věnoval se i sociologii intimity nebo sociální politice. V lednovém čísle časopisu Reflex jsme uvedli s panem profesorem velký rozhovor.
Z přílivu běženců do Evropy strach nemá. Obavy ano. Ale my ty lidi zároveň potřebujeme, to je ta potíž, říká přední český sociolog a vědec IVO MOŽNÝ (83). Německo má populační deficit přes dva milióny lidí v produktivním věku, my tak čtyři sta tisíc. Každá žena by musela mít čtyři děti, aby bylo vnuček tolik, co bylo jejich babiček.
Pane profesore, celý profesní život se zabýváte společností. Máte obavy, vidíte-li vlny migrantů, které se valí do Evropy?
Mám. Strach ne, ale obavy ano. Obavy jsou zdravé. Věřím v jedinečnou produkční sílu a v ohromnou adaptabilitu naší civilizace a také vím, že nevíra v dobré konce paralyzuje. Popření hrozby si ale nemůžeme dovolit. Jana Hybášková, která v zemích Blízkého východu žila a pracovala, nakonec jako velvyslankyně Evropské unie, nedávno řekla, že jen z tohoto regionu zamíří do Evropy 12 miliónů lidí. V Africe jsou v pohybu desítky miliónů lidí. Nikdo neví, kolik z nich do Evropy opravdu zamíří, kolik se jich sem tím či oním způsobem dostane a pobyt si prosadí a co to s námi ve střednědobém horizontu udělá. Politici teprve hledají společnou strategii, jak reagovat, a populace zatím kolísají mezi charitou, panikou a vzájemným ujišťováním, že se není čeho obávat. Ale už se také mobilizuje tradiční evropský zdravý rozum a hledá způsoby nejlepšího řešení.
Ocitli jsme se v nějakém zlomovém okamžiku našich dějin?
To se nedá říct dopředu nikdy. Ne všechno praskání zvěstuje zlom a někdy přijde zlom bez varovného zapraskání. V každém případě s koncem minulé dekády skončilo krásné dvacetiletí, kdy jsme si mysleli, že nejhorší zpráva může být ta, že se napřesrok nebudeme mít líp než letos.
A co udržení hodnot západní civilizace, jako jsou zaručené svobody, rovnost, spravedlnost, lidská práva?
Dostáváme zdravou lekci, že náš hodnotový syndrom není jediný možný a nemusí být pro všechny přitažlivý. Většina lidstva žije ve společnostech organizovaných kolem jiných hodnot a v tom podstatném, tedy ve schopnosti mít děti a reprodukovat se, jsou to společnosti úspěšnější. Ovšem kromě naší hlavní hodnoty, konzumu. Jenže ta se obyčejně nezmiňuje, ale možná je to ta nejpřitažlivější hodnota naší civilizace.
Je-li konzum naší nejpřitažlivější hodnotou, jak je pak možné, že mnoho lidí s přistěhovaleckými kořeny ten blahobytný život nesvedl? Kvůli němu sem přece jejich otcové a dědové přicházeli, přicházejí za ním i mnozí současní běženci. Proč tedy některé z nich dokonce strhává „život s nepřítelem“?
Možná proto, že se stali obětí naší propagandy automatického nároku na konzum, který pro ně dost rychle nenastává, možná proto, že podvědomě vnímají, jak nás ten blahobyt kazí. To spíš.
V čem nás kazí? Přece mezi sebou neválčíme, dbáme o práva dospělých i dětí, staráme se o své staré, nemocné, potřebné – to mi nepřipadá jako zkažená společnost.
Ano, máme být na co hrdí. Ale i ke skromnosti je dost důvodů. Máme za sebou století, kdy naše civilizace zplodila dva největší masakry lidských dějin. Pak půl století studené války, kdy jenom možnost vzájemného atomového vyhlazení zadržovala naši civilizaci před dalším, ještě hroznějším masakrem. A po pětadvaceti mírových letech je možná trochu brzo říkat, že spolu neválčíme. Zvlášť když se právě znovu zavírají hranice. Víte, nová válka nikdy nemá podobu té staré. Nemyslím si, že báječný projekt Evropské unie ztroskotá, ale vzájemná solidarita je teď podrobována těžké zkoušce.
S tím válčením máte pravdu. Ale o práva lidí přece pečujeme…
Pokud jde o práva dospělých a dětí, dají se přece docela pochopit pochybnosti ostatních kultur, jestli náš důraz na práva namísto důrazu na povinnosti přinese v delším horizontu ty nejlepší výsledky. Ani náš způsob, jak se staráme o své staré a nemocné, nemusí být vnímán jako ten jediný pravý. I když konečně zmizí pořadníky na místa ve starobincích, bude dost a dobrých hospiců a sociální dávky budou stačit na pohodlný život, pořád se možná budeme divit, jak to, že jiné civilizace dávají přednost umírání doma v kruhu svých blízkých a pro stav nouze rodinné záchranné síti. Ty se Západu, také vlivem zmíněných výhod naší civilizace, rozpadají. Muslimové cítí nad námi tichou převahu a bojí se, aby se to nestalo i jim. Říkají si, že společnost, jež nemá děti, nemá budoucnost. To se těžko vyvrací.
Jaké jsou podle vás další základní odlišné hodnoty muslimů? Je to i možnost polygamie či dětských sňatků praktikovaných v některých jejich společenstvích?
Tož, domluvené sňatky, motivované rodinnými reprodukčními strategiemi, mají také své výhody. Nad našimi rodinami zakládanými z lásky a osobní volbou se vznáší otázka, jak to, že když tedy máme, co jsme chtěli, až příliš často to dopadne tak, jak jsme nechtěli? A pokud jde o polygamii, to se zase tak moc nelišíme. Také pro Západ je přece obvyklé mít více partnerů, jenom ne současně, nýbrž postupně. Ovšem někteří praktikují obojí. Většinu muslimů to děsí, některé to láká. A některé z nich děsí, jak je to láká. Z těch pak pár popadne mravní amok a berou do ruky kalašnikov.
A není hodnotový střet muslimů s námi v zásadě jen o jedné věci a tou je odlišný vztah mužů a žen?
Obávám se, že můžete mít pravdu. Avšak možná hlavní rozdíl spočívá v tom, že oni vesměs věří v Boha, kdežto my v nic.
Z vaší odpovědi by se dalo usoudit, že víra v Boha je určitou civilizační výhodou. Jenže naše neznabožská společnost patří k těm nejvíce prosperujícím a nejstabilnějším, zatímco známe spoustu zaostalých a rozpadlých států s hluboce věřícím obyvatelstvem. Čím to je?
Ve víře v Boha to nebude. Úspěch kapitalismu je postavený na náboženském principu, na protestantské etice. Za ekonomickým úspěchem Izraele stojí mimo jiné také ty nejsofistikovanější počítačové čipy a software, vyvážené do celého světa i aplikované doma. Produkují je ortodoxní Židé, kteří jinak od svítání do tmy leží ve studiu talmudu, a to jim uzpůsobuje mozek ke strukturální sémantické analýze. Ani islám není asi zdrojem civilizační zaostalosti, když v době svého rozkvětu dokázal vybudovat říši sahající po Pyreneje. Maurové stavěli nádherné paláce, žili velkou kulturou a pěstovali učenost v době, když my jsme tu ještě žili v zemljankách. Příčiny současného úpadku Blízkého východu leží jinde, je to spletenec, píší se o tom tlusté knihy.
Zkusím se zeptat trochu feministicky: Nepramení agresivita islámského světa, která sem s migranty prosakuje, právě z toho, že je nabitý testosteronem, protože ženy v patriarchálních společenstvích hrají ve veřejném prostoru tak malou roli?
Tady asi vidíme věci každý trochu jinak, paní redaktorko. Mně se nezdá, že by se muslimský svět vyznačoval nějakou zvláštní agresivitou. Ke křesťanství se hlásí zhruba třetina lidstva, muslimů je pětina. Vesměs tvoří pokojné společnosti, o nichž se dá těžko říct, že by byly nabité testosteronem. Blízký východ, kde se dostali do krvavé války ší’ité a sunnité různých sekt, není ani zdaleka celý islámský svět, i když se nám to teď tak může jevit, protože to schytáváme i my. A pokud jde o ten testosteron, mám za to, že je to produkt Leydigových buněk, podíl kultury na jeho produkci bych nepřeceňoval. Na druhé straně opravdu existují studie, které ukazují, jak jeho úroveň v západní kultuře v posledních desetiletích klesá, a epidemií obezity se to celé vysvětlit nedá. Samému se mi zdá, že naše společnosti začínají pociťovat deficit testosteronu. Plni útlocitu se vyhýbáme nazývat věci pravými jmény a na ochranu kdečeho zřizujeme úřad: na ochranu osobních informací, hospodářské soutěže, rovnosti pohlaví, menšin… dobrá, dobrá, ale není toho bezpečí už nějak moc? Nemělo by se někde nechat i na lidech, aby se o obranu svých hodnot zasazovali také sami?
Souhlasím. Ale strach z běženců a růstu agresivity tu už s námi je, bezpečí se stává ceněnou hodnotou. Možná za ně směníme i nějaké ty svobody. Nestaneme se pak pevností, v níž budeme my ti „vězni“?
S násilím se dá žít, Izrael funguje jako pevnost s vysokou hladinou násilí od samého svého vzniku. A prosperuje.
V Evropě žijí tři čtvrtě miliardy lidí, samozřejmě včetně přistěhovalců z jiných civilizačních okruhů. Kolik nových utečenců z Afriky a Blízkého východu unese Evropa, aniž by společnost změnila „podstatu látky“?
Evropská společnost, stejně jako všechny ostatní, se mění plynule a pořád. Kdy už dochází ke změně „podstaty látky“, nelze rozeznat hned. Kdo ví, jestli vůbec takový okamžik existuje, kdo ví, jestli už nenastal.
Mnoho lidí včetně – především německých – politiků má za to, že evropská společnost hrozivě stárne, bude pomalejší a bez přílivu imigrantů dospěje k úpadku. Myslíte si to také?
To není otázka názoru, to vidí i člověk, jenž nezná demografická fakta. Teď jsem byl ve Vídni. V centru samý turista, spousta Číňanů a Japonců. Na předměstích ženy v šátcích. A jinak už jen staří lidé, staří lidé… V cizině si člověk spíše všimne, ale zkuste se rozhlédnout v pražských ulicích… a to je Praha na Česko relativně dynamické a mladé město.
Ale je možné ty statisíce a v budoucnu možná i milióny příchozích integrovat do našeho způsobu života? Vždyť se podívejme na ta společenství přistěhovalců v některých čtvrtích řady evropských měst – prosazují se v nich odlišné zvyklosti, jiné pojetí práva, jiný způsob života, než sdílí hostitelská země…
… a na druhé straně v Americe, v Londýně, v Amsterodamu a i třeba v Jakartě najdeme celé čínské, pákistánské, indické čtvrtě a klape to. Nám to s Vietnamci také klape. Západní kontinentální Evropa s muslimy udělala někde chybu.
Existuje podle vás nějaká sociální a kulturní dědičnost, kterou nelze ani po generacích vygumovat? A naše většinová, západní civilizace se bude muset naopak přizpůsobovat té rostoucí menšině muslimů?
Vypadá to tak. Koloniální mocnosti ovládaly Čínu po několik staletí. Když vypuklo „boxerské povstání“, poslaly tam pár dělových člunů a bylo po ptákách. Ale Čínu změnit nedokázaly. Deset a perspektivně možná dvacet miliónů evropských muslimů zlomit nedokážeme. Taková arogance by byla ta největší hloupost, jakou si lze představit. Ale nemusilo by to vadit, střední třídy všech kultur se liší jen málo, respektive liší se jen v tom, co lidem nebrání spolupracovat. V anglických nemocnicích má dnes člověk dojem, že lékařskému povolání se už věnují jenom Indové. Zůstali Indy, až po tu čepičku, i turban někdy, a lékaři jsou to znamenití.
A není to pak jen pudové rozdělování na „my“ a „oni“, jež ve skutečnosti máme pouze v hlavách, a takový rozpor, střet reálně neexistují?
Potíž s námi lidmi je, že co máme v hlavách, rozhoduje vše. A také tomu za všechno vděčíme. Člověk zdědil po primátech tělo a skupinový život. Objevili jsme ale způsob, jak podstatně rozšířit naše společnosti – těla zůstala v podstatě stejná, až na ty hlavy. Jsou vyplněné mozkovou tkání a ta nám podstatným dílem slouží k tomu, abychom v ní uchovávali záznam o nebývale rozšířených sítích lidských vztahů a o povaze vazeb v nich. Právě díky schopnosti rozlišovat „my“ a „oni“ jsme vybudovali velké společnosti. K jejich udržení a správě jsme vynalezli prostředky, jež to usnadňují: písmo a školství, peníze a bankovnictví i ty zatracené politiky.
Jak je podle vás možné, že bohatá, dobře organizovaná a vyspělá západní společnost nedokáže porazit pětatřicetitisícovou armádu zločinců a teroristů z tzv. Islámského státu?
Vojensky je Islámský stát podle expertů možné porazit za týden. Žádný expert vám ovšem nedokáže říct, co potom.
Slyšela jsem radu jednoho experta, že se Západ má z arabského světa stáhnout a ponechat sobě samému. Je to řešení?
Stálo by to za zkoušku. Máme vlastních problémů dost. Potíž je, že zejména takových, které nás otevírají problémům zvnějšku.
Které to jsou?
Především prohlubující se populační deficit. Evropa žije už skoro půl století s reprodukční mírou 1,5 dítěte na ženu, východní a jižní má porodnost nižší. To znamená, že dcer je o čtvrtinu méně, než bylo matek, a vnuček se rodí polovina, co bylo babiček. Takže dorovnáváme imigrací a to plodí další problémy. Dnes už je snad nemusím vyjmenovávat.
V Česku odmítá přistěhovalce z muslimských zemí většina lidí. Je zdejší společnost – viděno okem sociologa – xenofobní?
To je nálepka, dnes spíš nadávka. A i já bych dal přednost imigraci z evropských, kulturně nám bližších zemí. Strach z cizího je nám vlastní. Pokud není agresívní, jen pomáhá udržet společnost pohromadě.
Tradiční politické strany se až dosud ve volebních programech imigrací prakticky nezabývaly. Byly málo předvídavé?
Ne. Selhaly politicky: bály se vlastní populace. Průzkumy veřejného mínění neříkaly, že by na tom lidem záleželo. A zaměstnavatelé si mysleli, že když nejsou lidi, dovezeme agenturní pracovníky, a když nejsou zakázky, pošleme je zpátky. Tůdle!
Stále se mluví o řízené imigraci, ale je v silách Západu „uřídit“, natož zastavit ty neřízené statisícové vlny imigrantů?
Jenže my ty lidi zároveň potřebujeme, to je ta potíž. Německo má populační deficit přes dva milióny lidí v produktivním věku, my potenciálně tak čtyři sta tisíc.
Bez přistěhovalců se tedy za žádných okolností neobejdeme?
Ale obejdeme. Jenom za to zaplatíme. A tu cenu bych nechtěl vidět, nelíbila by se nikomu. Jenom kdybychom poslali domů skoro půl miliónu imigrantů, co nám dnes pomáhají – vietnamské obchodníky, slovenské sestřičky, ukrajinské stavební dělníky, ajťáky z celého světa, agenturní pracovníky z montoven… Ale možná se opravdu něco vynoří, čím se všechno změní. Budoucnost má v sobě vždycky nějaká dnes nepředstavitelná překvapení a některá z nich mohou být i pozitivní.
Nedorodí ty chybějící děti v budoucnu Evropanky samy?
Těžko. Jakési větší ocenění hodnoty mateřských radostí bych v příští generaci i očekával, ale jak už jsem řekl, když je teď míň dětí, bude za dvacet let míň potenciálních matek. Při současné míře porodnosti by ženy musely mít pro dorození v průměru každá čtyři děti, aby bylo vnuček tolik, co bylo jejich babiček.
Vlády přece porodnost podporují, rodinám ulevují…
To jsou řeči, skutek utek’. Dodnes nemáme sociální bydlení, dodnes platí, že když má dítě vysokoškolská studentka, nemá nárok na mateřské dávky, protože nepracovala 270 dnů (psali jste o tom), a kde jsou snížené úvazky pro ty ženy, které by o ně měly zájem?
Ženy nechtějí jen rodit, chtějí se i realizovat v práci.
Ale mít děti přece neznamená jen rodit. Když máte děti včas, odchováte je spolehlivě do čtyřicítky a leží před vámi dalších 25 pracovních let. Neznám nikoho, kdo by dokázal stoupat po kariérním žebříčku tak dlouho. A pořád v té debatě jaksi padá pod stůl základní fakt, že pro velkou většinu žen, i mužů ostatně, je „kariéra“ prázdný pojem. Jakou, probůh, dělá kariéru dělnice, prodavačka, řidička tramvaje a nakonec třeba i zubařka nebo notářka? Některé ženy se chtějí realizovat v práci, jiné se realizují v mateřství. Noviny jsou spíše na straně těch prvních, protože právě ony je často samy dělají.
Na oplátku: někteří muži by zase rádi vrátili ženy z práce do domácnosti kvůli svému pohodlí!
To máte pravdu. Ti chlapi jsou opravdu hrozní. Sobečtí, agresívní, doma líní, jako mezci si prosazují svou… tedy pokud jsou to muži. Potíž je v tom, že když to z nich odstřihnete – brala byste to, co zůstane? Možná ano, ale to vám zůstane pěkný sen, něco jako ženská, která má prsa jako panna, porodila a zvládá tři děti, je báječná v posteli a absolutně věrná, vaří svíčkovou jako maminka, je na svého muže vždycky milá, a ještě má z jejích patentů rodina vilu. Takový sen mají zas všichni pánové.
Realita je k lítosti mnohých samozřejmě méně barvitá. Překvapuje vás ještě něco na české rodině, kterou zkoumáte desítky let?
Ta vitalita. To je nádhera. Osmdesát procent lidí má pořád za svůj hlavní životní cíl šťastnou rodinu s dětmi a třem čtvrtinám z nich se to povede. I když ne všem na první pokus a ne vždycky tak docela šťastnou.
I vy patříte mezi ty, kdo říkají, že prožíváme období nejlepší kvality života v historii. A přece se tu šíří skepse, strach z budoucnosti, byť prezident Zeman ve vánočním projevu blbou náladu již „ukončil“. Čím to je?
Hlavně tím, že čteme české noviny. Když se dívám kolem sebe, nějak tu skepsi a strach nevidím, ani mezi známými, ani v těch narvaných obchodních centrech.
Já někdy ano. Když jsme si na podzim připomínali 26. výročí svobody, Andrej Babiš si kuriózně stýskal, že revoluce nesplnila všechna očekávání. Pomiňme teď autora výroku. Nesplnila i nějaká vaše očekávání?
Babiše bych do toho skutečně netahal, to se přece začalo říkat už dva roky po Listopadu. Lidé jsou vždycky zklamaní, že dějiny neběží podle jejich očekávání.
Nic zásadního jsme za tu dobu nepokazili?
Ale jděte. Tančíme tak rychle, jak dovedem’.
Možná jsem skeptičtější, ale neblíží se nějaká nová nesvoboda? A nejen kvůli tomu, že politici pod vlivem uprchlíků tuze rádi posilují „bezpečnostní opatření“. Na Hradě byl vyznamenán normalizační komunistický kádr, politické strany mají problém konkurovat rozličným amorfním hnutím, sílí hlas populistů…
Tohle jsou právě ty noviny. Je to taková špinavá pěna dnů, ale dělá dobré titulky. Jsme standardně zdravá evropská společnost. Vynořující se problém bych spíše viděl v tom, že střední třída, nemluvě o boháčích, přestává rozumět světu, ve kterém žijí chudí a neúspěšní. Už sociolog Simmel na počátku minulého století říkal, že sociální rozdíl pozorovaný seshora se vždycky zdá menší, než pozorován zdola. A teď se to, myslím, zhoršuje.
Co máte konkrétně na mysli? Sociální rozdíly v naší společnosti přece nejsou nijak velké.
To je právě to, čeho si všiml Simmel. Nám se to opravdu tak jeví. Ale kdybyste byla třicítka bez kvalifikace, jež jde z jedné „smlouvy na dobu určitou“ do druhé, vždycky je to za dvanáct tisíc hrubého, a mezi tím byste byla občas na podpoře, chtěla byste se vdát a mít děti, ale i když jste našla spolehlivého kluka, občas také nemá práci, máte nulovou šanci pořídit si vlastní byt, protože hypotéku vám žádná banka nedá, a i ten nájem těžko sháníte, protože nezaměstnanému nikdo byt nepronajme… viděla byste to jinak.
Nevidíte to moc černě?
Ale co podle vás může takový pár od života čekat? Když vám něco zbude z výplaty, utratíte to raději za blbosti, z desperace si vezme váš kluk „rychlou půjčku“ a koupí vám výlet do Bibione, nesplatíte ji a hrozí, že skončíte na ulici… Vynikající český sociolog Milan Petrusek, bohužel už není mezi námi, říkal: „Bohatí jsou šťastní producenti, chudí nešťastní konzumenti.“ Z hlediska bohatých vypadají, že mají přece dost. Chudé však nespasí přerozdělování, konzum a sociální dávky. Člověk potřebuje šanci na budoucnost aspoň trochu podle svých představ, rozumnou nabídku životních strategií. Potřebuje důstojnost.
Co byste navrhoval?
Navrhovat není moje řemeslo, nejsem sociální reformátor. Ale jako sociolog říkám, a nejsem sám, že máme stavět sociální byty a rázně podpořit zkrácené úvazky. Už dvacet let marně.
Zní to už trochu banálně, ale stále se opakuje, že společnost je rozdělena a politici příkopy neustále prohlubují. Souhlasíte?
Ano.
A přirovnal byste to k přechodné chřipce, anebo k vážné nemoci? Je to nebezpečné?
Do politiky mne nezatahujte, paní redaktorko.
Tak poslední otázku, prosím: Jsme na konci vzestupu Západu? Jste optimista, anebo skeptik?
Žádný strom neroste do nebe. Myslíte, že jsem optimista, nebo jsem skeptik, když připomenu, že Byzanc se rozpadala šest století?


