description: Při příležitosti pátého výročí úmrtí exprezidenta Václava Havla odemykáme archivní článek z Pátku LN. Přečtěte si příběhy těch, kteří měli k Havlovi na podzim 1989 nejblíž – členů jeho první ochranky.

title: Havlova první ochranka neměla pistole, spoléhala na hmaty a chvaty. A katanu

maintext:
V judu, karate či jiu-jitsu patřili k nejlepším v tehdejším Československu. v listopadu 1989 se přidali k Občanskému fóru a stali se z nich první bodyguardi Václava Havla a lidí z Občanského fóra.
Ani jeden z nich před pětadvaceti lety nebyl na Albertově či Národní třídě. Vždyť šlo o studentskou demonstraci a jim tehdy bylo už přes čtyřicet. Přesto se stali nejbližšími pozorovateli revolučních událostí – stali se bodyguardy představitelů rodícího se opozičního hnutí a prvního nekomunistického prezidenta Václava Havla.
Petr Jákl měl za sebou skvělou sportovní kariéru, několikrát bojoval o významné medaile, v roce 1972 se jako vůbec první český judista dostal na olympijské hry a obsadil tam sedmé místo. Kromě toho lidé znali jeho tvář z mnoha filmů jako Jáchyme, hoď ho do stroje!, Adéla ještě nevečeřela či Ať žijí duchové!, kde vystupoval jako kaskadér. Na konci 80. let byl šéfem střediska vrcholových sportů.
„V pátek 17. listopadu 1989 jsem byl v Soulu s judistickou reprezentací. Když jsem se o víkendu vrátil domů, našel jsem vzkaz od herce a judisty z našeho klubu USK Praha Tomáše Kargera,“ vzpomíná Jákl. Na vzkazu stálo, že ho čekají a ptají se, zda má chuť „jít do toho s Václavem Havlem a Alexandrem Dubčekem“ a stát se prvním bodyguardem nejslavnějšího disidenta. „Neváhal jsem. Po tom, aby to tu prasklo, jsem toužil mnoho let,“ říká Jákl, který na své zhruba měsíční angažmá ve službách Václava Havla vzpomíná veřejně takto obsáhle po pětadvaceti letech poprvé.
Havlovo jméno sice znal, ale nikdy se s ním osobně neviděl. Teď před ním stál a v poklusu, jak odpovídalo té hektické atmosféře, sděloval, že ho má s dalšími na starost. A že mu nebude v ničem bránit, naopak se mu bude snažit pomoci. Od té doby se od Havla prakticky nehnul.
Připomeňte si, jak na Václava Havla vzpomínaly slavné osobnosti k příležitosti jeho nedožitých 80. narozenin:
František Kollman, vynikající výtvarník a držitel osmého danu jiu-jitsu a šestého danu v judu, o tvrdě potlačené listopadové demonstraci zpočátku ani nevěděl. Pracoval jako instruktor bojových sportů v kulturním domě Gong v pražských Vysočanech, a do toho ještě maloval.
„Volali mi rodiče některých žáků, že postrádají děti. Tak jsem se doslechl o tom maléru na Národní,“ říká. V neděli 19. listopadu jel do centra Prahy prodat svůj obraz. Dole na Václavském náměstí potkal své známé Johna Boka a Jiřího Dienstbiera. „Jdeme do revoluce!“ volali na něj. „Tak jsem si jen řekl: Ježiš, to zase bude malér.“
Právě Bok za několik dní začal koordinovat ochranu lidí z Občanského fóra (OF) a Kollmana požádal, aby sehnal další známé sportovní „bojovníky“. Přidali se k němu bratři Králové, Skřenek, Šůma, Tesařík, Martinovský a další.
I Havlovu osobnímu strážci Jáklovi bylo jasné, že sám nic nezmůže. Také on oslovil další. „Svého bratra Františka, Jirku Kubu a Pavla Vaňka. Všechno judisty od nás z USK,“ říká.
O tom, jak se chrání VIP, nic nevěděli, měli však nadšení a chtěli pomáhat. Někdy lídra revoluce doprovázeli všichni čtyři, jindy jen Petr Jákl sám. „Někdy jsem se od něj i vzdálil. Třeba jednou jsem se vydal za nějakou skupinou na Václavské náměstí, která na OF vybírala peníze. Byli to podvodníci, byl jsem jim vysvětlit, ať toho nechají,“ vypráví. Pistoli na podvodníky nevytáhl. Nikdo z Havlových ochránců neměl zbraň. Spoléhali na chvaty a hmaty, které uměli. A hlavně by zbraň mohla posloužit jako záminka k tomu, aby je zatkla stále ještě komunistická policie, zvaná bezpečnost. Přesto si věřili, že hlavní postavu hnutí dokážou ochránit před kýmkoliv.
Estébáci i masérky
Už tři dny po krvavě potlačené studentské demonstraci Havel mluvil pravidelně ke shromážděným statisícům lidí z balkonu Melantrichu na Václavském náměstí. Na Jáklovi a spol. bylo, aby se do přilehlých místností nedostal nikdo nepovolaný. A jednou poznali, že jejich zabezpečení není stoprocentní. Jákl stál přímo u vstupu na balkon, když k němu přišel neznámý člověk. „Ptal se mě, jak se mám,“ vzpomíná. „Odpověděl jsem, že dobře, a zeptal se ho, co tam dělá. Chtěl jsem vědět, kdo to je. Povídal mi, že tam je stejně jako já. ‚No estébák,‘ pošeptal mi. Tak jsme ho vyhodili.“
Jákl neměl nikdy komunisty rád, ale jedna věc ho na Občanském fóru také štvala. Všichni tam neustále kouřili, téměř vůbec nespali a pořádně nejedli. Přesto byli všichni skoro pořád svěží. Profesionální sportovec Jákl byl zvyklý na svůj režim, takže ďábelskému tempu téměř nestačil. „Tak jsem Havlovi řekl, že to je tragédie, jak to tam funguje,“ říká. „Jednou jsem to už nevydržel a Havlovi pozval masérku. Václav se smál, že to nikdy předtím nezažil.“
Bývalí bodyguardi Václava Havla. Zleva: Jiří Vrbský, Petr Jákl, František Kollman a dole Milan Hofman.
Tou dobou Kollman šéfoval ochrance Občanského fóra. Hlídal spolu s dalšími ve Spálené ulici, ve Špalíčku, Špálově galerii a dalších místech, kde se představitelé hnutí scházeli. Většinu disidentů dobře znal, na začátku 70. let dělal vyhazovače v jazzovém klubu Reduta, kam chodil Dienstbier i Havel.
„V Redutě se mnou byl i pozdější politolog Zdeněk Zbořil. Vybíralo se tam vstupné, já některé lidi – i Havla – pouštěl dovnitř zadarmo. Museli však odpovědět na otázku z historie, kterou jsem vymyslel,“ smál se Kollman.
Zatímco ostatní chodili beze zbraní, on byl připraven rozehnat případné problémy s mečem v ruce – katanou. Tušil, že Státní bezpečnost místa, kde se vedení OF schází, filmuje. „Katanu jsem měl ve Špálově galerii, občas vyšel na ulici a máchal s ní. Byl jsem trochu magor,“ líčí.
Toho slavného japonského meče si všiml i Jákl. Když probíhala masová demonstrace 25. listopadu na Letné, stál nahoře na tribuně za hovořícími osobnostmi, Kollman dole u lidí.
„Mával na mě, tak jsem mu pozdrav oplatil. On najednou sáhl na záda, vytáhl mačetu a začal s ní máchat... Franta je prima kluk,“ vypráví Jákl.
Popsat typický den s Havlem však nedokáže. Doba byla hektická, události se hýbaly každou hodinu. Šlo o neuspořádaný sled jednání, setkávání či tiskových konferencí. A také o řešení nejrůznějších problémů. Třeba toho, jak se na další schůzku urychleně dostat z Laterny magiky do Havlova bytu na pražském nábřeží. Nějaký neznámý člověk se nabídl, že Havla i s ochrankou odveze. A když se v bytě sešli s Karlem Schwarzenbergem, vyšlo najevo, že se s nimi do revoluce zapojují i veksláci. Když totiž z emigrace se navrátivší Schwarzenberg potřeboval rozměnit peníze, ihned za ním onen řidič přispěchal a nabídl své služby.
Ačkoliv se Jákl s dalšími snažili, profesionální ochrankou nebyli. Ta střeží přidělené lidi ve dne v noci. „My jsme spali doma, stejně tak Havel. Ten buď normálně ve svém bytě nebo později v ateliéru výtvarníka Jožky Skalníka, kde se ‚schoval‘, aby měl klid. Někdy jsme ho vyzvedávali tam, jindy jsme se sešli až na místě nějakého jednání,“ vzpomíná Jákl, který se snažil uplatňovat pravidlo, že osobní strážce by měl být nenápadný. Když přišlo na řadu fotografování, schovával se za jiné nebo ze situace vycouval úplně.
Když došlo na první kontakty mezi vládnoucí komunistickou mocí a zástupci OF, byla u toho samozřejmě i ochranka. Z obou stran. Muži stojící ve stínu aparátčíků spadali pod StB a byli ozbrojeni. Jákl a spol. se však nenechali prošacovat, takže jejich profesionální protějšky nevěděly, jak na tom jsou. Při prvním setkání Havla s tehdejším federálním premiérem Ladislavem Adamcem v Obecním domě si to však vyjasnili.
„Stál jsem přede dveřmi místnosti, kde se jednalo. Na jedné straně já, na druhé Adamcův strážce. Ten policajt v civilu najednou odhalil sako a ukázal mi, že tam má pistoli. Tak jsem taky odhrnul sako, aby viděl, že nic nemám. Pak se ke mně naklonil a říká: ‚Pozdravuje tě Pavča.‘ Nechápal jsem. Po několika minutách jsem se ho tedy zeptal, jaký Pavča. Odpověď byla: ‚No tvůj soupeř z juda – Petr Pávek.‘ Já ho znal, nevěděl jsem ale, čím se živí. Byl u StB a později se stal šéfem Havlovy ochranky. Ostatní moji kluci se mi smáli, co to mám za kontakty.“
Horké chvilky
Skoro to vypadá, že všem bylo pořád do smíchu. Jenže zdání klame. Právě třeba při jednání s Adamcem zažívali Havlovi ochránci velice nepříjemné pocity. Klidně se mohlo stát, že dovnitř vletí Státní bezpečnost a všechny je sebere. Uklidňovali se tím, že politická situace ve východní Evropě naznačovala, že už komunisté moc šancí nemají.
Ještě hůře bylo, když se dozvěděli, že se začínají do Prahy přesouvat lidové milice, ozbrojené jednotky dobrovolníků spadající přímo pod velení komunistické strany.
„Pověřili mě, abych to sledoval celou noc, lidé volali skoro z celé republiky. Otevíraly se sklady zbraní a já myslel, že ráno přijedou milicionáři a tím celá revoluce skončí. To byly strašné okamžiky. Věřili jsme si, ale co s holýma rukama proti samopalům,“ vzpomíná Jákl. Ráno někdo připomněl, že armáda přece slíbila, že proti lidem nezasáhne. „Tím se nám trochu ulevilo.“
Ačkoliv neměli revoluční bodyguardi žádnou oficiální funkci a „vyzbrojeni“ byli jen papírem, na kterém stálo, že pracují pro Občanské fórum, dostávalo se jim určitých privilegií. Když měl letět Havel a další do Bratislavy, dostali od ČSA méně letenek, než bylo třeba. Zřejmě naschvál od některého ze soudruhů. Bratři Jáklové i kameraman a manžel Vlasty Chramostové Stanislav Milota, který také koordinoval bezpečnost OF, nemohli letět. Někdo se tedy nabídl, že je na Slovensko odveze, a dokonce že tam dojede ve stejnou dobu jako letadlo.
„A opravdu jel šíleně. Na dálnici nás samozřejmě zastavili policajti, najeli na nás několika auty a vyskočili ven. Milota na ně začal řvát, že jedeme za Havlem a že tam musíme být rychle. Policajti nás okamžitě nechali jet dál. A my opravdu Havla vítali v Bratislavě na letišti. Jen na nás nevěřícně koukal,“ říká Jákl.
I když byli „jen“ osobní strážci a měli stát ve stínu chráněných osobností, občas se stali přímými aktéry revolučních událostí. Jako když na Letné dav vypískal federálního premiéra Adamce. Po něm měl mluvit Miloš Zeman a přednést řeč o tom, v jak katastrofálním stavu je Československo. Jenže Havel prohlásil, že by nebylo šťastné, aby teď Zeman mluvil.
Zařídit to měl právě Petr Jákl: „Byli jsme s Havlem pod pódiem, tak jsem vyběhl nahoru, kde to měl na starost brácha. Franta to řekl Zemanovi a ten se rozčílil, že má proslov dobře připravený a že mluvit bude. Franta přilítl za mnou a povídal, že Zeman se nenechá odbýt. Havel jen mávl rukou: ‚Ať teda povídá.‘ Lidem se to nakonec líbilo...“
Havel na Hrad
V polovině prosince začínalo být jasné, že Havel míří na Hrad. Budoucí prezident oba bratry Jáklovy oslovil s tím, že by byl rád, aby ho do sídla hlavy státu následovali. Odmítli.
„Řekli jsme, že to je skvělá nabídka, ale že jsme to dělali zadarmo a rádi, ale že se chceme vrátit. Havel byl naštvaný a pokoušel se nás několikrát přesvědčit. Nechtěl, aby jeho ochranu převzali Husákovi muži,“ říká Petr Jákl.
Končící čtveřice jako omluvu poslala Havlovi Jáklův československý čestný titul zasloužilého mistra sportu se vzkazem, že si ho váží a že mu děkují za všechno, co udělal. Jákl diplom odvezl k Havlům domů. „Václav ale nebyl doma. Předal jsem ho Olze a ta se málem rozbrečela, prý to je první titul, co manžel dostal,“ vzpomíná.
Havlovu ochranu nově dostal na starost Kollman, který měl spolupracovat i s lidmi z páté správy StB – tedy oficiální státní ochrankou. Na volbu prezidenta 29. ledna dohlíželo šest Kollmanových mužů a šest nově vybraných osobních strážců.
Václav Havel a s bílou šálou František Kollman.
„I když to byli důstojníci StB, tak jsme je většinou znali z juda nebo karate. Byli to profíci, kteří měli prostě za úkol chránit osobu – a profíkovi by mělo být jedno, zda jde o Štrougala, nebo Havla,“ říká karatista Jiří Vrbský, jeden z šesti mužů z ochranky OF.
Protože neměli zbraně, byli připraveni na nového prezidenta v případě nějakého útoku naskákat a tak ho ochránit. Řešit museli však jen jeden drobný incident. „K Havlovi se řítil nějaký člověk, tak jsme ho samozřejmě drapli. A on povídá: ‚Co děláte, kluci, já mu jenom chtěl podat ruku.‘ Havel řekl, ať ho tedy necháme mu tu ruku podat,“ říká Vrbský.
Ten si z okamžiku, kdy se psala historie svobodného Československa, odnesl i jeden překvapivý objev. „Havel chodil strašně rychle, přitom kouřil kvanta cigaret. Byl to fofr, museli jsme za ním běhat,“ směje se Vrbský. Čerstvě zvolený prezident si ho navíc spletl s estébákem. Jako jediný z Kollmanovy šestice si totiž na prezidentskou volbu vzal luxusní oblek...
Samuraj, na kterého byl pasován v Japonsku Kollman, jako už tradičně dorazil řádně ozbrojený. Na zádech měl vrhací nože. Problémem však bylo, jak se do Hradu vůbec dostat. Papír, že je bezpečnostní orgán OF, na příslušníky bezpečnosti u brány nezabral. Pomohla až důrazná domluva a slova o tom, že teď „Hrad obsazuju já“. A na důkaz vážnosti svých slov zaparkoval drze svůj modrý vůz Ford Sierra přímo pod prezidentský balkon.
Nakonec byl první člověk na světě, kdo mohl Havlovi pogratulovat ke zvolení hlavou státu. „Když soudruzi odvolili, byl zrovna Václav na záchodě. Když vyšel, tak jsem mu řekl, že je prezidentem. Jen se usmál a vyrazili jsme spolu dolů do sálu.“ Pak se mu ovšem povedlo jedno diplomatické faux pas. Novému prezidentovi gratulovala řada lidí, mezi nimi i tehdejší americká velvyslankyně Shirley Templeová-Blacková. „Václavovi předala kytici a na závěr ho políbila. Byl jsem v ty okamžiky šťastný. Tak jsem jí dal pusu taky,“ směje se.
I když byl Kollman Havlovým bodyguardem jen několik týdnů, byl připraven pro něj zemřít. „Klidně bych do cesty kulce skočil. Pro Havla bych to udělal. Pro nikoho z dnešních politiků už ne.“
Brzy však zjistil, že práce ochránce prezidenta není pro něj. Havel už navíc potřeboval opravdové profesionály. „Nemohl bych malovat, pořád bych musel být s prezidentem. A já jsem kumštýř,“ říká. On, Vrbský i další však přece jen tuhle oblast neopustili úplně – ještě několik let učili policisty nově svobodného Československa sebeobraně.


