description: Američanka Heidi Williamsová prožila peklo. Byla kdysi znásilněna, téměř přišla o dítě a v době, kdy trpěla velkými depresemi, se pokusila i o sebevraždu. Ale dnes je to všechno pryč. Začala cvičit jógu a v ní našla lék na všechny problémy. Založila proto internetovou terapeutickou skupinu a pomocí ní se snaží léčit lidi s podobnými problémy. Jak připomínají její fanoušci na sociálních sítích, stala se z ní také opět krásná a energická žena. Ostatně podívejte se sami.

title: Byla znásilněna, pokusila se o sebevraždu. Dnes je z ní sexy žena cvičící jógu


description: O katastrofálním výsledku Křesťanskodemokratické unie (CDU) kancléřky Angely Merkelové v zemských volbách v Meklenbursku-Předním Pomořansku, šoku nebo dokonce masakru motorovou pilou píší dnes německé listy. Zemské volby v Meklenbursku-Předním Pomořansku sice vyhrála oslabená sociální demokracie (SPD), druhá ale skončila Alternativa pro Německo(AfD), která poprvé porazila i CDU.

title: Německý tisk: Porážka v zemských volbách připomíná masakr Merkelové motorovou pilou

maintext:
"Pokud máte rádi vzrušení, dá se to, co dosud AfD napáchala v německé stranické demokracii, popsat jako masakr motorovou pilou: Z CDU, SPD a Levice vyřízla celé kusy," konstatuje deník Süddeutsche Zeitung. Naráží tak na to, že Alternativa pro Německo v Meklenbursku-Předním Pomořansku sebrala tradičním stranám desítky tisíc voličů.
"Ale není to horor. Je to výzva stranám, které přišly o část voličů, aby byly lepší, jasnější a rozlišitelnější. Německá demokracie už v pořádku přežila řadu údajných hororů," píše také bavorský list, podle něhož AfD ráda šíří strach, čímž ale není dobré se nakazit.
"Ti přesvědčení, ustrašení a frustrovaní to znovu udělali, tentokrát v Meklenbursku-Předním Pomořansku. V Alternativě pro Německo zvolili neliberální, ženám a cizincům nepřátelskou stranu, a dopomohli jí tak podeváté do jednoho ze zemských sněmů," píše list Frankfurter Rundschau, který připomíná, že AfD bude s 20,8 procenta hlasů druhou nejsilnější frakcí v zemském sněmu tohoto severoněmeckého státu.
Úspěchu AfD, která se stala faktickým vítězem hlasování, si všímá také deník Berliner Zeitung, podle něhož loni strana šikovně změnila své zaměření, odvrátila se od tématu eura a věnuje se kritice migrace, díky čemuž se jí daří mobilizovat voliče. "Kdo dnes volí AfD, nevolí žádnou reálně existující stranu. Volí protest a náladu," míní list z hlavního města. S AfD nechce žádná z dalších stran vládnout.
Německé deníky se v komentářích věnují také velkému neúspěchu křesťanských demokratů v politické domovině kancléřky Merkelové. Strana v zemských volbách dosáhla svého dosud nejhoršího výsledku v Meklenbursku-Předním Pomořansku, přesto bude asi nadále se sociálními demokraty vládnout.
"Po volebním výsledku v jejím domácím Meklenbursku-Předním Pomořansku to bude pro kancléřku Angelu Merkelovou ještě méně příjemné. Katastrofální výsledek CDU a velká podpora pro AfD na ní zvýší zejména v její vlastní straně výrazně tlak," píše list Westdeutsche Allgemeine Zeitung, který volební neúspěch přičítá migrační politice. Ta se v bývalé východoněmecké zemi projevila, i když v ní uprchlíci prakticky nežijí.
"Uprchlická politika Merkelové znejistila tolik lidí, že působí jako hnojivo na růst AfD," míní zase deník Stuttgarter Zeitung, podle něhož je Alternativa pro Německo především protimerkelovskou stranou.

fasttext_language: cs


description: Marek Dalík byl odsouzen na čtyři roky do vězení s dozorem. Protože většina našich čtenářů dosud neseděla, oslovili jsme Vězeňskou službu s dotazem, co v té věznici s dozorem pana Dalíka čeká.

title: Marek Dalík má tento týden nastoupit do vězení. Co ho čeká?


description: Míru Bosáka netřeba představovat, je to osoba veřejně známá – komentátor fotbalový, rovněž golfový, ale také kumpán a člověk společenský. Letos znovu, jako už mnohokrát předtím, psal svůj deník z významné fotbalové akce – z mistrovství Evropy ve fotbale – a záhy po jejím skončení svou třísetstránkovou knihu s názvem Francouzský deník aneb Velká fotbalová party pod Eiffelovou věží i zveřejnil.