title: Je hruška retro? Kam se vlastně tohle ovoce podělo

maintext:
Jako malou mě se začátkem školního roku smiřoval mimo jiné i fakt, že na naší zahradě dozrávaly hrušky. Velké, sytě zelené, když jsem se do nich zakousla, křupaly a v ústech se pak rozplynuly na nekonečné sladké, nepatrně příjemně natrpklé blaho. Vzpomínám na ně čím dál častěji, když se snažím v obchodech nebo na trzích objevit hrušku, která by se tomuto zážitku z dětství alespoň trochu blížila.
Samozřejmě, když jsem byla malá, byly jahody červenější, třešně kulatější, tráva zelenější a hrušky sladší… Takhle si to pamatujeme všichni. K mytizaci hrušky ale přispívá i to, že nikdy nezažila výraznou renesanci, podobně jako švestka se dostala do stínu nejrůznějšího exotického ovoce.
A zatím neslavila comeback ani v rámci tak populárního návratu k původním českým odrůdám a naší tradiční kuchyni. Neznamená to, že by hruška byla nějak šikanovaná, jen stojí v koutě. Možná proto, že vlastně odjakživa bojovala s chorobami, byla celkem choulostivá a pěstitelé dávali přednost odolnějším plodinám. Už v záznamech starých Řeků a Římanů se objevují zmínky o nevalné kvalitě tohoto ovoce, jež se primárně využívalo na výrobu nápoje. Ostatně v hruškovici skončí většina sklizně i dnes.
Co nespálil mráz, zničil člověk
V anglických a amerických zahradnických publikacích z přelomu 18. a 19. století je popsáno kolem sedmi stovek odrůd hrušek, většina z nich se ale dnešních dnů nedožila. Zahubili je choroby, škůdci nebo lidský nezájem. V publikaci České ovoce I., vydané roku 1915, popisuje autor Jan Říha, okresní pomolog v Chlumci nad Cidlinou, už jen 65 odrůd hrušek.
V Atlasu tržních odrůd ovocných (vydáno 1947) od Karla Kamenického napočítáme odrůd jen pětadvacet. Za to mohly hlavně kritické mrazy zimy roku 1929, tehdy pomrzla velká většina ovocných sadů. Třešně, broskvoně, meruňky a hrušky máslovky mrzly při teplotách -28 až –30 °C, slivoně při –33 až –35 °C, jabloně a višně nepřežily -35 °C… Tak tuhá to byla zima. Co tehdy nespálil mráz, zahubil o pár let později člověk, protože ovocné sady se do poválečného zemědělství příliš nehodily, musely ustoupit pšenici. Na kolik druhů hrušek tedy dnes narazíte v obchodech? Na pět? Nejspíš si s nimi vystačíme, ale spolu s chutěmi řady odrůd mizí i kus historie.
A hruška do ní patří – v české krajině můžeme potkat i šest set let staré hrušně, třeba ve vsi Otěvek v jižních Čechách nebo u obce Únějovice. A do tradiční české gastronomie zase patří tzv. pracharanda, kterou na jídelních lístcích některých restaurací můžete najít i dnes, právě v rámci „návratu ke kořenům a tradicím“. Pracharanda se mlela, strouhala či drtila ze sušeného ovoce, především hrušek, často pláňat, leckdy se přidávaly sušené kdoule či oskeruše.
Sladká a příjemně kořeněná drť se pak používala k dochucení pokrmů jako posypka, náplň, zahušťovadlo nebo prostě polotovar pro přípravu dalšího jídla. Dnes se s ní nejčastěji sypou sladké knedlíky nebo škubánky. Přesto jde spíš o zapomenutý a znovu objevovaný talent hrušky. Zatímco na hrušku v tekutém stavu se nezapomnělo nikdy. Což je vlastně dobré znamení. Vždycky tu bude důvod, aby hrušně z naší krajiny nezmizely.
Recept: Hruškové čatní
Tenhle recept se hodí ve chvíli, kdy vám zbudou hrušky, které už nejsou v ideální kondici na přímou konzumaci. Čatní je skvělé k výrazným sýrům, ale doplní i vepřovou pečeni nebo kousek jehněčího.
V pánvi s nepřilnavým dnem nechte na oleji zesklovatět dvě nadrobno pokrájené cibule, přidejte čtyři oloupané, na kostičky pokrájené hrušky, dva rozdrcené stroužky česneku, kousek nastrouhaného zázvoru, hrst rozinek, lžičku skořice a tak šest hřebíčků (můžete je podrtit v hmoždíři). Všechno promíchejte a pár minut provařte. Zasypte tak osmi lžícemi třtinového cukru a podlijte bílým vínem, stačit byl mělo deci, deci a půl. Za stálého míchání nechte obsah pánve zhoustnout na hutnou, lepkavou hmotu. Čatní můžete uchovat v zavařovacích sklenkách nebo si ho dát hned. Dobré je ještě teplé i studené.

fasttext_language: cs


description: Reklamy na parfémy bývají sice elegantní, ale často velmi nudné. Podle odborníků ale teď máme možnost vidět jednu z nejlepších reklam svého druhu vůbec. Klip pro známou firmu Kenzo natočil režisér Spike Jonze a hlavní „roli“ si střihla americká modelka a herečka Margaret Qualley (21). A jak se můžete přesvědčit sami, je to velká jízda.

title: Dívejte se pozorně! Právě tohle má být jedna z nejlepších reklam posledních let


description: Ruská vládní strana Jednotné Rusko, formace blízká prezidentovi Vladimiru Putinovi, po nedělních parlamentních volbách získává ve Státní dumě drtivou většinu. S odvoláním na předběžné oficiální volební výsledky to dnes uvedla agentura AFP. Podle ní se tak Putin může v klidu připravovat na zisk čtvrtého prezidentského mandátu v roce 2018.

title: Ruské volby drtivě vyhrála vládní strana Jednotné Rusko blízká Putinovi


description: Postmoderní realita má zajímavou vlastnost: Jak se něco objeví v kině, vyfantazírováno scénáristy, tak se něco podobného, ale o kus horšího stane v realitě. Ne na plátně, ale v životě. Jako mrtvý terorista...

title: S Islámským státem za hranice Hollywoodu aneb Jak velká může být lidská blbost!

