description: Ještě nedávno měli navrch zaměstnavatelé. Teď se ale situace otáčí. Najít vhodné pracovníky je stále těžší, ti si tak mohou vybírat. Boom na trhu práce začal letos na konci prvního čtvrtletí. Odstartoval boj o zaměstnance, který trvá dosud. Tvrdí to Jiří Halbrštát ze společnosti ManpowerGroup, jež firmám pomáhá najít vhodné uchazeče.

title: Lidé preferují horší plat za práci poblíž, tvrdí expert na personalistiku

maintext:
Je situace na jižní Moravě něčím specifická?
Trh práce je zde velmi nerovnoměrně rozložený. Průmysl se soustředí do průmyslových zón, kde jsou pobídky a infrastruktura. To ale umocňuje boj o zaměstnance, vytváří se tak dokonalá konkurence. V jedné ulici je několik velkých zaměstnavatelů a lidé vědí, co se děje okolo. Když má někdo krizi, musí trochu zvýšit platy, ostatní to brzy musí dorovnat.
To je pro zaměstnance výhodné.
Ano, zejména kolem Brna je větší tlak na růst mezd než v jiných částech regionu. Víme o firmě, která skokově zvedla mzdy dokonce o třicet procent, aby nepřišla o lidi.
Jiří Halbrštát ze společnosti ManpowerGroup.
Jak je to jinde na jižní Moravě?
Tam takový tlak není. Brněnská čísla hodně zkreslují třeba průměrný plat v kraji. Navíc se ukazuje, že lidem se chce stále méně dojíždět za prací. Aktuální trend je, že se začínají dívat na klidně i horší nabídky poblíž domova, aby měli víc volného času. Ukazuje se také, že nejsou ochotní dělat za málo peněz těžkou práci na směny.
Proto mají zaměstnavatelé takový problém najít vhodné lidi? Mnohde najímají zahraniční pracovníky.
Práce na směny, a hlavně ty noční, to je největší strašák všech. Je těžké sladit životní rytmus a rodinný život, vše musí být striktně zorganizované. Jakmile firma při navyšování výrobní kapacity zavádí noční směnu, lidé začínají takovou práci okamžitě odmítat.
Co nastane po Novém roce?
Dojde ke zklidnění, firmy se budou soustředit na přeorganizování výroby. Musí reagovat na realitu, že pracovníci nejsou tak lehce k mání, vsadit na automatizaci, rozdělit výrobu do více lokalit.
Jak by toho měli využít zaměstnanci, aby našli práci snů s ideálními podmínkami?
Určitě si nastavit profil na pracovních portálech, upravit životopis, aby fungoval jako prodejní leták a dobře ukazoval dovednosti a zkušenosti. A nebát se oslovit známé. Asi 70 procent míst se i dnes obsadí na osobní doporučení. Šéf se zeptá, zda někdo nezná někoho šikovného. Neměli by se bát zjistit si zpětnou vazbu, když v konkurzu neuspějí, aby věděli, co zlepšit.
Zpětná vazba je problém. Firmy většinou ani neodpoví, zda jim došly podklady, natož aby vysvětlovaly důvod nepřijetí.
Je pravda, že firmy si stěžují, že nemají lidi, avšak nechovají se k nim úplně slušně, mnohdy ani neodpoví. Lidé pak mají špatnou zkušenost. Je to velmi krátkozraké, rychle se rozkřikne, když se někdo k zaměstnancům neumí chovat.


description: Před šestnácti lety odsoudili dnes šedesátiletého muže za několikamilionové podvody. Do vězení nenastoupil a po celou dobu se vyhýbal trestu. Hlídka cizinecké policie ho v těchto dnech zadržela na Hodonínsku, když kontrolovala lidi cestující ze Slovenska.

title: Šestnáct let se muž vyhýbal vězení, chytili ho při kontrole cestujících

fasttext_language: cs


description: Na vyšší platy se v novém roce může těšit velká část jihomoravských zaměstnanců. Firmy většinou přidají jen mírně, nejvíce si díky vládě polepší řidiči autobusů. Od nového roku mají slíbené navýšení platů až o čtyřicet procent.

title: Jihomoravské firmy shánějí nové lidi, stávajícím zaměstnancům přidají

maintext:
Ani pár dní před Silvestrem ale zatím stále není jasné, kdo a z čeho jim připlatí. Vláda sice schválila zvýšení, ale neřekla, kdo je uhradí.
Zatím nejlépe tak na tom jsou ve Znojmě. Šoféři firmy Psota o výši mezd vyjednávali celý rok a byli jen krůček od stávky. Nakonec se odboráři s dopravcem dohodli na 108 korunách za hodinu jízdy a 88 za dobu, kdy jsou v práci, ale nejedou. Dosud to bylo 100 korun za hodinu jízdy a 50 za čekací dobu (více jsme o tom psali zde).
Příklady navýšení platů ČAD Blansko: 36 %
36 % Freeport Hatě: 5 až 15 % (platy zvýší ale jen asi pětině zaměstnanců, polepší si hlavně pracovníci technického úseku a prodavači)
5 až 15 % (platy zvýší ale jen asi pětině zaměstnanců, polepší si hlavně pracovníci technického úseku a prodavači) Gumotex Břeclav: 7 % (lépe na tom budou dělníci, technikům se zvedne plat maximálně o 4,5 %)
7 % (lépe na tom budou dělníci, technikům se zvedne plat maximálně o 4,5 %) Nová Mosilana, Brno : 3,5 % garantuje ve firmě vyrábějící vlněné tkaniny kolektivní smlouva, reálně by ale platy měly stoupnout o 5 %
: 3,5 % garantuje ve firmě vyrábějící vlněné tkaniny kolektivní smlouva, reálně by ale platy měly stoupnout o 5 % Tyco Electronics, Kuřim: plošně o 3,5 % (vloni navyšovali pracovníkům ve výrobě mzdy o 17,5 %)
Chybějící peníze by mělo dodat město, v rozpočtu na příští rok se ale navýšení na veřejnou dopravu neprojevilo. „Čekáme na vyčíslení reálných nákladů, které jsou spojené s vládním nařízením o zvýšení mzdy řidičů. Předpokládáme, že nám je dopravce předloží v lednu. V rozpočtu je jistá rezerva, případně by bylo nutné přijmout rozpočtové opatření,“ uvedla mluvčí radnice Zuzana Pastrňáková.
I kraj už na ministerstvo financí poslal žádost o poskytnutí peněz, kterými by zvýšení mzdových nákladů dopravců kompenzoval. Pro jistotu už ale přidal 115 milionů korun do rezervy. Přesto očekává, že se podaří s vládou vyjednat, aby peníze šly ze státního rozpočtu a přes kraj pouze protekly. „Naši právníci to vidí jako jediné možné řešení,“ reagoval náměstek hejtmana Roman Hanák (ČSSD).
Uvedená rezerva totiž podle dopravců stačit nebude. „To je tak na pokrytí jen našich potřeb,“ pousmál se ředitel ČAD Blansko Jiří Šebela. „Ale do první výplaty máme ještě čas do začátku února, snad se to do té doby vyřeší,“ věří Šebela.
Třetí nejvyšší průměrná mzda
I jinde v kraji se lidé můžou těšit na více peněz. Zaměstnavatelé ale slibují jen mírné navýšení nebo o konkrétní podobě platu stále jednají. To se týká třeba univerzit, jež však žádné velké drama neočekávají.
Jasno mají naopak ve zdravotnictví, kde je garantované druhé nejvyšší zvýšení platů v kraji. Podobně jako u řidičů autobusů také centrálně. „Od 1. ledna dojde ke zvýšení tarifních platů v průměru o deset procent. Nařízení vlády se týká všech kategorií zaměstnanců,“ potvrdila mluvčí Fakultní nemocnice u svaté Anny Petra Veselá.
Spokojení mohou být třeba také v břeclavském Gumotexu. „Celkové zvýšení mezd očekáváme ve výši téměř sedm procent, letos to bylo jen 2,5 procenta,“ vypočítal tajemník společnosti Pavel Kašuba.
Řada firem navíc nenavyšuje platy plošně, lidem přidají individuálně podle výkonů v letošním roce. Celkově se ale situace zlepšuje spíš díky stagnaci platů z předchozích let způsobené ekonomickou krizí. I tak na tom ale Jihomoravané nejsou vůbec špatně. S průměrnou měsíční mzdou, která ve třetím čtvrtletí letošního roku dosáhla 26 413 korun, mají třetí nejvyšší plat v zemi. Reálný růst o 4,5 procenta je ale až šestý nejvyšší v Česku.
V kraji navíc vládnou propastné rozdíly, průměrnou mzdu navyšují dobře placení IT specialisté a lidé pracující v Brně a okolí ve vědě a výzkumu. Zato na jihu kraje – Břeclavsku, Hodonínsku a Znojemsku – převládají daleko hůře placené pozice v zemědělství. Právě po nich je ale dlouhodobě největší poptávka.
„Lidé na práci do vinohradu a pomocné síly nám chybějí celoročně. Nedostatek už se začíná projevovat také u středního personálu, třeba techniků. Rozhodně bychom uvítali uvolnění pravidel pro zaměstnávání pracovníků ze zahraničí,“ uvedl šéf největší vinařské firmy na Znojemsku Znovín Pavel Vajčner.
Nejvíc chybí dělníci
Právě na Ukrajině, v Polsku, ale i Bulharsku, Rumunsku či Srbsku firmy hledají stále častěji. Hlavně dělnické profese a nižší řídící pracovníci totiž chybějí napříč obory. „Mezi nejčastěji poptávané pozice v kraji patří tradičně profese s velkou fluktuací: kuchaři, uklízeči, obchodní zástupci, operátoři, pracovníci v zákaznických kontaktních centrech, pracovníci ostrahy, prodavači či zedníci,“ potvrdila mluvčí Úřadu práce ČR Kateřina Beránková.
Velké potíže s obsazením pozic hlásí třeba kuřimská firma Tyco Electronics, jež může ihned zaměstnat zhruba stovku lidí od operátorů přes seřizovače až po mistry ve výrobě. Desítky řidičů zase scházejí třeba kamionovému dopravci – hustopečské firmě Moss logistic, brněnská fakultní nemocnice aktuálně poptává padesátku zdravotních sestřiček, zaměstnanci napříč pozicemi chybějí i textilnímu gigantu Nová Mosilana z Brna. „Počet zahraničních pracovníků už u nás přesáhl 15 procent a stále roste, vzhledem k nedostatku nejen odborné, ale jakékoliv domácí pracovní síly na trhu práce,“ potvrzuje předseda představenstva Pavel Zezula.
A poptávka po zaměstnancích v novém roce ještě stoupne. Až sto nových míst nejspíš přibude v Pohořelicích na Brněnsku, kde by místo původně plánované fabriky na výrobu betonových dlaždic měla vyrůst nová hala s kovovýrobou.


description: Škodu přes 40 tisíc korun způsobil neznámý pytlák, který v oboře na Břeclavsku zastřelil daňka. Z těla přibližně dvanáctiletého trofejního kusu si odnesl pouze maso.

title: Pytlák zastřelil v oboře trofejního daňka, odnesl si z něj jenom maso


description: Kdyby se měřila hustota kněží na metr čtvereční v jedné rodině, v Jihomoravském kraji by na nejvyšším stupínku nepochybně stanuli bratři Pacnerovi. Z pěti sourozenců se hned tři vydali na duchovní dráhu. Nejstarší Jan je vojenským kaplanem, prostřední Stanislav farním vikářem a pedagogem, nejmladší Pavel proboštem.

title: Vánoce jako oslavu konzumu nevnímáme, tvrdí bratři, kteří slouží jako kněží