description: Turecký prezident Recep Tayyip Erdogan byl jako politik kdysi sám za mřížemi, nyní ale nechává věznit své oponenty. V zahraničí je vnímán jako diktátor, většina Turků jej ale ctí. Má zdravotní problémy, trpí ztrátou smyslu pro realitu a původ jeho bohatství není zcela jasný. Vyplývá to z Erdoganova profilu, který na základě informací expertů, diplomatů a tajných služeb představil dokument německé veřejnoprávní televize ZDF.

title: Osm účtů ve Švýcarsku. Erdogan ztratil smysl pro realitu, říká německý dokument

fasttext_language: cs


description: Nejméně 38 lidí zahynulo za posledních pět dnů při dvou důlních neštěstích v Číně.

title: V čínských dolech zemřelo v posledních dnech 38 horníků. Dvakrát došlo k explozi


description: Policisté při pátrání po dvou unesených dětech z Litoměřicka nepochybili. Vyplývá to z prověření Odboru vnitřní kontroly, které ve středu policie zveřejnila v tiskové zprávě. Děti držel únosce deset dní, policie je našla v garáži v ústeckém obvodu Střekov.

title: Policie při únosu dětí z Litoměřicka nepochybila. Tuhý výsledek potvrdil


description: Berlínské úřady zvažují možnosti, jak uzavřít mešitu ve čtvrti Moabit, ke které se zřejmě hlásil i předpokládaný atentátník Anis Amri. V pátek to sdělil berlínský radní Andreas Geisel, který má na starosti vnitřní záležitosti metropole.

title: Berlín zvažuje, že zavře kontroverzní mešitu, která má být sídlem islamistů


description: Jindřich Forejt měl vrátit bezpečnostní prověrku na druhý nejvyšší stupeň „Tajné“. Mluvčí prezidenta Jiří Ovčáček informaci ale nepotvrdil.

title: Bývalý šéf hradního protokolu Forejt sám od sebe vrátil bezpečnostní prověrku


description: Zrodil se z krvavé revoluce, jeho konec byl ale překvapivě mírumilovný. Uběhlo čtvrtstoletí od chvíle, kdy se definitivně rozpadl Sovětský svaz. 25. prosince 1991 promluvil v desetiminutovém projevu k národu a z funkce prezidenta odstoupil Michail Gorbačov, který sám započal pád komunistické velmoci.

title: Rozpad SSSR podle Gorbačova přinesl svobodu. Přesto je to po 25 letech většině Rusů líto

maintext:
Gorbačovovi nic jiného v podstatě nezbývalo. „Byli jsme na cestě k občanské válce a tomu jsem chtěl zabránit,“ vzpomínal v rozhovoru pro BBC na události před 25 lety. Přitom jeho snahou bylo udržet svaz pohromadě i nadále.
Jenže o vánočním čase před 25 lety už v podstatě byl hlavou státu bez státu. Ve svém televizním vystoupení mluvil k národu, který už tou dobou neexistoval. Na začátku prosince podepsali představitelé Ruska, Ukrajiny a Běloruska, největších sovětských republik, Bělověžskou dohodu, jíž vzniklo Společenství nezávislých států.
Gorbačov byl ale tím, kdo ze své pozice mohl zmáčknout spoušť svým odstoupením. To nakonec považuje za své vítězství, kterým předešel krveprolévání. „Tak rozdělená společnost jakou byla naše a navíc přetékající obrovským arzenálem a jadernými zbraněmi by vedla k velkému množství mrtvých a totální destrukci země. Nemohl jsem to dopustit jen proto, abych zůstal u moci,“ řekl pro BBC.
Sám Gorbačov byl i přes svou snahu udržet stát pohromadě jedním z prvních strůjců konce svazu. Přispěly k němu totiž reformy, kterými chtěl nastartovat zaostávající ekonomiku. K tomu ale potřeboval uvolnit politické prostředí. Politika glasnosti měla přinést větší otevřenost politiky a demokratické volby. Perestrojka měla znamenat otevření ekonomiky omezenému soukromému vlastnictví. I když jeho snahy oceňoval západní svět, vnitřně vedly pouze k destabilizaci země.
Geopolitická katastrofa
Někteří Rusové ale podle něj dodnes nechápou, co svými politikami docílil. „Perestrojka otevřela cestu ke spolupráci a míru nejen v Rusku, ale i ve světě celkově. Jediné, čeho lituji, je, že jsem tohle neviděl hned,“ uvedl Gorbačov.
Dokonce se nesmířili ani s pádem SSSR jako takovým. Dokazuje to prohlášení současného prezidenta Vladimira Putin, který v minulosti označil rozpad svazu za „největší geopolitickou katastrofu 20. století“.
Kolapsu Sovětského svazu stále lituje i většina běžných Rusů. Vyplývá to alespoň z průzkumu nezávislé agentury Levada Center, která jej provedla právě k 25. výročí konce studené války.
56 procent lidí považuje za chybu pád komunistického režimu a pouhých 28 procent řeklo opak. Více než polovině z těch, kteří jsou nespokojení s rozpadem, navíc chybí centralizovaný ekonomický systém a téměř každý druhý vnímá negativně ztrátu ruského mocenského postavení ve světě, informovala ruská agentura Interfax.
Hrdina Jelcin
Klížit se začal celý sovětský blok už v roce 1989. Padla Berlínská zeď a zvedla se vlna demokratických revolucí ve státech Východního bloku. Gorbačov si zavařil vojenským potlačením demokratického povstání v Litvě v roce 1990. Na scéně se objevil prodemokratický Boris Jelcin, který volal po Gorbačovově odstoupení.
Situaci nevyřešilo ani referendum z března 1991. Tři čtvrtiny hlasujících se vyjádřily pro zachování SSSR, jenže v šesti vzdorujících republikách k hlasování ani nedošlo.
Skoncovat s bojem proti stoupencům demokratických reforem měl puč konzervativních komunistů v srpnu 1991, kterým se snažili odstavit Gorbačova.
Jenže pučistům se postavil lid v čele s Jelcinem, který se stal hrdinou a získal si obrovskou popularitu u běžných lidí. Vytěžil tak ze situace na úkor Gorbačova. Ten tak nemohl vzdorovat snahám o samostatnost nejdůležitějších republik, kterou navíc z ruské strany podporoval Jelcin, budoucí prezident Ruské federace.


description: Trestná by měla být i podpora a propagace ideologie, která potlačuje práva a svobody nebo hlásá nenávist, nejen podpora a propagace takového hnutí. Novelu trestního zákoníku, jež úpravu předpokládá, navrhli poslanci opoziční Svobody a přímé demokracie v čele s Tomiem Okamurou.

title: Okamura chce trestat i podporu nenávistných ideologií, navrhuje novelu


description: Fenomenální fotograf, který zachycuje především mužskou krásu, uspořádal v Praze na podzim výstavu barevných fotografií a vydal k ní knihu. „Některé snímky mám rád a některé zas ne. Ty nikomu neukazuji. S fotografií si nikdy nejsem jistý. Fotografie, která se mi líbí dnes, se mi za týden líbit nemusí,“ říká Robert Vano v rozhovoru pro server Lidovky.cz.

title: Nefotografuji to, jací lidé jsou, ale jací by chtěli být, říká Robert Vano

maintext:
Lidovky.cz: Když se řekne krása, co si představíte jako první věc a proč?
Na světě je spousta krásných věcí. Záleží na tom, na co se dívám. Krásné může být třeba ztracené vejce, když se mi povede. Může to být cokoliv, třeba krásná židle, obraz, člověk, město... Když jsem byl mladý, za krásné jsem považoval loutkové divadlo.
Lidovky.cz: Kdybyste si měl vybrat jen jeden jediný objekt, co by to bylo? Nebo kdo?
Fotoaparát. Bez něj bych nebyl tím, kým jsem.
Lidovky.cz: Nosíte fotoaparát neustále u sebe? Fotíte třeba neznámé lidi na ulici?
Fotoaparát u sebe nikdy nenosím a na ulici nikdy nikoho nefotím. Nejsem reportážním fotografem. Nefotím lidi, jací jsou, ale jací by chtěli být.
Lidovky.cz: Které snímky máte nejraději. Kdy jste si jistý, že se fotka povedla?
Některé snímky mám rád a některé zas ne. Ty nikomu neukazuji. S fotografií si nikdy nejsem jistý. Fotografie, která se mi líbí dnes, se mi za týden líbit nemusí. A někdy najdu něco, na co jsem zapomněl, a řeknu: “Ó, to je ale povedená fotka!“
Lidovky.cz: Stává se někdy, že při focení máte ze záběru dobrý pocit, a nakonec se při vyvolávání ukáže, že fotka nevyšla dobře? Nebo naopak?
Vždy fotografuji tak, aby se fotografie povedla, tak jak má. Občas mám pocit, že tomu tak není, ale jak jsem už řekl, po čase se k ní vrátím s tím, že se mi líbí.
Lidovky.cz: Mužská versus ženská krása. Obdivujete na ženách to, co na mužích nebo je vnímáte jako dva odlišné objekty, které nemůžete porovnat?
Muže a ženu vnímám jako dva odlišné objekty, které se nedají srovnávat. Je to jako s hruškou a jablkem. Obě jsou dobré, ale vypadají a chutnají jinak.
Robert Vano Fotograf slovenského původu Robert Vano, který má americké občanství, proslul především mužskými akty a tvorbou pro módní časopisy. Fotografuje ale i známé osobnosti, přírodu či zátiší. V roce 1967, ve svých 19 letech, emigroval přes Itálii do USA. Živil se jako kadeřník, vizážista a asistent slavných módních fotografů. Později se sám proslavil jako fotograf, pracoval pro časopisy Harper’s Bazaar, Vogue, Elle, Cosmopolitan a další. Po roce 1989 se vrátil do Československa, ale neusadil se na Slovensku, zakotvil v Praze.
Lidovky.cz: K výstavě jste vydal knihu. Jak dlouho jste ji připravoval?
Knihu jsem připravoval několik měsíců, dlouho jsem však hledal vydavatele. Trvalo dva roky, než jsem našel toho správného.
Lidovky.cz: Živil jste se také jako kadeřník, vizážista a asistent slavných módních fotografů. Co vám tyto profese daly do života?
Díky těmto profesím umím udělat krásnou fotku. Vím přesně, jak má vypadat. Pokud se stane, že někdo neví, jak má modelce učesat vlasy nebo ji nalíčit, udělám to sám. Čím více toho člověk umí, tím větší má obzor i možnosti, a tím je dokonalejším.
Lidovky.cz: Usadil jste se v Praze. Učarovala vám?
Do Prahy jsem přišel po revoluci, předtím jsem v ní nikdy nebyl. Okamžitě mi učarovala. V té době vypadala jako zakletý Disneyland. Říkal jsem si: „Tady bych chtěl žít...“ Od té doby se pořád mění a pořád je krásná.
Lidovky.cz: Vnímáte Prahu okem fotografa?
Na Prahu se nedá dívat, jako když se díváte na modela. Vnímám ji spíše jako člověk, který v ní žije. Je krásná, příjemná a mně se v ní dobře žije. A je také velice fotogenická. Mám pár hezkých záběrů Prahy, které jsem vyfotil. Nepatřím však k fotografům, kteří chodí celé dny s fotoaparátem a fotí krajinky.