maintext:
Syrští rebelové si chtěli udělat seflie a škončilo to explozí.
Většina lucidnějších uživatelů Internetu se již jistě setkala s Achmedem, mrtvým teroristou. Je to oblíbená loutka amerického břichomluvce Jeffa Dunhama. Loutka vypadá jako smrtka - vždyť terorista je mrtvý. Loutka je sice vyrobena v Číně, ale Achmetův příběh se odehrál na Blízkém Východě. Když tento perspektivní mladý terorista absolvoval výcvik sebevražednýcjh atentátníků v islamistickém výcvikovém táboře, omylem odpálil sebe a své spolubojovníky. Video s ním (a nejedno) najdete na Youtube.
Jak ukazuje realita Blízkého Východu, fantazie scénáristy daleko zaostala za tím, co se odehrává v reálné realitě. Daily Mail zveřejnil video, které si natočili syrští islamisté. Je jednoduché: Partička osmi bojovníků sedí kolem jednoho, co zpívá do mikrofonu. Jeden z mládenců si chce udělat selfíčko s kamarády telefonem, a učiní tak. Bohužel, mobil je zapojen jako odpalovač v místnosti ložené bomby, a vousatý selfíčkář tím telefonem bombu odpálí. Načež se alespoň několik islamistů z té slavící skupiny může hlásit u Alláha o dvaasedmdesát panen.
360p 240p Selfie islamistů skončilo výbuchem REKLAMA Selfie islamistů skončilo výbuchem • VIDEO Youtube.com
Co říct závěrem? Ti gentlemani nejenže jsou takoví idioti, že se omylem odpálí jak v americké veselohře: Oni jsou tak šikovní, že se video z toho jejich opravdu nepovedeného večírku dostane na youtube a má z nich srandu celý svět. Prostě - islamističtí bojovníci jsou takoví kreténi, že to přesahuje i fantazii scénáristů hollywoodských veseloher.


description: Dvouletá podmínka. Tolik dostali bývalí pražští primátoři Svoboda a Hudeček za to, že se před lety snažili zachránit projekt Opencard a na poslední chvíli uzavřeli s provozovateli karty smlouvy, které podle žalobce uzavírat nemuseli. Podmínku dostali také další tři aktéři, zbylých deset lidí tohoto monstrprocesu bylo osvobozeno.

title: Opencard: Divná karta, divný soud, divné tresty, divní odsouzení


title: Ruský bloger chtěl lovil pokémony v pravoslavném chrámu. A už sedí ve vězení

maintext:
Soud v uralském Jekatěrinburgu dnes vzal do vazby blogera, jehož policie zatkla poté, co se na internetu pochlubil záběryz lovu pokémonů v pravoslavném chrámu. Dvaadvacetiletý mladík reagoval na varování ve státní televizi, že za tuto zábavu může v Rusku hrozit až půlmilionová pokuta (asi 186.000 Kč), anebo až tři roky vězení.
"To je naprostá blbost," prohlásil Ruslan Sokolovskij a vyrazil do jednoho z největších chrámů v Jekatěrinburgu na lov, který si na závěr videa náramně pochvaloval. O něco později mu ovšem na dveře zabušili policisté a odvedli ho k výslechu. Na blogera, jehož video vidělo téměř půl milionů diváků, si totiž stěžovali pravoslavní preláti.
Podle obhájce Stanislava Ilčenka je jeho klient obviněn podle paragrafu, postihujícího hanobení víry. "Ruslan je samozřejmě v šoku, až dosud neměl co do činění se zákonem, dokonce se nedopustil ani žádného přestupku," řekl. Vazbu označil za zjevně přehnané a příliš přísné opatření, mimo jiné i s ohledem na skutečnost, že Sokolovskij se stará o invalidní matku.
720p 480p 360p 240p Ruský bloger lovil pokémony v pravoslavném chrámu REKLAMA Ruský bloger lovil pokémony v pravoslavném chrámu • VIDEO Youtube.com
Soud v Jekatěrinburgu nicméně Sokolovského do vazby poslal. "Zasedání se odehrálo za zavřenými dveřmi, rozhodnutí bylo oznámeno za nepřítomnosti novinářů, do sálu nevpustili ani fanoušky Sokolovského," uvedla rozhlasová stanice Echo Moskvy.
"Člověka by neměli soudit za hloupost, nevychovanost a touhu se předvést," poznamenal k případu starosta uralského města Jevgenij Rojzman. Mluvčí oblastního policejního náčelníka Valerij Gorelych se naopak nechal slyšet, že "pokémonisty by neměli posílat do vězení na tři, ale na nejméně pět let, aby si další rozmysleli rouhat se na svatých místech".
"Chtěl jsem popřít myšlenku, že lze trestat za lov pokémonů v kostelech. Zdálo se mi to jako naprostý nesmysl, nějaké tmářství, protože na to, aby tě mohli zavřít, musíš opravdu něco spáchat, a ne se projít s chytrým telefonem ve svatyni, kde jsem nijak nerušil a nepřekážel," vysvětloval novinářům svůj čin sám Sokolovskij, ještě než se ocitl v cele. Ujišťoval také, že jeho počínání nemá nic společného s punkerkami ze skupiny Pussy Riot, které v moskevském chrámu v únoru 2012 uspořádaly improvizovaný koncert namířený proti prezidentovi Vladimiru Putinovi a některé z nich poté strávily skoro dva roky za mřížemi.
Sokolovskij tvrdí, že by bylo "náramně hloupé", kdyby ho uvěznili za "žert", jakkoli v Rusku momentálně řádí "děsná klerikalizace".
Ještě v červnu, kdy hra Pokémon Go teprve začínala získávat na popularitě, ruský svaz židovských obcí prohlásil, že nemá námitky proti lovu virtuálních postaviček v synagogách. Petrohradská synagoga dokonce vyhlásila soutěž a nejúspěšnějšího lovce odměnila lahví vína, samozřejmě košer. "Pravoslavní představitelé naopak vidí v kapesních příšerkách japonského původu nepřítele," poznamenal server Newsru.com.
Hra Pokémon GO se odehrává ve virtuálním světě, ale prostřednictvím mobilních telefonů navádí hráče na reálná místa, kde sbírají kultovní animované figurky. Je založená na principu takzvané rozšířené reality, v jejímž rámci je skutečný svět prostřednictvím mobilního telefonu doplněn o virtuální prvky.


description: Na světě snad není nikdo, kdo by neznal legendu přezdívanou král popu (King of Pop), Michaela Jacksona (†50). Ne všichni si už ale v množství bulvárních informací, které se kolem Jacksona napsaly, pamatují, že se celou svoji kariéru věnoval charitě. V roce 1992 založil nadaci Heal the Word, jež dávala milióny dolarů na pomoc dětem po celém světě, zvláště těm, které byly ohroženy válkou a nemocemi. Jako poctu Jacksonově charitativní činnosti přezpívalo 45 talentovaných dětí z celého světa jeho píseň.

title: Pocta legendě: 45 nejtalentovanějších dětí z celého světa přezpívalo píseň Michaela Jacksona


description: Policie na letišti v Düsseldorfu na západě Německa zadržela dvaadvacetiletého muže, který se vracel do země a je podezřelý z členství v takzvaném Islámském státě (IS), jehož radikální ozbrojenci ovládají rozsáhlé oblasti v Sýrii a v Iráku. Zatčen byl na příkaz Spolkového státního zastupitelství, informovala dnes agentura DPA.

title: V Düsseldorfu zadrželi muže podezřelého z členství v IS


title: Jak říci všechno a zároveň nic aneb Evropský kozel Juncker zahradníkem

maintext:
Obyvatelé Evropy jsou znepokojeni – někde vysokou nezaměstnaností, jinde migrací, všude radikálním islámem a terorismem. Od výročního projevu šéfa Evropské komise Lucemburčana Jeana-Clauda Junckera proto ve středu ráno čekali zásadní odpovědi, co se bude dít. Odpovědí bylo jako máku. Jenže byly to většinou opět pouze prázdné fráze a sliby. Činy celá léta nepřicházejí.
Juncker, jako typický vrchní bruselský byrokrat, pořád opakoval slova jako: EU „by měla“, „je třeba“, „má být posílena“, „musíme dokázat“, „uděláme“, „zařídíme“, „připravíme“, atd. Na to mu už ale mohou skákat pouze královsky placení europoslanci, z nichž někteří mu po projevu tleskali ve stoje.
Podívejme se na realitu.
Juncker pohovořil i o migraci a terorismu, ale nerozebral jejich skutečné příčiny. Těmi jsou diktatury, chaos, násilí a rozkrádání v mnoha zemích, s kterými se EU nadále paktuje a posílá jim přes granty a dotace miliardy euro. Dále radikální islám (potažmo islám jako náboženství), který je rodištěm terorismu a který financují naši údajní spojenci, třeba Saúdská Arábie.
Dobrovolné kvóty na uprchlíky?
Šéf Evropské komise pak tvrdil, že „solidarita v migrační krizi nesmí být vynucována, ale naopak musí jít od srdce“. V tom má pravdu. Jenže také řekl, že přerozdělovací kvóty na uprchlíky si mají vzít za své i země, které je odmítají. Což je například Česko. Takže od srdce, nebo to opět Brusel nařídí?
Osobně mi zatrnulo, když Juncker dodal: „Všichni lidé přijíždějící do Evropské unie by měli být v budoucnu registrováni v novém systému, jehož vznik chce Evropská komise navrhnout do listopadu. Možné tak bude rozhodnout, zda má dotyčný právo do unie vstoupit.“ Takže politici pořád lžou a žádný smysluplný systém na kontrolu migrace neexistuje. Na co se proboha pořád čekalo a čeká?
Obrana proti terorismu
Juncker s vážnou tváří také oznámil, že se „musíme bránit proti terorismu“. Hmmm… Proč se tedy nebráníme? Desítky tisíc islamistů běhají bez zábran po Evropě, v některých mešitách nadále kážou zlo imámové.
Prý také musíme posílit evropské armády. Jenže to bude trvat jedno desetiletí a půjde to těžko, protože až na některé výjimky (britští vojáci bohužel nebudou brzy součástí EU) nejsou evropská vojska v podstatě bojeschopná. Evropa se prostě na placení armád vykašlala, následky si poneseme sami.
Skoro s dojetím Juncker hovořil o nezaměstnanosti mladých lidí v Evropě. Hřímal, že to nedopustí. Ale, ale. O tomto problému se hovoří nejméně 20 let. Mimochodem, český eurokomisař Vladimír Špidla kdysi snil, jak to vyřeší.
Minulý rok ve zprávě podobného formátu Jean-Claude Juncker na půdě Evropského parlamentu řekl:
„Potřebujeme více Evropy v naší Unii. Potřebujeme více unie v naší Unii.“ Slova vzletná (přitom nepravdivá, nepotřebujeme nic takového), ale výsledek dokazuje, že Juncker by si měl sám sypat popel na hlavu.
Politováníhodný Brexit
Britové právě kvůli lidem jako je Juncker, či Angela Merkelová, v červnu hlasovali pro odchod Spojeného království z Evropské unie. On to Brusel skutečně nevidí? Šéf Komise v projevu dokonce řekl, že odchodu Britů lituje. Jenže za to může i on sám, to je i výsledek jeho politiky.
Místo aby se Juncker věnoval zásadním věcem, které trápí lidi, vyjmenoval skoro všechno, co Komise dělala – už třeba vím, že v Bruselu přijali 37 opatření proti dumpingu v ocelářství. Mohl by nám také navrhnout jak zachránit krachující a vytunelované (ve všech významech toho slova) OKD.
Vrchol cynismu ale přišel, když předseda Evropské komise bezostyšně tvrdil, že „občané Evropy nesmí být voděni za nos, protože občané nenávidí lži“. Přesně to ale někteří lidi sedící v Bruselu dlouhá léta dělají. Nakonec se ale Juncker chytil do pasti sám. Lhal, jen se tak prášilo
Lucemburský kozel zahradníkem
„Každá firma musí platit daně tam, kde má zisky.“ To v projevu v Evropském parlamentu řekl člověk, který se jmenuje Jean-Claude Juncker. Bývalé vlády Lucemburska, určitě je to jen náhoda, že jejich premiérem (v letech 1996 až 2013) byl ten samý Jean-Claude Juncker, uzavřely mezi lety 2002 až 2010 tajné dohody s 343 firmami, aby se tyto společnosti vyhnuly placení vyšších daní ve svých zemích.
Tak to dopadá, když je evropský kozel nejvyšším zahradníkem.


description: Dítě Bridget Jonesové aneb třetí pokračování příběhu, od něhož už se žádné pokračování nečekalo, má za sebou mezinárodní premiéru. A ozývají se hlasy, že jde o událost sezóny.

title: Dítě Bridget Jonesové: Filmová událost roku, minimálně pro ženy. Podívejte se na ukázky

maintext:
Těší se ovšem i nebývalé přízni kritiků. Ti se shodují, že i když mají své výhrady, scénář, na němž se podílela i herečka Emma Thompsonová (ve filmu podávající takřka oscarový výkon), je mnohem lepší než ten, jejž napsala Helen Fieldingová k druhému dílu S rozumem v koncích.
1080p 720p 480p 360p 240p Ukázka z filmu Dítě Bridget Jonesové REKLAMA Ukázka z filmu Dítě Bridget Jonesové • VIDEO CinemArt CZ
„Třetí film o Bridget Jonesové má všechno, co jsme na jejích příbězích měli rádi. Vrátili se skoro všichni původní herci, humor je břitký a kulturní odkazy fungují bezchybně,“ píše Jamie East v The Sun. Kolega z Guardianu Peter Bradshaw zase dodává, že jde o „lepší Bridget, než byla ta poslední“. A chválí i Catherine Bray z Variety, byť ta postrádá Hugha Granta, jenž už do třetice v Bridget hrát odmítl.
Recenzi Reflexu, jenž byl jako jediné české médium přítomen na premiérovém promítání v Londýně, si můžete přečíst zde.


description: Akční bratři v krví zbroceném triku Mark Wahlberg a Peter Berg se po brutálním vojenském dramatu Na život a na smrt spojili znovu, tentokrát ve výbušné poctě hrdinům ropné katastrofy.