title: Francouzský deník Jaromíra Bosáka je skvělá kniha pro ty, co mají rádi fotbal, humor a cestování

maintext:
Kdo jeho předchozí Deníky četl, nebude překvapen metodou, kterou pro své vyprávění zvolil. Ačkoli fotbal miluje a ví o něm spoustu věcí, je si dobře vědom skutečnosti, že samotná hra a zápletky turnaje prostě celou knihu pohromadě neudrží. A tak je možná i větší část knihy věnovaná zemi a lidem, kde se zrovna hrálo, čili máme v rukou i zajímavý cestopis, jehož itinerář ovšem určuje právě hrací plán.
Kdo zná Jaromírovo televizní komentování, ví, že rozhodně nepodceňuje přípravu. Vede si o každém klubu, o každém hráči kartoteční lístek, takže může v případě, že je hra zrovna nudná, vypomoci zajímavými informacemi o něm. Stejně se zřejmě připravuje i na tu část vyprávění, která bude zeměpisná: Město samotné je domovem zhruba 180 000 obyvatel. Docela mě zajímalo, kde se vzalo jeho jméno. Musel jsem zabrousit až do dob začátku letopočtu. Pojmenováno bylo podle křesťanského mučedníka, kterýžto byl někdy kolem roku 35 ukamenován v Jeruzalémě. (Kdo hádal Lyon, má bod.)
Můžeme si být jisti, že Míra tyhle informace nehledá až ve chvíli, kdy knihu píše, protože na to prostě nemůže mít čas. To pochopíme z třetí části vyprávění, která se věnuje praxi televizního reportéra, který pracuje pro poměrně malou televizní stanici, jež si nemůže dovolit zajistit svým pracovníkům úplný komfort. Přesuny z jednoho města do druhého, dobíhání na stadion na poslední chvíli, zostřené kontroly i problémy, které přinášejí drobné dietní chyby… Francie těsně před mistrovstvím čelila několika teroristickým útokům, takže připravila svým návštěvníkům EURA opravdu vydatný kurz trpělivosti.
Abych se ale vrátil k fotbalu: Bosák o něm ví jestli ne všechno, tak hodně. Umí hru posoudit z odstupu a události na hřišti zasadit do kontextu historie této populární hry, a hlavně to umí dělat neotřele. Někomu se to líbí, někdo s tím může mít problém, ale když si uvědomíme, že se jedná o událost, při které dvaadvacet mužů dělá devadesát minut tak nudnou věc, že jenom běhají po hřišti, občas si kopnou do balonu a, když pámbu dá, jednou dvakrát dají i gól… To už musíte mít velkou zásobu různých synonym pro stejné činnosti. Kdo má rád fotbal, netradiční cestopisy a Jaromíra Bosáka, ten si i tenhle Deník jistě užije.
PS: Jak jsem napsal na začátku, Míra píše Deníky už druhou desítku let. Tento způsob reportování o podobných akcích je zcela ojedinělý a možná pomalu aspiruje na zápis do Guinessovy knihy rekordů.


description: Tento týden se ukázalo, že de facto zhynul schengenský prostor a Evropa bez hranic. Velká Británie a Rakousko se tvrdě vymezily - chtějí omezit migraci a postavit ploty. Takže bez nějakých politických prohlášení se Schengenský prostor pomalu zadrátuje.

title: Schengen je mrtev, hranice se vracejí

maintext:
Když jsme vstupovali do Evropské unie, pouštěl jsem si celý večer dokola písničku Europe Endless od Kraftwerk. A byl jsem nadšenej, že - jako v té písničce - teď budu moct sednout ve Vídni do vlaku a dojet až do Barcelony, aniž by mne kontrolovali nějací chlapi v uniformách. A nemyslím tím průvodčího, ale pohraničníky. Trvalo pár let, a tenhle nádherný stav bez hranic - nádherný především pro nás, děti železné opony - bez potlesku a úklon končí.
Britská premiérka Theresa Mayová před zahájením zasedání Valného shromáždění OSN řekla ještě před rokem zcela nepředstavitelný, pobuřující a šílený výrok: „Státy mají právo ochraňovat své hranice i občany. A mají také povinnost hranice kontrolovat kvůli zredukování proudu nelegální přistěhovalců a zastavení nekontrolované migrace. Musíme jim v tom pomoct."
Stejný den začalo Rakousko pancéřovat své hranice. Začalo na hranici s Maďarskem budovat jakési ukotvení pro mobilní plot, který na těch základech bude možné v případě potřeby velmi rychle vztyčit. Něco takového, jako má Praha podstavy pro mobilní protipovodňové zábrany, které se do těch podstav dají v případě hrozící povodně instalovat za pár hodin. Základy pro takový plot vznikají na rakousko - maďarské hranici u města Nickelsdorf. A Maďarsko už plot má.
A je mi fakt líto, že ten historický zázrak - Evropu bez hranic, Europe Endless, tak cennou pro všechny vyrostlé za železnou oponou, nám kozo**di s podporou frau Merkel vzali.