description: Pražské knihkupectví v Kaprově ulici končí, dostalo výpověď z nájmu. Pro knihy se sem chodilo už ve 30. letech minulého století. „Byl to knihkupec od boha,“ říká v rozhovoru kolegyně Bohumila Fišera Jana Tučková, která v obchodě v Kaprově ulici pracovala až do roku 2007.

title: ‚Tu knížku mají určitě u Fišera!‘ Legendární pražské knihkupectví končí

maintext:
Na Štědrý den bude legendární knihkupectví Fišer fungovat naposledy. Jeho majitelka a šéfka nakladatelství Paseka Anna Rezková Horáčková se nedohodla s bytovým družstvem Rovnost na podmínkách nájmu a na představě o budoucím využití prostoru nedaleko Staroměstského náměstí. Přitom ani pár dní před svým uzavřením tradiční obchod rozhodně netrpí nezájmem zákazníků.
Prostory slavné prodejny knih prosluly také díky filmu Vrchní, prchni! od Ladislava Smoljaka.
Na Stříbrnou neděli se u Fišera dveře netrhnou. „Poradíte mi, co mám koupit pro dvanáctiletou holku?“ ptá se zákaznice a prodavačka okamžitě ví, kam zamířit. Na pultě jí představuje dva komiksy a jednu dobrodružnou knížku. „A kdy zavíráte? Cože, už 24.? A co tady bude?“ vyzvídá zákaznice u kasy a prodavačka Doris, která tu pracuje dvacet let, jen bezradně krčí rameny. „Zatím nevíme...“
Do obchodu právě vchází fotograf Bohdan Holomíček. „Ještě si vás musím zdokumentovat!“ hlásá ode dveří a dodává: „Když už tě fotím 35 let, tak i teď,“ směje se na Doris. Prodavačky se šikují za pultem a Holomíček cvaká snad dvacet záběrů. „Už jsem si na to jakž takž zvykla, že končíme, ale bojím se toho posledního dne, až budeme vyklízet regály, až tady bude prázdno,“ posteskne si Martina, která je tady stejně dlouho jako Doris a zve na poslední akci: „21. prosince bude od 17 hodin tryzna, přijde Martin C. Putna, Petr Borkovec a další štamgasti, kteří k nám chodili celé ty roky.“
Hokr, Kniha, Fišer
Knihkupectví vzniklo ve 30. letech. Nakladatel Josef Hokr měl od roku 1936 kanceláře i obchod v Kaprově 10. Dům podle návrhu Bohumila Hübschmanna si objednalo Družstvo drobných řemeslníků a živnostníků. Uvnitř byly dílny a byty. Ve druhém patře bydlela rodina skladatele Jaroslava Ježka. Jeho kolega z Osvobozeného divadla František Zelenka mu navrhl Tmavomodrý pokoj, dnes je tu Ježkovo muzeum. Josef Hokr prodával v obchodě hlavně knihy pro děti a mládež. Byl to právě on, kdo nabídl Ondřeji Sekorovi, aby příběhy Ferdy Mravence, které vycházely na pokračování v Lidových novinách, vydal v knižní podobě. V roce 1949 Hokrův obchod komunisti znárodnili a provoz převzal Národní podnik Kniha. Začátkem 60. let zde začal pracovat Bohumil Fišer (1941–2007) a brzy se z tohoto knihkupectví stalo místo, kam jezdili zákazníci z celé Prahy. V roce 1991 si Fišer obchod pronajal a pracoval v něm až do své smrti v roce 2007.
Byl to knihkupec od boha
Kolegyně Bohumila Fišera Jana Tučková byla původně jeho spolužačkou na knihkupeckém učilišti. V obchodě v Kaprově ulici pracovala až do roku 2007.
Jana Tučková
LN: Bohumila Fišera jste znala ze školy, co vás pak znovu svedlo dohromady?
My jsme o sobě věděli vlastně pořád. Bylo mi jasné, že Bohouš nikdy nemůže dělat jinou práci, on byl knihkupec od boha. Vždycky se zajímal o knížky, byl do toho mnohem zažranější než my ostatní. Měl prostě čuch, co je dobrá literatura, a uměl jednat se zákazníky. V roce 1963 nastoupil do Kaprovky a nabídl mi, ať jdu k němu.
LN: Chodili k vám pak zákazníci z celé Prahy...
Celkem brzy se rozkřiklo, že u nás se dá sehnat ledacos, co jinde nemají. My jsme samozřejmě museli odebírat kvanta povinných knih, ale také se nám dařilo získávat „špeky“, sháněla jsem je po všech pobočkách Knihy. Třeba takový Joyceův Odysseus, to byla naprostá rarita. Dostali jsme dva výtisky a ten, kdo si je zamluvil, se musel prokázat málem otiskem prstu. Lidé také hodně oceňovali, že jsme jim uměli poradit, aby věděli, co koupit manželovi a co vnučce... Bohouš občas pěkně blafoval a my jsme mu říkali: „Dostaneš se do průseru.“ On třeba pro patnáctiletého kluka doporučil knížku, která je prý dobrodružná, ve skutečnosti to ale byla samá erotika.
LN: Knihkupectví se proslavilo také díky komedii Vrchní, prchni z roku 1980.
Ladislav Smoljak bydlel nedaleko, občas k nám chodil, asi se mu prostě líbilo, že je to staré knihkupectví. Také se domluvili s Fišerem, aby jim zahrál zákazníka, kterého si Abrhám splete se zákazníkem v restauraci a ptá se ho: „Polívčička byla?“
LN: Jak se vyvíjela situace knihkupectví po roce 1989?
Národní podnik Kniha měl zaniknout a řešilo se, co bude dál. Všichni jsme Bohouše přemlouvali, ať si knihkupectví pronajme. Měl strach, jestli to zvládne, nakonec jsme ho přemluvili av březnu 1991 otevřel poprvé jako Knihkupectví Fišer.
LN: V práci jste byli sehraná parta, vídali jste se i ve volném čase?
Bohouš nás bral jako rodinu, on byl totiž starý mládenec. Pro něj to všechno nebyla jen práce od–do, měl to jako druhý domov. Slavili jsme narozeniny i svatby všech zaměstnanců. Pár měsíců po jeho smrti, v roce 2007, jsem odešla do důchodu, ale jsem pořád v kontaktu s tou naší partou. Vždycky na Dušičky mu jezdíme na hrob. Kdoví, jak to teď bude. Ale jsem si jistá, že lidé od Fišera se nikdy neztratí.


description: Facebooková stránka Islám v ČR nechceme byla opět zakázána. Stalo se tak nejspíš poté, co na ní její autoři sdíleli příspěvek Češky, která sháněla ubytování pro Afghánce. V diskuzi ji pak lidé vulgárně napadali a vyhrožovali znásilněním a smrtí. Původní profil sledovalo 73 tisíc uživatelů, spolek si již založil nový.

title: Facebook opět zakázal antiislámskou stránku. Češce hrozili za pomoc Afghánci smrtí


description: Demokracie, právní stát a hodnoty, které Německo vyznává, jsou alternativou vůči nenávistí naplněnému světu terorismu a budou i silnější než terorismus. Na páteční tiskové konferenci to řekla německá kancléřka Angela Merkelová. Německý stát podle ní udělá vše, aby občany ochránil.

title: Merkelová: Naše hodnoty jsou silnější než terorismus. Zvažuje ale i změnu zákona


description: Některá rozhodnutí ruské justice dokážou zaskočit i prezidenta Vladimira Putina, soudě přinejmenším podle reakce hlavy státu na rozhodnutí soudce, podle kterého dotyčný občan „spáchal zločin prostřednictvím napsání trestného oznámení adresovaného oblastní prokuratuře“.

title: Praktiky ruské justice zaskočily i Putina. Podle soudce je trestní oznámení zločin

maintext:
„Když vidím takové věci, tak se mi prostě ježí vlasy hrůzou. Co to je? Dočista se zbláznili? Prostě to šokuje,“ zlobil se prezident během schůzky se svými poradci pro lidská práva a občanskou společnost.
Absurdní verdikt se podle internetového listu Gazeta.ru týká skandálního příběhu z Lipecké oblasti, který původně začal jako sousedská pře o hranice pozemku a skončil odsouzením syna jednoho z aktérů na dlouhá léta do vězení.
Spor začal posunutím plotu, skončil vězením na 13 let
Smůla asi spočívala v tom, že podnikatel Vasilij Uryvajev se o hranici pozemku soudil zrovna s místopředsedou lipeckého oblastního soudu a soudcovým učitelem angličtiny. Během pře, která se týkala údajného posunutí plotu o dva metry, soudcova manželka napsala policii udání na souseda, že jí „způsobil fyzickou bolest uchopením ruky“, zatímco podnikatel vyzýval prokuraturu, „ať zastaví tu anglickou svini“.
Spor dále eskaloval. Podnikatel se dozvěděl, že soudce je spřízněn s prokurátorem, odvolaným kvůli nelegálnímu hazardu, a v dopisech generální prokuratuře a prezidentské kanceláři obvinil svého protivníka z korupce.
Tím žerty skončily. V odvetě si lipecká justice prý začala vyřizovat účty s celou podnikatelovou rodinou. Uryvajevův syn byl obviněn ze sexuálního násilí na 11 děvčatech a jednom chlapci a odsouzen k 19 letům vězení, ačkoliv jej prý žádná z obětí nerozpoznala, v jeho domě se nenašla ani stopa po dětské pornografii, ani se nedělaly žádné testy. Nejvyšší soud sice verdikt zrušil a odeslal případ k novému projednání do jiné oblasti, nicméně i tak si Uryvajev junior má odsedět 13 let za mřížemi.
Putinova milost je poslední naděje
Poslední instancí, u níž se odsouzencova matka pokouší domoci se spravedlnosti, se jeví právě Putin. Dopis prezidentovi sice napsala už loni, ale do Putinových rukou se dostal až nyní, kdy jej předal tajemník svazu novinářů.
„Neznamená to, že se Uryvajevův osud hned změní. Zpočátku se všechny dopisy prozkoumávají v prezidentské kanceláři. Až pak budou vydány příslušným službám pokyny,“ předpověděl jeden z členů prezidentovy rady pro lidská práva Pavel Čikov.


description: Evakuace všech 130 turistů, kteří v sobotu uvízli v horské lanovce v Itálii, skončila úspěšně. Kolem půlnoci to oznámil šéf tamějších záchranářů Adriano Favre.

title: Evakuace 130 uvízlých turistů v italské lanovce skončila úspěšně


description: Ruský mladík, který si na internetu říká Zacepper Krotovič, předvedl adrenalinový kousek. Těsně před přijíždějícím metrem skočil salto na druhé nástupiště. Svoje video nahrál na YouTube 25. listopadu a následně se začalo šířit jako lavina. V pátek měly záběry kolem čtyři sta tisíc zhlédnutí.

title: Ruský mladík skočil salto před přijíždějící metro


description: Druhé největší syrské město Aleppo je opět celé pod kontrolou vlády, oznámila ve čtvrtek syrská armáda. Byla tak ukončena čtyři roky trvající nadvláda povstalců nad některými částmi města. Z obléhaných oblastí také odjely poslední konvoje s rebely i civilisty.

title: Aleppo je celé pod kontrolou vlády. Převaha povstalců je u konce


description: Na přelomu května a června 1945 byly v Postoloprtech na Lounsku shromážděny stovky německých osob: jak nacisté a esesmani (reální i domnělí), tak civilisté včetně žen. Ozbrojení Češi či přímo vojáci je bili, týrali a nakonec u školy, v kasárnách či v bažantnici popravili. Exhumace těl ze září 1947 doložily až 763 zavražděných lidí. „Poválečný odsun Němců byl v tu danou dobu bezpochyby společensky a politicky nevyhnutelný. Nicméně provedení bylo v řadě případů opravdu divoké,“ říká Jiří Padevět, autor nové knihy Krvavé léto 1945.

title: Symbolem 20. století je vagon na dobytek, říká autor knihy Krvavé léto 1945