title: Deepwater Horizon: Moře v plamenech je destrukční porno (s Marky Markem)

maintext:
Ještě před pár roky to byl Bruce Willis, koho Hollywood nasazoval jako chodící kápézetku ke každé šlamastice globálních rozměrů. Willis (jehož filmy bývaly kvalitativně přímo úměrné tomu, kolik litrů krve v nich z hlavního hrdiny vyteklo) za nás nasazoval krk ve vesmíru (Armageddon), v postapokalyptické budoucnosti (12 opic) i ve větracích šachtách losangeleského mrakodrapu (Smrtonosná zbraň). Jedním z hollywoodských padawanů, kteří teď Willisovu spasitelskou roli přebírají, je Marky Mark. Pardon, Mark Wahlberg. Což ale není nikdo jiný než Marky Mark.
Ve své aktuální spasitelské fušce se Marky Mark potýká se zkázou plovoucí vrtné plošiny Deepwater Horizon, k níž skutečně došlo v roce 2010 a která za sebou nechala historicky největší ropnou devastaci pobřežních vod v americké historii. Není to poprvé za poslední dobu, co Marky Mark potí krev ve filmu, který na stříbrné plátno překlápí průšvih ze skutečného světa. Nepočítáme-li čtvrté Transformery, o jejichž opření v realitě nadále panují pochybnosti, je řeč hlavně o válečném filmu Na život a na smrt (Lone Survivor), v němž Marky Mark zpodobnil mariňáka Marcuse Luttrela, který před lety uvízl v Talibánem prolezlém Afgánistánu a nevyvinulo se to moc růžově.
Peklo. • Foto Profimedia.cz
V tomhle neskutečně brutálním, extrémně viscerálním filmu, v němž si vojáci vytahují jednou rukou kulky z hlavy a druhou kropí tucty tálibánců, Marky... Mark Wahlberg definitivně potvrdil svou roli akčního spasitele pro nové tisíciletí a na Deepwater Horizon: Moře v plamenech (omylem jsem nejdříve napsal „mrože v plamenech“, panečku, to by byl film!) se vyhlíželo s o to větším očekáváním nekompromisní akčnosti, že ho s Wahlbergem natočil opět režisér Na život a na smrt, vcelku nenápadný, ale o to zručnější chlapík Peter Berg (režisér jednoho z nejneuvěřitelnějších superhrdinských snímků poslední dekády Hancock, u nějž je – kromě superhrdinského váguse v hlavní roli v podání Willa Smitha – nejpozoruhodnější to, že byl skutečně natočen).
Splnili s filmem Deepwater Horizon: Moře v plamenech Berg s Wahlbergem (ten stejný slovní základ nemůže být náhoda) očekávání? To si tedy pište, že jo. Deepwater Horizon je vysoce hořlavá, oslepujícím způsobem vybuchující a krví zhusta prosakující akční zábava, do které se Bergovi s Wahlbergem podařilo nahustit stejně tak to, že vybuchující mnohasetmetrové firebally jsou super, jako to, že mnozí manažeři nejen energetické společnosti BP jsou pablbové, hovada a matláci, kterým jde jenom o prachy, kašlou na pracanty, ulepené od ropy, a riskují životy všeho a všech kolem sebe jen proto, aby ušetřili na výdajích do účetní závěrky ještě o pár centíků navíc.
Událost ve skutečnosti. • Foto Profimedia.cz
Podobně jako nedávný film Sully: Zázrak na řece Hudson spadá i Deepwater Horizon: Moře v plamenech do žánru filmového pomníčku americkým hrdinům. A stejně jako v případě Sullyho je i tady na místě smeknout umouněnou kšiltovku před tím, s jakou grácií umějí amíci tyhle filmové památníky stavět: byť jde pokaždé v podstatě jen o pokus rozepsat do filmové formy jediný dramatický okamžik, který toho kterého hrdinu zrodil. Zatímco Eastwood v Sullym rozkresluje osobní drama velkého amerického hrdiny, Berg v Deepwateru tlačí k podlaze plynový pedál burácejícího portrétu malého amerického hrdiny z lidu – sympatického, do té doby takřka bezejmenného profíka, který je člověku v podání Markyho (sakryš!) Wahlberga sympatický od první chvíle, kdy na plátně vyleze z postele; a to přestože se veden výrazně papírovým scénářem vyjadřuje pouze buďto naprosto prďáckými hláškami, nebo naopak exaktně wikipedickými rozbory právě probíhající situace. Navzdory tomu, o jak průhledný vyjadřovací systém snímku tady běží, s tím Wahlberg nějakým způsobem žongluje s takovým grifem, že mu to obojí zblajznete i s navijákem – nejenže ho budete milovat za každý hlod, ale ještě se něco dozvíte o vrtných plošinách.
Událost ve filmu. • Foto Profimedia.cz
Peter Berg navíc tohle ohnivé mořské peklo točí s podobnou razancí a podobně dravě, jako zmíněný vojenský drasťák Na život a na smrt – tohle není taková ta mořská pohodička pro mrňata, kterou byl jeho dřívější snímek Bitevní loď (Battleship; ano, to podle té stolní hry, akorát že s mimozemšťany) – Deepwater Horizon na rozdíl od něj není film, který bude prodávat capartům akční figurky, ale krvavá pornografie, která servíruje hrdiny jejich pracujícím otcům. A tak každá rána tady bolí, každý výbuch a ožehlá tvář vás skutečně štípne až do hloubi duše a střepy skla zabodané v těle vás budou řezat jen o něco méně než protagonisty, bojující s rozzuřeným ropným táborákem na plátně.
Takže tohle je Deepwater Horizon: Moře v plamenech. Další fajn pomník americkému hrdinovi, stejně jako další fajn akční film. Ani o kapku ropy více – ale ani o kapku mořské vody méně.
Hodnocení: 60 %
Premiéra: 29. 9. 2016 (Freeman Ent.)


description: Česká média v úterý zveřejnila zajímavou zprávu, že švýcarská Národní rada (dolní komora parlamentu) schválila rozdílem jediného hlasu návrh zákona o celostátním zákazu nošení muslimské burky. V titulcích se ale objevilo také to, že druhá komora parlamentu (Stavovská rada) zákon odmítne. Z toho by se mohlo zdát, že zákon neprojde. Jenže to není pravda, situace se vyvíjí jinak a země k zákazu směřuje. I když to ještě kvůli zdlouhavému legislativnímu procesu potrvá několik let.

title: Švýcarsko směřuje k celostátnímu zákazu nošení muslimské burky a nikábu


description: Pozornost v posledních dnech vzbudilo, že bývalý papež Benedikt XVI. ve své poslední knize považuje za jednu ze svých zásluh, že rozbil ve Vatikánu takzvanou gay lobby. Přitom jsme se vlastně nikdy nedozvěděli, oč se jedná, jací lidé měli k této lobby patřit, ani jaký byl jejich další osud a čím se měli vlastně provinit.

title: Co to doopravdy znamená, když se mluví o vatikánské gay lobby

maintext:
Analytik vatikánského dění John L. Allen Jr. napsal na serveru cruxnow.com již v lednu zajímavou úvahu, jak špatně rozumíme výrazu gay lobby. Ten má poněkud jiný význam, než mu přisuzují publicisté a široká veřejnost. Říká, že Vatikán je globální instituce, a aby jí člověk rozuměl, musí aspoň zběžně znát několik cizích jazyků. Italština není komplikovaný jazyk a latina tady stále pomáhá. Říká ale také, že existuje cosi, co bychom mohli nazvat „vaticana“, tedy jakási soustava pojmů a frází, jež bývají v instituci srozumitelné pouze insiderům.
Jedním z takových pojmů je také gay lobby, což je označení, které se objevilo během aféry zvané VatiLeaks za doby papeže Benedikta XVI. v roce 2012 a stále se objevuje v italském bulváru i jinde. (Šlo tehdy o dokumenty, v nichž se mělo mluvit o korupci v církevních kruzích a o vydírání homosexuálních kněží osobami mimo církev a Vatikán se popisuje jako místo intrik a vzájemné žárlivosti.)
Gay lobby a sex
Krátce po svém zvolení papež František údajně řekl, že by se měl podívat na to, co se dá udělat s touto gay lobby. Bylo to na neformálním setkání s představenými mužských náboženských řádů. Kardinál Óscar Andrés Rodríguez Maradiaga, koordinátor papežské rady kardinálských poradců, řekl novinám, že taková lobby existuje a že se František pokusí ji odstranit.
Podle Johna Allana je tady matoucí jedna věc: Když Italové řeknou gay lobby, tak tím nemyslí lobby v konvenčním politickém smyslu a zároveň skutečně nemají na mysli to, že s tím má něco společného sex. Pro Američany je lobby politická nátlaková skupina s jasně danými cíli, kdy jde třeba o kontrolu zbraní nebo obranu plánovaného rodičovství či právo na potrat.
Když ale Italové použijí tento výraz, nemyslí tím organizovanou frakci, jež má za cíl změnit církevní učení o homosexualitě nebo změnu církevního učení ohledně sňatků lidí stejného pohlaví. Spíše se tím myslí jakási neformální volně organizovaná síť kleriků, kteří podporují jeden druhého, znají na sebe různá tajemství a pomáhají si navzájem nahoru po mocenském žebříku. Má se za to, že tato skupina chce vzdorovat reformám, protože jí utajování a styl staré gardy vyhovují.
Pokud se tady mluví o sexu, tak kvůli tomu, že pro vatikánského úředníka je homosexualita silným tajemstvím, zvláště v případě, že je takový člověk sexuálně aktivní. Hrozba, že všechno vyjde najevo, je efektivní způsob, jak ho udržet v poslušnosti. Důraz však není kladen na sexuální záležitosti, ale na tajemství a na systém získávání výhod na základě poskytování různých služeb a protislužeb – něco za něco.
Coming out se nenosí
To podle Allana neznamená, že vnímání rozšířené přítomnosti homosexuálů v kléru k tomuto obrazu výrazně nepatří. A to zejména s ohledem na rozruch, jejž loni na podzim vyvolal polský monsignore Krzysztof Charamsa, bývalý druhý sekretář Mezinárodní teologické komise, působící při Kongregaci pro nauku víry ve Vatikánu. Na tiskové konferenci 2. října 2015 provedl veřejný coming out své homosexuality a sdělil, že žije s partnerem. Musel se pak zříci svých funkcí na katolických fakultách, kde vyučoval.
Přesto se spekulace o homosexuální lobby netýká skutečné sexuální orientace, ale systému, v němž lidé žijí různě konfliktní životy a dávají na sebe pozor navzájem. V tomto smyslu je pojem gay lobby pro Italy často synonymem něčeho, co souvisí s korupcí a tajemstvím a druhem nechutné osobní záštity. Můžeme uvést příklad. Předpokládejme, že máme dva vatikánské úředníky, jeden je defraudant a ten druhý zase touží stoupat nahoru po mocenském žebříku. Vzájemně se dovědí o svých tajnostech a uzavřou spojenectví, aby si navzájem pomáhali a rozšířili svůj vliv. Většina Italů by pak řekla, že jsou členy gay lobby, ačkoli ani jeden z nich nemusí být homosexuál.
Takže když Italové vezmou za svou populární konspirační teorii, že papež Benedikt XVI. byl svržen homosexuální lobby, nemyslí tím nějakou skupinu, která zaútočila na Benedikta na základě jeho názoru na práva homosexuálů, nebo to, že do toho bylo zapojeno pouze homosexuální duchovenstvo, ale spíše to znamená různé stinné postavy s kostlivci ve skříni, jež se bály Benediktovy touhy po očistě a udělaly všechno pro to, aby ho brzdily a sabotovaly. Někteří z nich mohou být homosexuálové, ale rozhodně ne všichni.
Mnozí Italové jsou stále přesvědčeni, že Paolo Gabriele, bývalý papežský komorník odsouzený a později omilostněný v případě krádeže dokumentů papeže Benedikta a jejich předávání novinářům, byl obětní beránek pracující pro homosexuální lobby. Stejně tak, když lidé včetně papeže samotného říkají, že se František pokouší vymýtit homosexuální lobby, tak to neznamená, že je to začátek honu na čarodějnice, tedy na homosexuální duchovní, nebo že jde o nějaký plán na změnu církevního učení. Ve vatikánském jazyce je homosexuální lobby zástupný pojem pro všechny druhy korupce a vzájemného poplácávání po zádech a snahu nedělat věci za denního světla, ale spíše než pod rouškou tmy.
Takže, shrnuje to John Allan, vatikánská homosexuální lobby není lobby a není to sexuální záležitost. To je dost neprůhledné pro lidi, kteří toto místo neznají, a někdy i pro ty, kdo ho znají.


description: Vejdete do zvláštního kinosálu ve druhém patře hlavního benátského Palazza del Cinema a hned vidíte, že u historicky prvního VIRTUÁLNÍHO FILMU bude něco jinak. Vlastně všechno. Sál je vybaven padesáti samostatnými sedačkami, které se samy otáčejí kolem své osy, na jejich sedadlech leží pro každého diváka brýle pro virtuální realitu. Na platformách Google Cardboard, Samsung Gear, Oculus Rift a PlayStation VR bude snímek režiséra Davida Hansena k dispozici letos o Vánocích.

title: Živě z Benátek: Jak na italský festival zavítal virtuální Ježíš

maintext:
Producent Alex Barder, jenž nás na projekci na benátském Lidu vítá, říká, že budeme „jako úplně první na světě“ moci zhlédnout čtyřicetiminutovou ukázku z filmu Jesus VR – The Story Of Christ, Virtuální Ježíš – Příběh Krista.
Jenže ono to není „zhlédnout“. Nejdřív si nasadíte brýle, nápadně podobné těm na lyže (i když už jedny dioptrické máte, nasadíte je na ně), a pak už si sami můžete sledovat výseky filmu v rozlišení 4K na speciální 360stupňovou kameru. „Budete mít pocit, jako byste s Mesiášem přímo zažívali kázání na hoře, poslední večeři nebo ukřižování,“ říká producent Barder nadšeně.
No ale řeknu vám upřímně: po těch 40 minutách vás hrozně bolí oči (virtuální realita je podle mě dost náročná na mozek), nevíte, kterým směrem se na křesle nejlíp natočit (pořád kopete sousedy, jež nevidíte, a oni na oplátku kopou vás), bojíte se, co vám mezitím jinde uteče, a že by „spoluvytváření příběhu“ bylo až nějaká bůhvíjaká zábava, to není.
Ta technologie je prostě v plenkách a ten film o Ježíšovi lehce naturalisticky nablblý, s příšernými hereckými výkony. Ale zajímavý technologický experiment to je, ne že ne. Možná že se takhle budou za pár let natáčet všechny filmy, spíš se ale „VR“ stane součástí průmyslu počítačových her či kreativního vyprávění příběhu. Uvidíme.
Jesus VR vznikal v italském městě Matera. Film produkoval Enzo Sisti, který se podílel také na kontroverzním Umučení Krista, jež režíroval Mel Gibson. Podle ředitele MFF Benátky Alberta Barbery je uvedení snímku důkazem, že jeho festival věnuje pozornost zásadním současným proměnám, které předznamenávají budoucnost pohyblivých obrazů.
Panoramatické video, které nabízí dechberoucí pohled na technické památky Vítkovic


description: Snapchat stvořil periferii, která vám ze života udělá veřejné peklo. Hillary Clintonová si ze sebe ve volném čase nechává tropit špásy. A Donald Trump ovládá svůj vlastní virtuální svět.