description: Její fotografie jsou na sociálních sítích do jisté míry skutečným úkazem. Polka Magdalena Wosinska totiž nepředstírá, že jsou její pečlivě připravené snímky náhodnými momentkami, ani nepopírá fakt, že je profesionální fotografkou. Přesto ale její práci nechybí lehkost, jež ostatní tak často postrádají. Když k tomu přidáte sebevědomí s jakým prezentuje vlastní nahé tělo a neobvyklá místa, na která ji neustále zavádí její dobrodružná povaha, vyjde vám jedinečný mix, který stojí za pozornost. Výběr Magdaleniných snímků si můžete prohlédnout v galerii.

title: Duch hippies ještě nevymřel: Dobrodružná Magdalena uhranula svět svým Instagramem


description: Ve středečním slosování Sportky vyhrál sázkař v okrese Ústí nad Labem 201,25 milionu korun. ČTK to dnes sdělila společnost Sazka, která hru provozuje. Jde o druhou nejvyšší výhru ve Sportce, rekordních 399,9 milionu korun vyhrál v listopadu 2013 sázkař na Chrudimsku.

title: Ve Sportce padla druhá nejvyšší výhra v historii, sázkař získal 201 milionů korun


description: Na regionální železniční trati na jihu Slovenska se dnes ráno srazil vlak českého dopravce RegioJet s kamionem řízeným českým řidičem. Při nehodě podle záchranářů utrpělo zranění 35 osob. Mluvčí RegioJetu Aleš Ondrůj ČTK informoval, že ke srážce došlo u města Velký Meder na železničním přejezdu vybaveném zvukovou a světelnou signalizací, která podle dostupných informací byla funkční.

title: Na Slovensku se srazil vlak RegioJetu s kamionen. Nehoda si vyžádala přes 30 zraněných


description: Japonci jsou velcí hračičkové a někdy se to projevuje i v architektuře. Podívejte se na některé velmi odvážné, ale v jiných případech možná až bláznivé nápady ze země vycházejícího slunce. U toho člověka napadne otázka, zda mají vůbec v některých japonských městech něco jako urbanistický odbor na radnicích.

title: Bláznivé, odvážné i krásné nápady, jak postavit moderní domy


title: Angelina Jolie: Nejvíc sexy ženu Hollywoodu čeká další životní etapa. Jaká bude?

maintext:
Angelina Jolie (41) zažádala minulý o rozvod. Král s královnou to nezvládli a nad koncem jejich hollywoodského filmu, který žili jedenáct let, pláče celý svět. Zajímá vás, po jakém castingu se tak geniální herečka dostala k tak komplikované životní roli?
Když před patnácti lety dostala nabídku hrát počítačovou hrdinku ve filmu Lara Croft: Tomb Raider, dlouho váhala. Pak se ale rozhodla, že do akční hrdinky půjde. Objednala se na kursy karate, osvojila základy bojových umění a nacvičila britský přízvuk.
I když měl film špatné kritiky, Jolie obstála na jedničku a stala se díky téhle roli nezpochybitelnou globální ikonou. Od té doby rozdá vždy polovinu z honoráře na charitu a její fotka z tohoto kultovního akčňáku se objevuje snad u každého článku typu Jak být fit za pět dní.
No a od té doby to jede.
Nabrala si toho na jednu ženu, jakkoli osudovou, moc. Mediální obraz, který si za těch patnáct let vytvořila, je tak monstrózní a komplexní, že začalo být nemožné mu dostát. Bylo jen otázkou času, kdy se všechno sesype jako domeček z karet.
Vezměte si poslední tři roky: dobrovolná amputace obou prsou v roce 2013, kvůli genetické zátěži agresivní rakoviny, na kterou zemřela Angeliny matka i teta. Rok 2014 – pohádková svatba hvězdného páru Brangelina, kdy dlouhý závoj šatů nevěsty zdobily kresby jejich šesti dětí. Ve stejném roce přichází do kin neúspěšný film Nezlomný, Angelinina druhá filmová režie, hodnocená jako „snaživě dietní“; režírovat by Angelina neměla, píšou kritici.
Loni se rozhodná bojovnice za lepší svět a sexuální bohyně v jedné osobě podrobuje odstranění vaječníků, po kterém logicky přichází předčasná menopauza. Režíruje taky další film; jmenuje se U moře (By the sea) a ona a její manžel v něm hrají dva manžele, jejichž vztah už je dávno toxický. Angelina vkládá do snímku obrovské naděje - kritiky nenadchl a u diváků úplně propadl. No a pak, letos, podniká pod hlavičkou OSN dlouhou a zásadní návštěvu Sýrie, Libanonu a uprchlického tábora v Řecku.
Půltuctu dětí právě se rozpadlého hvězdného páru má dnes dohromady 12 chův a dostává se jim velmi rozmanité, individuální péče; jeden americký televizní komentátor to nazval „život luxusním děcáku.“
Herečka prý nyní váží 44 kilogramů.
Můžeme jen obdivovat, že – aspoň zdánlivě - drží opratě budoucnosti pevně v rukou i teď – průběh jejího hvězdného rozvodu s Bradem Pittem sice ještě není jasný, ale ví se, že chce děti výhradně do své péče.
Více se dočtete v seriálu Femme fatale v tištěném Reflexu, který vyšel ve čtvrtek 29. září.
Reflex 39/2016 • Foto Archív