maintext:
„Podle svědků nebyli vykonavatelé poprav vždy střízliví a rovněž znásilňovali německé ženy a dívky,“ píše se u hesla Postoloprty v nové knize Krvavé léto 1945, která se věnuje poválečnému násilí.
Takových hesel jsou v historicko-místopisném průvodci stovky; kraj po kraji. Většinu míst autor knihy Jiří Padevět navštívil. „Možná jsem až příliš senzitivní, ale třeba v Postoloprtech, kde byly pochovány stovky lidí z poválečného masakru, prostě historii cítíte. A úplně nevoní,“ řekl LN.
LN: Loni jste mi říkal, že ti, kdo vás za minulou knihu o květnu 1945 poplácávali po zádech, vás budou teď za Krvavé léto o poválečném násilí a odsunu Němců hanět... Už vám nadávají?
Zatím je to lepší, než jsem čekal. Nadávky nejsou usilovné, nikdo mi nevyhrožuje smrtí. Ale nová kniha je pro společnost daleko nepříjemnější než kniha předchozí. Tam jsme byli buď v roli hrdinů, nebo obětí, kdežto tady jsme – nutno podtrhnout jen někteří z nás, protože nemám rád ze všeobecnění – v roli zcela jiné. Někteří z nás využili situace a konstelace, která byla pro vznik násilí velmi dobrá, a chovali se jako prasata... A myslím, že ti, kdo to ani dnes nejsou schopni uznat, by se nejspíše v podobné situaci, pokud by vznikla, zachovali podobně.
LN: V novince píšete i o hrůzných případech v Praze – pověšení Němci na kandelábru nebo upálený člověk... Je něco, co vás vyloženě osobně zasáhlo?
Snažím se, aby mne tyto příběhy osobně nezasahovaly. Jinak bych to možná ani nikdy nedopsal. Dokonce to využívám jako jistou psychoterapii“.
Při psaní si říkám, že mám jako každý spoustu svých pracovních či osobních problémů, ale ve srovnání s tím, čemu byli lidé vystaveni během války a těsně po jejím konci, se mi nic dramatického neděje.
Ty běžné starosti jsou ve srovnání s pochody smrti či odsunem opravdu drobné. Žijeme v bezpečné době, dostatku a nejsem si jist, jestli si toho dostatečně vážíme.
LN: Takže se snažíte držet si od všech těch hrůz jistý odstup.
Snažím, byť samozřejmě jsou příběhy, které vás zasáhnou více než jiné. Především proto – alespoň u mě –, že znám ta místa. Většinu míst, ne všechna, jsem objel a zjistil, že někde je v krajině pořád vidět nebo se dá tušit stín historie. Jak na místech masových hrobů, tak na místech poválečného vraždění. Možná jsem v tom až příliš senzitivní, ale třeba v Postoloprtech, na místě hrobu obětí pochodu smrti, nebo u kříže v bažantnici, kde byly pochovány stovky lidí z poválečného masakru, historii cítíte. A úplně nevoní.
LN: Vloni jste vydal brožurky Topografie teroru a Transporty smrti, přičemž si trasy některých pochodů chcete i „odchodit“. Usilujete tím poznat nejen události, ale i to, kde se staly?
Jednak to plyne z toho, že jsem původním povoláním geodet, takže krajinu mám rád a rád se jí snažím vnímat v historických souvislostech. A za druhé, většina historiků – neříkám, že to je chyba – událost popisuje v čase. Já se ji snažím popsat i v místě, kde se stala. Někdy z toho lépe pochopíte, k čemu a proč tam došlo. Některá místa jsou změněná, některá jsou stejná. Třeba požární nádrž na lanškrounském náměstí, v níž byli patrně topení místní Němci, je už zasypaná... Ale na řadě míst to vypadá, že se tam od roku 1945 nezměnilo nic, jen lidé.
LN: Bavili jsme se o příběhu z května 1945, který mi jako klukovi vyprávěl můj děda Alois Kylar z Náchoda. Žil u celnice v Bělovsi a vzpomínal, jak byli v pivovaru mučeni a zabíjeni esesmani a Němci – v ledárně jim prý dali Češi prkno do úst, kladivy utrhli sanice a nechali je vykrvácet... Dost to se mnou otřáslo. Nebyly to povídačky?
Nebyly, dosvědčují to i jiní svědci. I díky vaší stopě a dalšímu známému z Náchodska mám přibližně lokalizováno, kde je v zámeckém parku masový hrob, který nikdo po válce neexhumoval (v knize se u hesla Náchod uvádí nejméně 67 umučených esesmanů a řada dalších osob– pozn. red.). Náchod je ovšem specifický. Ano, to násilí bylo nesmírně brutální, ale bylo vyvoláno těžkými boji o celnici v Bělovsi a tím, že ustupující nacistické jednotky zajaté povstalce rovněž zabíjely. Jistým způsobem je tedy zabíjení Němců jako odplata pochopitelné, ale není pochopitelná ta míra brutality, způsob násilí. Podobné případy se děly na území celé republiky, ovšem po šest let předchozích se děla zvěrstva i z druhé strany.
LN: Zeptám se trochu nevybíravě: má po všem tom útlaku, po heydrichiádě, po
Spisovatel a knihkupec Jiří Padevět (50) ■ Ředitel nakladatelství Academia. ■ Autor úspěšné knihy Průvodce protektorátní Prahou (2013), jež získala ocenění Magnesia litera. ■ Na ni navazuje loňská kniha Krvavé finále o zabíjení na samém konci 2. světové války a nyní i „třetí díl“ Krvavé léto 1945 o poválečném násilí i odsunu lidí z českých zemí. ■ Kromě toho právě vyšel knižní rozhovor Pod tíhou historie a také jím editovaný sborník Ležáky. ■ Je též spoluautorem nového průvodce k operaci Anthropoid. ■ Otec dvou dcer; žije s partnerkou Markétou. Píše i drobné povídky. Jiří Padevět
teroru či výsleších na gestapu společnost jistý „nárok“ na pomstu, na odvetu?Myslím si, že pomsta je lidsky sice pochopitelná, ale do chování státních ozbrojených složek, nebo dokonce právního řádu rozhodně nepatří. Nežijeme v kmenové společnosti. Popsal jsem i případ, který výborně charakterizuje dobu: je ze středních Čech, kde ulicí procházela kolona německých zajatců z povstání, už po kapitulaci.
Z obou chodníků na ně koukali Češi. Nic se nedělo. Byl tam v podstatě klid. A jeden z přihlížejících Čechů se v tu chvíli dozvěděl, že jeho bratr zahynul během Pražského povstání. Vytáhl pistoli – tenkrát měl zbraň kdekdo – a prvnímu Němci, který šel okolo, prostřelil hlavu. Náhodná oběť. Ale ta kulka prolétla německou hlavou a zabila ještě Češku na druhém chodníku. Myslím, že tato příhoda přesně vystihuje onu dobu. Lidský život ztratil cenu.
LN: Šlo takovou nenávist v létě 1945 řešit jinak než odsunem?
Odsun byl v tu dobu bezpochyby společensky a politicky nevyhnutelný. Nešlo to podle mého názoru jinak. Nicméně provedení divokého odsunu bylo opravdu divoké, ale jen tím provedením. Divoký odsun byl organizován, nejednalo se většinou o spontánní hněv zdola. Na základě archivních dokumentů jsem zjistil, že ty největší masakry a to největší vyhánění typu „seberte si kufr a za dvacet minut buďte za hranicemi“ mají bohužel na svědomí – a neříká se mi to vůbec lehce – jednotky pravidelné Československé armády. To nebyla žádná ozbrojená lůza, ale pravidelné jednotky.
LN: A další bojovníci, „kati“?
Vojenskému velení podléhaly i Revoluční gardy a partyzánské jednotky, zapojené do odsunu, například partyzánská brigáda Václavík, která „čistila“ oblast severovýchodních Čech na základě rozkazu. Jistě, jsou také extrémní případy, jako tábor Hanke v Ostravě či řádění tzv. poručíka Smrčiny v Mariánské Radčici, které se brutalitou vymykaly i tehdejší době a jež měly na svědomí izolované skupiny deviantů s podivnou minulostí. Ale domnívám se, že většinu velkých akcí – Postoloprty, Švédské šance – má na svědomí především Vojenské obranné zpravodajství pod velením Bedřicha Reicina, tedy člověka, který byl nejspíš sovětským agentem.
LN: Nepíšete jen o mstě ze strany Čechů, ale i o násilí spojeneckých vojsk. Kolik ho bylo?
V knize jsou popsány veškeré typy násilí proti civilnímu obyvatelstvu. Divoký odsun dostal největší prostor, místně a početně, ale i násilnosti vojáků Rudé armády jsou zastoupeny poměrně silně. Vybíral jsem jen násilné trestné činy: vraždy a znásilnění...
LN: Kolik jich bylo, stovky?
Stovky rozhodně.
LN: Jak se různé dobové excesy řešily, řešily-li se vůbec?
Musím upozornit na něco, co strašně málo zaznívá. Už tehdy se velké případy násilí – jako tábor Hanke, Postoloprty a řada dalších – řešily, byly v mezidobí 1945 až 1948 čs. orgány vyšetřovány.
Řada pachatelů byla i odsouzena, na události tábora Hanke byla zřízena i speciální parlamentní vyšetřovací komise. Na začátku podzimu 1945 už nelze státu zazlívat, že nekonal. Řád se vracel do areálu a stát začínal opět fungovat.
LN: Před pár dny vám vyšel i knižní rozhovor. Mluvíte o tom, že vás – ač si snažíte držet odstup – straší příběh strojvůdce, který řídil vlaky do Treblinky.
To je příběh fiktivní. Bezpochyby se stal, ale neznám k němu konkrétní osud, jméno. Byl to zaměstnanec říšských drah, který dělal, jako my všichni, svoji práci. Nechtěl bych být v jeho roli. V roli člověka, který vozí lidi do vyhlazovacího tábora a není mu divné, že zpátky vozí jen ty kufry...
Napsal jsem na tohle téma i krátkou povídku. Na začátku leží mladík v trávě, dívá se na nebe a přemýšlí. Vzpomíná, jak jeho bratr a otec zahynuli na Ukrajině během velkého hladomoru vyvolaného Stalinem. Těší jej, že přežil a je na světě. Začnete k té postavě pociťovat jisté sympatie. Jenže pak na obzoru zahouká vlak, postava si natáhne holínky a jde vykládat Židy na rampu v Treblince. Mimochodem: víte, co je podle mne symbolem 20. století?
LN: Povězte.
Vagon na dobytek. Kterým jedou lidé, co nikam jet nechtěli – to se netýká jen Židů, ale mnoha odsunů, přesunů, hodně i Sovětského svazu. Strojvůdce, na nějž jste se ptal, je symbolem toho, čemu jsme byli vystaveni – službě příšernému režimu, ať to byl komunismus, nebo nacismus. Charaktery mnoha lidí to muselo poškodit, byť se někteří snažili zachovat čestně. Pořád nevím, jestli je strojvůdce pachatelem, nebo není.
LN: Nikdo nevíme, jak bychom se chovali, zda bychom obstáli.
Přesně tak. To je naprosto základní premisa. Ukažte mi někoho, kdo by chtěl být raději Čurdou než Kubišem. Všichni by byli raději Kubišem, jasně. Jenže ne každý má na to, se Kubišem v té rozhodující chvíli stát. Čurda bezpochyby zradil, ale kdo z nás si troufne tvrdit, že by se v podobné situaci, v příšerné době, zachoval lépe? Myslím, že je lepší osobě pochybovat a pak být třeba sám sebou příjemně překvapen.


description: Video znázorňuje, jaká by mohla být realita, kdyby muži byli ti, co musí kojit své děti. V mužském salonku se tak muži horlivě předhánějí, který z nich má tu nejlepší odsávačku mléka.

title: Jak by to vypadalo, kdyby kojili muži?


description: Na většině území Česka bude vát silný vítr. Podle meteorologů hrozí v pondělí odpoledne zejména na severu, postupně se rozšíří i do ostatních částí země. Výstraha platí až do úterního večera. Na horách v Čechách ho v úterý a v noci na středu může doprovázet tvorba sněhových jazyků. Informoval o tom Český hydrometeorologický ústav (ČHMÚ).

title: V Česku hrozí silný vítr, na horách pak tvorba sněhových jazyků


description: Ruská policie zadržela v jihosibiřském Irkutsku další osoby, které ve městě šířily kosmetické přípravky s jedovatým metanolem. Celkem je ve vazbě 11 lidí, část z nich už byla obviněna z šíření nebezpečných látek a hrozí jim deset let vězení.

title: Metanolová kauza v Irkutsku má už 60 obětí. Ve vazbě je 11 lidí. Prodávali ‚kosmetiku‘


description: Syrské vládní jednotky za posledních 48 hodin zabily ve východním Aleppu přinejmenším 82 civilistů, oznámil v úterý podle agentury Reuters mluvčí vysokého komisaře OSN pro lidská práva Rupert Colville.

title: Syrské jednotky podle OSN zabily ve východním Aleppu 82 civilistů

maintext:
Dodal, že podle zpráv z místa, které má OSN k dispozici, vstupují vládní vojáci do domů v bývalých povstaleckých čtvrtích a zabíjejí civilisty „na místě“. Mezi oběťmi je 11 žen a 13 dětí.
Očekává se, že syrská vláda oznámí dobytí Aleppa v úterý nebo v nejbližších dnech. V pondělí její jednotky výrazně postoupily, ovládly zbývající klíčové čtvrti a povstalci kontrolovali již jen jedno malé území.
Colville vyzval syrskou vládu, aby ušetřila životy civilistů i bojovníků, kteří se vzdají. Bezpečný odchod civilistů žádá také Turecko, které podle šéfa diplomacie Mevlüta Çavuşoglua zintenzivní své kontakty s Ruskem s cílem vyhlásit v Aleppu příměří. Na tiskové konferenci se svým českým protějškem Lubomírem Zaorálkem hovořil Çavuşoglu v souvislosti s Aleppem o „humanitární tragédii“.
Francouzský ministr zahraničí Jean-Marc Ayrault v úterý uvedl, že OSN by měla využít všechny své páky k tomu, aby zjistila, co se v Aleppu děje. Šéf francouzské diplomacie také varoval Moskvu, že by se v Aleppu mohla stát spolupachatelem aktů „pomsty a teroru“.


description: Jsem rád, že jsme s Českem ve shodě, pochvaluje si Sebastian Kurz stejný pohled na Evropu založenou na subsidiaritě. Vítání běženců, stejně jako politika otevřených hranic byly od samého počátku chybné, říká Sebastian Kurz, ministr zahraničí Rakouska, které si v neděli zvolí novou hlavu státu.