title: Týdenní dekomprese: Youtubeři brzo získají zbraň hromadného ničení

maintext:
Celý svět z nich má nahnáno. Tam, kde jsme v potu čela budovali civilizaci, jejíž neonová světla září až do nebe, se nenápadně potloukají se svými batůžky a plánují další útok. Nikdo před nimi není v bezpečí. Nikdo si nemůže být jist, že se nestane obětí jejich dalšího hrůzného činu. Ano, je to tak. Youtubeři číhají za bukem a brousí si svůj nejnovější prank, který snesou na hlavy nevěřících.
Od letošního podzimu před nimi budeme ovšem muset být ostražití ještě více než kdy dřív. Snapchat představil brýle s implantovanými minikamerami, s nimiž youtubeři (pro něž přetáhnout snapchatová videa na svůj youtubový kanál nepředstavuje větší problém, než pro dříve narozené zorientovat se ve slevách v Normě) budou moci sledovat své oběti na každém kroku a tropit si z nich špásy. Proč tyto brýle, zvané Spectacles, uspějí tam, kde takové Google Glass selhaly? Inu, protože jsou trendy. Protože jsou hip. Protože jsou cool.
Spectacles budou zaznamenávat desetivteřinové klipy a promptně je prostřednictvím mobilních telefonů futrovat do uživatelova snapchatfeedu. Čočky kamer pojmou 115stupňový úhel, což je úhel v podstatě kopírující zorný úhel nositele brýlí. Je to dokonce o patnáct stupňů víc, než kolik bude mít zorný úhel brzké virtuální reality od Playstationu, čili propojení snapchatových brýlí a virtuálních periferií na sebe rozhodně nenechá dlouho čekat.
Chcete se vrátit do svého nejoblíbenějšího momentu dne? Nahrajte si ho na Spectacles, prožeňte ho Snapchatem, překlopte ho do Youtube, nasaďte si Playstation VR a cestujete ve svém osobním časoprostoru jak páni.
Vysíláme online, tak se předveď, kámo. • Foto Profimedia.cz
Ve světle takovýchle událostí je až trapné, jak se lidé z masa a kostí, kteří už přesáhli magickou hranici patnácti let věku (a proto nemají šanci pochopit ty nejspodnější proudy Snapchatu), pořád pokoušejí oslovit mladé publikum. Vezměte si Hillary Clintonovou, která teď nakráčela do legendární shitshow Between Two Ferns komika z Pařby v Las Vegas Zacha Galafianakise a pokusila se tam zopakovat úspěch, který tam měl před časem Barack Obama se svou zdravotnickou reformou.
A teď bude humor! • Foto Profimedia.cz
Problém je jednak v tom, že Hillary není tak ostřílený stand-up komik jako Obama, který Galafianakise v Between Two Ferns stíral jak malého smrada, a jednak v tom, že... je to celé už tak nějak oldschool. Jestli se úspěch politika měří podle toho, jaké umí dělat fórky na cokoliv, tak to může na vrchního velitele amerických ozbrojených sil dělat rovnou konkurz Fatty Pillow. Od Zemana, jehož bonmoty byly in tak v roce 1743, by to byla příjemná změna...
Ach, když jsme u těch nových technologií a u toho, co je hip a není hip a co lidi zaujme a co je tak akorát vyprudí, ukazuje se, že v tom mají pořádný maglajz dokonce i ti, kdo s těmi novými technologiemi přicházejí na svět. Příkladem za všechny je teď mesiáš virtuální reality Palmer Luckey, muž, který vytvořil virtuální platformu Oculus Rift.
Luckey, superman oslavovaný zleva, zprava, protože dává světu ochutnat technologické budoucnosti, teď smazal svůj účet na globální sociální síti Reddit. Výmaz účtu následoval poté, co se profláklo, že Luckey se podílel na financování organizované skupiny trollů Nimble America, která působila právě prostřednictvím Redditu a soustředila se na shitposting, čili házení výkalů na všechno, co se týkalo Hillary Clintonové. Přesně tak, Luckey financoval protrumpovskou skupinu.
Néééé, já chci prýýýýč! • Foto Profimedia.cz
Byť teď Palmer Luckey zahlazuje stopy, nikdo si od téhle chvíli nemůže ve vesmíru jeho virtuální reality Oculus Rift připadat bezpečně. Nikdo si už nemůže být nikdy jistý, zpoza kterého virtuálního rohu tam na něj vybafne virtuální – nebo naopak děsivě nevirtuální – TRUMP.


description: Africké jezero Natron je jedním z nejpodivnějších míst na zemi a snímky, které odsud pocházejí, působí dojmem, jakoby byly vyfoceny na úplně jiné planetě. Co tedy stojí za podivným jevem, kdy zvířata, která se dotknou zdejší vody zdánlivě zkamení?

title: Jezero, které mění zvířata v kámen? Natron v Tanzánii nepřestává udivovat


description: V nadcházejících volbách reálně hrozí, že etablované politické strany podlými triky vytěsní voliče, kteří se rozhodli dát hlas nějaké vlastenecké straně, která bojuje proti muslimům a tak. Proto se Facebookem začala šířit podnětná výzva.

title: ČSSD a ANO chtějí manipulovat volby. Volte vlastenecké strany všechny najednou!


description: V České republice jsme zvyklí na to, že missky nebývají občas úplně chytré. Jenže aby byla směšná i samotná soutěž o královnu krásy? To většinu lidí ani nenapadne. Pokud si tedy neprohlédnou následující galerii. Američané se v minulém století do soutěží krásy natolik zamilovali, že je pořádal skoro každý okres. Pokud chtěl tedy někdo alespoň trochu publicity, musel se hodně lišit. A to dívky z našeho výběru zvládnou s přehledem. Miss atomová bomba? Národní královna sumců? Miss plenky 1947? Ty všechny skutečně existovaly...

title: 20 nejdivnějších missek v historii lidstva: Je libo královnu frankfurtských párků?


description: Jsou momenty, kdy se musím zastávat i osob a jevů krajně nesympatických, které bych mnohem radši odsoudil. Když však na ty nesympatické nepřijatelně útočí někdo ještě nepřijatelnější, nezbývá než se napadeného zastat. Jako pana Hollana...

title: Trestná komanda nácků nesmíme tolerovat ani v Brně, když jdou po Hollanovi

maintext:
Co se stalo? Vlastně nic moc zaznamenáníhodného — alespoň na první pohled. Padesátihlavá tlupa nácků se v pondělí večer vydala konfrontovat Matěje Hollana do hospody, a když ho tam nenašli, část nácků vyrazila dokonce i k domu, kde Hollan bydlí.
Stručná rekapitulace událostí je následující. Nejprve Hollana se Stropnickým verbálně napadl v hospodě jiný host a vyhrožoval jim fyzickým násilím. Pak je z hospody vyhodili, že je tam nechtějí. Je to zcela nepřijatelné — můžu s někým včetně politiků nesouhlasit, ale výhrůžky násilím kvůli politickému nesouhlasu nesmí demokracie tolerovat. Hollan si samozřejmě incident nenechal líbit — nikdo, dokonce ani sluníčkář, není povinen snášet výpady nějakého násilnického podnapilého hovada. Udělal kolem něj dusno, věc (podle mého zcela oprávněně) konzultoval s policií a rozhodl se vyhlásit protiakci.
V brněnské pivnici U poutníka svolal Hollan svou akci za toleranci, ovšem nenapadlo se ho zeptat hostinského, jestli o něco podobného ve svém podniku stojí. Zjevně nestál, takže nechal hospodu v Hollanem navrženém termínu zavřenou. Až dosud taková brněnská recese. Ale pak se událo cosi neočekávaného. K zavřené restauraci dorazila asi padesátka holohlavých svalnatců, podle všeho neonacistů. Vedl je organizátor akce a zápasník Zdeněk Pernica. Ten kandiduje do krajských voleb jako trojka na kandidátce Republikánů Miroslava Sládka na jižní Moravě. A zcela evidentně šli Hollana konfrontovat. Když našli hospodu zavřenou, asi třicítka nácků vyrazila ještě k domu, kde Hollan bydlí. Když ho tam nenašli, rozešli se. Ale tím by jejich akce rozhodně neměla končit.
V demokratické společnosti a právním státě je zcela nepřijatelné, aby si nějaká banda debilů „šla vyřídit účty“ s politikem, s nímž nesouhlasí. Pokud bychom takovou možnost vůbec připustili, pohřbíváme tím právní stát. Občané nesmějí svůj politický nesouhlas vyjadřovat násilím — dokonce ani náckové ne. Proto je zcela nezbytné, aby policie účastníky trestné výpravy identifikovala (fotek je dost), předvolala k podání vysvětlení a jednoho každého z nácků se zeptala, proč a s jakým cílem se na Hollana jejich komando vypravilo.
I když by se z toho vylhali, alespoň by věděli, že příště jim podobné akce nikdo tolerovat nebude a že se takové jednání do demokratické společnosti nehodí. V lepším případě (náckové nebývají moc chytří) se některý z nich u výslechu přizná, že šli Hollanovi rozbít hubu. A v tom momentě, jak se tato informace potvrdí, je potřeba všechny členy toho trestného komanda postavit před soud za přípravu lynčování.
Byl bych mnohem radši, kdybych se nemusel zastávat politika tak nesympatického, jako je právě Hollan. Pokud se na něj ale vypravilo trestné komando nácků, je třeba se i Hollana zastat a ty nácky postavit do latě. Lynčovací komanda prostě nesmí policie nechat řádit dokonce ani v Brně.


description: Angela Merkelová při své práci dává nahlédnout do duše sluníčkáře jak málokterý jiný politik. Po jejím volebním výprasku v Meklenbursku se dopustila typicky sluníčkářské reakce: Je nepříčetná, nepřičítá zkušenost a nebere v potaz realitu.

title: Nepoučitelná sluníčkářka Merkelová: Na své neúspěšné migrační politice trvám!


description: V úterý oslavila velmi kulaté narozeniny zpěvačka, která patřila k výkvětu české pop music v sedmdesátých a osmdesátých let. Společně s Gottem a Vondráčkovou tvořila finále každé televizní estrády, jejichž kýčovitá barevnost měla dát zapomenout na šeď a ubohost normalizace. Člověk by byl v pokušení hodit „Haničku Písničku“ do jednoho pytle, s režimnímu trubadúry, kteří chodili na povel zpívat komunistickým funkcionářům na různé mejdany a vozili jim dárky za to, že je tu a tam pustili na Západ.

title: Dělej Zagorku! Sedmdesátku slaví zpěvačka, která se oddělila ze stáda


title: Kdo tančí líp: Technonáckové, nebo technožidi?

maintext:
Neonacisté a Židi jsou protipóly, které stojí ve společnosti proti sobě. Pojďme zkusit porovnat jejich výkony v oboru, ze kterého by obě skupiny málokdo podezíral: Totiž v tanci! Jsou zajímavější techno kreace nácků, nebo ortodoxních Židů?
Před několika lety dorazila i do Česka módní vlna nové aktivity ultrapravičáků, přesněji nácků. Říká se tomu hard bass a spočívá v tom, že se dá do tance skupina maskovaných mužů v bomberech a s holými hlavami na tvrdé techno. Vzniklo to v rusku jako forma kulturního vyžití tamních neonacistů, a já k tomu zaujal velmi pozitivní stanovisko. Pokud budou neonacisté hodně tančit, vydovádí se a přestanou být hrozbou. Přestože odborníci vidí jejich taneční kreace jako techno odrůdu zumby, muzika jim celkem odsýpá. Tohle je nejrozšířenější hardbass melodie:
360p Hardbass Poruba REKLAMA Hardbass Poruba • VIDEO Youtube.com
Tanec však není doménou neonacistů. V rámci judaismu (který nemá žádného papeže a hierarcii jako katolíci) však existuje sekta rebbe (tak se v jiddiš označuje rabín) Nachmana z Bratslavi. V rámci chasidismu založil odnož, která je postavena na hypotéze, že ke Stvořiteli je možné se protančit. Jeho následovníci - a v Izraeli je to celkem vlivná a hlavně viditelná a slyšitelná sekta - tančí, kde můžou. Říkají si nanachové, jejich základní mantra zní NA NACH NACHMA NACHMAN MEUMAN, a mantrují a tančí na ještě divočejší techno, než hardbassující náckové.
360p Nanachové REKLAMA Nanachové • VIDEO Youtube.com
Obě taneční formace spojuje, že tančí a hrají před nic netušící veřejností a způsobují sociokulturní šok. Pokud potkáte v nákupní středisku nebo na trhu na techno divoce křepčící nestandardně oblečené muže, dodá to vašemu nákupu příchuť exotiky. A svoje okolí tanečníci ani jednoho z tanečních proudů nenapadají ani neobtěžují. Zato vítají, když se k tanci přidají náhodní chodci.
Díky společné zálibě v tanci ale dávají jak neonacisté, tak nanachové možnost odpovědět na základní otázku: Tančí líp náckové, nebo Židi?


description: Politika našich dnů se celoevropsky začíná podobat parodii na parodický seriál Jistě, pane ministře. Paní Merkelová předvedla, že její míra dělání si srandy z voliče hodně vysoko přesahuje hranici sprostého cynismu.

title: Merkelová říká: Jsem proti záplavě migrantů. To jako myslí vážně?