maintext:
Kdy jste se naposledy spolu takhle sešli?
Pavel: To bylo 17. listopadu. Máme krásnou tradici, že se vždy sejdeme a vyrazíme na společný pěší výlet kolem řeky u Náměště nad Oslavou. Pocházíme totiž z Třebíče a chodívali jsme tam jako děti a jako mladí. Je tam nádherně.
Tři duchovní v rodině. Jak se to seběhlo?
Jan: To je i pro mě záhadou. Jsme sice z věřící rodiny, ale rodiče nám nikdy nenaznačovali, že bychom měli být kněžími. Všichni jsme studenti třebíčského gymnázia, ale pak jsme měli jinou cestu. Já jsem po maturitě začal studovat odbornou matematiku v Brně a teprve tam jsem se rozhodl, že budu farářem. Bylo to ještě za minulého režimu, takže jsem musel na dva roky na vojnu a dva roky jsem pracoval v nemocnici. Teprve pak jsem mohl jít na školu. Začal jsem v Litoměřicích, po změně poměrů jsem byl na univerzitě v rakouském Salcburku a studium dokončil v Olomouci.
Sourozenci Pacnerovi Pavel (40): probošt v Mikulově Jan (52): vojenský kaplan v Brně Stanislav (47): farní vikář v Rousínově na Vyškovsku a pedagog na teologické fakultě v Olomouci
Jak jste se dostal k armádě?
Jan: To je další záhada. Kdyby mi na střední škole někdo řekl, že budu knězem, vysmál bych se mu. Kdyby řekl, že budu v armádě, vysmál bych se mu dvakrát, ale tak to v životě chodí. Bývalý hlavní armádní kaplan Tomáš Holub mě tam lákal vícekrát. Vždy jsem odmítl, až se to v roce 2005 k mému překvapení stalo jakousi osobní výzvou.
A co ostatní?
Stanislav: Souhlasím s Jendou, že jsme to spolu neřešili. Začal jsem studovat elektrotechnickou fakultu na VUT v Brně. A v druhém ročníku jsem dospěl k rozhodnutí, že půjdu na teologii. Přesně si ten okamžik pamatuji – bylo to na podzim 1988, ale zrál jsem k němu postupně. Pak jsem chvíli pracoval a v září 1989 nastoupil do semináře v Litoměřicích. Přišla revoluce, byl jsem v Olomouci a v roce 1991 jsem odešel studovat do Říma a nakonec jsem tam strávil devět let.
Pavel: Já to měl jednodušší. Převrat přišel, když jsem chodil do osmičky. Bratry jsem ale inspirovaný nebyl, dokonce jsem si jednu chvíli říkal, že by bylo trapné jít stejnou cestou. Po maturitě jsem ale nevěděl, jak dál. Rok jsem dělal veřejně prospěšné práce u baziliky svatého Prokopa v Třebíči, pomáhal na faře a pracoval s mládeží. A jestli mě někdo inspiroval, byli to místní kněží. Třeba otec Alois Pekárek, jehož věznili nacisté i komunisté a jenž do Třebíče přišel po revoluci. Říkal jsem si tenkrát, proč nám sem dávají takového dědečka, a pak jsem pochopil, jak obrovská je to osobnost.
Jan: Nacisté ho dokonce odsoudili k smrti. A pak se za něj někdo přimluvil, takže ho nepopravili. Měl jednu nádhernou vlastnost. I po tom všem, co prožil, nezatrpkl a vyzařovala z něj radost a pokoj.
Zavzpomínejte na dětství. Kdo mezi vámi šéfoval a kdo byl za mazánka?
Pavel: Mazánek je, myslím, jasný. Když jsem se narodil, Jendovi už bylo skoro dvanáct let.
Jan: Na šéfa jsem si hrál já a chvílemi jsem chtěl bratry vychovávat, takže z toho pramenily spory a občas bitky. Nejdříve jsem vítězil já, pak se síly vyrovnávaly. Pochopitelně jsme taky pokoušeli sestru, někdy si s námi docela užila, ale zvládla to, doufám, bez následků.
Stanislav: Nepamatuji si, že bys nás drsně vychovával. Já jsem nejvíc bojoval s naším bratrem Vojtou – ten je o tři roky mladší než já.
Pavel: Bylo nás i s rodiči sedm a žili jsme v panelákovém bytě. Na dětství moc rád vzpomínám, ale jak postupně sourozenci opouštěli domov, zůstal jsem tam sám. Najednou jsem byl teenager-jedináček.
Věkově jste dost daleko od sebe. Vzpomenete si na nějaký společný vánoční zážitek z dětství?
Pavel: Jednou jsme jako kluci dostali k Vánocům střílecí letadýlka s násavkami. Bojovali jsme mezi sebou, což v tom panelákovém bytě byl docela horor. Odnesl to nábytek a lak ze skříní. Také se pamatuji, že jsme v pokoji hráli hokej.
Co vás ještě spojovalo?
Jan: Sport. V létě fotbal, v zimě něco jako hokejbal – hráli jsme s tenisákem a říkali tomu banďák. Když už mi bylo přes dvacet, sestra nám krásně vypletla branky. Chodila je vyplétat k našim kamarádům Pořízkům – a z jednoho je teď náš švagr.
Pavel: Na Vánoce jsme vždycky hráli zápas v banďáku Pacneři a Pořízci proti „zbytku světa“ a byli jsme hodně dobří. (úsměv)
Láska ke sportu vám zůstala?
Pavel: Já jsem spíš divák – fandím v hokeji a ve fotbale pražské Spartě, což je na jihu Moravy trochu problém a asi tím ztratím body.
Stanislav: Ale jezdíš na kole. Já nefandím v přímém přenosu, jsem totiž strašně nervózní a kolabuji. Tak si to pouštím zpětně na internetu.
Pavel: A běháš maratony a dokonce ultramaratony.
Stanislav: To je pravda. Čtyřikrát do týdne vyrazím do lesů kolem Rousínova. Tak 75 kilometrů týdně udělám. To je moje droga.
Jan: Já při běhu obvykle dávám kolem deseti kilometrů, chytlo mě horské kolo a florbal, který hrávám s kolegy vojáky. Společně nám zbyly už jen ty výšlapy 17. listopadu.
Zmínili jste vánoční turnaj v banďáku. Jak se u vás slavily Vánoce?
Stanislav: Vždycky nám připadalo, že večeře trvá strašně dlouho. Tatínek dojídal nějakou bábovku nebo vánočku a nám se zdálo, že zdržuje. Pak jsme chodili ke stromečku od nejmenšího do největšího – první šel Pavel. Modlili jsme se a zpívali koledy. Pavel rozdával dárky a všichni se dívali, co kdo dostal.
Pavel: Jak jsem rostl, přerostl jsem maminku, takže první pak už chodila ona. A pamatuji si, že jsem četl úryvek z Bible o narození Ježíše. Na to jsem se vždy těšil. Také jsme stavěli betlém. Bylo to pár dní před Štědrým dnem a trvalo to několik hodin, možná i několik dnů.
Jan: V Třebíči je velká betlemářská tradice, takže jsme měli klasický třebíčský betlém. Jediná inovace byla, že místo mechu jsme v paneláku měli lepenku, do které se figurky zapichovaly. Já jako nejstarší jsem dlouho zdobíval stromeček. Jednou, to mi bylo asi dvanáct let, podjela stolička, na které stál, a já se zřítil i s ním na zem. Ležel jsem na zádech, držel stromeček nad sebou a křičel. Odnesla to ale jen jedna baňka.
Stanislav: Ten stromek měl pořád tendenci padat, tak jsme ho přivazovali ke garnýži.
Pavel: Borovičku jsme měli velikou až ke stropu. V našem domě bydlel lesník, pan Ševčík, a ten nám ji vždycky vozil. A na betlém se chodili koukat lidé z celého domu i okolí.
A jak to bude letos? Platí, že Vánoce a Velikonoce jsou pro duchovní pracovně velmi náročné období. Sejdete se vůbec?
Všichni: Až po Vánocích. Štědrý den prožíváme každý po svém.
Stanislav: Nejdřív máme mši odpoledne a pak se s kněžími scházíme ve Slavkově na večeři a po ní se rozjíždíme do svých farností na půlnoční. Takže dvě až tři mše. Ve Slavkově jsou polské sestry, kromě kapra a salátu dělají i tradiční polévku – tmavě červenou na způsob boršče, k tomu pirožky a nějaké sladkosti, takže to máme chuťově pestré.
Jan: V Brně máme s kněžími sraz v jedenáct dopoledne na polévku, pak následují bohoslužby. Jako sourozenci se scházíme většinou mezi svátky u sestry.
Pavel: Štědrý večer je pro mě docela náročný, protože objíždím vesničky v pohraničí. Na bohoslužby totiž chodí i lidé, kteří během roku do kostela nezavítají, takže absolvuji i čtyři za sebou. Jsem ale rád, že lidé přijdou a mohou něco hezkého prožít.
Když se sejdete se sourozenci, o čem si povídáte?
Jan: Rozhodně jim nekážeme ani si neděláme vlastní skupinku. Bavíme se o běžných rodinných věcech, o tom, co prožíváme, co nás zaujalo, a vzpomínáme na to, co jsme prováděli.
Žijeme v uspěchané době. Často se říká, že Vánoce jsou oslavou konzumu. Co vy na to?
Pavel: Já s tím označením moc nesouhlasím. Lidé se setkávají na adventních trzích u stromků, povídají si, popíjejí svařák a poslouchají příjemnou hudbu. V tom opravdu nevidím nic konzumního. Chtějí být spolu, a to je přece hlavní poslání Vánoc – vytvářet dobré vztahy a setkávat se. Vidím to u nás v Mikulově. Lidé jsou za setkání vděční a třeba i za to, že jim po půlnoční před kostelem podám ruku. A čím jsou kostelu a církvi vzdálenější, tím jsou vděčnější za jakýkoli projev přátelství.
Stanislav: Myslím si, že ten názor je daný hodně reklamou. Nevím, jestli tak opravdu lidé šílí a nakupují, já do nákupních center nechodím, ale souhlasím s Pavlem, že nejdůležitější je, aby cítili, že je má někdo rád.
Jan: Nejsem pro laciné mravokárné řeči. Je spousta krásných zvyklostí, jež lidi sbližují. A když je mohou prožívat, nepotřebují k tomu kopec dárků, a aby všechno bylo perfektně nachystané a uklizené. Vždycky zdůrazňuji, že Vánoce jsou časem pro zastavení se a setkání. A pro toho, kdo věří, i časem dotýkat se jejich duchovního tajemství. Vánoce nám říkají, že vztahy mají první místo. A pokud si tohle uvědomíme, mohou být krásné nejen v situacích, které jsou i navenek hezké a pohodové, ale i v těch složitějších.


description: Chceme otevřít východní stranu výstaviště více lidem a na západní straně promyslet propojení s Riviérou. To slíbil před rokem brněnský primátor Petr Vokřál (ANO), když padlo konečné rozhodnutí odkoupit rozsáhlý výstavní areál od společnosti Messe Düsseldorf. Teď město začalo svoje sliby plnit.

title: Zábava, hotel i sport na brněnském výstavišti. O podobě rozhodne soutěž

maintext:
Město vyhlásí mezinárodní otevřenou ideovou urbanistickou soutěž na jeho podobu. Přípravou podmínek a organizací, včetně výběru komise odborníků, pověřilo Kancelář architekta města Brna. Ta má vše stihnout tak, aby v dubnu mohla dvoukolová soutěž, za niž magistrát včetně odměn zaplatí 7,5 milionu korun, odstartovat.
Vítězný návrh se pak má stát solidním odrazovým můstkem pro změnu územního plánu. S výstavištěm se totiž bude měnit i jeho okolí. „Soutěž nechce za každou cenu hledat zcela nové možnosti využití areálu, ale spíše najít kvalitní urbanistické řešení, které dá areálu jednotící koncepci, dlouhodobou udržitelnost i jeho přirozené a funkční zapojení do struktury města,“ poznamenal k záměru soutěže náměstek brněnského primátora pro rozvoj města Martin Ander (SZ).
Podle něj je potřeba areál propojit na Staré Brno i se zalesněným svahem. „Dokážu si představit, že jím povedou různé cesty a cyklotrasy,“ podotkl Ander s tím, že klíčový není pouze vlastní oplocený areál s pavilony a výstavní plochou 130 tisíc metrů čtverečních, ale důležité jsou také přilehlé pozemky.
Ty dnes využívá například dopravní podnik či brněnské vodárny. Propojení se bude řešit i směrem k rekreačnímu areálu Riviéra, který město chce do zhruba dvou až tří let proměnit ve sportovně-relaxační centrum Brňanů.
Nabízí se další využítí
Veletrhy v areálu zůstanou. Podle vedení Brna jsou ekonomickým přínosem pro město a jeho neodmyslitelnou součástí. Vedle nich se však nabízí řada dalších funkcí – hotelové i dlouhodobé ubytování, sport či různé formy zábavy.
Studii využití výstaviště již dříve zpracovali architekti brněnské kanceláře A Plus. Aby areál žil, namysleli do něj například byty a do obřího kruhového pavilonu Z zábavní centrum. Teď počítají s tím, že se do připravované soutěže zapojí.
„Architektonická kancelář A Plus se velmi ráda zúčastní. Konečně zahájení kvalifikované debaty, jak reformovat a pozvednout tento krásný areál, už prosazujeme dlouho,“ podotkl Patrik Tuza, výkonný ředitel společnosti DRFG Real Estate, do níž kancelář patří.
Na bližší informace už je ale skoupější. „Právě z důvodu, že se do soutěže plánujeme přihlásit, nechceme už nyní žádné detaily spojené s případným návrhem komentovat,“ dodal Tuza.


authors: Původním Smyslem Vánoček Bylo Nosit Štěstí

description: Voňavá, nadýchaná, ručně pletená vánočka patřila už v dobách Magdaleny Rettigové k výkladní skříni kuchařského umu každé hospodyně. Pekařství Jiřího Balabána ve Veverské Bítýšce jich kolem Vánoc vyšle do světa na dva tisíce a podle majitele pravidlo o výkladní skříni platí pořád.

title: Vánočka má připomínat peřinku, do níž byl zabalený Ježíšek, říká pekař

maintext:
„Vánočky vyrábíme zásadně ručně a podle tradiční receptury. A tu rozhodně nemůžeme ošidit ani urychlit. Co do pečiva nedáte, nemůžete od něj čekat,“ ujišťuje Balabán a vede nás do teplé a voňavé pekárny v přízemí domu.
Kolem stolů čtveřice mužů a žen hbitě splétá copánky z pěti pramenů těsta s rozinkami a do hvězdy je po pěti sází na plechy a na vozíky. Ty putují do vlhké a teplé kynárny a pak omašlované vajíčkem a posypané mandlemi do vedlejší pece.
Okénkem se dá pozorovat, jak se těsto barví do zlatova. Velká vánočka o váze 600 gramů se upeče za tři čtvrtě hodiny, ta nejmenší dvousetgramová za dvacet minut.
„Před lety jsme pletli z šesti pramenů, dnes z pěti, abychom se odlišili od ostatních. Pečeme je celý rok, ale na Vánoce je děláme bohatší. Směs koření jsme postupně vyladili s otcem a dá se říct, že je to naše rodinné tajemství, jež si hlídáme. Ani pekaři nevědí, co v ní je. Dostanou jen odváženou dávku,“ poznamenal Balabán, který je v pořadí už šestou generací pekařů v rodině.
Původním smyslem vánoček bylo nosit štěstí
Podle něj se chutě zákazníků ohledně vánoček nemění.
„Je to klasika. Lidé chtějí, aby byla chutná a voňavá a skutečně připomínala peřinku, do níž byl zabalený Ježíšek. A aby jim přinesla hojnost a štěstí. To je totiž původní smysl toho, proč se vůbec vánočky začaly dělat, i když nejprve nebyly pletené, ale byly to sladké placky - calty,“ popisuje pekař.
Týdeník 5plus2 Každý pátek zdarma Týdeník 5plus2 najdete každý pátek ve stojanech na obvyklých místech.
Když v roce 1997 rozbíhal výrobu, jeho otec - také pekař - už byl v penzi, do firmy nešel, ale pomáhal mu.
„Moc ho to bavilo, vrátil se do dětství, protože když v padesátých letech komunisté zabavili pekárnu, bylo mu 14 let. Celá léta dělal v průmyslových pekárnách, kde se chrlily stovky výrobků. Tady si mohl s nimi vyhrát,“ popsal Balabán.
A tak i když Jiří Balabán původně pekařem být nechtěl, chtěl tomu osud.
I pečivo podléhá módě
První pekař v rodině se jmenoval Jan Zicha a pekl už v roce 1808. Jeho výrobky mohli konzumovat třeba i vojáci z Napoleonovy armády.
„Poslední Jan Zicha měl tři dcery a tu jednu si vzal zase pekař Josef Balabán, jenž se do Bítýšky přistěhoval ze Zlína. Já jsem vystudoval gymnázium a šel na vysokou, ale po revoluci se naskytla možnost podnikat samostatně, takže jsme neodolali,“ poznamenal.
Za dobu, kdy v „pekařině“ působí, se podle něj mění chutě lidí. „Například chleba chtějí lidé méně kyselý, to, co konzumovali před dvaceti lety, by asi dnes už neuspělo. A i pečivo podléhá módě, jeden čas to byly například výrobky z kukuřičné mouky, pak se do těsta začala přidávat nejrůznější semínka a posledním hitem jsou chia semínka z šalvěje hispánské,“ popisuje Balabán.
„Já osobně mám rád všechno pečivo, ale jedničkou je u mě chleba. Obsahuje všechny potřebné živiny, proto dokázali lidé přežívat dlouho o chlebu a o vodě. O Vánocích si ale vánočku dám rád,“ dodává pekař.