title: Erdogan nesmí Evropu vydírat tvrdí šéf rakouské diplomacie Sebastian Kurz

maintext:
LN: Musí mít zahraničí obavy, jak dopadnou nedělní prezidentské volby v Rakousku?
S volbami to je všude stejné. Pokud proběhnou demokraticky a férově, tak je třeba jejich výsledek respektovat.
Rakousko je fungující demokracií, prezidentské volby jsme kvůli technickým problémům odložili na 4. prosince. Nezávisle na tom, jak volby dopadnou, bych rád vyzval každého, aby jejich výsledek respektoval, tak jak se to děje i jinde.
LN: V minulosti reagovalo zahraničí několikrát hodně negativně na výsledky rakouských prezidentských nebo parlamentních voleb. Například v roce 1999 zmrazily ostatní vlády v EU dvoustranné vztahy s Vídní...
Sankce byly špatné a já doufám, že i ti, kdo tato opatření svého času vůči Rakousku iniciovali, to již mezitím uznali. Nehledě na to, že případ sankcí nesouvisí s našimi prezidentskými volbami.
Já samozřejmě podobně jako vy nevím, jak zítřejší volby dopadnou. Ale jejich výsledek přijmu a jako ministr zahraničních věcí se budu snažit s novým spolkovým prezidentem dobře spolupracovat, tak jak tomu bylo iv minulosti.
LN: Středoevropské země v posledních měsících hodně semklo téma uprchlíků. Jaký očekáváte vývoj?
Jsem rád, že se nám spolu s našimi partnery v uplynulém roce podařilo uzavřít západobalkánskou uprchlickou trasu. Ve Vídni jsme se na tom dohodli spolu s vládami zemí západního Balkánu, abychom se zase vrátili k normalitě.
To, čeho jsme byli svědky během druhé poloviny roku 2015, byl státem organizovaný a Evropskou unií částečně financovaný přesun lidí z Řecka až do střední Evropy. V důsledku toho přicházelo kvůli otevřeným hranicím denně až 15 tisíc běženců.
BUDOUCÍ KANCLÉŘ? Sebastian Kurz se narodil v roce 1986 ve Vídni a od roku 2013 je ministrem zahraničních věcí. Předtím byl v letech 2011 až 2013 státním tajemníkem na ministerstvu vnitra, kde měl na starosti otázky integrace cizinců.
Je členem konzervativní Rakouské lidové strany (ÖVP), přičemž od roku 2009 vede její mládežnickou organizaci. Loni se stal navíc předsedou stranického think tanku rakouských lidovců. Je považován za největší politický talent konzervativců za poslední roky, který by jednou mohl straně vrátit pozici spolkového kancléře. Vedle své politické kariéry studuje právo na vídeňské univerzitě.
Považoval jsem něco takového od samého počátku za chybu a byl jsem proti neomezenému přijímání běženců do střední Evropy, protože to nemůže fungovat.
Odmítám to i nadále a jsem rád, že se nám podařilo příliv uprchlíků masivně omezit. Co teď ještě potřebujeme, je fungující ochrana vnějších hranic Evropské unie, protože Evropa bez vnitřních hranic může fungovat pouze za předpokladu, že budou její vnější hranice chráněny.
Teprve to nám umožní zastavit příliv běženců a migrantů, zadržet je už na vnější hranici.
LN: Kde vidíte aktuálně největší nedostatky? V Řecku?
Bylo chybou, že mnoho politiků ve střední Evropě uplatňovalo špatný přístup. Mnozí si mysleli, že mohou neomezeným přijímáním uprchlíků problém s migrací vyřešit.
Ve skutečnosti ho ale zhoršovali, protože stále více lidí se pak vydávalo na cestu do Evropy, topilo se ve Středozemním moři a my ve střední Evropě jsme tento nápor přestali zvládat.
Od samého počátku jsem byl proti vítací politice, stejně jako politice otevřených hranic. Jsem rád, že již mnozí uznali, že to bylo špatné.
Teď to chce politickou vůli říct, že kdo se vydá do Evropy protizákonně, využije služeb pašeráků lidí, bude na vnější hranici zadržen. Tam se o něj postarají a následně bude vrácen do země, odkud přišel.
Nemá ale šanci dostat se do střední Evropy. Pokud budeme v Evropě schopni vysílat podobná jasná poselství, bude se vydávat méně lidí na nebezpečnou cestu přes moře a pašeráci lidí přijdou o svůj výnosný byznys.
Měli bychom také zvýšit pomoc, kterou poskytujeme přímo na místě, abychom dokázali zlepšit životní podmínky uprchlíků v zemi původu.
LN: Dá se říct, že za letošním poklesem počtem uprchlíků směřujících do Evropy je dohoda s Tureckem?
Přispělo k tomu uzavření západobalkánské trasy, čímž se snížil počet lidí proudících do Evropy z 15 tisíc za den, což byla svého času nejvyšší hodnota, na méně než tisíc lidí denně.
Dohoda s Tureckem přispěla ještě k další redukci, a to na méně než sto lidí denně.
LN: A vydrží podle vás úmluva s Ankarou?
To nevím, a proto se domnívám, že bychom v rámci Evropské unie měli co nejrychleji zajistit naši vnější hranici, čímž se staneme nezávislými. Pokud to neuděláme, budeme slabí a vydíratelní a já bych nechtěl, abychom se do této situace dostali.
LN: Vydíratelní Tureckem?
Ano, ze strany prezidenta Erdogana, to by bylo naprosto špatné.
LN: V Unii se nyní uvažuje o uzavření podobných dohod i se státy Maghrebu. Nepřinese to další rizika?
Považuji spolupráci s dalšími státy, které jsou ochotny přebírat zpět uprchlíky, za správnou a smysluplnou. To pomůže rozptýlit riziko, protože pak už nejsme závislí na jediné zemi a zároveň nám to umožní vracet lidi zpět.
Ani dohody se zeměmi Maghrebu ale nemohou být náhražkou za ochranu hranic EU.
Klíčový je ale náš politický postoj. Když se někdo vydá na cestu, necháme ho dorazit až do střední Evropy, nebo ho zastavíme na vnějších hranicích?
Když budeme zadržovat lidi již tam, vyřešíme tím spoustu problémů. Lidé nepřicházejí proto, aby našli bezpečí na ostrovech Lesbos nebo Lampedusa, ale chtějí především najít lepší život ve střední Evropě.
LN: Nutnost chránit evropské hranice skloňují politici už dlouho, přesto k tomu pořád nedošlo. Proč?
Protože příliš mnoho evropských představitelů chtělo pravý opak. Mnozí z nich bohužel v minulém roce prosazovali politiku otevřených hranic, což byl pravý opak ochrany vnějších hranic.
Není ale možné nechat v tom Řecko a Itálii osamocené. Nějakým dílem by se do toho měly zapojit všechny členské státy. Za Rakousko mohu prohlásit, že jsme připraveni pomoct v nadstandardním rozsahu, a to jak finančně, tak tím, že dáme k dispozici armádu a policii.
LN: Těmi politiky, kteří byli pro otevřené hranice, myslíte německou kancléřku Angelu Merkelovou?
Nejenom ji, ale i bývalý rakouský kancléř Werner Faymann a řada rakouských nebo švédských ministrů zastávali podobné postoje.
Mnozí se teď už na to dívají jinak, protože i veřejnost změnila postoj. Původně jsem byl se svým odmítavým postojem vůči vítací kultuře osamocen. Po několika měsících lidé zjistili, že politika otevřených dveří problémy nezmenšuje, ale naopak zvětšuje.
LN: Rakousko začátkem roku rozhodlo, že letos přijme 37 500 běženců. Kdy bude kvóta naplněna?
Letos jí celkem přesně dosáhneme. Říkám ale, že je extrémně vysoká. Pokud to srovnáte s ostatními evropskými státy, tak Rakousko určitě nemůže každý rok přijmout tolik lidí.
LN: Plánujete snížení tohoto limitu?
Vláda se shodla na tomto čísle a to platí.
LN: Hodně se také řešila otázka, jak dosáhnout, aby státy sousedící s Rakouskem, například Maďarsko, přebíraly odmítnuté běžence. Jak jste v tom pokročili?
To už měla původně řešit Dublinská úmluva. Ta předpokládá, že není možné procházet napříč EU a vybírat si, kde bude podána žádost o azyl, v závislosti na ekonomické situaci nebo sociálním systému té které země.
Vidíme, že se najednou stírají hranice mezi těmi, kdo hledají mezinárodní ochranu, nebo naopak lepší život. Z lidského hlediska je sice pochopitelné, že by si chtěli běženci vybírat, ale na to nemůže žádný stát přistoupit.
LN: Ochrana hranic předpokládá silnější vojenskou spolupráci v rámci EU. Vidíte naopak oblasti, kde by se měly její pravomoci redukovat?
Podle mého soudu by měla být cílem Evropa založena na subsidiaritě. Unie musí být silná ve velkých otázkách, jako je ochrana hranic, ale musí omezit působnost v méně důležitých záležitostech, které mohou řešit lépe národní státy nebo regiony.
Přesně touto cestou bychom se měli vydat. Otázka nemá být položena tak, jestli potřebujeme více nebo méně Evropy, jde naopak o stanovení oblastí, kde je žádoucí těsnější spolupráce a kde nikoli.
Jedině tak můžeme zajistit řádnou dělbu pravomocí. Jsem rád, že se v této otázce shodujeme s Českem.
LN: A kde vidíte prostor pro omezení pravomocí unijních orgánů?
Uvedu příklad. V Rakousku byly například kvůli nařízení Komise změněny všechny jídelní lístky, aby bylo možné u jednotlivých položek uvést alergeny. To je typický příklad něčeho, co nevyžaduje celoevropskou regulaci, naopak ale vede k nárůstu byrokracie na evropské i národní úrovni.
LN: Pokud ale chcete těsnější spolupráci při ochraně hranic, není to v rozporu s rakouskou neutralitou?
Neutralita má pro nás hodně vysokou hodnotu. Samozřejmě to může vést k situacím, kdy dosáhneme nějakých limitů. Ale těsnější spolupráce v některých oblastech je potřebná a smysluplná.
LN: A veřejnost by to přijala?
Ano, protože si přeje řádnou ochranu unijních hranic, protože si uvědomuje, že bez toho nebude možná Evropa bez hranic. Chceme i nadále jezdit k našim českým přátelům a vracet se, aniž bychom se museli zastavovat u hraničních kontrol.
LN: Kromě diplomacie máte na starosti i integraci cizinců do společnosti. Loni jste prosadil tak zvaný zákon o islámu. Už se začaly jeho dopady projevovat?
Zákonem jsme chtěli omezit financování islámských spolků ze zahraničí. Víme totiž, že se tak mnohdy děje nikoli z nějakých velkorysých pohnutek, ale s cílem zvýšit vliv na jejich činnost, která má často nábožensko-politickou povahu.
Něco takového si nepřejeme. Chceme, aby muslimové, kteří žijí v Rakousku, nebyli pod cizím vlivem a mohli se rozvíjet.
Schválení zákona předcházela velmi bouřlivá debata. I proto, že zároveň přiznal muslimům nová práva, která považuji za důležitá, jako například možnost zřizovat hřbitovy či vykonávat duchovní správu u armády.
LN: Nejvíc rakouskou vládu za tento zákon kritizovalo Turecko...
Ano, vyvolalo to napětí, ale jsem rád, že jsme tento krok učinili. Z mého pohledu není možné, aby jiné státy posílaly do Rakouska imámy, platily je a oni pak na příkaz prezidenta Erdogana kázali v rakouských mešitách.
LN: Měly by být přístupové rozhovory s Tureckem zmrazeny, jak to nedávno navrhl Evropský parlament?
Jsem určitě pro, protože Turecko se svým vývojem za několik posledních let vzdalovalo EU stále víc.
Stát, který zastrašuje opoziční představitele, zavírá novináře a uvažuje o zavedení trestu smrti, nemá v Unii místo. Proto je také tak důležité, abychom v uprchlické otázce přestali být závislí na prezidentovi Erdoganovi.


description: Přestože oficiální ruská místa úvahy o teroristickém útoku na letadlo se členy Alexandrovova pěveckého souboru označují za předčasné, v ruských médiích se v neděli objevily spekulace připouštějící násilný scénář katastrofy. Hovoří se o možné explozi na palubě.

title: Šlo o terorismus? Vyšetřovatelé pádu letounu s Alexandrovci prověřují ‚všechny verze‘

maintext:
Ruský ministr dopravy Maxim Sokolov, který na místě řídí vyhledávací práce, novinářům řekl, že vyšetřovatelé berou v úvahu „všechny možné verze katastrofy“. Hovořit o teroristickém útoku je ale podle něj předčasné.
Předmětem zkoumání bude podle Sokolova i technická zdatnost posádky. Šéf ruských vyšetřovatelů Alexandr Bastrykin se už seznámil s prvními výsledky vyšetřování, uvedla bez dalších podrobností agentura TASS.
Zachránil ho prošlý pas Zpěváka Romana Valutova nepustili do letadla, protože měl prošlý pas. „Procházel jsem přes pasovou kontrolu a ta slečna mi říká: ‚Děláte si legraci? Váš pas už je od července prošlý!’ Vůbec jsem si to neuvědomil,“ řekl devětadvacetiletý Valutov. „Řekla mi, abych počkal, tak jsem tam stál v obavách, jestli mi dovolí letět. Za pár minut mi řekli: ‚Neletíte nikam’,“ popsal.
Doma ho zastihly telefonáty od známých. „Našel jsem sám sebe na seznamu mrtvých. Plakal jsem, přiznám se. Mé přátele a příbuzné to šokovalo.“
Petrohradský zpravodajský server fontanka.ru s odvoláním na své zdroje v tajné službě napsal, že do vyšetřování katastrofy se vložila kontrarozvědka FSB. Její agenti prý prověřují každého, kdo se mohl k letounu přiblížit jak na letišti Čkalovskij severovýchodně od Moskvy, odkud stroj startoval, tak na letišti v Adleru u Soči, kde naposledy přistál.
Igor Obodkov z moskevského letiště Šeremeťjevo tvrdí, že výbuch na palubě letadla Tu-154 nelze vyloučit. Možná je i chyba pilota, i když posádka prý byla velmi zkušená. Podle bývalého leteckého dispečera Vitalije Andrejeva mohla pád letadla vyvolat „mimořádná situace“ na palubě, která pilotovi zabránila vyslat nouzový signál.
Pokud by se letoun dostal do technických potíží, nic by nebránilo tomu, aby posádka informovala dispečery v Soči. „Pouhé dvě minuty po startu se letadlo ztratilo z radarů a nevyslalo na zemi žádný signál. To svědčí o tom, že stroj mohl být vystaven nějaké vnější síle,“ řekl Andrejev moskevskému rozhlasu.
VIDEO: Lidé uctívají památku obětí neštěstí. Alexandrovci byli ruským symbolem Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Některým ruským expertům nedělní katastrofa připomíná loňskou tragédii ruského boeingu nad Sinajským poloostrovem s 224 oběťmi, která byla přičtena na vrub teroristům. Letec Sergej Knyšov novinářům z agentury RBK řekl, že pokud na palubě vznikl problém, posádka z nějakých důvodů nestihla reagovat. „Chyba pilotáže není pravděpodobná, za kniplem neseděly děti,“ řekl Knyšov.
Rozhlasová stanice Echo Moskvy si klade otázku, proč letoun provedl v Soči mezipřistání, když letadla stejného typu obvykle z Moskvy do Sýrie létají přímo. Podle oficiální zprávy měl stroj v Soči doplnit palivo. „Je ale možné, že Tu-154 tam přistál z jiných příčin,“ uvedla stanice.
Podle oficiálních zpráv vyšetřovatelů možnost teroristického útoku mezi vyšetřovací verze nebyla zařazena. Podíl teroristů na zkáze letadla odmítají i politické zdroje v Kremlu.
Head of #military police of #Russia's defence ministry Vladimir Ivanovsky was onboard the crashed Tupolev-154: pic.twitter.com/VqfSiNHBRc — Alex Kokcharov (@AlexKokcharov) 25. prosince 2016
Hledání do noci
Do hledání těl obětí letecké katastrofy v Černém moři se zapojilo už 32 lodí, pět vrtulníků a desítky potápěčů. Ruská armáda povolala na pomoc dalších 1300 vojáků, napsala agentura TASS.
Armáda do hledání obětí zapojila i dálkově řízené miniponorky a bezpilotní aparáty. Hledání obětí a trosek se rozšířilo i na území sousední Abcházie, gruzínské provincie, která po válce Gruzie s Ruskem v roce 2008 vyhlásila s pomocí Moskvy nezávislost.
Dosud bylo nalezeno deset mrtvých. Jejich těla jsou převážena do Moskvy, kde proběhne identifikace a ohledání, napsal TASS.
VIDEO: Do Černého moře spadlo letadlo s 92 lidmi, na palubě byli i Alexandrovci Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Trup letounu, v němž je podle některých odborníků zřejmě největší počet mrtvých těl, zatím nalezen nebyl. Černé skříňky, které obsahují záznam datové a hlasové komunikace na palubě, nebyly vybaveny vlastní signalizací a může být podle agentury TASS obtížné je najít. Ministr dopravy Maxim Sokolov k tomu poznamenal, že hledání obětí může trvat dlouho.
Smrt členů pěveckého souboru, který byl mnohými považován za symbol země, Ruskem otřásla s mimořádnou silou. Centrální a regionální televizní kanály ruší zábavné programy, vlajky na státních budovách po celé zemi jsou spouštěny na půl žerdi.
V Moskvě u sídla Alexandrovova souboru živelně vznikl improvizovaný památník, k němuž lidé přinášejí květiny a svíčky. Květiny a věnce se během dne objevily i u televizního centra v moskevském Ostankinu, kam Moskvané přicházejí uctít památku devíti novinářů, kteří v letadle cestovali.