description: Koncem srpna na novinových stáncích a v komiksových speciálkách přistála první kniha nové komiksové „červené“ řady Nejmocnější hrdinové Marvelu. Vzhledem k tomu, že ještě neskončila předchozí, stodvacetidílná „černá“ řada Ultimátní komiksový komplet, také od Marvelu, se jedná o docela riskantní marketingový tah. Anebo ne?

title: Nejukecanější hrdinové Marvelu jsou tady! A zase ti Avengers…

maintext:
Tyhle komiksové komplety, které stojí cca polovinu ceny stejného komiksu vydaného „normálním“ vydavatelstvím, slaví v Evropě úspěch, kdekoli se objeví. Americké komiksy staršího data na Starém kontinentu nikdy pořádně nevycházely, a tak mají čtenáři konečně možnost seznámit se s historií dnes filmově tolik propíraných superhrdinů. Nakonec zjistí, že tak jako v životě je někdy lepší se po historii dané osoby raději nepídit – ale aspoň si nemůžeme stěžovat, že nám nikdo nedal šanci.
Komiksů bude celkem šedesát a na Wikipedii se můžete dočíst, co všechno nás čeká. Pokud se o komiksy zajímáte a scénu sledujete, zjistíte, že některé už u nás vyšly. A v jistých případech dokonce hned dvakrát, jednou jako součást černé řady (aneb když už mám koupená práva, tak to musím otočit). Pokud jste ovšem komiksem nepolíbení, můžete zkusit kupovat celou řadu a uvidíte sami.
Hulk, Iron-man, Thor a další
Začíná pěkně od A, tedy od Avengers, což je rovnou celý tým nejmocnějších hrdinů Marvelu, přesně jak slibuje název celé kolekce. A co že vás v úvodní knize čeká? První sešit Avengers vůbec, ze září roku 1963, v němž je pod taktovkou Stana Leeho celý tým s Hulkem, Iron-Manem, Thorem, Ant-Manem a Wasp ustaven. A pak scenárista Kurt Busiek, jeden z největších komiksových kecálistů 90. let minulého století. Jeho práce je totální mainstream, není vůbec v ničem objevná. Sloužit ale může jako učebnicová ukázka superhrdinského komiksu těsně před zlomem vedoucím k větší realističnosti komiksových scénářů, který přinesl začátek tisíciletí.
Busiek trpí grafomanstvím, a tak se připravte na opravdu velkou dávku textu. Vysvětlení, popisy, opisy, uvádění do kontextu, vyvádění z kontextu… A pak je v komiksu ještě vlastně taky Ultron, arcinepřítel Avengers. Údajně má jít o nejlepší příběh s oblíbeným a již od 60. let se objevujícím robopadouchem. Je-li tomu tak, nemůžeme se divit, že ve filmových Avengers 2 diváky robotí zlořád příliš nepřesvědčil. V Busiekově podání je to totiž poměrně nudné čtení. Ale doba podobné komiksy akceptovala, a pokud se tato kniha dostane do ruky čtenáři bez zkušenosti s moderním stylem vypravování, mohlo by mu volnější tempo dokonce vyhovovat.
Komiks za tisícovku
Popatříte-li na tuto knihu se zalíbením, určitě vás potěší, že nakladatelství BB/art v roce 2011 vydalo objemnou Busiekovu publikaci Avengers Do boje!, která dějově přímo předchází právě vydanému prvnímu svazku Nejmocnějších hrdinů. Také ji kreslil George Pérez, jenž podobně jako Busiek nenadchne, ale ani neurazí.
Pokud se do sbírání pustíte a nestihnete jednotlivé díly zakoupit u stánku s novinami, nevěšte hlavu. Starší knihy stále můžete pořídit v komiksových speciálkách, konkrétně v Comicspointech a v Arkhamu. Sice se asi nebude opakovat situace některých svazků první černé šedesátky, za něž se dnes na Aukru nabízí přes 1000 Kč a jinak jsou zcela nedostupné, ale stále platí, že máte jedinou příležitost. Tyhle komiksy už česky nikdy znovu nevyjdou.


description: V roce 2005 vznikl ve Švýcarsku projekt „bauerkalender“, který se rozhodl odvážnou formou podporovat zemědělce a život na venkově. Mladé farmářky (pak se přidali na samostatných kalendářích i muži), nebo ženy, které v zemědělských oborech pracují, pózují skutečně netradičně. Třeba nahé - ve stodole, u rybníka, či na horské louce.

title: Krásné farmářky se opět svlékly, aby propagovaly zemědělství a život na venkově


title: Paříž a její okolí chtějí řešit dopravní zácpy velmi originálně - pomocí lanovek

maintext:
Velké dopravní problémy sužují prakticky všechna města světa. Řeší se různě, ale v metropoli Francie a jejím okolí zvažují mimořádně originální návrh – chtějí postavit lanovky. Většinou by měly překonávat řeku Seinu a jak tvrdí tvůrci nápadu, jednalo by se o velmi spolehlivou, poměrně rychlou a ekologicky čistou dopravu.
To, co se může zdát někomu jako bláznivý nápad a nereálný sen, chtějí v Paříži a okolí realizovat už do roku 2021. Zatím mají 12 projektů na lanové dráhy a o třech z nich má být rozhodnuto do konce příštího roku.
Valérie Pécresseová, která je guvernérkou regionu Île-de-France, který zahrnuje i Paříž, tvrdí, že plány na nové tramvajové tratě se ukázaly jako příliš drahé a autobusy jsou většinou v silném provozu časově nespolehlivé. Proto přistoupila s kolegy k originálnějšímu řešení. „Doprava lanovkami je čistá, klidná, bude naprosto pravidelná a stojí jen polovinu toho, co tramvaje,“ řekla Pécresseová týdeníku Le Journal du Dimanche.
Guvernérka chtěla projekty představit již před časem, ale kvůli škrtání v rozpočtu k tomu úřady přistupují až teď.
Jednou z navrhovaných lanovek, která by měla být realizována v průběhu několika let, má spojit Villeneuve-Saint-Georges a Créteil v jižních předměstích Paříže. Dnes tato cesta v hustém provozu trvá kolem 45 minut, lanovkou by to bylo za 17 minut. Plány jsou v tomto případě už zcela konkrétní. Kabina má nést 10 lidí a odjede každých 30 sekund. To by představovalo přepravní kapacitu kolem 1800 lidí za hodinu a zhruba 14 tisíc za den. Cena této lanovky? 120 milionů euro.
Plány na trasy lanovek v Paříži a okolí. • Foto LesEchos.fr
Lanovky v Paříži a v jejím bezprostředním okolí mají většinou překračovat řeku Seinu, ale nemají být v centru města.
Francie přitom poměrně často experimentuje s novými formami dopravy. Nedávno byly například v Lyonu a v Paříži testovány autobusy bez řidiče, které řídí počítače.
A jak odpoví na podobné výzvy česká města? Postaví další Blanky a něco podobného?


description: Po druhé světové válce čelil britský Hongkong masívnímu přívalu čínských imigrantů, které nebylo kde ubytovat. Místní podnikatelé proto využili příležitosti a severně od města postavili ve čtvrti Kowloon 300 budov, jež měly uspokojit potřeby příchozích lidí. Nová zástavba sice ležela na území Hongkongu, jenže tento prostor oficiálně spadal pod čínskou samosprávu. Ani jedna ze zemí tak ve výsledku neměla zájem na tom, aby zde udržovala pořádek. No a výsledek na sebe nenechal dlouho čekat.

title: Prostituce, drogy, hazard: Opevněné město Kowloon nerespektovalo žádné zákony


title: Královna luxusních vířivek Kateřina Kadlecová: Nejvíce bojujeme s laciným šuntem z Číny

maintext:
Představujeme vám osm Češek, které milují svoji práci, a jejich fenomenální projekty. Včera to byly dvě podnikavé studentky medicíny a jejich ekosáčky Frusack, dnes vám přiblížíme nějaké ty luxusní vířivky a termální bazény s protiproudem. Už 21 let je vyrábí firma USSPA ve východočeské Dolní Dobrouči a my jsme mluvili s její generální ředitelkou Kateřinu Kadlecovou. A nemyslete si, není to tisková chyba ani moje vzdálená sestřenice; prostě jde o jmenovkyni.
Dělat „spáčka“ byl vlastně její nápad: „Já jsem plácla: Budem dělat spáčka, a táta si to pak vydřel,“ říká Kateřina Kadlecová se smíchem. „Byla jsem na rok v Americe, a když jsem se vrátila, ptal se mě táta, který chtěl podnikat, do čeho by se podle mě měl vrhnout. Já tehdy hrála vrcholově tenis, tak mi vířivky a bazény s protiproudem přišly zajímavé i s ohledem na regeneraci sportovců.“
Dnes společnost USSPA patří do pětice největších evropských výrobců vířivek, v rámci kontinentu je nejstarším výrobcem na vířivky specializovaným. Letos získala za svůj model LyraiN Red Dot, prestižní mezinárodní cenu za design. Její chytré vířivky samy vědí, kdy filtrovat, a mají zabudovaný displej s venkovním čidlem teploty.
Vířivku USSPA mají Roger Waters z Pink Floyd, Kateřina Neumannová a Roman Šebrle, baskytarista Tří sester Tomáš Magor Doležal a desítky dalších umělců a sportovců. Nejlacinější stojí 150 tisíc, nejprodávanější je středně velká Persea za 360 tisíc a čím dál oblíbenější jsou swim spa, bazény s protiproudem. Konkurence v oboru prý samozřejmě existuje: největší boj je s padělateli designu a machry na laciný šunt, především z Číny, nebo s firmami, které lžou o původu svého zboží.
„Od roku 2008 šlo všechno dolů, výkon firmy byl na polovině,“ vzpomíná Kateřina Kadlecová na období ekonomické krize. „Závisíme hodně na stavebnictví, které stagnovalo. A v době ekonomické nejistoty si vířivku leckdo odpustí jako něco, bez čeho se dá žít… No, vytrápili jsme se. Byl to záhul, ale pak se naštěstí trh nadechl a my byli připraveni.“
Otce zakladatele USSPA Petra Koláře, Kateřina táty, od nějž roku 2011 firmu přebírala, se tenhle boj už přímo netýkal: „Táta v roce 2010 ukončil své volební období jako starosta naší obce, Dolní Dobrouče, a přišel s tím, že chce skončit i ve firmě. Byl opravdu vyčerpaný. Vypiplal ještě krásnou vířivku Solitaire a pak v den svých šedesátin oficiálně odešel. Dnes s ním konzultuju jen zběžně, třeba když si k nim jedu vyzvednout syna.“
Podrobnosti o revolučních projektech USSPA, ale také Zásilkovna, Prointepo, Medicem a dalších si přečtěte v Excellentu, který vychází spolu s Reflexem č. 38 22. září.


title: Tresty v kauze opencard: Svoboda dostal podmínku dva a půl roku, Hudeček dvouletou

maintext:
Bývalý pražský primátor Bohuslav Svoboda (ODS) dnes dostal v kauze opencard podmíněný trest 2,5 roku, další exprimátor Tomáš Hudeček (dříve TOP 09) dvouletou podmínku stejně jako někdejší radní pro dopravu Josef Nosek. Nejpřísnější potrestání - tříletou podmínku - si podle pražského městského soudu zaslouží bývalá radní pro IT Eva Vorlíčková a šéf magistrátního IT odboru Jan Teska. Deset z 15 obviněných včetně tří současných pražských zastupitelů soud zprostil viny. Verdikt není pravomocný.
Soud uznal čtveřici někdejších radních a úředníka Tesku vinnými jednak z porušení povinnosti při správě cizího majetku, jednak z porušení předpisů o pravidlech hospodářské soutěže v souvislosti s tím, že v dubnu 2012 prosadili dvě smlouvy s firmou Haguess, tehdejším vlastníkem práv k elektronické kartě opencard. Podle předsedy soudního senátu Alexandra Sotoláře postupovali "s vědomím nevýhodnosti licenčního modelu a neúměrných nákladů" a "porušili závažným způsobem pravidla zadávacího řízení", když Haguess zásadním způsobem zvýhodnili.
"Nevyvození trestní odpovědnosti by bylo v rozporu s principy právního státu," reagoval Sotolář na argument obhajoby, že politická rozhodnutí je třeba posuzovat specifickým způsobem. "Zcela nepochybně platí, že i politici jsou při svém rozhodování vázáni obecně platnými předpisy. Nepokrývá-li jejich čin imunita, může být vyvozena jejich trestněprávní odpovědnost. Tím spíše to platí o osobách ve výkonných orgánech, a takovým je i rada hlavního města Prahy," konstatoval.
Některé soudcovy výroky vyvolaly v auditoriu výkřiky "hanba", obzvlášť poté, co uznal, že do situace s opencard se Praha nedostala vinou "ani jednoho z obviněných". Lidé, kteří si vyhlášení rozsudku přišli poslechnout, dávali najevo názor, že na lavici obžalovaných by měli správně sedět ti, kdo projekt opencard vytvořili. Nesouhlasná gesta dělali při odůvodňování verdiktu i Svoboda s Hudečkem.
Pětice odsouzených svým jednáním údajně způsobila hlavnímu městu škodu nejméně 17,7 milionu korun. Nepravomocný rozsudek uložil každému z odsouzených zaplatit Praze 40.000 korun s úroky, se zbytkem nároků odkázal soud město do civilního řízení.
Zproštění viny se týká i stávajících zastupitelů Lukáše Manharta, Václava Novotného a Pavla Richtera (všichni TOP 09), dále bývalé radní pro školství Heleny Chudomelové, bývalého radního pro životní prostředí Radka Lohynského a současného starosty Prahy 18 Ivana Kabického. Bez trestu jsou i zaměstnanci magistrátu Štěpán Hladík a Veronika Pražáková a členové hodnotící komise Aleš Němeček a David Kučera.
Všichni obvinění, kterým hrozilo až osmileté vězení, vinu od počátku odmítají. Hájí se tím, že projekt opencard byl dlouhodobým problémem z éry primátora Pavla Béma (ODS), který se snažili vyřešit a udělali to nejlépe, jak mohli. Kvůli dříve uzavřeným licenčním smlouvám prý nemohli postupovat jinak.


description: Na ministerstvu financí se chystá změna zákona o České národní bance. Nová podoba zákona dá do rukou centrální banky několik možností, jak omezit poskytování hypoték.