description: Zatímco v Česku panuje zima, na jižní polokouli začíná léto. A s tím i možnost vyrazit na výzkumnou stanici na Antarktidě, kterou si nenechali ujít brněnští vědci.

title: Vědci z Brna míří na Antarktidu s drony, budou zkoumat led i lišejníky


description: Teprve osmnáctiletý řidič pravděpodobně nezvládl levotočivou zatáčku a skončil s autem mimo silnici. Jeli s ním další dva mladíci, jeden z nich nepřežil. Ani jeden nebyl připoutaný. Nehoda se stala ve čtvrtek večer na silnici I/50 u Nesovic na Vyškovsku.

title: Osmnáctiletý řidič nezvládl zatáčku, nepřipoutaný mladší spolujezdec zemřel

maintext:
Podle předběžných zjištění jel řidič příliš rychle. „Nezvládl mírnou levotočivou zatáčku a havaroval s vozidlem mimo komunikaci,“ uvedla vyškovská policejní mluvčí Alice Musilová.
Řidič s jedním ze spolujezdců utrpěl lehká zranění. Nehodu však nepřežil další ze spolujezdců, a sice sedmnáctiletý mladík.
„Policisté i hasiči ho resuscitovali, avšak utrpěl zranění neslučitelná se životem. Policisté zjistili, že ani jeden ze spolujedoucích nebyl připoután bezpečnostním pásem,“ sdělila ještě Musilová.
Dodala, že testy na alkohol a drogy byly u řidiče negativní.
Je to už druhá tragická nehoda za poslední dva dny, která se stala na Vyškovsku. Ve středu večer u Zelené Hory řidič Škody Felicie vjel do protisměru a narazil do autobusu. Osobní vůz začal hořet, šestadvacetiletý muž za jeho volantem nepřežil (více zde).


description: Tak úspěšný rok nečekali. Branami expozic, které spravuje Regionální muzeum v Mikulově, prošlo za letošek téměř 122 tisíc návštěvníků. To je o bezmála polovinu víc než v předchozím roce. Největší podíl na tom měl nově zpřístupněný archeopark v Pavlově.

title: Návštěvnost láme rekordy, hlavně díky novému archeoparku v Pavlově


description: Smrt sedmapadesátiletého muže, který se zřítil na rogalu z třicetimetrové výšky, vyšetřují policisté na Hodonínsku. Muž utrpěl mnohočetná zranění, přivolaní záchranáři mu už nemohli pomoct.

title: Muž nepřežil let na rogalu, zřítil se z třicetimetrové výšky


description: Blanenská slévárna Ernst Leopold, která je nejstarším nepřetržitě fungujícím podnikem v Česku, se v minulosti dostala do finančních problémů. V příštím roce ale bude opět fungovat standardně a plánuje investice. Krajský soud v Brně totiž ukončil insolvenční řízení.

title: Konec insolvence. Slévárna plánuje investice do energetiky i bezpečnosti


description: Vánoce jsou zpravidla příležitostí ke zklidnění, rozjímání a ohlížení se do minulosti. MF DNES se spolu se sociologem Ladislavem Rabušicem naopak pokusila nahlédnout do budoucnosti.

title: Brno bude plné bohatých důchodců, kteří si budou užívat, věští sociolog

maintext:
Bývalý děkan Fakulty sociálních studií Masarykovy univerzity má konkrétní představu, jak budou lidé v Brně žít za 30 let a co budou od města očekávat. A umí přitom překvapit – Brno podle něj bude městem relativně bohatých důchodců.
„Je to sice dost věštění z koule, protože vývoj se nikdy nedá úplně předpovědět a má na něj vliv spousta věcí, ale určité tendence se dají vyčíst z porodnosti, úmrtí i migrace. A město by si těchto trendů mělo být vědomo,“ míní Rabušic.
Jak byste charakterizoval Brno dnes?
Jsem vysokoškolský učitel a pro mě je Brno hlavně městem vysokých škol, výzkumu a vědy. Máme tady 60 až 80 tisíc studentů. Jen samotná Masarykova univerzita jich má 38 tisíc. Chceme, aby výuka byla co nejkvalitnější a přitáhla studenty i ze zahraničí. To, že je Brno městem vědy, potvrzuje fakt, že se povedlo vybudovat Středoevropský technologický institut CEITEC, který už dnes přitahuje špičkové vědce, takže do budoucna se Brno stane vedle kulturního centra i centrem vědeckým. A to poznamená i strukturu obyvatel města i život v něm. Dnes je ta struktura nevyrovnaná. Přes prázdniny studenti odjedou a město rázem zestárne. Ale to, že jsou tu deset měsíců v roce desítky tisíc lidí od 19 do 25 let, dodává jinak stárnoucímu městu mladého ducha. Podle prognóz do roku 2050 bude v české společnosti třetina lidí starších 65 let.
Jak se to projeví v Brně?
Bude tu silná vrstva relativně bohatých důchodců.
Dosud platilo a stále platí, že jsou důchodci ekonomicky a sociálně nejohroženější skupinou, a vy říkáte, že zbohatnou. Jak to?
Změní se. Už teď se začínají měnit. Jsou vzdělanější, aktivnější a mnozí i hmotně dobře zajištění. Senioři za našich rodičů znali maximálně lavičku v parku nebo zahrádku, za dvacet let to už budou úplně jiní lidé. Důchodcům v roce 2050 je dnes kolem třicítky, vyrostli v jiném kulturním a společenském prostředí, vědí, že se nesmí spoléhat jen na důchod, který jim dá stát, a že se na něj musejí sami připravit. Od toho se odvíjí to, co budou po životě chtít. A s tím musí město počítat.
Jak by se na to mělo připravit?
Když představu odvíjíme nejen od důchodců, ale od dalších faktorů demografického vývoje, vše nasvědčuje tomu, že se zmenší rodiny. Rodiče budou mít většinou jedno, maximálně dvě děti a víc jich nebudou chtít. Jejich emocionální potřeby tím budou uspokojené. Bude velká skupina lidí, kteří budou žít single, a další část budou tvořit aktivní seniorky, které se dožívají zpravidla o pět let více než muži a zůstanou samy. Jinak je to u mužů. Ti, když ovdoví, si dost často najdou mladší ženu, takže sami nezůstávají. To musí zohlednit bytová výstavba. Už dnes se ukazuje, že velké byty nejsou potřeba a scházejí ty malé. A v budoucnu budou potřeba ještě víc. Další otázkou je, zda budou lidé chtít bydlet ve vlastních bytech a zatěžovat se hypotékami. Například ve Vídni žijí zhruba dvě třetiny lidí v nájemních bytech, státních, městských i sociálních. A za velmi únosné ceny. Díky tomu se jim například povedlo vymýtit chudinská ghetta. Prostě obyvatele promíchali.
Myslíte si, že chudinská ghetta zmizí do roku 2050 i v Brně?
Při rozumném urbanismu by se to mohlo povést. To se dá zvládnout.
Když už jste zmínil Vídeň, v debatě jste řekl: Přestaňme se srovnávat s Prahou a berme si za vzor Vídeň. Jak jste to myslel?
Zpočátku hlavně v akademické rovině, ale platí to i pro Brno, má-li do budoucna ambice stát se evropským městem, musí přijmout některé věci, které to s sebou přináší. Například, že rodiny jsou geneticky a kulturně promíchané. Desítky let jsme žili v uzavřené společnosti, a i když z hlediska genofondu je to nicotný časový úsek, přece jen bude pro Brno plus, když sem přijdou lidé odjinud.
A myslíte, že k tomu Brno směřuje?
Musí se otevřít světu. Například Masarykova univerzita má úkol zvýšit počty zahraničních studentů i tím, že angažuje zahraniční učitele. Ti si s sebou přivedou rodiny a vlastní potřeby a požadavky. A například i do útvaru hlavního městského architekta může přijít nějaký šikovný cizinec, který přinese nový pohled na město a nové nápady.
Takže pustit sem imigranty?
Je imigrace a imigrace. Dobře to dělají například Australané, kteří mají řízenou imigraci. Podle někoho je to diskriminační, ale státy mají právo si říci, koho v zemi chtějí a koho ne. I Brno by mělo nabízet místa pro lidi, které potřebuje. Tato imigrace moderního střihu jej pozvedne na vyšší úroveň. Možná to zní elitářsky, ale je to jedna z cest. Myslím si, že by Brno mělo nasávat mozky z celého světa, jako to umějí Američané, kteří nabízejí stipendia talentovaným studentům z celého světa.
Vraťme se k těm důchodcům. Jak ti mohou ovlivnit podobu města?
Budou nároční a budou si chtít užívat. Nebudou už sice potřebovat asfaltové chodníky kolem řeky, aby po nich jezdili na bruslích, ale budou chtít další parky, kde by se mohli projíždět třeba na elektrokole, relaxační zóny a přiměřená sportoviště. A protože budou vzdělanější, budou chtít kvalitní kulturní vyžití – originální výstavy, kulturní akce, divadla. A budou mnohem mobilnější. Nakoupí si elektromobily, které v roce 2050, jak slibují výrobci automobilů, budou běžným dopravním prostředkem. Ty pro ně budou mnohem pohodlnější a snáz ovladatelnější. Něco jiného je řadit, lít do auta benzin a starat se o údržbu, nebo jen sednout, zmáčknout knoflík a jet. Starší lidé už nebudou odkázaní na jednu čtvrť. Budou se pohybovat i po okolí města. Teď možná trochu fantazíruji, ale i s tím je potřeba ve strategii počítat. Někdo by řekl, že třetina důchodců udělá město šedivé, ale není to tak. Město může být stále plné života, ale musí k tomu vytvořit lidem podmínky. Nejsem urbanista, neumím přesně říct, jak by to mělo vypadat. Základním požadavkem ale je, aby město bylo, jak se teď moderně říká, „liveable“, tedy příjemné k životu. A to pro všechny generace.
Ano, z toho, co říkáte, to vypadá, že město bude složené hlavně z důchodců a studentů. Nepovede to trochu k mezigeneračnímu pnutí?
No, budou tu samozřejmě i ostatní věkové skupiny, na ně nezapomínejme. A to, že ve stárnoucí společnosti bude docházet k pnutí mezi mladou a starší generací, je mýtus. Ani soupeření na trhu práce se není třeba bát, neboť struktura pozic pro mladé a seniory je obvykle odlišná. Jsem přesvědčen, že z hlediska urbanismu je možné město poskládat tak, aby se vytvářely zóny, kde se budou cítit dobře všichni – mladí i staří. Jen je potřeba pomýšlet na to, jak rychle se ta která skupina po městě pohybuje. Ale zdá se mi, že by ani to neměl být problém.
Co myslíte, bude mít Brno v roce 2050 půl milionu obyvatel?
To nedokážu odhadnout. Kdyby se mělo ze svých současných 380 tisíc zvýšit na pět set tisíc, znamenalo by to zahušťování zástavby, což by se mně nelíbilo, protože pokud chceme, aby bylo ve všech čtvrtích prostředí ke společnému setkávání, trávení volného času a aktivnímu odpočinku, potřebovalo by spíše více volných ploch pro zeleň a estetické prostředí než další byty. Nezapomeňme, že tím, že budou lidé vzdělanější, budou přirozeně politicky aktivní a budou mít tendenci dále rozvíjet život v občanské společnosti, takže budou chtít ovlivňovat prostředí ve svých čtvrtích a budou se chtít někde scházet.
Po roce 1989 začali lidé masově vyjíždět na Západ, pak přišel internet a začali se uzavírat doma u počítače. Myslíte, že nastává opačný trend: lidé se otevírají a chtějí trávit čas mimo domov?
Některé teorie tvrdí, že společnost, která má naplněné základní potřeby, začne naplňovat potřeby vyšší, takže začne dávat přednost postmaterialistickým hodnotám. Klade důraz na život v kvalitním životním a estetickém prostředí, na politickou aktivitu, myšlenky jsou pro ně důležitější než peníze. Některé vize ovšem předvídají, že s rozvojem technologií se lidé budou stále více nořit do svého virtuálního světa. Místo toho, aby někam reálně vyrazili, nasadí si brýle a ve 3D „odcestují“ třeba na Bahamy. Myslím, že jsme z určitého hlediska na prahu tak úžasně rychlých technologických inovací, které mohou neuvěřitelně překvapit. Mnozí hovoří například o průmyslové revoluci 4.0.
Co to je?
Jejím principem bude nevídaná fáze digitalizace, která má naprosto zásadně proměnit prostředí výroby, následně i trh práce a výsledkem má být celkové zkvalitnění úrovně našich životů. Sociologové ovšem dobře vědí, že každý vynález má obvykle i nezamýšlené důsledky, to jest předem neodhadnutelné negativní dopady. Čtvrtá průmyslová revoluce by například s sebou mohla přinést to, že až třetina lidí na trhu práce by mohla být nezaměstnatelná.
Zkusme si zavěštit z koule. Kdybyste si měl představit Brno v roce 2050. Říkal jste, že nejste urbanista, ale zkuste být konkrétnější – máme tu dlouhodobé věci – přesun nádraží, možná metro, paneláky. Jaký je váš, byť neurbanistický názor?
Brno v roce 2050? Především město, které bude řečeno velmi obecně pestré a barevné ve všech možných aspektech lidského života. Pak bude i krásné a úspěšné. Pestrost a rozmanitost je základním prvkem úspěšného evolučního vývoje, zatímco šedivost a monotónnost je jejím hrobařem. Město, v němž nebudou ghetta sociálně vyloučených, město, které bude mít moudrou vládu a zastupitele, kteří naslouchají svým obyvatelům, ale příliš se jim nepletou do života. Město bez architektonických bariér, aby i senioři ve velmi pokročilém věku mohli být mobilní a užívat si života ve venkovním prostoru mimo své byty. Město, jehož Masarykova univerzita bude významným centrem evropské vědy, což bude potvrzeno tím, že zde budou pracovat i laureáti Nobelových cen. A konečně město, které v soutěži o nejlepší město pro život konečně porazilo Vídeň a obsadilo první místo.


description: Čtyři auta v pátek nad ránem hořela v Modřicích na Brněnsku. Podle policie tři z nich někdo úmyslně zapálil. Nasvědčují tomu výpovědi svědků a doposud zjištěné informace. Hasiči škodu odhadli na dvě stě tisíc korun.

title: V Modřicích u Brna někdo zapálil tři auta, pak hořelo i čtvrté


description: Hromadné stěhování z osmi nájemních domů v brněnském Bronxu už lidi neděsí. Alespoň prozatím, majitel prodloužil smlouvy a začal se domlouvat na splátkovém kalendáři s neplatiči. Za půl roku se ale může situace opakovat.