description: Bitva o syrské Aleppo se chýlí ke konci, povstalci se stáhli ze všech šesti důležitých čtvrtí, které dosud ovládali. Oznámil to v pondělí Ramí Abdar Rahmán, šéf exilové Syrské organizace pro lidská práva (SOHR). Podle něj už rebelové ve druhém největším syrském městě kontrolují jen jedno malé území.

title: Bitva o syrské Aleppo je téměř u konce, povstalci se stáhli

maintext:
Představitel povstalecké opozice Rijád Hidžáb v pondělí prohlásil, že pád Aleppa neoslabí odhodlání odpůrců syrského prezidenta Bašára Asada usilovat o jeho svržení.
Výrazný postup v Aleppu ohlásila syrská armáda v pondělí ráno. Moskva, která podporuje Asadův režim, vzápětí uvedla, že vláda kontroluje již 95 procent města.
„Povstalci se zcela zhroutili, bitva o Aleppo se blíží ke konci,“ uvedl Rahmán, jehož organizace sleduje dění v Sýrii z Británie prostřednictvím sítě informátorů. Rebelové se podle něj stáhli zejména z klíčové čtvrti Bustán al-Kasr, která leží jihozápadně od Starého Města a která patří k nejvíce opevněným.
Generálporučík syrské armády Zaíd Sálih už předtím podle agentury Reuters novinářům v Aleppu řekl, že boje ve východní části města brzy skončí. „Rebelové nemají mnoho času. Mohou se buď vzdát, nebo zemřít,“ dodal.
Čtvrti ovládané povstalci v noci na pondělí čelily intenzivním náletům vládních letadel. Dobytí Aleppa by bylo pro Asada po téměř šesti letech bojů velkým vítězstvím.
Zástupce protiasadovské opozice Hidžáb v pondělí odmítl, že by i po pádu Aleppa hodlala opozice slevit ze svých požadavků. „Pokud si Asad a jeho spojenci myslí, že vojenský postup v některých oblastech bude znamenat, že budeme dělat ústupky, pak říkám, že se to nestane. Nebudeme dělat žádné ústupky,“ řekl podle agentury Reuters Hidžáb novinářům poté, co se sešel s francouzským prezidentem Françoisem Hollandem.
Hidžáb dodal, že opozice stále požaduje opravdový politický proces na základě rezolucí Rady bezpečnosti OSN, které předpokládají v Sýrii přechod k demokracii.
Hidžáb je hlavním koordinátorem opoziční vyjednávací komise (HNC), opoziční skupiny, která se účastnila mírových rozhovorů pod záštitou OSN v Ženevě. Jednání ale skončila bez výsledku.
Hidžáb se také vyjádřil k obnoveným bojům o Palmýru. O vojácích syrského režimu řekl, že se zachovali jako prchající krysy, když se ocitli tváří v tvář bojovníkům Islámského státu (IS).
Ruské ministerstvo obrany podle ruské tiskové agentury RIA útok IS označilo za následek toho, že byly útoky proti Aleppu v nedávné době na několik týdnů přerušeny, což prý islamistům umožnilo přeskupit síly. Mluvčí Kremlu Dmitrij Peskov podle téže agentury zase tvrdil, že přeskupení sil IS vyvolala jednak ofenzíva USA a iráckých sil proti Mosulu, jednak zmírnění náletů na Rakku, syrskou baštu IS.


description: Němečtí policisté muže zatčeného bezprostředně po atentátu v Berlíně svázali, zavázali mu oči a bili ho. Navid Balúč, který pochází z Pákistánu, to řekl v rozhovoru s britským deníkem The Guardian. Ukázalo se, že nebyl mužem, který 19. prosince kamionem najel do lidí na tržišti a 12 osob zabil. Teď žije na chráněném místě, musí se hlásit policii a má strach o život.

title: Mám strach o život, říká Pákistánec omylem zatčený za útok v Berlíně

maintext:
Odcházel prý 19. prosince od přítele, a když se k němu začalo přibližovat policejní auto, zrychlil. Policisté ho dohonili, legitimovali a posadili do auta. Spoutali mu ruce a převáželi na různé policejní stanice. Cítil prý, jak po něm jeden policista šlapal a další „mu rukama silně tiskl krk“. Poručili mu se svléknout k fotografování a když odmítal, „začali ho fackovat“. Odebrali mu tři vzorky krve a ministr vnitra ho zakrátko označil za podezřelého z útoku. Identifikován byl jako Naveed B.
Čtyřiadvacetiletý Balúč se hlásí k separatistickému hnutí v rodném Balúčistánu, což je pákistánská provincie u hranice s Afghánistánem. On sám se nyní cítí ohrožen v Německu, ale v bezpečí není ani jeho rodina v Balúčistánu. Rozhodl se proto poskytnout rozhovor, aby věci objasnil.
Při policejním výslechu prý byl tlumočník, který ale nehovořil jeho rodnou balúčštinou, nýbrž persky a urdsky, takže dorozumění nebylo ideální. Když se ho policisté zeptali, zda ví, že právě někdo najel do lidí autem a že byl v jeho těsné blízkosti, odpověděl, že neumí řídit. „Neumím auto ani nastartovat. Řekl jsem jim, že se v mé zemi bojuje a že jsem proto utekl,“ popsal Balúč výslech.
V Balúčistánu byl pastevcem, modlil se pětkrát denně a do Německa přijel v únoru. Za dvoudenní vazby prý dostával k jídlu jenom „nechutné sušenky a studený čaj“. Propustili ho, protože nebyl zraněn, ačkoli v kabině kamionu byla krev a stopy po zápase. Policisté mu vysvětlili, že ho zatkli, protože běžel po ulici a měli důvod domnívat se, že je zločinec. „Řekl jsem jim, že rozumím,“ sdělil Balúč.
Odvezli ho do hotelu a řekli, že před každým odchodem musí policii informovat, protože jeho život může být ohrožen. Nesměl se vrátit do uprchlického střediska, kde žil do útoku.
Dále popsal, jak se pěšky dostal z Pákistánu do Řecka a odtud pak do Německa. Sám si destinaci nevybral, ale zvolil ji převaděč, kterému zaplatil jenom část požadované sumy a zbytek splácejí jeho příbuzní.
V Balúčistánu žije asi 13 milionů lidí, vláda je údajně zanedbává a mnoho Balúčů touží po nezávislosti. Balúč požádal v Německu o azyl a čeká na přidělení tlumočníka z balúčštiny, aby mohl svůj případ vysvětlit. V Pákistánu riskuji život, několik mých bratranců policisté zavraždili. Zatkli většinu lidí, s nimiž jsem pracoval, proto jsem utekl, řekl.
Tři dny po příjezdu do Mnichova netušil, kde je, ani teď o Německu mnoho neví. Chce si najít práci a naučit se německy. Podle něj je v ohrožení nejenom ze strany německých radikálů, ale také pákistánských uprchlíků. V Německu je identifikován jako Pákistánec, ne Balúč, takže podle mnoha uprchlíků jeho problém škodí všem Pákistáncům. To, že se od útoku nikde neobjevil, přiživuje v Německu i Pákistánu pověsti o tom, že byl do útoku přece jenom nějak zapojen. Policie mu na příští dva měsíce zajistila chráněné místo. Větší strach než o sebe má o rodinu v Pákistánu, kde má rodiče, čtyři bratry a pět sester. Balúč řekl, že od zatčení trpí nespavostí a má strach o rodinu.


description: Policie v sobotu podnikatele Sharama Abdullaha Zadeha, který je souzený za daňové úniky, obvinila, že se měl podílet na ovlivňování svědka. Nyní ještě probíhají výslechy, potvrdil Zadehův mediální konzultant Jan Jetmar.

title: Policie obvinila Zadeha z ovlivňování svědka. Zároveň je souzený za daňové podvody


description: Studené počasí, sníh a mrznoucí déšť v USA komplikují silniční i leteckou dopravu. Od soboty se stalo několik set dopravních nehod, které si vyžádaly podle stanice CBS životy devíti lidí.

title: Minus 45 stupňů v Minnesotě. USA sužují extrémními mrazy, při nehodách umírají lidé


description: Různé momenty ze života dramatika, disidenta a prvního porevolučního prezidenta Václava Havla ztvárnil podle svých představ malíř Tomáš Císařovský. Obrazy vznikaly v letech 2012 až 2016, tedy až po Havlově smrti. Je jich deset a tvoří základ výstavy, která se pod názvem Úmysl a trochu náhoda koná v centru DOX do 6. března.

title: Úmysl a trochu náhoda. Tomáš Císařovský vystavuje obrazy ze života Václava Havla


description: V den svého jmenování oznámil ministr zdravotnictví Miloslav Ludvík náměstkyni Lence Taie Kolaříkové, že s ní nadále nepočítá a chce, aby skončila ve své funkci. Serveru Lidovky.cz tuto informaci řekla Kolaříková s tím, že už pro ni je nachystané nové místo ve vinohradské nemocnici. Služební zákon ale Ludvíkovi propustit Kolaříkovou neumožňuje.

title: Ludvík chce, abych skončila, říká náměstkyně Kolaříková. Vyhodit jí nemůže

maintext:
„Pan ministr si mě pozval včera, kdy ještě nebyl ani jmenován ve funkci, a sdělil mi, že ve čtvrtek končím. Nemám vůbec přicházet do zaměstnání a mám rovnou nastoupit do Fakultní nemocnice Vinohrady, kde už mě čeká pan ředitel a mám připravený plat,“ řekla serveru Lidovky.cz Kolaříková, která má na ministerstvu zdravotnictví na starosti majetkové a mezinárodní věci.
Podle jejich slov ji Ludvík ve středu vyzval, aby okamžitě vyklidila kancelář, kterou měla následně předat Romanu Prymulovi, bývalému řediteli královéhradecké nemocnice. Ten už údajně fyzicky čekal v budově ministerstva. Svou agendu měla zase předat náměstkovi pro legislativu Radku Policarovi.
Proti je služební zákon
Kolaříková ale není politickým náměstkem, nýbrž odborným a je tak chráněna služebním zákonem, který takovou změnu neumožňuje. K propuštění státního zaměstnance může dojít pouze v případě, že by dvakrát po sobě obdržel takzvaně špatné služební hodnocení, které se uděluje jednou ročně, vždy na začátku roku. Vyloučena je i okamžitá změna systemizace či zrušení určité pracovní pozice, k nimž může dojít pouze po dohodě ministerstva vnitra s ministerstvem financí a po následném schválení vlády.
Ministr Ludvík se k situaci odmítl vyjádřit a odkázal pouze na tiskové oddělení resortu. Ani odsud se ale nikdo po několika hodinách do uzávěrky textu nevyjádřil.
„Ministr mi lhal“
„Člověk, který ještě neusedl na post ministra, nezná vás, vaši práci a neměl ani čas se s ní seznámit a vyzývá vás, abyste skončil, jedná podle mě jasně účelově,“ uvedla Kolaříková, kterou Ludvíkovo jednání velmi překvapilo.
O celém incidentu již informovala šéfa státní služby Josefa Postráneckého a státního tajemníka ministerstva zdravotnictví Iva Benedu. Sama nyní bude čekat, co se stane nadále, neboť její místo doposud zrušeno nebylo. „Ministr mi lhal, já jsem si to ověřovala a systemizace změněna není. Je schválena do posledního dne letošního roku,“ řekla. Do své kanceláře na ministerstvu tak ve čtvrtek dorazila, aby její absence nebyla vnímána jako neomluvená a nezavdala tak důvod ke svému propuštění.


description: Boje v syrském Aleppu přiměly uprchnout z domovů na 400 tisíc lidí. Řekl to ve čtvrtek zmocněnec OSN pro Sýrii Staffan de Mistura. Bilance se týká obou částí města, tedy čtvrtí ovládaných jak vládou, tak opozicí. Rusko navrhlo vytvořit ve východní části města čtyři humanitární koridory.

title: OSN přiznala, že není schopna pomoci


description: Za pondělní teroristický útok v Berlíně může migrační politika německé kancléřky Angely Merkelové, uvedl na svém facebooku vicepremiér a šéf hnutí ANO Andrej Babiš. Německo podle něj platí vysokou daň. Jako řešení vidí mír v Sýrii a návrat migrantů do jejich domovů. V Evropě pro uprchlíky není místo, napsal.