title: ČNB chce přibrzdit kolotoč hypoték. Přitom ho sama roztočila


description: Z hlavních měst Evropské unie jsou překvapivě nejspokojenější se svým životem obyvatelé litevského Vilniusu, pak Stockholmu a Kodaně. Nejméně spokojení jsou v řeckých Aténách a za problémový je teď považován i život v Paříži. Praha se umístila uprostřed a za největší problém v české metropoli je považována doprava a také nadměrný hluk.

title: Z metropolí EU jsou lidé nejspokojenější ve Vilniusu. Hodnocena byla i Praha a Ostrava

maintext:
V nové studii, kterou zveřejnil Eurostat, byla z našich měst hodnocena Praha a Ostrava. Polovina obyvatel českého hlavního města považuje za velký problém dopravu, kterou se nepodařilo zásadně posunout k lepšímu žádnému vedení metropole. Více než třetině Pražanů pak vadí nadměrný hluk.
V Ostravě je za největší problém označována nezaměstnanost a znečištění ovzduší. To si v obou případech myslí přes 70 procent lidí. A opět – v tom druhém případě se to nepodařilo vyřešit dlouhé desítky let. Stát v tom bohužel nijak nepokročil.
Naopak Češi si celkem pochvalují školy a zdravotnictví, v tom tak velké problémy nevidí. Rezervy spatřují ale ve výkonu úřadů, práce našich byrokratů se zlepšuje jen pomalu.
Ve velké studii Eurostatu se hodnotil komplexní život ve městech – vzdělávání, zdravotní péče, životní prostředí, možnosti zaměstnání, kulturní vyžití, bezpečnost, výkon státní správy a další věci.
Nejspokojenější se svým životem jsou v evropských metropolích obyvatelé Vilniusu, pak Stockholmu a Kodaně, následují Vídeň a Lucemburk.
Nejméně spokojení jsou pak v Aténách, Římě, Paříži, Bukurešti a Sofii. Nejrychleji vzrostla nespokojenost v posledních letech z ekonomických důvodů v řeckých Aténách a z důvodu bezpečnosti ve francouzské Paříži.
Podobnou studii vypracoval Eurostat předtím v roce 2012.


title: Za 23 let požádalo v Česku o azyl 90 tisíc lidí, většina ho nedostala, muslimů bylo málo

maintext:
Počet cizinců v České republice roste. Za dobu existence samostatné České republiky (od roku 1993) se zvýšil ze zhruba 50 tisíc na 465 tisíc osob na konci minulého roku (další zde mohou být nelegálně). Většinou to ale nejsou azylanti, ani uprchlíci z válečných oblastí, ani tolik v poslední době zmiňovaní muslimové. Jsou to hlavně přestěhovaní lidé, které sem přivedli ekonomické či rodinné důvody.
O azyl za posledních 23 let, což je hodně dlouhá doba, požádalo v Česku (údaj do konce minulého roku) celkem 90 287 lidí. To je zhruba stejné číslo, jako bylo žadatelů jen za rok 2015 v sousedním Rakousku.
Ovšem z těch více než 90 tisíc lidí naše úřady udělily skutečně azyl jen menšině lidí. Ostatní se buď zase odstěhovali, nebo zde žijí s trvalým pobytem, ale bez azylu. Další mezitím získali české občanství. Navíc tisíce žádosti podali opakovaně ti samí lidé, proto ani číslo 90 tisíc zcela nesedí.
Česká republika totiž patří mezi státy světa, které udělují výjimečně málo azylů. Proto je nemnoho i žadatelů, vědí, že zde nemají moc šancí.
Výjimkou byly roky 2001 (přes 18 tisíc žádostí) a 2003 (11 400 žádostí). Za pouhé dva roky tedy skoro třetina všech žádostí za celou existenci samostatné České republiky.
Malá muslimská komunita
Pokud jde v posledních dvou letech o tolik probírané muslimy (ne úplně každý je ale muslim, i když pochází z islámské země), tak z těch 90 tisíc žádostí, jich bylo od muslimů odhadem 20 procent. Část z nich byla zamítnuta. I proto je muslimská komunita v Česku nadále málo početná.
Vůbec nejvíce žádostí o azyl podali u nás za těch 23 let Ukrajinci, pak Rusové. Hodně jich bylo i z Moldavska, Vietnamu, Číny, Běloruska, zemí bývalé Jugoslávie, Mongolska, Srí Lanky, Afghánistánu a Iráku. Před vstupem do EU zde často žádali také Rumuni a Bulhaři.
Hlavně kvůli práci
Počet cizinců, jak dokládá i pondělní zpráva Českého statistického úřadu, se u nás dál zvyšuje. Jsou to ale většinou migranti, kteří sem přicházejí kvůli práci a s nimi dorazí i jejich rodinní příslušníci.
Skutečných uprchlíků z válečných oblastí je zatím málo. Podobně jako muslimů. V tom je Česko zcela jiné než například Německo, Rakousko, Belgie, Švédsko či Francie.


description: Jedna kadeřnice byla v Norsku shledána vinnou z diskriminace, neboť odmítla obsloužit ženu, která měla na sobě muslimský šátek, hidžáb. Kadeřnice dostala před norským soudem pokutu 10.000 norských korun (téměř 30.000 Kč) a musí zaplatit rovněž soudní výlohy ve výši 5000 norských korun. Informovala o tom dnes agentura AP.

title: Norská kadeřnice dostala pokutu, odmítla kvůli hidžábu ostříhat muslimku

maintext:
Obhájkyně sedmačtyřicetileté Norky uvedla, že se proti rozhodnutí soudu odvolá. Kadeřnici hrozil za náboženskou diskriminaci až šestiměsíční trest odnětí svobody.
Norka Merete Hodneová má kadeřnický salon v jihonorském městečku Bryne jižně od Stavangeru. Loni v říjnu do salonu přišla čtyřiadvacetiletá zákaznice Malika Bayanová s přítelkyní a obě měly na sobě hidžáb. Kadeřnice prohlásila, že "takové lidi neobsluhuje", a vyzvala muslimky, aby šly jinam.
Kadeřnice podle soudu "úmyslně diskriminovala Bayanovou a vykázala ji ze salonu kvůli její muslimské víře". Soud rovněž uvedl, že Hodneová dříve působila v několika organizacích kritických k islámu.
Kadeřnice soudu řekla, že hidžáb nevnímá jako náboženský symbol, ale jako symbol politický, který reprezentuje ideologii, jež ji děsí. "(Šátek) vnímám jako symbol totality. Když vidím šátek, nemyslím na náboženství, ale na totalitní ideologie a režimy," dodala.
Poukázala také na to, že kdyby Bayanovou jako zákaznici přijala, pak by nemohla do kadeřnictví vpustit žádné mužské klienty, protože muslimka by se před nimi nesměla ukázat s odhalenými vlasy.


description: V noci na Svatého Václava zastřelila německá policie v Berlíně jednoho imigranta, který chtěl nožem zabít jiného imigranta, který mu zneužíval dceru. Dle blízkovýchodních mravů tedy otec oběti nečekal na soudní rozhodnutí a chtěl vykonat spravedlnost nožem.

title: Berlín: Zastřelený uprchlík, co bral právo do vlastních rukou

maintext:
Od počátku migrační krize se realisté, zvláště pak lidé, kteří měli s muslimskými zeměmi nějaké osobní zkušenosti, báli začleňování imigrantů do naší západoevropské kultury, která se v mnohých aspektech lidského života chová úplně jinak než ta blízkovýchodní. Den před svatováclavským svátkem to imigranti potvrdili činem.
Incident v berlínské čtvrti Moabit popsal list Tagesspiegel, a jde z něj strach - by´t je lidsky docela pochopitelný. Ukazuje totiž, jak jsou imigranti kulturně odlišní, a jak jejich pobyt v naší západní civilizaci přináší doslova střety kultur. Střety, které musí končit policejní střelbou a mrtvými, aby se Evropa brzy neproměnila v Blízký Východ.
Mezi uprchlíky ze jmenované čtvrti došlo k poměrně zásadní záležitosti: Sedmadvacetiletý uprchlík je podezřelý z toho, že pohlavně zneužíval osmiletou dceru jiného, devětadvacetiletého uprchlíka. On však není tím mrtvým, mrtvý je otec dívky: Když policie pedofila, který jeho dceru měl zneužívat, v poutech nakládala do auta, nečekal na soud.
Krevní msta mezi imigranty
Místo toho, aby - jak je v Evropě zvykem - nechal výkon spravedlnosti nad pedofilem justici, vytáhl nůž. A na spoutaného pedofila se vrhl s výkřikem „Tohle nepřežiješ“. Zcela v duchu zásad chování a mravních kodexů oblastí, odkud se k nám uprchlíci hrnou. Policisté útočníka pochopitelně zastřelili.
Incident se zdá být banální, zdá se, že jde o zločin, který je jednoznačně kriminální, nemá žádná „imigrantská“ specifika - až na to, že se jednalo o migranty. Ale to je opravdu jenom zdání. To, co v Berlíně proběhlo, je naopak zcela zásadní střet kultur. V té naší zločiny trestá soud, v té, odkud uprchlíci přišli, se rodinná čest brání nožem. Takže předpokládám, že podobné incidenty, kdy bude naše policie bránit násilí či krevní mstě mezi imigranty, budou přibývat.


description: Slavný Buckinghamský palác v Londýně, oficiální sídlo britské královny Alžběty II., je po většinu roku pro veřejnost neprodyšně uzavřen. Ale od 23. července do 2. října se tam může podívat každý na 19 místností, kde královská rodina přijímá hosty na slavnostních akcích. Pořádají se i speciální večerní prohlídky.

title: Jinak zavřený královnin Buckinghamský palác zve na exkluzivní prohlídky. Podívejte se

maintext:
Extravagantní pokoje jsou plné obrazů, jemného porcelán a obrovských lustrů. Vstupenky si lze zakoupit na stránce tickets.royalcollection.org.uk.
Pro dospělého stojí podle počtu návštěvníků ve skupině od 19,40 do 21,50 liber (kolem 650 korun), studenti a senioři nad 60 let to mají o dvě libry levnější a lidé mladší 17 let zhruba za polovinu plné ceny. Neplatí pouze děti do 5 let.


description: Komplex 5 budov je pečlivě ukryt v okolní přírodě, díky které vytváří dojem klidného místa jako stvořeného pro relaxaci. Architekt Issei Suma nazval výsledek své práce "Jikka" a věří, že je ideálním místem pro odpočinek starších lidí. A to především díky unikátní vnitřní struktuře budov, ve kterých najdete například spirálovitý bazén, jež je vhodný i pro vozíčkáře.

title: Nejkrásnější domov důchodců? Najdete ho v Japonsku


description: Francie definitivně a zcela zruší velký uprchlický tábor v Calais na severu země a tamní migranty přemístí do různých středisek či deportuje. Potvrdil to dnes francouzský prezident François Hollande při své návštěvě Calais. Očekává přitom, že Británie, kam se mnozí z imigrantů chtějí dostat, se do tohoto úsilí zapojí. Francouzská vláda již dříve oznámila, že tábor, zvaný Nová džungle, kde je nyní zhruba 9000 běženců, zruší do začátku zimy.

title: Francie zruší uprchlický tábor v Calais. V Nové džungli fotografoval Jan Šibík


description: Bývalý americký prezident George W. Bush chystá na únor příštího roku vydání knihy 66 portrétů amerických vojáků a vojaček, kteří sloužili v zahraničních misích. Obrazy jsou opatřeny jednotlivými příběhy těchto hrdinů, s kterými se Bush osobně potkal.

title: Exprezident Bush vydá knihu portrétů válečných veteránů, škarohlídi ho hned začali napadat

maintext:
Dílo je zamýšleno jako hold válečným veteránům a výtěžek z prodeje půjde na pomoc těmto lidem. Ale někteří Američané, kteří Bushe permanentně kritizují, už dopředu exprezidenta odsoudili.
Kniha se jmenuje „Portraits of Courage: A Commander in Chief's Tribute to America's Warriors (Portréty odvahy: Pocta vrchního velitele americkým válečníkům) a vyjde 28. února 2017.
Obsahuje 66 Bushových olejomaleb zpodobňujících tváře bývalých či současných vojáků. „Největší ctí mého prezidentství bylo podívat se jim do očí a pozdravit je jako jejich vrchní velitel. A já mám v úmyslu je zdravit a podporovat po zbytek svého života,“ uvedl sedmdesátiletý Bush v úvodu knihy. Předmluvu napsala i bývalá první dáma Laura Bushová a generál Peter Pace.
Bush již dlouho pomáhá veteránům, protože podle průzkumů ani většina americké veřejnosti dobře nerozumí jejich problémům. Peníze z prodeje půjdou na léčení veteránů i na pomoc jejich rodinám. Prezidentský fond George W. Bushe se této práci věnuje již mnoho let.
Jenže kritici exprezidenta mu ihned vyčetli, že vojáky do válek v Afghánistánu či Iráku poslal právě on a proto je sám zodpovědný za jejich současný, často komplikovaný, stav. A prý ve své knize zapomněl na obrazy vězňů z věznice Guantanámo či irácké děti. Taková slova ale spolky vojenských veteránů ihned odmítly.
Společnost Amazon už má knihu ve své nabídce, ale zatím přijímá pouze objednávky, ty vyřídí až v únoru příštího roku. S pevnou vazbou stojí dílo 35 dolarů, pro čtečku Kindle 37 dolarů a CD audiokniha je za 30 dolarů. Vyjde i speciální vydání s podpisem autora za 250 dolarů.
Bush začal malovat po konci své politické kariéry v roce 2009 a už představil například portréty světových státníků od někdejšího britského premiéra Tonyho Blaira přes ruského prezidenta Vladimira Putina, až po tibetského dalajlamu, australského premiéra Johna Howarda či Itala Silvia Berlusconiho. Za sebou má i několik výstav. 66 portrétů z nové knihy bude k vidění od března příštího roku v jeho prezidentském centru v Dallasu.
Výtvarní kritici si z malování prezidenta Bushe dělají srandu a tvrdí, že to s uměním nemá vůbec nic společného. Jenže to autor ani nikdy netvrdil. Říká, že je to pro něj zábava a relaxace a že obrazy vojáků především pomohou dobré věci.