title: Lidé z Cejlu dostali šanci. Nové nájemní smlouvy na půl roku

maintext:
Chceme bydlet, volaly 6. prosince desítky lidí na ulicích kolem brněnského Cejlu. Vyvrcholily tím nervózní nálady, které vypukly pár týdnů předtím, když nový vlastník bytů lidem oznámil, aby se vystěhovali. Hrozilo, že se tak najednou ocitnou uprostřed zimy bez střechy nad hlavou stovky lidí ze sociální skupiny, která si bydlení shání těžko. Znepokojení to vyvolalo i na magistrátu, který situaci začal řešit (podrobně jsem o tom psali zde).
Dnes už jsou v domech patřících společnosti Fidurock Brno v ulicích Vlhká, Stará, Francouzská či Bratislavská lidé klidnější. Zástupce společnosti jim nabídl smlouvy do konce června. Jednatel Vladimír Loukota včera v e-mailu ujistil, že nájemníky nikdo v zimě na ulici nevyžene.
„K fámám o vystěhování k 2. lednu 2017 nebo k jakémukoli jinému termínu se už nehodlám vyjadřovat. Je to neuvěřitelné. Nejdříve mělo být 500 lidí na ulici o Vánocích. Nejsou. Teď 2. ledna. Nebudou,“ vzkázal. Co bude po 30. červnu, ale neupřesnil. Podle něj společnost koupila nemovitosti, aby je opravila. Co s nimi bude dál, ale teprve posuzuje.
„Určitě je to zlepšení,“ uvedla k situaci Miriam Kanioková z iniciativy Chceme bydlet, která je s nájemníky v kontaktu. Podle ní dostali lidé šanci svoji situaci do půl roku řešit. „Nemáme ale jistotu, jestli se to bude týkat všech nájemníků a co bude, až smlouvy vyprší,“ dodala.
Komerční nájmy jsou drahé, na městské byty se dlouho čeká
Obavy mají i nájemníci. „Doufám, že do té doby seženu byt, ale bude to těžké. Je nás šest a jeden syn je postižený. Navíc jsme Romové, a tak nám často řeknou, že nás nechtějí. Nebo chtějí nekřesťanské peníze. Zajímala jsem se o byt v Králově Poli, ale majitel chtěl 75 tisíc. Kde bych na to vzala a kde by na to vzali všichni tady?“ říká Mária Lakatošová.
Doufá, že bude moct zůstat bydlet v bytě ve Vlhké ulici i po 30. červnu. „Žijeme tu čtyři a půl roku a jsme spokojení. Vždycky jsme platili, až v poslední době jsme se dostali do skluzu, ale doplatíme to,“ uvažuje.
Po Novém roce si chce požádat i o městský byt. „Zjišťovala jsem to. Jsou tam čekací lhůty i několik let.“ Podle ní pomohla kampaň, která se kolem nájemních smluv rozvířila. „Dříve mlžili. Teď už se k nám chovají slušně. Dokonce mi nechali předběžnou smlouvu, abych si ji prostudovala s právničkou,“ poznamenala. Na obecní byt spoléhá i osmadvacetiletý Jaroslav Gabčo s rodinou, který bydlí ve Staré ulici. Zatím má dvě děti, ale třetí je na cestě. V zimě je na dávkách, v létě pracuje na výkopech a stavbách. „Smlouvu mám do konce února, ale už jsme požádali o byt. Je to větší jistota,“ míní.
I jemu nabídli smlouvu do konce června. A to i přesto, že poslední dva měsíce dluží na nájemném. „Musel bych za smlouvu zaplatit čtyři tisíce, plus nájemné. To se mi nezdá. Nechci zbytečně utrácet peníze a pak zůstat na chodníku. Takhle budu ve svém a nikdo mě nevyhodí,“ doplnil.
Co bude po 30. červnu, neřeší nájemnice z Vlhké ulice, která si nepřeje uvést jméno. Řádně platí, a tak dostala náhradní byt v Údolní ulici. „Je sice menší, ale jsem ráda i za něj. Kromě toho si chci požádat o městský byt. Už jsem nastoupila do práce a pracuje i syn, což je jedna z podmínek. Ostatním smlouvy prodloužili, ale pokud nesplatí do té doby dluh, půjdou ven,“ vysvětlila.
Děláme maximum, aby lidé neskončili na ulici, říká Hollan
O tom, co s nájemníky domů, jedná se společností Fidurock i brněnský magistrát. Podle náměstka pro sociální věci Matěje Hollana (Žít Brno) právě to přispělo k dohodě. „V následujících měsících se bude jednat o to, aby si stávající nájemníci zaopatřili návazné bydlení, ať už sami, v součinnosti se zástupci společnosti, nebo za pomoci města. Pro to, aby se desítky lidí neocitly na ulici, uděláme maximum,“ slíbil Hollan.
Přiznal ale, že trh s komerčními pronájmy bytů je pro osoby žijící ze sociálních dávek téměř uzavřený. „Obecní bytový fond je zatížen velkým množstvím žadatelů a musejí se tak vytvářet pořadníky s dlouhou čekací lhůtou,“ doplnil s tím, že Brno aktuálně chystá změnu pravidel pronájmu. „Chceme zjednodušit situaci matkám samoživitelkám. Aby si mohly pronajmout byt, ještě než nastane soudní řízení, v průběhu soudního řízení či ještě před vypořádáním majetku,“ dodal. Podle něj ale současná ani budoucí pravidla neřeší situaci, kdy nájemník má nájem na dobu určitou a ta mu uplynula.


description: Co by jiného položilo, dokázala obrátit v to dobré. Jana Hubáčková ze Znojma už dvakrát balancovala na hranici života a smrti. Nejprve bojovala s rakovinou, lékaři jí tehdy dávali jen tři měsíce života. Před pár lety jí pak praskla cévka. Dnes říká, že si díky tomu umí užívat každý den.

title: Dvakrát těžce onemocněla. Lékař ženě ze Znojma říká, že je chodící zázrak

maintext:
Praktický lékař Hubáčkové říká, že je chodící zázrak. Zdraví je pro ni nejdůležitější. „Všechno ostatní přijde. Přeji ho každému, ale také lásku, která je v předvánočním čase tolik třeba, a přitom mnohým lidem se teplá náruč ani hezké slovíčko nedostává,“ mrzí ji.
„Zázraky“, jež zažila, se jí začaly dít, když onemocněla rakovinou. „To pro mě znamenalo první zastavení mezi nebem a zemí,“ říká.
Že je nemocná, se zjistilo při banální operaci. „Ale něco ve mně to tušilo už při vstupu na oddělení. Potom jsem se dostala do specializované nemocnice, kde měli rozhodnout, jaká bude následovat léčba. A čekala mě další operace. Nemohla jsem tehdy spát, nechtělo se mi umřít. Právě tehdy jsem se setkala se ‚světlem‘, které mi řeklo, že všechno dobře dopadne,“ popisuje.
Říká, že to přijala zkrátka tak, že jsou věci mezi nebem a zemí. A z toho, že jí někteří lidé nevěří, si hlavu nedělá.
Slibovala, že si odpočine. Tělo ale poručilo
I díky osudovým životním zvratům začala malovat, jde v podstatě o automatickou kresbu, svoje díla úspěšně vystavuje. „Vždycky jsem ráda malovala, zpívala, tancovala. Ale přišly děti a jiné starosti a nebyl čas. Teď jsem se do těch let vrátila zpět,“ těší ji.
Ale ani později se její osudové okamžiky psát nepřestaly. „Praskla mi
cévka a mozek se zalil krví. Ten den jsem přišla z práce, malovala, málo spala. Slíbila jsem si, že si určitě brzy odpočinu, ale tělo poručilo hned. Náhle přišla obrovská bolest hlavy. Stačila jsem ještě zavolat kamarádce, že je mi zle, a ještě jsem stihla otevřít dveře od bytu,“ zavzpomínala.
Vánoce slavila na konci října. Se synem v Irsku
Týdeník 5plus2 Každý pátek zdarma Týdeník 5plus2 najdete ve stojanech každý pátek na obvyklých místech.
„Doktoři přišli na to, že šlo o vrozenou indispozici, byla to taková tikající bomba,“ vysvětluje. Pak během šesti dnů podstoupila dvě operace mozku. Byla v bezvědomí, rodina se u ní střídala. A mezi operacemi se dostala „jinam“.
„Jako by mě vtáhla hadice od vysavače. Byl to tunel, ale klikatý a tou rychlostí mě vyhodil do meziprostoru. Byla jsem šťastná a spokojená, nic mě nebolelo. Tak jsem si tam spokojeně mihotala a najednou se ozval pobavený hlas, který mi řekl, že ještě není můj čas a mám se vrátit zpět. Já jsem nechtěla, ale jemně, krásně foukl a obrovskou rychlostí jsem se vracela zpátky na druhou stranu. Letěla jsem přes celý špitál a přes ty prosklené pokoje viděla ostatní pacienty. Najednou jsem se ocitla nad svým tělem a to bylo hrozné. Nechtěla jsem zpět. Viděla jsem tam svoje děti, chtěla jsem jim říct, ať nepláčou, že je mi dobře,“ líčí. Návrat zpět do normálního života pro ni nebyl jednoduchý, učila se znovu mluvit a chodit.
Prodělat tak vážnou nemoc je ale podle ní svým způsobem osvobozující. „Nelpím na blbostech, nedělám si vrásky, kam pojedu na dovolenou, co si koupím. Žiju okamžikem. Každý den naplno. Důležité je nezaobírat se tím, co bylo. Ale nedívat se ani moc dopředu. Prostě žít pro tento den,“ vzkazuje.
Sama už zažila „předpremiéru“ Štědrého dne. „Už jsme ho oslavili koncem října se synem, který žije v Irsku a pracuje i o svátcích. Rozhodla jsem se, že připravím Štědrý den, takže byl stromeček, kapr, salát i rybí polévka. Vánoce si můžeme udělat, kdykoliv chceme, záleží jen na nás,“ míní.
Ty pravé Vánoce si ale rozhodně ujít nenechá. „Strávím je s rodinou ve Znojmě, jsem už druhým rokem babička, je to moc krásné,“ uzavřela malířka.


description: Po většinu roku kmitá v obchodě s elektrem. Když ale přijdou vánoční svátky, starosti musí jít stranou. Vít Martinec si je chce užít v klidu a pohodě. Právě Vánoce miluje, a proto deset let šetřil na obrovský betlém, u kterého se nyní setkávají lidé v Břeclavi.

title: Miluje Vánoce. Roky šetřil na velký betlém, teď se u něj setkávají lidé

maintext:
Betlém je vyřezávaný. Pod dřevěnou stříškou leží v jesličkách na seně Jezulátko s Marií, Josefem a nezbytným zvířecím doprovodem v podobě volka, oslíka a dvou oveček. Postavy jsou vysoké metr a půl a řezbář Jan Vincker z Teplic nad Bečvou je připravoval téměř dva roky.
Do pořízení půvabného betléma musel Vít Martinec investovat vysokou částku. „Nechci říkat cenu. Ale mohli jsme třeba udělat fasádu na domě,“ přiznává. Jenže zatímco fasáda by se okoukala, na Svatou rodinu se člověk vydrží dívat pořád. „Je to investice na dlouhá léta dopředu. A to, jak sem chodí lidé a mají z toho radost, je k nezaplacení. Ať je tu betlém další roky a ať jsou lidé rádi,“ přeje si.
Chýši s půvabnou vánoční scénou obklopují vánoční stromky, na které místní děti přichází poctivě zavěsit vlastnoručně vyrobené ozdobičky. O uplynulém víkendu si sem přes čtyřicet rodin přišlo připálit betlémské světlo.
Dům Martincových ve Staré Břeclavi jakoby se během adventu stal středobodem dění. „Žijeme v takové rychlé době. Chtěl jsem lidi trošku zpomalit. Aby se tady na chvíli zastavili, popovídali si,“ vysvětluje.
A přesně tak to teď v nenápadné uličce daleko od centra města vypadá. Lidé se tu zastavují, prohodí pár slov, popřejí si hezké svátky – a to je přesně to, co dělá majiteli betléma největší radost.
„Nedávno jsem ani nemohl vyjet autem ze dvora. Před domem stálo čtyřicet dětí ze školy a prý se přijdou podívat ještě další třídy. A právě to je hrozně fajn. Proto jsem to dělal,“ vysvětluje muž, u kterého betlém o Vánocích nechyběl nikdy. I když vždy jen v miniaturní velikosti. Jako pro věřícího člověka jsou pro něj právě jesličky tím pravým symbolem Vánoc.
Pečlivě vybíral řezbáře
O tom, že bude mít jednou betlém téměř v životní velikosti, snil dlouho. „Přemýšlel jsem o tom tak deset let. Během Vánoc jsme objížděli různé jarmarky, kde podobné betlémy byly. Děti u toho stály, měly vykulené oči a strašně se jim to líbilo,“ shrnuje hlavní důvody pro pořízení dřevěné nádhery.
Když už se pevně rozhodl, že figury pořídí, ještě dlouho vybíral správného řezbáře. Objížděl jejich setkání a soutěže, aby našel někoho, kdo dokáže Svaté rodině dát laskavý a milý výraz.
Týdeník 5plus2 Každý pátek zdarma Týdeník 5plus2 najdete každý pátek ve stojanech na obvyklých místech.
„Našel jsem skvělého řezbáře a umělce Jana Vinckera v Teplicích nad Bečvou. On umí do postav vdechnout to lidské. Stává se, že vyřezávané postavy jsou takové přísné. Ale ty jeho ne. On je umí udělat takové pěkňoučké,“ popisuje Vít Martinec.
Před dvěma lety si nechal na zakázku pokácet černé topoly. Ještě rok dřevo vysychalo a vznikly tak v něm tisíce drobných puklin. V následujícím roce řezbář do miniaturních prasklin vkládal dřevěné klínky, aby dřevo zacelil, a celé dílo znovu přebrušoval. „Ve všech postavách je přes deset tisíc spravených prasklinek,“ ukazuje Vít Martinec na drobné čárky na hřbetě jedné z oveček.
Dřevo podle něj bude pracovat i nadále. Řezbář ovšem přislíbil, že kdykoliv ochotně dorazí prasklinky či případné poškození opravit. Ostatně Vít Martinec by se ani nedivil, kdyby k nějakému poškození došlo. Hned první večer, kdy betlém postavil na ulici, se do jesliček nahrnuli ovínění nocležníci. „V jednu v noci jsem tady pobíhal a vyháněl opilce,“ směje se Vít Martinec. Věří ale, že lidé mají ke krásným věcem vztah a vandalové se jeho dřevěným sochám vyhnou obloukem.
Jeden z betlémů vlastní i britská královna Alžběta II.
Přesto nabídku řezbáře na případné opravy neodmítá. „Pan Vincker má své dílo velmi rád. Je to jeho dítě. Když jsem betlém odvážel, byl z toho naměkko,“ usmívá se Martinec a vypravuje, že jeden z betlémů Jana Vinckera vlastní i britská královna Alžběta II. „Je škoda, že se o něm tak málo ví. Dělá nádhernou práci,“ dodává.
První Vánoce ještě dřevěný betlém ani nemá za sebou a Vít Martinec už přemýšlí, co bude v dalších letech. Ke Svaté rodině a zvířátkům by rád přidal ještě tři krále. „Ale uvidíme, přece jen je to náročná investice a jsme také prostorově omezení,“ vysvětluje.
Když však vidí, jak obrovský zájem Břeclavané o jeho betlém mají, jeho nadšení roste. „Jsem za ten zájem lidí moc rád. Za to, že tyto dny nejsou jen o spěchu – šup, tašky, nakoupit v Tesku a rychle zase letět dál. O tom Vánoce nejsou. Jsou o klidu, pohodě,“ míní.