title: Babiš: Za útok v Berlíně může politika kancléřky Merkelové

maintext:
„To ona (Merkelová) dovolila, aby se migranti dostávali do Německa a celé Evropy v nekontrolovaných vlnách, bez dokladů, a tedy bez znalosti, kdo skutečně jsou,“ napsal Babiš. Němečtí i unijní politici by si podle něj měli konečně přiznat, že musí zastavit tok migrantů do Evropy mimo evropský kontinent a přestat s politickou korektností, kterou ohrožují Němce i celou Evropu.
„Řešením je mír v Sýrii a návrat migrantů do jejich domovů. V Evropě není pro ně místo. Musí počkat v uprchlických táborech v Turecku,“ uvedl Babiš. Je podle něj třeba zastavit migraci z Afriky v Libyi a domluvit pro státy, ze kterých migranti prchají, finanční pomoc, aby neodcházeli ze svých domovů.
Útok se stal v pondělí večer na vánočním trhu na berlínském náměstí Breitscheidplatz. Zahynulo při něm 12 lidí a dalších třicet utrpělo vážná zranění. Policie nedlouho po události zadržela Pákistánce, který byl považován za zřejmého pachatele, ale v úterý připustila, že tomu tak možná není. Nikdo se k útoku dosud nepřihlásil.


description: Noční Prahou projela nákladní vozidla s historickým letounem Douglas DC-3, který měří 30 metrů a váží necelých šest tun bez křídel. Souprava se během dvou hodin převážela z letiště Václava Havla do Vojenského leteckého muzea v Kbelích.

title: Prahou projel historický letoun. Převážel se z Ruzyně do Vojenského muzea


title: Alžírská ministryně navrhuje, aby

maintext:
Mnistryně Mounia Meslem | foto: El Bilad
PRAHA Návrh ministryně Mounie Meslemové vyvolal rozhořčení. Podle ní by vdané ženy pracující ve státní správě by měly vrátit své platy do státní pokladny. Mají se o ně starat jejich manželé.


description: Strana Realisté politologa, ekonoma a publicisty Petra Robejška už dříve avizovala, že stojí o finanční podporu miliardáře Marka Dospivy z investiční skupiny Penta. Mezitím už však získala podporu jiného miliardáře, Realistům za výhodných podmínek poskytl zázemí významný developer Radim Passer. Strana totiž podle zjištění serveru Lidovky.cz sídlí v budově, která Passerovi patří. Známý podnikatel se svými sympatiemi vůči projektu Robejška netají.

title: Robejšek si plácl s miliardářem, nová strana Realisté sídlí u developera Passera

maintext:
„Jsem vděčný za každého nezkorumpovaného, slušného a kompetentního člověka, který se rozhodne obětovat své osobní pohodlí a sloužit této zemi,“ vysvětlil Passer serveru Lidovky.cz motivaci, proč se s Realisty dohodl na poskytnutí sídla. Miliardář je majoritním vlastníkem významné developerské společnosti Passerinvest Group, která mimo jiné stojí za rozsáhlým projektem polyfunkčního komplexu BB Centrum v pražské Michli.
Radim Passer patří mezi nejvýznamnější české developery.
Právě v jednom z Passerových domů v Michli Robejškovo uskupení zakotvilo. Budova oficiálně patří BBC Building H, což je dceřiná firma společnosti PST – Project A, v níž drží 85 procent akcií právě Passer. Přesné podmínky nájmu obě strany tají. Developer i Realisté však otevřeně mluví o tom, že jde o přátelskou dohodu. „Bude nám ctí je dočasně ubytovat za přátelských podmínek v naší budově,“ podotkl developer. „Nabídl nám výhodný nájem, což cítíme nejen jako finanční, ale především jako významnou morální podporu,“ uvedla pro server Lidovky.cz mluvčí strany Jana Malíková.
V budoucnu by se však veřejnost měla dozvědět, co znamenají „přátelské“ podmínky. Passer si však rozhodně neúčtuje komerční nájem, což potvrdila i mluvčí Robejškova projektu. „Rozdíl mezi tržními a našimi podmínkami budeme transparentně veřejně deklarovat poté, co vstoupí smlouva v platnost,“ podotkla Malíková. Sídlo bude Realistům sloužit jako zázemí pro administrativu a provozní činnost strany zatím do konce příštího roku.
Veřejnost by měla být ostražitá, upozorňuje politolog
Oslovení politologové apelují, aby v případě podobných propojení byznysmenů a politických subjektů byla veřejnost ostražitá. Zvlášť v případě, když straně podnikatel vypomůže ekonomicky, jako například výhodným nájmem. „I takové protislužby, jako je nižší nájem nebo servis v rámci kanceláří, můžou být do budoucna dost důležité z hlediska toho, jak se strana bude chovat k těmto jednotlivým podporovatelům,“ uvedl pro server Lidovky.cz politolog Kamil Švec.
„Bude důležité sledovat, zda se jim třeba pokusí oplatit jejich vstřícnost, pokud by k tomu strana někdy měla nějakou příležitost,“ dodal Švec. Současně však upozornil, že takové spojení není samo o sobě ničím špatným a že z něj ve finále žádné kontroverze vyplynout nemusí. Pro Realisty prý představuje developer především čestného člověka, právě to mělo sehrát klíčovou roli pro dohodu o nájmu.
Zajímavější je ale sledovat cestu, po níž se k Robejškově projektu dostal Passer. V Německu žijícího publicistu prý neznal, k Realistům ho navedli jeho přátelé z byznysu. „Jméno pana Robejška bylo pro mne ještě nedávno neznámé. Nicméně mi o projektu řekli lidé, kterým z byznysu důvěřuji a dlouhodobě si jich velice vážím. Jedná se nezávisle na sobě o Petra Šmídu a Milana Sameše,“ přiznal developer, jenž se mimo jiné otevřeně hlásí ke své silné katolické víře.
Passerovi řekli o Realistech šéf ruské banky a Robejškův kolega
Realisté už jsou Realisty Jak v půlce prosince upozornil server Lidovky.cz, Robejškovo uskupení se oficiálně zaregistrovalo pod názvem Strana regionů. Došlo k tomu chybou, kdy si strana dostatečně neprostudovala zákon. Ale Robejškovci začali obratem pracovat na nápravě, na ministerstvu vnitra si podali žádost o změnu názvu a od 21. prosince se oficiálně jmenují Realisté.
V případě Sameše, jinak významného byznysmena v IT, už by nemohl být Passer k Realistům blíž, Sameš je totiž vedle Robejška a dalších jedním ze zakladatelů strany. Podnikatel, investor a bankéř Petr Šmída pak v Česku reprezentuje zájmy ruského byznysu, býval totiž ředitelem ruské Alfa Banky a nyní už několik let předsedá její správní radě.
Realisté přitom nejsou prvním politickým projektem, s nímž se Passer dostal do kontaktu. Developer podle svých slov podporuje třeba vicepremiéra, ministra financí a šéfa hnutí ANO Andreje Babiše. Především ale zasponozoroval hnutí Pro Prahu, kde byl lídrem Passerův bratr Zbyněk a jež kandidovalo na podzim 2014 v komunálních volbách. Do pražského zastupitelstva ale neproniklo, skončilo před jeho branami s 2,4 procenty hlasů.
A jak to nyní vypadá s avizovanou finanční pomocí Realistům od Marka Dospivy? Stále se jedná. Strana ale zdůrazňuje, že nestojí o peníze skupiny Penta. „Jednáme výhradně s panem Dospivou jako fyzickou osobou. Dohoda bude řádně zveřejněna prostřednictvím našeho transparentního účtu,“ podotkla mluvčí Realistů Malíková. „Že politická strana přijme sponzorský dar, neznamená automaticky, že hájí konkrétní zájmy sponzora,“ uvedl pak na téma financování strany sám Robejšek.


description: Bývalý náměstek ministra zahraničí Petr Drulák bude novým českým velvyslancem ve Francii, potvrdila v úterý mluvčí ministerstva zahraničí Michaela Lagronová. Českou ambasádu na Ukrajině povede kariérní diplomat Radek Matula. Oba velvyslanci již obdrželi souhlas hostitelské země s jejich působením, uvedla Lagronová.

title: Velvyslancem ve Francii bude Drulák, ambasádu na Ukrajině povede Matula


description: Generální inspekce bezpečnostních sborů (GIBS) obvinila minulý týden z podvodu při tendru na boty pro policisty čtyři lidi a jednu firmu. Jde o dva důstojníky z policejního prezidia, výrobního ředitele firmy Blažek, jednu z nejuznávanějších znalkyň v obuvnickém oboru Marii Ordeltovou a také společnost Blažek Praha.

title: GIBS obvinila čtyři lidi a firmu Blažek kvůli botám pro policii


description: Po dvou a půl letech působení Jiřího Fajta v čele Národní galerie je podle něj tato významná česká sbírková instituce stále hluboce podfinancovaná. Při jeho nástupu v roce 2014 činila státní dotace této organizaci 230 milionů korun, tedy stejně jako v roce 1990, skoro před čtvrtstoletím. Loni byla dotace státu přibližně 240 milionů a letos 250 milionů. Podle Fajta peníze chybějí nejen na pořádání výstav, ale zejména na nákup uměleckých děl. Návštěvnost NG se meziročně zvýšila o více jak 63 procent.

title: Národní galerie je stála podfinancovaná, říká Fajt. Návštěvnost ale stoupá

maintext:
Suma, s níž NG ročně hospodaří, je ale vyšší, loni činila 361,5 milionu a jdou v ní i další příjmy. „Během roku dostáváme změny rozpočtu, kterých je i 30 a které jsou určené na nákup konkrétního díla, na rekonstrukce nebo na zákonem dané zvýšení platů. Navyšují sice původní přípěvek, ale nejsou k využití v provozu, protože se musí použít na konkrétní účel,“ řekla ČTK ekonomická ředitelka NG Ivona Přečková. Podle výroční zprávy ministerstva kultury za rok 2015 dostala v tomto roce NG dotaci 233 miliony, s 31 úpravami rozpočtu pak výdaje ministerstva pro NG činily 317 milionů.
Státní dotace ale téměř celá v NG padne na mandatorní výdaje, podle Fajta to je 240 milionů korun ročně. Na pořádání výstav instituce získává sponzory. Skoro sto milionů, 29 procent z celkových ročních nákladů NG, jde na platy, 46 milionů tvoří výdaje za energie, 41 milionů za ostrahu.
„Tyto výdaje ovšem neobsahují nezbytné opravy nemovitého majetku. NG hospodaří se šesti historickými budovami, spravuje na 400.000 uměleckých děl v hodnotě stovek miliard korun. I přes tuto vytíženost se státní příspěvek na provoz NG od roku 1990 prakticky nezměnil. Na příští rok navrhuje MK ČR částku přibližně 254 milionů korun,“ říká Fajt.
Návštěvnost stoupla. Nejvíce zaujaly výstava o Karlu IV.
„Snažíme se získávat hodně sponzorských peněz. Kromě státní dotace máme vlastní výnosy ze vstupného či z pronájmu,“ uvedla Přečková. Loni podle ní příspěvek od MK činil 77 procent celkových výnosů, vstupné osm a pronájmy 3,7 procent. Příjmy ze vstupného v roce 2014 byly 18 milionů, loni 29,6 milionu. „Návštěvnost se meziročně zvýšila o více jak 63 procent,“ říká ředitel. Nejúspěšnější výstavou NG za jeho vedení dosud byla výstava Císař Karel IV. 1316-2016, kterou vidělo 92.857 návštěvníků.
Fajt nastoupil do NG v polovině roku 2014, do konce roku prý NG získala sponzorsky 1,8 milionu korun, v roce 2015 to bylo devět milionů a v roce 2016 se sponzorské dary blíží 18 milionům. O navýšení státního příspěvku prý jedná od léta roku 2014, kdy sto milionů navíc přidaných postupně po dvou letech schválil sněmovní výbor pro vědu, vzdělání, kulturu, mládež a tělovýchovu. Při koaličním jednání však byly zamítnuty všechny pozměňovací návrhy. „I přes ujištění, že NG tímto o navýšení prostředků nepřijde, vypadá realita jinak,“ popisuje politická vyjednávání.
Přes napnutý rozpočet má NG velké plány. V úterý Fajt zveřejnil plán na revitalizaci Veletržního paláce, jejíž cena má být „v řádech miliard korun“. Po současné výstavě Henriho Rousseaua přijede do Prahy příští rok znovu čínský umělec a aktivista Aj Wej-wej, Praha uvidí retrospektivu slavného německého malíře Gerharda Richtera a v roce 2018 výstavu děl Pabla Picassa. „Přes trvající absenci zvláštního fondu pro akvizice současného umění se podařilo získat některá významná díla, zejména kolekci kreseb Josefa Šímy a meditativní pavilon japonského architekta Kenga Kumy, který vyroste v zahradě Šternberského paláce,“ řekl Fajt.


description: Zemřel zpěvák George Michael, sdělila v noci na pondělí stanice BBC s odvoláním na jeho vydavatele. Britské hvězdě, která měla řadu celosvětových hitů v 80. letech se skupinou Wham i při pozdější sólové dráze, bylo 53 let. Příčiny úmrtí zdroje neuvedly. Policie ale podle BBC neshledala žádné podezřelé okolnosti.

title: Rok, kdy zemřela hudba. V 53 letech odešel legendární zpěvák George Michael

maintext:
„S velkým smutkem můžeme potvrdit, že náš milovaný syn, bratr a přítel George pokojně zemřel doma o vánočních svátcích. Rodina si přeje, aby se respektovalo její soukromí v této těžké chvíli. Zatím nebude žádný další komentář,“ uvedlo v prohlášení hudební vydavatelství. Zpěvák zemřel v Goringu v hrabství Oxfordshire.
Michael, který podle agentury Reuters po světě prodal více než 100 milionů alb, měl v posledních letech množství zdravotních problémů, byl několikrát hospitalizován. Autor hitů jako Careless Whisper, Wake Me Up Before You Go Go nebo Last Christmas, proslul ale i skandály spojenými s užíváním drog.


description: Ruské ministerstvo zahraničí nedoporučuje ruským občanům cestovat do Turecka, zdůvodnilo to špatnou bezpečnostní situací v zemi. V Ankaře v pondělí zastřelil policista v civilu ruského velvyslance.