description: Na severozápadě Španělska dnes ráno vykolejil portugalský osobní vlak s asi 60 cestujícími. Podle agentury EFE, která se odvolává na policejní zdroje, při nehodě zemřeli tři lidé, včetně strojvůdce. Agentura také uvedla, že větší počet osob byl zraněn, z toho několik těžce.

title: Při vykolejení vlaku na severozápadě Španělska zemřeli nejméně tři lidé


description: Na středním Slovensku se v noci na dnešek zřítil záchranářský vrtulník, neštěstí nepřežil nikdo ze čtyř lidí na palubě včetně převáženého pacienta. Oznámila to společnost Air-Transport Europe (ATE), která vrtulníkovou záchrannou službu na Slovensku provozuje.

title: Pád vrtulníku na Slovensku nepřežili čtyři lidé včetně pacienta

maintext:
Tragédie se stala ve středu pozdě večer v těžce dostupném terénu nedaleko Banské Bystrice, kam vrtulník letěl pro zraněnou osobu. Po naložení pacienta a odletu stroje do nemocnice ztratili záchranáři kontakt s posádkou vrtulníku. Do oblasti byly vyslány záchranářské složky, které časně ráno našly trosky stroje i oběti neštěstí. Příčiny nehody nejsou zatím jasné.
Jeden ze svědků nehody uvedl, že muži se zraněnou nohou se před příletem vrtulníku snažili pomoct nejprve hasiči, kteří se ke zraněnému dostali na čtyřkolkách. Následně přivolali letecké záchranáře.
"Vrtulník přistál. Letečtí záchranáři ošetřili a naložili zraněného do vrtulníku a vzlétli. Trvalo to jen chvíli, do minuty, a ozvalo se takové tlumené bouchnutí. Nevěděli jsme, co se stalo, ale najednou jsme neslyšeli vrtulník," řekl podle listu Denník N Peter Buran, který je kameramanem soukromé televize Joj a který byl v oblasti, kde se vrtulník zřítil.
Padesátiletý pilot vrtulníku podle sdělení společnosti ATE patřil k nejzkušenějším v podniku. Nalétáno měl přes 4640 letových hodin a součástí leteckého záchranářského týmu byl od roku 1995.
Posádka vrtulníku se podle portálu Aktuality.sk specializovala na slaňování v těžce dostupném terénu. Šlo o nový stroj Bell 429, který záchranáři koncem srpna představili médiím a který doplnil dříve používané vrtulníky Agusta.
Podobná tragédie se na Slovensku stala i loni v srpnu. Celá čtyřčlenná posádka záchranářského vrtulníku tehdy nepřežila pád stroje, který se zřítil ve Slovenském ráji, kam letěl na pomoc zraněnému chlapci.


description: Internet miluje všechny záhady a konspirační teorie. Jedna vznikla v minulých dvou týdnech z toho, že někteří čtenáři a diváci jsou nepozorní, nebo si nepamatují to, co už bylo zveřejněno. „Záhada“ se týkala postižených sportovců, kteří získali na paralympiádě v brazilském Rio de Janeiru medaile.

title: Záhada objasněna: Paralympici si dávali medaile k uchu, protože vydávaly šum podle získaného kovu


description: V aktuálním Excellentu, který vyšel jako příloha Reflexu, vám představujeme osm žen, jejichž projekty stojí za povšimnutí. Dnes v seriálu pokračujeme Jarmilou Karpašovou, ředitelkou organizace Prointepo, královéhradecké střední, základní a mateřské školy pro děti a dospívající s hendikepem.

title: Jarmila Karpašová, ředitelka školy pro hendikepované děti: Leckdy od nás děti ani nechtějí domů…

maintext:
Centrum Prointepo doktorky Karpašové, vystudované psycholožky s letitou praxí a zahraničními zkušenostmi, už od roku 1994 usnadňuje život dětem a mladým lidem s tělesným a kombinovaným postižením. Vyškolený personál hendikepované klienty od dvou do šestadvaceti let vzdělává a cvičí s nimi v rozlehlé budově (1200 m²!) s labyrintem chodeb vedoucích do pestrých pavilonů, ošetřuje je a poskytuje jim asistenci – a jejich rodičům rady. Kde jinde najdete zařízení, které má všechny zmíněné služby, školské, zdravotní i sociální, pod jednou střechou?
Téměř nikde. Know-how Jarmily Karpašové bohužel není z Hradce Králové přenositelné do ostatních krajů, i když by tam bylo potřeba: „Zavádět další centra? To stojí spoustu energie, kterou potřebuju investovat do dalšího rozvoje Prointepa.“ Centrum momentálně navštěvuje 62 dětí a jeho služby využívají další čtyři stovky externích klientů, ročně se tu vyškolí šedesát asistentů pedagoga a praxi zde absolvuje třicítka univerzitních studentů.
Jarmila Karpašová před revolucí pracovala v Krajském metodickém středisku Ústavní sociální péče, měla pod sebou dvaadvacet ústavů a sledovala, jak tam klienty medikují, nepracují s nimi a nechávají jejich těla i mozky zahálet. Po revoluci se to rozhodla dělat jinak, ovšem začátky byly krušné: „Holanďani mě během mé stáže upozorňovali na to, že pokud není vytvořený celý systém, budu mít se startem centra moc těžkou práci,“ říká. „A do roku 2004, kdy vešel v platnost nový školský zákon, a roku 2007, kdy začal platit nový zákon o sociálních službách, to bylo skutečně velice náročné. Každý vás mohl zlikvidovat, nebylo se čeho chytit, jasně dáno nebylo ani financování… Navíc neexistovala žádná osvěta, rodiče dětí s postižením o nás v době bez internetu nevěděli. Občas Prointepo doporučil nějaký osvícený pediatr, spíš si to ale rodiče řekli mezi sebou. Dnes už žádnou reklamu nepotřebujeme, jsme naprosto plní.“


description: Počet obyvatel Japonska se neustále snižuje, je zde v průměru nejstarší populace na světě a miliony nezadaných osob. Mnoho mladých Japonců dokonce už nezajímá ani sex. A protože země vycházejícího slunce tradičně odmítá migranty, situace se přes snahy vlády nezlepšuje.

title: Vymírání Japonska se zrychluje, mladí lidé dokonce už nemají zájem ani o sex


description: Pro lidi, kteří řeší těžkou životní, sociální či zdravotní situaci a nemají k jejímu zdolávání dostatek finančních prostředků, svitla naděje. Na miliony korun, které každoročně vkládají do svých nadací komerční firmy, si totiž mohou v mnoha případech sáhnout i běžní občané.

title: Nadačník propojí lidi v nouzi přímo s nadacemi, tváří projektu je Martin Zach


description: Slavné Guggenheimovo muzeum v New Yorku vás zve na záchod. A není to jen tak nějaká toaleta. Přestože je celá z 18-ti karátového zlata, můžete ji skutečně použít. I když je to výstavní kus italského sochaře Maurizia Cattelana.

title: To je úchylka. Guggenheimovo muzeum nabízí použití svého exponátu, záchodu ze zlata

maintext:
Zlatý záchod se jmenuje příznačně – Amerika. Překvapením ale je, že dílo vyrobené z 18-ti karátového zlata skutečně nahradilo porcelánovou toaletu na jedněch WC muzea a veřejnost, která zaplatí obyčejné vstupné, ho může normálně použít. Jen připomínáme, že Guggenheimovo muzeum v New Yorku je jednou z vůbec nejznámějších galerií moderního umění na světě.
An artist created a solid-gold toilet for the Guggenheim. And, yes, it is fully functional. https://t.co/Iq2R0HD4Xb pic.twitter.com/EjYyPCW7Lr


description: Jakub Charvát, autor dokumentu, jenž má údajně ukazovat zákulisí a praktiky finančních poradců společnosti OVB Allfinanz, dostal minulý týden prostor ve všech velkých médiích. Snímek, který způsobil malé zemětřesení na trhu finančního poradenství, společnost OVB rozhodně nijak nepotěšil. Nejen proto, že jsou použity záběry dva a více let staré a je vydáván za aktuální, ale také proto, že poškozuje poctivé finanční poradce, jak zdůrazňuje v rozhovoru pro reflex.cz generální ředitel, Miroslav Řezník. Společnost podala proti Charvátovi žalobu na ochranu pověsti, v níž vymáhá 100 tisíc, čímž se dostala na pomyslný pranýř. Reflex.cz přináší exkluzívní rozhovor s generálním ředitelem a předsedou představenstva OVB Miroslavem Řezníkem, který je v čele společnosti od května 2013.

title: Exkluzivně: Rozhovor s generálním ředitelem OVB o kontroverzním dokumentu

maintext:
„V OVB jsem přes tři roky a moje hlavní mise, když jsem nastupoval, byla posunout společnost dál. Logicky, tak jak to vždy bývá. Uvědomoval jsem si, že v minulosti, což přiznávám za společnost, byla na prvním místě ne vždy kvalita, ale spíše kvantita. Moje motto je opačné. Na prvním místě musí být kvalita, což není žádná fráze. Na tohle jsem se opravdu soustředil ve chvíli, kdy jsem do společnosti přicházel,“ vysvětloval na úvod rozhovoru Miroslav Řezník.
Jak se stavíte k dokumentu, který poměrně nelichotivě popisuje fungování OVB a vašich finančních poradců?
Rozhodně si myslím, že ten obrázek není fér, protože jednoznačně nepopisuje ani OVB ani celou branži Není možné z jednoho dokumentu jednoznačně říct, že tohle je obrázek lidí, kteří se ve finančnictví pohybují.
Přesto, chování zachycené v dokumentu něco o vašich finančních poradcích vypovídá. Minimálně o těch, kteří tam figurují.
Když se na to podívám matematicky nebo, chcete-li statisticky, autor dokumentu se na jednotkách desítkách čísel snaží popsat množinu o jednotkách tisíců či dokonce desetitisíců čísel. Takovou množinu totiž představuje počet poradců u OVB respektive na celém trhu. Máme někde ke čtyřem tisícům poradců. Všichni pracují na IČO, nikdo z nich tedy není náš zaměstnanec. Jsou to podnikatelé. Proto si myslím vzhledem k tomu, že jsme nejpočetnější skupinou na finančním trhu, vytvářet náš obrázek na několika skupinkách není úplně relevantní.
Je tedy výjimkou, nebo náhodou, že se Jakub Charvát dostal do kontaktu pouze s několika „černými ovcemi“ vaší společnosti a v jiných skupinách poradců se nic podobného neděje?
Budu k vám otevřený. Autor, jenž dokument natočil, má nějakou, relativně krátkou zkušenost v naší společnosti. Co nepopírám, je, že narazil na, řekněme, neprofesionální jedince. V této souvislosti řešíme pochybení jedné skupiny poradců. Autor se v naší společnosti aktivně pohyboval na přelomu let 2010 a 2011. Tím ten dokument nechci shazovat jenom pouhým tvrzením: „Je to staré, je to nezajímavé.“ Ale je dobré si připomenout fakta. To je ta větší část toho dokumentu, vlastně, kdy tam jsou nějací jedinci, kteří už u nás nepůsobí. V každé takovéto velké firmě a v každém oboru se najdou lidé, kteří se nechovají profesionálně ani podle etiky. To mě osobně samozřejmě mrzí. Především to, že autor měl zkušenost s takovými jedinci. Zároveň znovu připomínám, my máme tisíce poradců, kteří svoji práce dělají dobře. Máme přes milión klientů. Kdybychom se takto skutečně všichni chovali, tak si toto číslo během dvaceti let na trhu nemůžeme udržet.
Jaká je odezva na dokument mezi vašimi poradci? Obracejí se na ně klienti s žádostí o vysvětlení?
Máme rodinné poradce, kteří se o klienty starají dlouhé roky, a právě tito poradci jsou z toho nešťastní. Nevím, zda si to autor dokumentu uvědomil. Ten mediální následný efekt je poměrně hodně silný, což si samozřejmě můžeme přiznat. To téma pochopitelně rezonuje i na sociálních sítích. Takže ano, samozřejmě dnes tito naši poctiví poradci musí tohle vysvětlovat klientům a musí jim řekněme z očí do oči vysvětlovat, že to, co je na záběrech zobrazeno, není jejich vlastní praxe. To je věc, jež je na celé situaci opravdu hodně nešťastná. A především si myslím, že ten dokument tak, jak je postaven, porušuje osobnostní práva, což je také velmi důležité říct.
Lidé zobrazení v dokumentu u vás dále působí, nebo jste vyvodili důsledky?
I v rámci dokumentu je třeba rozlišovat záběry na konkrétní osoby. Vy máte ale zřejmě na mysli neprofesionální vystupování několika našich spolupracovníků. Máme silné vnitřní kontrolní mechanismy a to síto je samozřejmě vyloučilo již dávno. Pochybením jedinců se zabýváme a právě i na základě pochybení pravidla uvnitř systému zpřísňujeme.
Část dokumentu se odehrává na velmi okázalém večírku. Pořádáte je ve společnosti běžně?
Večírek opět pouze určité skupiny poradců je samozřejmě ještě druhá nosná část a já osobně s tím absolutně nesouhlasím. Myslím si, že ani na soukromé akci by se takto naši poradci chovat neměli. Zase na druhou stranu, autor si neuvědomil, že tím uškodil všem ostatním poctivým poradcům v naší společnosti.
Jak se stavíte k prohlášením nespokojených klientů, která byla také v dokumentu zveřejněna?
Pokud by tito klienti chtěli s námi komunikovat, společnost je tomu naprosto otevřená. Standardně máme nastavené mechanismy v rámci našeho reklamačního oddělení. V poslední době kontroly ještě zintenzivňujeme. Tady umím firmu otevřít dokořán.
Pociťujete v tuto chvíli nějaký dopad dokumentu, co se například zájmu o vaše produkty týče?
V tuto chvíli je určitě cítit jistá nervozita. Klienti se dotazují, rozhodně už se nám teď v tuto chvíli i děje, že se někteří spolupracovníci dotazují, jak dál. Čekají, jak se bude situace vyvíjet.
Zabývalo se aktuální situací kolem OVB německé vedení?
Samozřejmě že zabývalo. Ten dokument je věc, kterou bereme velmi vážně, a rozhodně nechceme, aby se něco podobného opakovalo. V každém případě se z této situace budeme chtít ponaučit a podobným věcem do budoucna předcházet. A samozřejmě vyvodit konkrétní nápravná opatření.