description: Tragický konec měla nehoda, která se stala ve středu večer u Zelené Hory na Vyškovsku. Řidič Škody Felicie vjel do protisměru a narazil do autobusu. Osobní vůz začal hořet, šestadvacetiletý muž za jeho volantem nepřežil.

title: Felicia vzplanula po nárazu do autobusu v protisměru, její řidič zemřel


description: V lidské sochy se proměnili herci Národního divadla Brno. Jako jedni z prvních v Česku se tak připojili k takzvané „Mannequin Challenge“, která se šíří internetovým světem. Akce, která měla propagovat premiérové představení o slavném umělci Michelangelovi, však nakonec přišla vniveč.

title: VIDEO: Brněnští herci „zamrzli“ v čase, premiéru však museli odložit


description: Při pohledu na velké ruce Luboše Korbičky by jen málokdo věřil, že se tento Brňan živí výrobou šperků. Jako první a jediný na českém trhu pracuje se vzácnými barevnými diamanty.

title: Brňan vyrábí šperky z barevných diamantů, vytvořil také zlatý pásek


description: Strážníky v pondělí odpoledne zavolal řidič jedné z brněnských tramvají. Tvrdil, že ve voze se popralo několik mladíků. Každý incident popisoval po svém.

title: Mladíci se rvali v tramvaji, došlo i na kopanec. Řidič přivolal hlídku

maintext:
Pětadvacetiletý muž hlídce řekl, že se zastal hocha, kterého urážela trojice mladíků ve věku šestnácti až osmnácti let.
„Pak se ale prý pustili do něj. Jeden z trojice mladíků se údajně vyšvihl pomocí madel do vzduchu a snožmo jej kopl do břicha tak razantně, až ho srazil na podlahu,“ přiblížil mluvčí Městské policie Brno Michal Simandl.
Mladíci ale hlídce vysvětlovali úplně jinak. „Tvrdili, že se pouze bránili napadení, se kterým začal mladý muž zcela bezdůvodně,“ nastínil Simandl.
Případem se bude zabývat úřad městské části ve správním řízení.


description: Až na Silvestra odbije půlnoc, velká část lidí upře oči k prozářené noční obloze, aby se pokochali pohledem na rachejtle a ohňostroje, které přivítají rok 2017. Radek Dřevěný, jenž už třináct let vede Znojemskou astronomickou společnost, ale upozorňuje, že vzhlížet ke hvězdám stojí za to po celou zimu.

title: Vzhlížejte ke hvězdám po celou zimu. Nejen na Silvestra, radí astronom


description: „Bronx je sympatické místo. Cítila jsem se tam v mnoha směrech líp než v Líšni,“ říká brněnská výtvarnice Kateřina Šedá, která poslední rok a půl mapovala sociálně vyloučenou oblast kolem brněnské ulice Cejl.

title: Děti chtějí na pracák, protože mají hned peníze, vypozorovala v Bronxu

maintext:
Svého netradičního průvodce Brnox představila na vernisáži 20. prosince.
Proč jste se rozhodla zmapovat zrovna brněnský Bronx?
Když jsem poprvé dostala pozvání od Pavla Strašáka, který organizuje festival Ghettofest, nevěděla jsem si s tím moc rady. Bylo pro mě složité i pochopit, co to Ghettofest je, protože měl propojovat lidi z centra města s místními, a já jsem to moc neviděla. Tehdy jsem si uvědomila, že o té lokalitě taky nic nevím. Pak jsem delší dobu hledala a zjišťovala, co udělat, a došlo mi, že nejzajímavější bude zaznamenávat to zjišťování. Někoho, kdo má celý život o té oblasti nějakou představu, žije v ní, věří pohledu z okna tramvaje. Ale nikdy tou lokalitou neprošel a pořádně se s těmi lidmi nebavil. Svým přístupem jsem představovala většinového diváka.
Co lidé v průvodci najdou?
Především informace, které si člověk nemůže jednoduše dohledat. Buď na internetu nejsou vůbec a člověk je musí získat až přímo z kontaktu s lidmi v ulicích, kde jsem šla dům od domu. Nebo je toho na internetu tolik, že je člověk zmatený a neví, co si má vybrat a co vlastně platí. Tohle byl klíč, jak průvodce vznikal.
Vaší tvorbou se od začátku prolíná téma vesnice ve městě. Jak do toho zapadá Bronx?
Jsou různé druhy vesnic. Některé drží spolu, jiné jsou rozpadlé na skupiny – hasiče, zahrádkáře, vůbec spolu nekomunikují a je otázkou, jestli dokážou dělat něco společně. Cejl je spíš tento typ vesnice. Není zde žádná jednolitá romská komunita, jak si často lidé představují, ale i Romové se vzájemně vymezují vůči sobě. Současně zde žijí a pracují lidé z Ukrajiny, Vietnamu, Afghánistánu, Sýrie, to jsou další skupiny, někdy hodně izolované.
Prohlásila jste, že v ulicích kolem Cejlu jste se cítila líp než v Líšni, kde bydlíte. Proč?
Protože se často místní začnou hned s člověkem bavit. Pošťačka, ženská, co kouká z okna, mezi sebou se přirozeně baví i lidé, kteří se neznají. Co vypadá jako úplně banalita, v Česku většinou nefunguje, protože když se na vesnici objeví cizí člověk, zírají na něj. Tady na vás často lidé na ulicích volají, tykají vám, baví se s vámi. Je to pro mě osvobozující pocit.
Ačkoliv je lokalita jen pár set metrů od centra Brna, mnozí lidé ji vnímají jako periferii. Cítí to tak i místní?
Řada z nich určitě. Často říkají, že chtějí jít bydlet někam do centra.
Kateřina Šedá Brněnská výtvarnice se narodila 12. prosince 1977.
V roce 2005 ukončila Akademii výtvarných umění. Zaměřuje se na sociálně laděné happeningy a experimenty, které mají vyvést zúčastněné ze zažitých stereotypů nebo ze sociální izolace.
Kromě mnoha jiných získala Cenu Jindřicha Chalupeckého pro mladé umělce.
Spolupracuje s nejvýznamnějšími světovými galeriemi. Účastnila se bienále v Benátkách nebo Berlíně. Pět let strávila na projektu Bedřichovice nad Temží, který představila v galerii Tate Modern v Londýně. Před rokem se završil otevřením rekonstruované návsi jihomoravské obce, která připomíná Londýn.
Ale oni jsou v centru. Na mapě.
Jenže svoje vyloučení hodně výrazně vnímají. Říkají, že největší problém je, že mají děti v segregovaných školách. A když jsem jim odpověděla, že školy, které nejsou segregované, mají hrozně blízko, že za půl hodiny jsou v centru města a můžou děti přihlásit do jiné školy, často jsem slyšela, že je to moc daleko. Neslyšela jsem „Oni nás nevezmou“ nebo „To nejde, už jsme s nimi jednali“.
Takže jsou v ghettu nejen fyzicky, ale i mentálně?
Myslím, že ano. Řada z nich to vnímá tak, že klíčová věc je odstěhovat se z Bronxu. Zpřetrhat vazby.
Letos jste měla na Ghettofestu stánek, kde lidé mohli adoptovat poštovní schránku. Proč?
Uvažovala jsem, jestli je jen jedna cesta – totiž dát Romům schránky, které za tři týdny zničí, pak jim tam dát ty stejné znovu a oni je zase zničí. Na to jsem nechtěla přistoupit. Když jsem je pozorovala, jak žijí, že pro ně není důležité, co bude zítra, viděla jsem, že ani nenosí klíče. Takže logicky schránku zničí. Snažila jsem se proto vymyslet, jestli se dá vyrobit nějaká, která nepotřebuje klíč. Přijít na to, jak bychom se jim přizpůsobili. Ne oni nám, ale my jim. V nějaké věci. Proč bychom nemohli připustit, že někdo má jiný způsob uvažování než my?
Mnoho Čechů by vám řeklo, proč bychom se měli přizpůsobovat nepřizpůsobivým?
Ano, je to netradiční věc. Ale řada Čechů pořád opakuje stokrát omleté fráze, aniž by zjistili, jestli jsou pravdivé, nebo ne. Můžete říct, že Romové jsou hovada, která všechno zničí. Ale taky se můžete zamyslet nad tím, proč to dělají, jestli je to opravdu jen vandalismus a kdo z nich to dělá. Několikrát jsem u těch schránek zažila Romy, kteří tam bezradně stáli a říkali: „To je strašný, co? Taky vám to přijde tak strašný?“ Nikdo tam nestál a neříkal: „To čumíte, jak máme ty schránky rozbitý?“ Zajímá mě, jestli bychom se nějakým způsobem uvažování neprotnuli. Moje představa je uvažovat nad jejich chováním, ne že je jen zkritizuju.
Průvodce Brnox Vychází právě teď. Vznikal dva roky a mapuje vyloučenou lokalitu v okolí ulice Cejl, v níž žijí hlavně Romové.
Má deset barevných tras po deseti bodech. Z nečekaných úhlů pohledu představuje například věštění z karet, domy, kde straší, hospody, nonstopy, zastavárny, hřiště či faunu a flóru.
Co by lidé v Bronxu nejvíc potřebovali?
Jako první řeknou byty. Podle mě by ta oblast potřebovala promíchat tamní školy. Není to jednoduché pro žáky ani pro učitele. Jedna učitelka nám řekla, že to není učení, ale boj. A už i ty malé děti vnímají, že jsou vyloučené. Jedna romská rodina, s níž jsme spolupracovali, třeba svoje děti vůbec nepouští ven. Kdykoliv jsem k nim přišla, byly zavřené doma nebo mohly jen na malý dvorek za domem. Rodiče říkali, že se je bojí pouštět na ulici.
Většina tamních dětí vám řekla, že chtějí jít na pracák. Čím to může být?
Určitě vzorem v rodině. Mají rodiče, kteří každý měsíc čekají, až jim přijdou peníze. Děti nechtějí jít studovat, ale na pracák, protože mají hned peníze. Ve třídě mají spolužáky, kteří to vnímají stejně, takže se těžko budou ovlivňovat jinak.
A rodiče nepracují, protože nechtějí, nebo nemůžou?
To je těžká otázka. Je tam skupina lidí, kteří se snaží a opravdu pracují, a není jich zanedbatelné množství. Ale je tam i druhá část lidí, kteří jdou každý den do Fortuny v Albertu si vsadit. Prý je to uživí. A někteří to vnímají jako práci. Zároveň si myslím, že chudoba, a to je obecný princip, většinou generuje zajímavější věci než bohatství. Protože chudí lidé musí být v životní strategii vynalézavější. Hledají principy jak přežít. Není to vždy krádež, ale často musí pracovat načerno. Našla jsem třeba v lokalitě skvělou kadeřnici nebo člověka, co tetuje, a chtěla jim pomoct reklamou v průvodci, ale měli takový strach ze zveřejnění, že nakonec neposkytli ani anonymní rozhovor.
V jednom rozhovoru jste řekla, že sblížit se s lidmi z Bronxu bylo těžší než s extrémně bohatými v Los Altos v USA při jednom z vašich projektů. Proč?
Způsob pronikání do obou míst byl velmi obtížný a v něčem srovnatelný. V Los Altos nikdo na ulici není, všichni jezdí auty a stýkají se jen v klubech. Na ulicích nejsou žádné chodníky a veřejný prostor lidé vnímají jako soukromý. To mají obě místa podobné, jen to generuje jiný způsob chování. Když jsem šla v Los Altos, hned na mě místní volali policii. Kdo chodí pěšky, je podezřelý. Vnímají veřejný prostor jako svůj a mají právo ho tak ovlivňovat. V Bronxu taky mají pocit, že okolí je jejich a mají právo je ovlivňovat, ale jejich chování je pozitivní. Používají ho jako obývák. Je to takové teritoriální chování, protože jsem v Bronxu zažila domácnosti, kde byla mramorová podlaha a za dveřmi na chodbě běžel potkan.
Na ulici v Bronxu se chovají jako v obýváku?
Jdou tam v pantoflích, sedí na schodech, baví se s někým. Člověk má pocit, že jsou na ulici jako doma, v pozitivním slova smyslu. Když jsem si v Los Altos sedla na obrubník, policejní auto přijelo za dvě minuty. Policajt mi říká: „Když tady nejsou lavičky, tak nikdo nechce, abyste tady seděla.“
Teď jste se po čtvrt roce vrátila z Francie, kde pracujete na dalším projektu...
Často jsem tam myslela na Bronx, protože jsem tam průvodce i zpracovávala. Byla jsem v Aubervilliers, což je jedno z nejproblematičtějších předměstí Paříže. Je tam vysoká kriminalita a je to vedle Saint Denis, kde se odehrály teroristické útoky. Chování lidí třeba ve veřejném prostoru nebo v dopravě je tak katastrofální, že jsem to ještě nikdy v životě neviděla. To se s Bronxem nedá vůbec srovnat. V obchodech automaticky předpokládají, že každý je zloděj, tak vám batoh svážou drátem, abyste se do něj nedostali. Moje Julie tam ale chodila do školy a ta z toho byla úplně nadšená. Škola je tam naopak daleko přátelštější a daleko jednodušeji spolu děti navazují vztahy.


description: Především do sportu a dopravy budou v příštím roce investovat jihomoravská města. Neobávají se ani vysokých schodků v rozpočtu.