title: Nejzděte do Turecka, nabádá Moskva občany po vraždě svého velvyslance


title: Do syrské Palmýry pronikli islamisté. Syrská armáda tam vyslala posily

maintext:
Omar Sanadiki , Reuters Historické syrské město Palmýra. | foto:
DAMAŠEK Radikálové z takzvaného Islámského státu (IS) v sobotu ovládli většinu historického syrského města Palmýra, kam předtím armáda vyslala posily. Uvedla to exilová Syrská organizace pro lidská práva (SOHR) i rebelové. Vládní síly s islamisty svedly na jaře o Palmýru prudké boje a podařilo se jim členy IS vyhnat, v sobotu je však nepřítel zaskočil.
Bojovníkům IS se podařilo proniknout přes nepříliš silnou obranu syrské armády a ovládli strategicky důležité kopce okolo města, uvedl podle agentury Reuters zástupce SOHR. Radikálové nejprve získali severozápadní část města a boje se přesunuly směrem k jeho centru, jehož větší část už má rovněž pod kontrolou IS. SOHR sleduje dění v Sýrii z Británie a tvrdí, že má v terénu síť informátorů. Existují podle ní vážné obavy o život a bezpečí obyvatel Palmýry, z nichž řada podporuje vládu prezidenta Bašára Asada. Velitel jedné z povstaleckých skupin z okolí Aleppa předtím řekl, že útok islamistů na Palmýru syrskou vládu přiměl, aby k ohroženému městu vyslala vojáky od Aleppa. Švýcarsko přijme dalších 2000 zranitelných uprchlíků ze Sýrie Vládní síly podle sobotního komuniké ruského ministerstva obrany ovládly 93 procent Aleppa. Civilisté nyní masově odcházejí z povstaleckých čtvrtí na východě města koridory, které zorganizovali Rusové. Armáda neupřesnila, odkud vzala posily, které vyslala k Palmýře. Islamisté slavné historické město Palmýra poprvé obsadili loni v květnu, syrská armáda ho s pomocí ruských letounů osvobodila letos v březnu. Ve čtvrtek tam ale ozbrojenci z IS znovu zaútočili na syrskou armádu, zabili desítky vojáků a přiblížili se na vzdálenost čtyř kilometrů od města. Radikálové se zmocnili obcí Kasr al-Halabát jihozápadně od Palmýry a Džabal Haján na západ od města a ještě dalších dvou vesnic severozápadně a severovýchodně od města. Ovládli také sila s obilím a některá ropná pole. V sobotu už pronikli přímo do města.
Koalice vedená Spojenými státy v pátek oznámila, že při rozsáhlém náletu zničila islamistům u Palmýry 168 kamionů s cisternami.
Krize v Sýrii začala v březnu 2011 občanskými protesty proti vládě prezidenta Bašára Asada, demonstranti požadovali demokratické a ekonomické reformy. Násilné potlačení prvních protestů pak vedlo k ozbrojenému povstání, které přerostlo v občanskou válku. Chaosu využili radikální islamisté z nejrůznějších skupin a hnutí k tomu, aby ovládli část Sýrie i sousedního Iráku. Boje v Sýrii si dosud podle odhadů vyžádaly přes 300 tisíc obětí. VIDEO: U Palmýry opět zuří boje, Islámský stát chce město zpátky Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu


description: Každoročně pořádáme pořádá tradiční rozsvěcení vánočního stromečku před budovou obecního úřadu.

title: O nejchutnější vánočce už je rozhodnuto


description: Muzikál Liduschka pánů Steigerwalda, Březiny a Ornesta, který měl premiéru v Plzni, přichází v muzikálovém oboru s novou kvalitou, jakou jsme již léta postrádali. Hra o Lídě Baarové je určitým druhem politického divadla šikovně zastrčeným do divácky dobře stravitelné showbyznysové embaláže.

title: RECENZE: Nemůžeme se přece všichni upálit... Plzeňský muzikál o Lídě Baarové rehabilituje žánr

maintext:
Náměty původních českých muzikálů posledních let, to je vesměs bída a utrpení, od přešívek známých literárních a filmových děl až k opusům složeným z hitů příslušného interpreta s nesmyslně seštrikovaným dějem. Tvůrci těchto paskvilů ani nepředstírají, že je zajímá výpověď nebo téma, jejich ambice je pouze plný sál a výdělek. V tomto kontextu představuje plzeňská Liduschka skutečnou rehabilitaci naší původní muzikálové tvorby.
Co Magda nikdy nezkusila
Tvůrci si tak trochu vzali mustr z Kanderova a Ebbova Kabaretu, ale jdou vlastní, drsnější cestou. Steigerwaldovu sarkastickému výsměchu nad dějinami 20. století revuálně kabaretní forma výtečně sedí. Také písňové texty, na kterých se podílel Jiří Ornest, jsou skvělé, už dlouho na domácím jevišti nezaznělo něco tak trefného, vtipného a jazykově originálního. Totéž platí o Březinově hudbě, která je k tématu dobře přiléhající melanží různých stylů. Sám skladatel říká, že postupoval od Smetany a Rossiniho až k beatboxu. Březina se značnou hudební invencí sestrojil příslušná muzikálová čísla a nezapomněl ani na chytlavou „festivalovku“ Proč jsem tak chytrá, která evokuje ústřední melodii Kabaretua několikrát výborně zafunguje jako „aktšlus“.
Liduschka (Baarová). Divadlo J. K. Tyla Plzeň.
Autor libreta správně pochopil, že osudy Baarové jsou vlastně zápletka jak z operety, a podle toho také s materiálem zachází: zpochybňuje, ironizuje, vysmívá se všemu a všem, ale na tomto pozadí se plasticky vyjevuje celá tragikomika dvou totalitních režimů dvacátého století. A také poukazuje na lidi, kteří především tyto režimy vytvářeli, rovným dílem na Němce a Čechy. Všichni vždy tak dobře viděli prohřešky druhých, ale ty své uměli vysvětlit a omluvit. Vášnivá láska, která údajně Baarovou a Goebbelse tak stravovala, stejně dobře mohla být pouhým kariérismem (z její strany) nebo snahou užít si s povolnou Liduschkou divoký sex (z jeho strany), kterému germánsky ctnostná manželka Magda zjevně neholdovala. Ostatně jeden z nejvtipnějších momentů inscenace, kde se tato teze rozvíjí, je rokenrolové hudební číslo To Magda nikdy nezkusí. Šikovný nápad jsou dva klauni Battista (Jozef Hruškoci) a Pergolesi (Roman Říčař), kteří po vzoru V+W vstupují do děje, glosují jej, případně slouží té či oné straně. Jejich vpády pomáhají udržovat inscenaci v tempu a stvrzují děj jako velkou frašku a klauniádu, v níž je vše dovoleno.
Werich sám je zde přítomen jako postava a představuje filozofa, který by měl dát Baarové rozhřešení, ale moc se mu to nedaří. Ona jej oslovuje rabi, zatímco on sedí na rybách a trousí moudra. Steigerwald několikrát vtipně parafrázuje nesnesitelnou sentenci, kterou údajně měl Werich kdysi proslovit – „když člověk jednou je, tak má koukat, aby byl...“. Werich zde tudíž mimo jiné říká: „Když je člověk žena a spí s Goebbelsem, tak s ním má spát a nedělat, že s ním nespí, jak tomu v mnoha případech je.“ Autor také nepříjemně připomíná, že národem milovaný moudrý klaun Wericha si s komunisty docela zadal a prošlo mu to, zatímco Baarovou národ nenáviděl jako milenku nacisty. Baarová mu to v jednom z dialogů vpálí: „Na jakou návnadu skočíte komunistům vy? Mě poplivou, vás pozlatí. Budete, Werichu, moudrej rabín, já nacistická kurva. Je peklo být herečkou.“ Své si řekne i cynicky pragmatická Leni Riefenstahlová, která Lídě vyčítá, že je hloupá a pro kariéru se nehodí. „Vyspala jste se s Goebbelsem, ale nic vám to nevynese, jen utrpení! Celý život budete platit za pár nemotorných nocí s kriplem.“ To Leni, panečku, ta věděla, jak příležitost chytit za pačesy.
Baarovou ztvárnila Slovenka Alžběta Bartošová, která se již několik let pohybuje na pražské muzikálové scéně. Pěvecky byla poměrně jistá, občas v činoherně postavených situacích měla problémy s jevištní mluvou. Svou Lídu modeluje především jako lehkomyslnou naivku, ale dokáže uhrát i její určitou proměnu v ženu, která snad i něco pochopila.
Vávra hvězdu včas sundal
Steigerwaldovo libreto se dotýká řady nepříjemných otázek, záměrně zasouvaných a bagatelizovaných, provokuje, jde až na hranu, a přitom neztrácí lehkost a vtip. Tomuto pojetí prospěla v zásadě střídmá režie Romana Meluzina, která žánru dala, co jeho jest. Meluzin dobře prokomponoval velké hudebně taneční revuální výstupy s komorně laděnými činoherními scénami, nikde nejsou žádné švy, vše drží dobře pohromadě a odehrává se v tempu. Scénografie Daniela Dvořáka je také jednoduchá a účinná, pracuje s náznakem prostředí a vystačí si s jedním vyjíždějícím „stolem“ jako efektním středobodem situací. I company odvedla dobrou práci, některá vícehlasá hudební čísla jsou velice náročná a i v tomto směru sbor obstál.
Režie nenásilně udržuje nadsazenou polohu a některé situace mají zvlášť barvitou groteskní stylizaci – Hitler přichází v doprovodu ďábelské svity, která je postrojená do bombarďáků s hákovým křížem, její členové mají na hlavách teutonské rohy. Posléze se vůdce zjeví s kolouchem v romantickém oparu a obklopen anděly s bílými „hakenkreuzy“ na hlavách ak Lídě promlouvá, aby se stala Němkou. Škoda že Hitler Aleše Kohouta je nevýrazný av karikaturní poloze nejistý, razantnější stylizace by grotesknost výjevů podtrhla. Naopak Petr Jeništa našel pro Goebbelse správnou polohu – vybavil jej atributy malého vzteklouna, který střídá hysterii a zuřivost se zamilovanými výlevy, pokaždé však za sebou laškovně tahá svou koňskou nohu.
V druhé půlce tvůrci přitvrzují: na sporácích v rozích jeviště se už vaří velké červené hrnce na židy, homosexuály, demokraty a další, klauni chodí hledištěm a přeměřují divákům hlavy. Goebbels dostane od Hitlera příkaz vztah s Lídou ukončit a ta je odeslána domů do Československa. Symbolická postava Černý princ Hitlerovi radí, aby Baarovou nezabíjel: „Pusťte ji do Čech, oni si ji zabijou sami.“ Lída se také brzo dostane před soud, kde se již zjevují pracující se srpy a kladivy, proběhne tu i soudružka se snopem a svářeč ze staré stokoruny. Žalobce stejně jako v kauze Billa Clintona a jeho stážistky mává svetrem s Gobbelsovým spermatem, Baarová je však osvobozena.
Liduschka (Baarová) Hudba: Aleš Březina
Libreto: Karel Steigerwald Texty písní: Jiří Ornest Režie: Roman Meluzin Divadlo J. K. Tyla Plzeň, premiéra 26. 11.
Nadsázka však nekončí. Herečka prchá přes hranice a převádí ji král Šumavy, v Itálii je pak drzá na Felliniho. Závěrečný obraz s Lídou v rakvi, kolem níž se shromáždili všichni, kdož prošli jejím životem, je výmluvnou připomínkou absurdit dvacátého století. Baarové sestra Zorka Janů, otec, matka, Goebbels – nejdrzejší mrtvola, Otakar Vávra, který včas svou hvězdu z čepice sundal, defilují před katafalkem a finálový song Pohřeb, který zpívá Lída se sborem, rekapituluje domácí traumata a počítá hrdiny: „Jan Palach taky jednou zemře za náš lid/ nemůžeme se přece všichni upálit/ tak, ruku v ruce dějinami kráčí/ vpřed celý národ, frajeři i sráči.“


description: Jsou zátarasy u vánočních trhů na území státu bez uprchlíků či menšin, z jejichž řad by se mohl rekrutovat nějaký potenciální terorista, nesmyslem? Ano i ne. Po tom, co se stalo v Berlíně, si žádný vládnoucí politik netroufne podcenit bezpečnostní opatření. A tak zátarasy, které „nežerou“ ani nevyžadují mzdu, jsou levným a viditelným bezpečnostním prvkem.

title: ZVĚŘINA: Zátaras v hlavě. Teroru má smysl bránit se s rozumem

maintext:
A o to také jde v první řadě, abychom se my občané tolik nebáli. Proto též chodí v ulicích dvojice policista-voják, přestože se tyhle hlídky v minulosti vyznamenaly pouze šikanováním bezdomovců. Dobrá, zůstanou-li opatření na téhle úrovni, budou všichni spokojeni. Politici budou mít argument, že nic nezanedbali, a zároveň kromě špetky nepohodlí pro policisty a vojáky nepřijdeme o žádnou atrakci.
Jenže co si myslet o tom, že v Uherském Brodě zrušili od středy 21. prosince vánoční trhy. Zatímco německá města je demonstrativně otvírala, Uherskobrodští zalézali do chalup v obavách z místní buňky al-Káidy či teroristy Islámského státu maskovaného ve slováckém kroji. Z hlediska racionality a pravděpodobnosti útoku nejde o nic míň než o hysterii.
Z hlediska politiky, či chcete-li toho, jak jsme ochotni hájit „naše hodnoty“, pokud takovou hodnotou křesťanské svátky jsou, je to kapitulace, nezvolíme-li poněkud jadrnější výraz. Uherskobrodští vlastně říkají: hlavně nikomu nedejme záminku či „důvod“ k tomu, aby na nás zaútočil.
Jenže tahle bezpečnostní úvaha je zcestná, protože kdo chce zaútočit, ten si záminku i příležitost najde, ať už na sportovní akci, nebo na jiném shromáždění více lidí. Zkrátka ani po zrušení vánočních trhů nebudou uherskobrodští občané v bezpečí. Možná by neměli vycházet nebo by se mohli odtrhnout od zbytku státu a katastr obce obehnat zdí, protože co si budeme povídat, například v Čechách žije divná cháska a kdoví co všechno by natropila, kdyby se do města zatoulala. Ne, vážně, nechovejme se přestrašeně a nezavádějme tvrdší režim než v zemích, kde opravdu teror řádí.


description: Deset aut zaparkovaných v Masné ulici v centru Prahy naboural v noci na úterý pětadvacetiletý muž, který byl podle policie pod vlivem alkoholu a drog. Způsobenou škodu policisté předběžně vyčíslili na téměř 150 000 korun. Počet poškozených vozidel a škoda ale nemusí být konečné, sdělila v úterý ČTK policejní mluvčí Iveta Martínková.

title: Řidič naboural v centru Prahy deset aut. Byl pod vlivem alkoholu a drog