title: Cyklověž i stadiony. Jihomoravská města se při budování nebojí schodků

maintext:
Víc peněz než letos budou v roce 2017 utrácet města na jihu Moravy. I schodkové rozpočty prošly schvalováním v podstatě hladce. Politici už tak mají jasno o konkrétních projektech, do kterých příští rok investují z městských pokladen.
1 Vyškov postaví stadion
Starý zimní stadion ve Vyškově půjde k zemi a místo něj začne růst nový. Město za něj zaplatí 140 milionů. Právě výstavba nového stánku pro zimní sporty bude největší investicí v příštím roce. Jeho součástí bude i restaurace s kuchyní, prostory pro fitness a šatny pro hokej, volejbal, tenis a fotbal.
„Začátkem roku bychom chtěli firmě předat staveniště. Ta se následně pustí do demoličních prací a během roku na místě starého zimního stadionu vyroste nový. Věřím, že ještě před koncem roku 2017 budou Vyškované mít možnost stadion navštívit a vyzkoušet jeho led,“ tvrdí starosta města Karel Goldemund (ČSSD).
Částka 140 milionů na zimní stadion ale ve vyškovském rozpočtu není, v rezervě je pro příští rok zhruba třetina. Radnice proto bude výstavbu postupně splácet. „Splácení částky začne v roce 2018,“ přiblížila mluvčí vyškovské radnice Dana Ryšánková.
Vyškov pro příští rok plánuje například i opravu Masarykova náměstí. „Oprava bude probíhat ve dvou etapách, v roce 2017 a 2018, a bude navazovat na rekonstrukci plynovodních sítí,“ podotkla Ryšánková.
2 Znojmo myslí na stárnoucí
Více než 2,5krát vzrostou ve Znojmě výdaje na sociální služby. „Populace stárne a poptávka po sociálních službách neustále roste. Proto jsme nově do rozpočtu zahrnuli navíc další výdaje na sociální služby ve výši 17 milionů korun, které nám umožní provozovat je na potřebné úrovni,“ zdůvodnil starosta Vlastimil Gabrhel (ČSSD).
Nejvýznamnější investicí bude v příštím roce vybudování inženýrských sítí v areálu bývalého pivovaru, který se má podle plánu stát jedním z nových společenských center města. Město také počítá s pořízením ekologicky šetrných autobusů. Chce na to získat dotace z Evropské unie.
Znojmo má ve svém rozpočtu vyčleněny i investiční prostředky na první etapu nového veřejného osvětlení, úspornějšího a ohleduplnějšího k životnímu prostředí.
Zbylé investiční prostředky město využije k opravě a rekonstrukci historických památek – například na další opravu hradu, zpřístupnění věží v Kapucínské zahradě či další etapu výměny oken v Louckém klášteře.
3 Břeclav čeká výměna semaforů
S vysokým schodkem ve výši 99 milionů korun bude příští rok hospodařit Břeclav. Schodek zaplatí z přebytku z minulých let i z výhodného úvěru, který si město vzalo v loňském roce.
V příštím roce chce opravit chátrající smuteční obřadní síň a rozšířit městský hřbitov. Také se připravuje investice do asfaltových povrchů na korunách hrází kolem řeky Dyje. Část vznikne v návaznosti na protipovodňová opatření, která tam staví Povodí Moravy, další část pak na protějším břehu. Hráze tak budou upravené pro cykloturistiku a zároveň nabídnou domácím cyklistům alternativu k dopravně vytíženému průtahu městem.
Už v lednu se začne stavět dlouho žádané parkoviště u nemocnice a rozšíří se i počet parkovacích míst na bývalém autobusovém nádraží. Na jaře pak město začne s výměnou zastaralých semaforů, která by měla ulevit průtahu městem od kolon. „Nebude to všelék, ale nové semafory by měly zlepšit průjezdnost o 10 až 15 procent,“ míní místostarosta Svatopluk Pěček (ANO).
4 Hodonín finišuje s bazénem
S nejvyšším schodkem za poslední dvě volební období počítá rozpočet Hodonína. Deficit ve výši 130 milionů je ale způsoben především tím, že část letošních investic se přesunuje do dalšího roku, a měl by se tak splatit z přebytku z minulých let. Mezi takové investice patří třeba modernizace krytého bazénu, stavba komunitního domu seniorů nebo oprava Erbenovy ulice.
Vedení Hodonína počítá i s novými investičními akcemi. Například s opravou zdevastované správní budovy na hřbitově nebo výstavbou vytouženého parkoviště v Družstevní ulici. Finančně se bude podílet i na přestavbě hasičské zbrojnice zřizované krajem. Hodonínští se dočkají nového bufetu v zoo či cyklověže u nádraží, kde budou místní lidé bezpečně parkovat svá kola.
V příštím roce to bude zřejmě naposled, co bude město moci počítat s příjmy z hazardu. Ten totiž začíná od Vánoc regulovat nově schválená městská vyhláška, jež v katastru Hodonína zakazuje herny a povoluje jen kasina s přísnějšími pravidly.
„Dle našeho názoru bude dopad této vyhlášky v roce 2017 téměř nulový. Projeví se teprve v letech následujících. Nyní je však složité odhadnout, v jaké výši,“ uvedla mluvčí radnice Hana Rakusová.
5 Blansko zbaví stadion čpavku
Také v Blansku budou investovat do zimního stadionu. Vyměnit by se po 40 letech provozu měla technologie chlazení. Stadion jako poslední v kraji dosud používá toxický čpavek. Z plánovaných 38 milionů korun na modernizaci a vybudování sněžné jámy by měla pokrýt zhruba 26 milionů dotace.
Hned kousek od kluziště chce město přestavět také ubytovnu vedle sportovní haly ASK. Z ní by se mělo stát zázemí pro atlety a sportovní kluby.
„Rádi bychom zmodernizovali celý Sportovní ostrov Ludvíka Daňka, je zde v těsném sousedství zimní stadion, kryté lázně, atletický ovál i fotbalové hřiště, sportovní hala a nově i hřiště s umělou trávou, je to ideální zázemí. Naší snahou je sem dostat kluby z ostatních měst a zřídit něco podobného, jako je například středisko sportu v Nymburce,“ plánuje starosta Blanska Ivo Polák (ČSSD).
Ani další velká investice se neobejde bez dotací, v plánu je první z pěti etap regenerace sídliště Zborovce. Dokončit by se měl také park Dukla na místě zbouraného hotelu v centru města. V parku na jaře přibude kavárna, dokončit se má i osazení zeleně a mobiliáře.
Vedení města také slibuje například novou cyklostezku u autobusového nádraží, zaplatí i čtyřmilionovou přípravu projektové dokumentace k mostu, který má překlenout železniční trať a zabránit tak každodenním zácpám u vlakové zastávky v centru města.


description: Stát frontu na vyřízení předplatní karty na MHD , to je pro většinu lidí hra o nervy. Od 1. ledna se tomu cestující v Brně vyhnou. Město v neděli spustí systém, díky němuž lze jízdné v zónách 100 a 101 platit on-line. Místo papírové šalinkarty pak při kontrole postačí mít u sebe bezkontaktní bankovní kartu.

title: Leden přinese revoluci v nákupu jízdného na MHD v Brně. Nové karty i slevu

maintext:
1 Jak si elektronickou šalinkartu pořídím?
Dopravní podnik na Nový rok spustí e-shop dostupný na webu www.brnopas.cz. Na něm se zájemce o elektronickou šalinkartu zaregistruje, vypíše požadované osobní údaje, nahraje svou fotografii, zadá číslo a datum platnosti své platební karty a přes internet vybranou šalinkartu uhradí. Komu dělají internetové platby potíže, tomu pomůžou pracovníci podniku v kontaktním centru v Novobranské ulici.
Elektronická šalinkarta se aktivuje okamžitě po zaplacení. Dotyčný pak má 21 dnů na to, aby se dostavil na kteroukoliv pobočku dopravního podniku, kde správnost osobních údajů ověří. Pak už tam chodit nemusí, každý další nákup šalinkarty může řešit z pohodlí domova.
2 Co studenti, kteří mají už teď nárok na slevu, či důchodci?
Studenti se nejprve v e-shopu registrují, poté na pobočce předloží ISIC či jiný studentský průkaz a až následně si mohou šalinkartu koupit. Každý rok pak musí znovu osobně na pobočce doklad o studiu předložit. „Do budoucna chceme systém propojit s databází škol, aby nám samy ověřovaly, zda dotyční skutečně studují,“ řekl Vít Prýgl z DPMB. Doprovod dítěte do 3 let a děti do 10 let mají jízdné zdarma, těm starším jejich účty mohou v e-shopu spravovat rodiče. Zdarma mohou jezdit také důchodci nad 70 let, ti se však stále musí prokazovat papírovým kuponem opravňujícím k bezplatné přepravě.
3 Jak získám příspěvek od města na roční šalinkartu?
V e-shopu se při registraci ukáže tlačítko, které tuto možnost nabízí. Po jeho prokliknutí musí nakupující zaškrtnout, že souhlasí se smluvními podmínkami, jeho požadavek se následně odešle na magistrát. V e-shopu zaplatí stejnou cenu jako doposud – 4 750 korun. Magistrát má pak 90 dnů na to, aby mu zpět na účet poslal dotaci ve výši 1 425 korun, u žádostí podaných do 31. května je lhůta 180 dnů.
O dotaci si může zažádat každý, kdo platí v Brně odpad. Této povinnosti jsou zbaveny děti v ústavech, důchodci v domovech pro seniory, lidé v domovech se zdravotním postižením, se zvláštním režimem nebo v chráněném bydlení.
4 Jakou kartu mám při cestování používat?
Jakoukoliv bankovní kartu. Kdo nechce využívat tu, s níž platí běžně v obchodech, může si na pobočce DPMB už teď koupit za 69 či 99 korun dva druhy anonymních karet, třeba Dobrou kartu COOP. Zájem o ně zatím projevilo přes tisíc lidí. „Žádné jiné anonymní jsme nesehnali,“ vysvětlil Prýgl, proč město prodává kartu nabízející zároveň zvýhodněné nákupy v maloobchodním řetězci. „Pro účel naší šalinkarty si ji ale její majitelé nemusí aktivovat. Každopádně i při použití vlastní bankovní karty se zákazníci nemusí obávat o bezpečnost svého účtu. Systém její číslo zašifruje, takže ji nikdo nemůže zneužít,“ poznamenal.
5 Můžu platit jízdné tak, jak jsem byl dosud zvyklý?
Ano. Cestující si mohou i nadále kupovat papírovou šalinkartu, papírové jednorázové jízdenky v automatech či trafikách nebo SMS jízdenky. Elektronické jízdné lze zatím využít pouze na měsíční, čtvrtletní i roční šalinkartu, ale také na přenosnou roční šalinkartu a nově na přenosné jízdenky s platností od 2 do 30 dnů.
6 Jak mě budou kontrolovat revizoři?
Cestující přiloží svou platební kartu ke speciálnímu čtecímu zařízení, aniž by ji musel dát z ruky. Zájemci si na ni navíc můžou od DPMB vyžádat neprůhledné pouzdro.
V případě, že cestující využívá šalinkartu na vlak nebo v autobusech jihomoravských dopravců, musí si z e-shopu vytisknout nebo stáhnout do mobilu takzvaný QR kód. Průvodčí totiž zatím nejsou vybavení čtečkami na platební karty jako revizoři v brněnské MHD.
7 Co když zjistím, že mi nový systém nevyhovuje?
V takovém případě může cestující elektronickou šalinkartu „stornovat“. V kontaktním centru v Novobranské ulici mu vypočítají, kolik peněz za ni dostane zpět. „Jestliže se to bude týkat roční šalinkarty, musí vrátit i případný příspěvek od města,“ vysvětlil Prýgl.
8 Kdy zaplatím bankovní kartou i jednorázové jízdenky?
Od roku 2018 ve vozech brněnské MHD, postupně se systém rozšíří do ostatních zón Integrovaného dopravního systému Jihomoravského kraje. E-shop, na kterém nyní lze registrovat platební kartu, město do budoucna plánuje rozšířit i o další služby, například nákup předplatného do divadel.


description: Vánoční strom v Břeclavi si už několikrát vyhlédli vandalové. Strážníci tam proto umístili fotopast. Na druhý svátek vánoční se na ozdoby zaměřil devatenáctiletý mladík, který se před tím posilňoval v baru.

title: Do rána mladík popíjel v baru, pak strhával ozdoby z vánočního stromu


description: Ještě před pěti lety hyzdila údolí Říčky poblíž Ochozu u Brna zpustlá budova. Díky neúnavné práci dobrovolníků teď zdejší části Moravského krasu dominuje skautská základna a moderní středisko ekologické výchovy. Na počest původního majitele nese název Kaprálův mlýn. Rekonstrukci ocenil i švédský král.

title: Dobrovolníci vytvořili z ruiny skvost. Dostali ocenění od švédského krále


description: Obecní policie v Brně vznikla ze strachu před Prusy. Svého času měla jízdní i cyklistický oddíl i prvotřídní kartotéku lumpů. Od jejího založení uplynulo letos 150 let.

title: Smrt kvůli pokutě. Strážníci si zakládali na cti, hlídali i Buffalo Billa

maintext:
Brněnský purkmistr Karl Giskra, který byl zvolen do čela úřadu v roce 1866, se na své židli ani neohřál a už musel čelit snad tomu nejhoršímu, co město může potkat – válce.
Rakušany prohraná bitva s Prusy u Sadové nedaleko Hradce Králové tehdy otevřela nepříteli cestu na Moravu. A k Brnu se začala valit pruská vojska. Ze strachu před nimi prchali nejen obyvatelé, ale i úřady.
A tak si starosta musel pomoci sám. To byl první popud k založení městské policie. Je to už 150 let.
„V červenci vznikla první takzvaná jistotní stráž z občanů. Měla za úkol ochraňovat město a její členové pracovali dobrovolně vedle svých běžných zaměstnání. Nebyli ani ozbrojení, měli jen hole, ručnice z Vídně dostali až v listopadu,“ líčí vznik městské policie její dnešní pracovník Michal Simandl, jenž se už roky historií brněnských strážníků zabývá.
Uchazečům dělala problémy čeština
První obecní stráž sídlila na Staré radnici. Její příslušníci ještě neměli klasické uniformy, jen hnědé kabáty a čepice francouzského typu se štítkem. Náklady na jejich působení neslo město. „Nebylo to tak zlé, předtím doplácelo na říšskou policii, a když se souhlasem Vídně vznikla obecní, snížila ta říšská stavy,“ popisuje Simandl.
Výběrové řízení na strážníky tehdy nebylo až tak náročné. Museli se umět orientovat ve vyhláškách, být fyzicky zdatní a umět německy a česky. „Právě čeština ale dělala uchazečům největší problémy, protože v Brně žila spousta Němců. Přešla do ní i část říšských úředníků,“ poznamenal Simandl.
150 let obecní policie v Brně Vznikla v červenci 1866 jako ochrana města před Prusy. Měla 100 mužů, dobrovolníků, kteří dostávali zlatku denně.
jako ochrana města před Prusy. Měla 100 mužů, dobrovolníků, kteří dostávali zlatku denně. Rozrůstala se a na počátku 20. století měla už 300 mužů – pěší, jízdní a cyklistický oddíl, psovody i kriminalistické oddělení, daktyloskopii, antropometrické oddělení (podle tělesných znaků pomáhá k identifikaci delikventů), kartotéku. Zpočátku 20. století zasahovala při národnostních třenicích mezi Čechy a Němci.
– pěší, jízdní a cyklistický oddíl, psovody i kriminalistické oddělení, daktyloskopii, antropometrické oddělení (podle tělesných znaků pomáhá k identifikaci delikventů), kartotéku. Zpočátku 20. století zasahovala při národnostních třenicích mezi Čechy a Němci. V březnu 1923 byla zestátněna. Ze 400 strážníků jich 300 přešlo pod státní policii. Znovu založena byla v roce 1992 pod statutárním městem Brno.
Strážníci dostávali zlatku denně, 360 zlatých ročně. Nebylo to až tak závratné, učitel na vesnici bral například od 250 do 300 zlatých, ale s bytem a otopem, a na roční předplatné novin Moravská orlice by museli vydělávat 14 dní.
„Měli nárok na služební oděv, což tenkrát byla docela výhra, protože například svrchní kabát stál od 10 do 30 zlatých nebo kalhoty od 5 do 12 zlatek. Oni mohli oděv nosit i mimo službu,“ popsal Simandl.
Služebny měli tehdy strážníci na čtyřech strategických místech: na Horním Cejlu neboli Bratislavské, na Staré radnici, na Nových sadech a na Starobrněnské radnici na dnešním Mendlově náměstí.
Vybavení jako Scotland Yard
Prvním velitelem se stal právník Josef Wolf. Velel stovce mužů, kteří měli na starost bezpečnost lidí i majetku, postrk, jak se tehdy nazývala přeprava, noclehárny a hostince, pořádek o svátcích. Kontrolovali, aby lidé neholdovali zapovězeným hrám, a spolupracovali se soudy. „Zajímavé je, že výtěžky z pokut šly už tehdy na chudé,“ poznamenal Simandl.
S lety se měnily i uniformy. Původní čapky vystřídaly cylindry, pak klobouky s číslem podobné „polním myslivcům“, jen místo kohoutího peří měly žíně, a v 90. letech přišly přilby s městským znakem a zdobením podle hodnosti.
„Je velká škoda, že se zachovala pouze jediná, která je dnes na Špilberku v městském muzeu,“ zalitoval Simandl.
Největší rozvoj zaznamenali městští strážníci za svého třetího velitele Franze Walka, který nastoupil do funkce v roce 1892.
„Za jeho působení měla městská policie vlastní kartotéku, daktyloskopické oddělení a antropometrickou sbírku jako kriminalisté – a to dokonce dříve, než tyto metody začalo zavádět četnictvo v českých zemích. Strážníci tak mohli vyšetřovat i kriminalistické případy,“ vysvětlil Simandl.
80 tisíc lidí na pohřbu truhláře
Noviny tehdy nepsaly o kriminálních případech a soudech tak obšírně jako dnes. Přesto najdeme v místních „plátcích“ krátké zmínky o zásazích strážníků.
Týdeník 5plus2 Každý pátek zdarma Týdeník 5plus2 najdete každý pátek ve stojanech na obvyklých místech.
V květnu 1867 zatkli třeba vraha dvacetileté služky Johany Bartonové. Zabil ji hodinářský učeň, její milý, v té době polní myslivec, protože byla těhotná a on musel narukovat. A protože si přísahali, že se nikdy neopustí, rozhodli se prý, že společně zemřou. Muž nejprve pořezal ji a pak sobě prořízl žíly na hrdle. Hlídka to s ním neměla jednoduché, protože se choval jako „vzteklý“ a musela mu sebrat dvoje nůžky a břitvu.
Noviny psaly i o hrdinství strážníka Karla Kraliczka, který si vysloužil vysoké vyznamenání – stříbrný záslužný kříž císaře Františka Josefa – za to, že v roce 1902 vytáhl z rybníka v Králově Poli tříletého chlapce Josefa Formánka. A o Kraliczkovi psaly znovu, když ho pobodal delikvent, jemuž měl podle soudního rozhodnutí odvést děti do dětského domova.
Poměrně zásadní roli sehráli strážníci na počátku 20. století, kdy atmosféra v Brně začala houstnout z hlediska sociálního i národnostního.
„Češi tehdy demonstrovali za zřízení druhé české univerzity, což se nelíbilo Němcům. Při potyčkách zemřel dvacetiletý truhlář. Probodl ho jeden z vojáků, kteří měli protesty uklidňovat. „Na jeho pohřeb přišlo 80 tisíc lidí a na místě zasahovaly všechny ozbrojené složky – policie, četníci i vojsko. Radní tehdy posílili obecní policii o jízdní jednotku. Sídlila v Masné ulici,“ popsal Simandl.
Soumrak po první světové válce
Neméně významnou akcí pro strážníky byl příjezd slavného Buffalo Billa. „Něco takového Brno nezažilo. Přivezl si kus Divokého západu, doprovázela ho například stovka indiánů. Jeho doprovod naplnil 45 železničních vagonů. Průvod uzavíral jeden strážník a někdo zvolal: Támhle je ještě jeden buf. Od té doby měli strážníci přezdívku bufové,“ vylíčil Simandl.
Podle něj si strážníci svého postavení velmi považovali. „Dochoval se záznam o sebevraždě třicetiletého strážníka jen proto, že byl odsouzen k pokutě. Neunesl tu ostudu,“ míní Simandl.
Po vzniku samostatného Československa ale nastal soumrak městské policie. „Poznamenala ji válka, řada policistů padla a bylo potřeba doplnit stavy. Začalo se uvažovat o zestátnění s tím, že se ušetří. Mělo to i národnostní podtext. Při střetech Čechů a Němců měli Češi pocit, že straní Němcům,“ podotkl Simandl.
Ještě na konci roku 1922 řešila městská rada žádost o zřízení policejního muzea, ale na to již nedošlo. Od 1. března 1923 se změnila ve státní. Ze 400 propuštěných strážníků jich u ní 300 opět našlo práci, ze zbylé stovky se stali kočí, hlídači městských budov a hřbitovů.
Nová kapitola městské policie se začala psát až po téměř 70 letech v roce 1992. Jejím zřizovatelem je opět město. Obecně se dá říct, že náplň práce je ze 70 procent obdobná i dnes – dohlížet na pořádek ve městě.
„V tom byla naprosto zásadní pro chod města. Její důležitost dokazovalo i to, že za císaře pána byli první tři velitelé členy městské rady,“ doplnil Simandl.


description: Z chůze se ve čtvrtek na jihu Moravy stala adrenalinová záležitost. Kvůli ledovce vyjížděli záchranáři k několika desítkám zranění, nebezpečí bude hrozit i na Štědrý den.

title: Jižní Moravu sužuje ledovka, od rána se zranily desítky chodců


description: Devatenáct nových tramvají bude vozit cestující po Brně. Ve čtvrtek je slavnostně pokřtili na náměstí Svobody. Každý vůz dostal jméno, které vybíraly jednotlivé městské části. Svézt se tak může ve Vladimíru Menšíkovi, Nataše Gollové nebo Emilu Bočkovi.

title: Nové tramvaje v Brně. Po městě jezdí Menšík, Gollová i generál Boček


description: Hranice – Ochotnické divadlo Ventyl představí v první novoroční sobotu, tedy 7. ledna, již třetí inscenaci komedie Dva nahatý chlapi. Zájemci jej mohou…

title: Dva nahatý chlapi pobaví Hranice opět po Novém roce


description: Hranice – Celkem osm schůzí hranického zastupitelstva by se podle plánu mělo uskutečnit v následujícím roce.

title: Zastupitelstvo Hranic se v příštím roce sejde osmkrát, rada města šestnáctkrát


description: Hranice – Tradiční Adventní koncert v hranickém kostele Stětí sv. Jana Křtitele odzpíval v neděli Pěvecký sbor Cantabile. Výjimečný hudební zážitek si…

title: Cantabile odzpíval Adventní koncert, kostel byl zaplněn k prasknutí


description: Hranice – Město Hranice schválilo návrh rozpočtu na rok 2017. Na rozdíl od listopadového projednávání tentokrát neměli zastupitelé k rozpočtu žádné…

title: Hranické zastupitelstvo hladce schválilo rozpočet na příští rok

maintext:
Hranice – Město Hranice schválilo návrh rozpočtu na rok 2017. Na rozdíl od listopadového projednávání tentokrát neměli zastupitelé k rozpočtu žádné připomínky a jednohlasně návrh odhlasovali. Na kulturu a sport poputuje více než dvacet milionů korun.
Jednání hranického zastupitelstvaFoto: DENÍK/David Král
Zastupitelstvo města Hranice se vrátilo k projednávání návrhu rozpočtu na rok 2017. Zatímco na minulém jednání se objevilo hned několik návrhů na změny, a jejich projednávání ukrojilo ze schůze velký časový úsek, tentokrát již diskuze nevznikla.
Zastupitelé tak mohli přikročit k bezproblémovému schválení. „Bylo zapracováno navýšení finančních prostředků osadním výborům i navýšení částek na granty a příspěvky příslušným komisím. Tyto změny byly na minulém projednávání navrženy paní Vlastou Zapatovou," připomněl starosta města Jiří Kudláček. S vyšším rozpočtem může počítat také Odbor rozvoje.
Město zvýší podporu kultury i sportu ve městě. „Součet výdajů na sport je v této chvíli 10 milionů 400 tisíc korun, z toho 4 miliony na granty. Dále jsou v této částce zahrnuty výdaje na tělocvičny, příspěvky pro sportovní kluby a částky na Plovárnu Hranice. Na oblast kultury poputuje 10 milionů 760 tisíc, kde většina této částky putuje na Městská kulturní zařízení," zdůraznil starosta.
Jedinou připomínku adresovala zastupitelka Vlasta Zapatová. „U spousty bodů v rozpočtu se odkazuje na Rámcovou smlouvu se společností Ekoltes. Ráda bych tak požádala o to, zda by členům zastupitelstva mohla být tato smlouva zpřístupněna, abychom věděli, co si pod položkou Opravy a údržba chodníků, za čtyři miliony korun, skutečně představit, " řekla zastupitelka.
Na tento apel reagoval starosta Jiří Kudláček kladně. „Na únorovém zastupitelstvu chci předložit kompletní rozbor této smlouvy včetně položkového posouzení zhruba 42 milionů korun, kterými tuto oblast sanujeme. Aktuálně probíhá velice rozsáhlé šetření," prozradil starosta.
David Král


description: Hranice – Nejen hranické náměstí dýchá Vánoci, ale i jeho blízké okolí. Po loňském úspěchu se do prostor hranických podloubí v prosinci opět vrátily…

title: Podloubí v Hranicích zdobí desítky dřevěných stromků. Vandalové jeden zničili

maintext:
Hranice – Nejen hranické náměstí dýchá Vánoci, ale i jeho blízké okolí. Po loňském úspěchu se do prostor hranických podloubí v prosinci opět vrátily dřevěné stromky. Jako vánoční výzdobu je připravily místní školy, školky, organizace a spolky. Jeden ze stromků byl však zničen výtržníky.
„Protože stromečky v podloubích měly skvělé ohlasy a nabídli se i další zájemci o jejich vyzdobení, rozhodli jsme se počet stromků navýšit," prozradila ředitelka MKZ Naďa Jandová. Letos tak v obou podloubích vyrostlo na 38 rozmanitých druhů jehličnanů.
O speciální vánoční výzdobu se postaraly hranické školy, školky či organizace. Nechybí tak například výtvory Městské knihovny, Domova důchodců nebo centra U kocoura Mikeše.
„Stromeček jsme se rozhodly ozdobit jako čtvero ročních období, což je pro naši činnost symbolické. V průběhu roku totiž maminkám a jejich dětem nabízíme aktivity charakteristické pro danou dobu," uvedla pro Hranický zpravodaj vedoucí Dětského a mateřského centra U kocoura Mikeše Petra Hallová.
Jak vedoucí centra prozradila, konečná podoba stromečku vznikala v několika fázích.
„S pomocí různých výtvarných technik jsme zdobili už v létě na zážitkovém pobytu v Beskydech. Tam děti zpracovávaly jarní a letní tematiku. Podzimní období jsme začali na příměstském táboře a vánočním quillingem jsme si připomněli, že zima už je za dveřmi," popsala Petra Hallová.
Zatímco v loňském roce se stromkům zcela vyhnuly útoky výtržníků, letos tomu tak není.
„O jeden stromeček jsme bohužel přišli. Vandalové jej zcela zničili," uvedla Naďa Jandová.
„Na dolním podloubí je vše bezproblémové, k incidentu došlo na podloubí horním," prozradila dále ředitelka MKZ.
Většina místních obyvatel se naštěstí místo jejich ničení stromky kochá.
„Je to hezké. Zvlášť když si člověk uvědomí, že ve většině případů to vyráběly děti. K Vánocům se to určitě hodí," řekl Pavel Lunda.
David Král


description: Hranice – Kdo nezpívá koledy není Čech, tímto heslem by se dala charakterizovat celorepubliková akce Česko zpívá koledy. Ani letos mezi účastnickými městy…

title: Česko zpívalo koledy, v Hranicích se přidaly stovky lidí. Podívejte se


description: Hustopeče nad Bečvou – Nádvořím se line vůně punče a zabijačkových specialit, lidé mohou přímo v historických prostorách pozorovat, jak se zdobí baňky…

title: Vánoce na zámku v Hustopečích přilákaly stovky lidí


description: Hranice – Parkování pro obyvatele lokalit se zpoplatněným parkovacím systémem od příštího roku v Hranicích podraží. Týká se to také podnikajících v těchto…

title: Parkovací karty v Hranicích znatelně podraží


description: Hranice – Po téměř třech měsících bezvládí zvolilo zastupitelstvo obce Teplice nad Bečvou na nového starostu. Tím se na konci listopadu stal člen…

title: Teplice nad Bečvou mají nového starostu


description: Přerov – Třicetiletá obchodní manažerka z Přerova Marcela Kropáčová jezdí do Berlína často. A trhy podle ní k předvánoční atmosféře velkých německých měst…

title: Nikdy jsem v Berlíně necítila strach, říká manažerka z Přerova

maintext:
Přerov – Třicetiletá obchodní manažerka z Přerova Marcela Kropáčová jezdí do Berlína často. A trhy podle ní k předvánoční atmosféře velkých německých měst neodmyslitelně patří. Když se před dvěma týdny kochala atmosférou vánočních trhů v jiném městě – Stuttgartu, ani ve snu by ji prý nenapadlo, že si někdo vybere jako cíl teroristického útoku hlavní město Berlín.
Obchodní manažerka z Přerova Marcela Kropáčová jezdí do Německa často. Z teroristického útoku v Berlíně je v šoku.Foto: Archiv Marcely Kropáčové
„Před dvěma týdny jsem byla ve Stuttgartu, kde vládla na trzích nádherná předvánoční atmosféra, všude hrály koledy. Pohybuji se v německých městech často, ale nikdy jsem zde necítila strach, přestože v ulicích postávají hloučky muslimů. Nikdy by mě nenapadlo, že se něco takového může stát, a že někdo použije jako zbraň kamion," říká mladá manažerka.
Útok v Berlíně ji prý šokoval i proto, že k němu došlo u pamětního kostela císaře Viléma. „Vybrali si toto symbolické místo přímo vedle kostela, což je strašné. Nejhorší na tom ale je, že se podobným útokům nedá zabránit. Teroristé, když budou chtít, tak se sem dostanou, ať už je migrační krize nebo ne," podotýká.
Ona sama prý ale svůj názor na cestování do Berlína nezmění. Přestože je z toho, co se stalo, stále v šoku. V Německu má totiž spoustu přátel. „Neovlivní mě to, přestože je to velká tragédie. To už bychom nemohli vycestovat vůbec nikam, protože stát se to může kdekoliv," uzavírá.
ČTĚTE TAKÉ Na vánoční trh v Berlíně vjel nákladní vůz, nejméně 9 mrtvých a 50 zraněných


description: Hranice – Dlouhá léta navozuje prostřednictvím výstav v hranické Galerii M+M v lidech tu správnou vánoční atmosféru. Jak však Anna Musilová sama vnímá…

title: NNČ Anna Musilová o Vánocích v dětském domově i zapomenutých dárcích

maintext:
Hranice – Dlouhá léta navozuje prostřednictvím výstav v hranické Galerii M+M v lidech tu správnou vánoční atmosféru. Jak však Anna Musilová sama vnímá vánoční svátky, a jak vzpomíná na Vánoce strávené v dětském domově, či na zapomenuté dárky schované ve sklepě, nám prozradila v poutavém vyprávění.
Anna Musilová, majitelka galerie M+M v HranicíchFoto: DENÍK/Petra Poláková-Uvírová
Část dětství strávila Anna Musilová v brněnském dětském domově.
„Tam jsme vždycky mívali obrovský strom, který jsme museli pomáhat zdobit. Pro nás to ale bývala vždycky radost. Mezi dětmi jsme vyráběli potají dárečky z papíru, z toho co bylo po ruce. Mělo to svou poetiku, ráda na to vzpomínám. Vánoce ať už jsou chudobné nebo bohaté, pro děti zkrátka vždycky mají své kouzlo," uvědomuje si Anna Musilová.
Dárky ve sklepě a pod postelí
I přesto, že v dětském domově pobývala také v čase druhé světové války, zdejší zaměstnanci se dětem vždy snažili připravit ty nejkrásnější možné Vánoce.
„Válka začala, když mi bylo pět let. V domově se ale i tehdy snažili, aby bylo na Štědrý den na stole vždy dvanáct jídel. Kousek ryby, vánočky, všechno možné, hlavně aby toho bylo opravdu dvanáct různých druhů. Pak se šlo ke stromečku, kde i my děti jsme naházely ty své vyrobené dárečky. Vždycky jsme taky zpívali koledy, bylo to hezké," vzpomíná v dobrém i na nelehké časy.
S narozením vlastních potomků poté přišla řada úsměvných vánočních okamžiků, například se zapomenutými dárky.
„Obě děti hrály na piano, ale neměly židli. Pamatuji si, že jsem takovou tu kulatou židličku schovala do sklepa, a kluk se po rozbalování dárků rozbrečel, že prý kde je ta stolička ke klavíru. Samozřejmě, že ji tam před Vánoci objevil a my jsme na ni pak zapomněli," řekla se smíchem.
Tato situace však nebyla ojedinělá. „To jsme zase pro změnu dceři koupili lyže. Bezprostředně po koupi jsme je na chviličku schovali pod postel, ale aby je dcera neobjevila, tak je manžel radši schoval u sebe v práci na letišti. No jistě, že jsme pak na ty lyže taky zapomněli. Takže při rozbalování zase to stejné, tentokrát měla na krajíčku dcera, kde má ty lyže. Za tu chvíli, co byly pod postelí, si jich totiž samozřejmě taky všimla," usmívá se Anna Musilová.
Nejdřív jablíčko, pak ořechy, zkrátka všechno
U Musilů však nebylo zapomínání dárků zdaleka jedinou vánoční tradicí.
„Manžel hleděl po večeři dodržovat všechny zvyky a tradice. Nejdřív jablíčko, pak ořechy, zkrátka všechno. Děti už chtěly rychle rozbalovat dárky, ale manžel vždycky, že se ještě musí udělat tohle a támhleto. Až jakmile Ježíšek zazvonil, pak se teprve mohli všichni vrhnout na dárky," pokračovala v odlehčeném duchu.
I nyní Anna Musilová vnímá vánoční svátky velice intenzivně. Již více než dvacet let totiž v Galerii M+M každoročně připravuje tradiční vánoční výstavy.
„Teď mám díky výstavě Vánoce prakticky celý měsíc. V průběhu svátků vždy přijedou děti se svými rodinami a trávíme je všichni společně. Hrajeme různé hry, děláme jakoby burzu dárků, vyrábíme losy, snažíme si zkrátka společně užít i legraci," zakončila Anna Musilová.
David Král


description: Hranice – Přípravy Tříkrálové sbírky na Hranicku jsou již v plném proudu. Hladký průběh sbírky nejen v Hranicích, ale i v okolních obcích, zajišťuje jako…

title: Tříkrálová sbírka se na Hranicku rozběhne již 2. ledna


description: Hranice – Kasárny generála Zahálky v Hranicích se mohou pochlubit bohatou historií. První vojenská uskupení zde nalezla útočiště již před 160 lety, a…

maintext:
V hranických kasárnách vznikne nové muzeum
Hranice – Kasárny generála Zahálky v Hranicích se mohou pochlubit bohatou historií. První vojenská uskupení zde nalezla útočiště již před 160 lety, a službou v tomto zařízení za tu dobu prošla řada významných osobností. Do konce roku 2017 by měla v areálu kasáren vzniknout Síň tradic, ve které se veřejnost dozví to nejzajímavější z jejich historie.
Síň odboje v kasárnách generála Zahálky Foto: DENÍK/Pavel Mašlaň
„7. mechanizovaná brigáda ve spolupráci s Vojenským historickým ústavem aktuálně pracuje na vybudování Síně tradic, potažmo Posádkového muzea, které by mělo být otevřeno do konce roku 2017," uvedl mluvčí 7. mechanizované brigády Ladislav Kabát. V tuto chvíli se připravují veškeré podklady pro tento projekt. Hranická posádka by měla zajistit vhodné prostory, Vojenský historický ústav by se měl postarat o koncepci síně. „Jedná se o něco, co zde dlouhodobě chybí. Cílem je vytvořit takovou síň či muzeum, ve které se návštěvníci během krátkého času dozvědí všechno podstatné o více než stopadesátileté historii zdejších vojenských útvarů," sdělil mluvčí 7. mechanizované brigády. „Spolupracujeme mimo jiné s bývalými příslušníky útvaru nebo s lidmi, kteří se zabývají historií hranické posádky, jako je třeba pan Bednář," řekl dále Ladislav Kabát. „Kasárna hostila různé typy vojenských škol. Nejprve rakouských, potom rakousko – uherských a po rozpadu habsburského mocnářství Československou vojenskou akademii," prozradil znalec historie místních vojenských útvarů Václav Bednář. Ve spojitosti s kasárnami se v Hranicích vžilo označení Akademie. „Místní obyvatelé říkají 550 metrů dlouhému uzavřenému, architektonicky harmonickému celku Akademie. Připomínají tím Československou vojenské akademii, sídlící v objektu kasáren v letech 1920 až 1939 a 1945 až 1949," připomněl Václav Bednář. Za dlouholetou historii působila v hranické vojenské posádce řada významných osobností. Od spisovatele Roberta Musila, přes básníka R. M. Rilkeho, až po legendárního Emila Zátopka. Hranické kasárny nesou své jméno po hrdinovi protinacistického odboje, brigádním generálovi Otakaru Zahálkovi. V prostřední budově je v současné době umístěno velitelství 7. mechanizované brigády Armády České republiky. David Král
Autor: Redakce


description: Olomouc – Počasí v Olomouckém kraji zůstane i přes víkend podobné jako v posledních dnech. Teploty se budou přes den pohybovat kolem nuly, v neděli bude…

title: Teploty v kraji kolem nuly, v neděli bude místy sněžit


description: Olomoucký kraj – Při pohledu z okna je jasné, že počasí může způsobit komplikace v dopravě. Meteorologové vydali varování před tvorbou ledovky na…

title: Pozor na ledovku na silnicích. Meteorologové vydali varování


description: Hranice – Bratři Jiří a Martin Necidovi se s lidmi podělí o mimořádné fotografie města Hranice a jeho okolí prostřednictvím jedinečné výstavy.

title: Bratři Necidovi připravují jedinečnou výstavu svých fotografií


description: Hranice – Zásadní modernizací by měl v následujících letech projít hranický Ekoltes. Nové Ekocentrum podle plánů vznikne v lokalitě stávajícího areálu,…

title: V Hrancích se chystá Nový Ekoltes. Takto má vypadat

maintext:
Hranice – Zásadní modernizací by měl v následujících letech projít hranický Ekoltes. Nové Ekocentrum podle plánů vznikne v lokalitě stávajícího areálu, poblíž hypermarketu Albert. Aktuálně se počítá s náklady ve výši 80 milionů korun, a dokončení projektu bychom se mohli dočkat již v roce 2019.
Zastupitelstvo nyní schválilo pokračování v přípravě projektové dokumentace.
Předpokládané náklady na vybudování Ekocentra se v tuto chvíli pohybují okolo 80 milionů korun.
Z této částky by 30 milionů měly zajistit dotační tituly, 20 milionů úvěr společnosti Ekoltes, 15 milionů vlastní zdroje společnosti a dalších 15 milionů korun Město Hranice.
„Stav současného Ekoltesu je opravdu špatný a právě teď je vhodná doba s tím něco udělat. Máme totiž možnost dosáhnout na dotace, a to až do výše třiceti milionů," vysvětlil předseda představenstva společnosti Ekoltes František Smolka.
Vedení Ekoltesu na plánu vybudování nového areálu pracuje již od svého loňského nástupu.
„Současný areál je starý 30 až 40 let, a bez diskuzí je již v tristním stavu. Od listopadu loňského roku tak usilovně řešíme co s ním udělat," řekl František Smolka.
Okolí na vyšší úrovni
Nové Ekocentrum by mělo být vystavěno v místě pod stávající budovou ředitelství Ekoltesu. Komplex obsáhne nejen nový sběrný dvůr, ale i moderní centrum prevence.
„Sběrný dvůr by nám měl sloužit dalších 30 let, to znamená přibližně do roku 2050. Předpokládáme, že sběrný dvůr by byl otevřený šest dní v týdnu, a to až do osmnácti hodin," uvedl František Smolka.
„Součástí bude také Centrum prevence, ve kterém se návštěvníci dozvědí, jak správně nakládat s příslušnými materiály. Bude zde probíhat osvěta nejen pro děti a školy a lidé budou moci na vlastní oči vidět, jak to v Ekoltesu chodí," prozradil předseda představenstva.
Aktuálně se pracuje s návrhem esteticky přitažlivé budovy ve tvaru rondelu.
„Záměrem je, aby Ekocentrum esteticky zapadalo do rázu krajiny. Podle architektů se může nový areál stát dokonce architektonickým tahákem města," sdělil šéf Ekoltesu.
Dle Františka Smolky je modernizace nezbytná i z toho důvodu, že Ekoltes za technickými službami okolních měst zaostává.
„Objeli jsme si technické služby v blízkých městech. Byli jsme ve Valašském meziříčí, Novém Jičíně, Přerově i v Zábřehu, a musím konstatovat, že všechny tyto technické služby jsou na nesrovnatelné vyšší úrovni než v Hranicích," uvědomuje si František Smolka.
Začátek stavby: 2018
Jelikož se předpokládá, že Ekocentrum vznikne v areálu současného Ekoltesu, společnost musí vyřešit fungování sběrného dvora i v průběhu stavebních prací.
„Administrativa bude fungovat ve stávající budově, takže s tím problém není. Jediný problém je sběrný dvůr. Uvažujeme, že pod Ekoltesem by se vytvořila zpevněná plocha, která by provizorně jako sběrný dvůr posloužila. Nějak si s tím poradit zkrátka musíme," nepřipouští předseda představenstva komplikace.
Pokud vše půjde podle plánů, pak by se stavět mohlo začít již v roce 2018. Hotovo by pak mělo být zhruba na podzim 2019.
Na začátek příštího roku plánuje Ekoltes pro veřejnost uspořádat prezentaci projektu v prostorách zámku.
„Objeví se zde fotografie, plány i velký model, který nám architekti přislíbili zapůjčit," zakončil František Smolka.
David Král


description: Olomoucký kraj - Po stopách Andyho Warhola, uničovského zlatého pokladu nebo císaře Františka Josefa I. se mohli letos vydat návštěvníci Vlastivědného…

title: ON-LINE rozhovor s ředitelem Vlastivědného muzea Olomouc Břetislavem Holáskem


description: Olomouc – Jasno, v noci mráz a přes den teploty jen lehce nad nulou. Taková je předpověď meteorologů pro náš region v poslední dny letošního roku.

title: Do koce roku bude svítit slunce, silvestrovská noc ale bude mrazivá

maintext: Ústí – /ROZHOVOR/ Fotbalisté Ústí jasně ovládli podzimní část krajského přeboru. Trenér Radim Žingor dovedl tým z Hranicka na první místo. Vyvstává otázka, co by se stalo, kdyby skutečně celek z vesnice, která má kolem šesti stovek obyvatel, vyhrál soutěž. „Pokud budeme po posledním kole na prvním místě, budeme to muset řešit," říká k možnému postupu do Divize E lodivod Ústí Radim Žingor.