description: Fotbalový klub FC Roma z Děčína má problém. Některé týmy ze soutěže, kterou hraje (III. třída, odborně pralesní liga) proti němu nechtějí hrát. Rozálie Kohoutová a Tomáš Bojar o tom natočili dokumentární film.

title: Cikáni do filmu! Dokument o romském fotbalovém klubu zůstává na půli cesty a mnohé neobjasňuje


description: Rozmohl se nám tady takový nešvar. Jakoukoli regulaci jsme si zvykli označovat za socialismus, a tedy za něco chucpe. Nejnověji to postihlo parkovací zóny v Praze, takový ten odporný levicový vynález, který nejspíš pokřivuje jinak zcela organický a hladký pohyb po hlavním městě. Přitom opak je pravdou a parkovací zóna je jedním z nejtržnějších fenoménů poslední doby.

title: Stanislav Šulc: Parkovací zóny jsou pravicové a tržní


description: Po vlastních rodičovských zkušenostech musí člověk dát často za pravdu moudrému povzdechu: Nejlíp se vychovávají sousedovy děti!

title: Kde končí přísná výchova dítěte a začíná šikana?

maintext:
Dobrý den, pane doktore,
velice by mne zajímal Váš názor na výchovu dětí. Stejně jako v mnoha rodinách se i my s manželem zcela zásadně rozcházíme v otázce volného času a jak s ním dítko naloží. Náš syn je úplně normální třináctiletý kluk se spoustou zájmů. Tři dny z týdne chodí do fotbalu, škola, dva dny z týdne judo a kamarádi, na které už moc času nemá. Tady je ten kámen úrazu. Do juda chodí tři roky kvůli manželovi. Teď půjde do osmé třídy a do juda už chodit nechce. Já si myslím, že „osmák“ má právo si rozhodnout, co ve svém volném čase bude dělat. Judo je pro něj trest, a ne relax, jak mu stále podsouvá manžel. Manžel všechny synovy argumenty, prosby a přání zcela ignoruje. NE, budeš chodit do juda a tečka. Já jsem z této situace nešťastná a naprosto bezradná. Třetí rok poslouchám nářky svého syna a následně tvrdost slov mého manžela, jenž ho přece vede ke sportu. Zlatou střední cestu se v tomto případě nedaří najít. Mně už to připomíná až šikanu, a ne tu správnou podporu a výchovu rodičů. Jsem opravdu zvědavá na Váš názor, protože velmi často se v názorech shodujeme. Přeji Vám krásné, slunečné a odpočinkové léto.
Gabriela Kašparová
Především se omlouvám za zpoždění, je těch dotazů hodně, léto máme mezitím za sebou. Víte, odpovídání na dotazy přicházející z jedné strany nějakého sporu je vždy ošidné, protože Reflex, potažmo já pak sloužíme jako rozhodčí či soudci, aniž známe celou pravdu, jež by předpokládala vyslyšet názory minimálně všech ostatních účastníků. Proto je při veškeré úctě k tazateli třeba brát odpověď vždy s rezervou. Z toho důvodu se také snažím svá vyjádření zde posouvat pokud možno na obecnější rovinu, jež umožňuje spíše vzít si nějaké ponaučení než pískat rodinný svár.
Důležité je upozornit, že neexistuje objektivní, prokazatelně nejlepší a univerzálně platný předpis, jak vychovávat děti. Mezi rodiči i mezi dětmi jsou značné, geneticky podmíněné povahové rozdíly, jež vyžadují odlišné zacházení. Drzouny je třeba trochu uzemnit, plašmušky naopak povzbudit. Veliké rozdíly jsou i v preferencích (volbách, tužbách) a v kulturním kontextu. Jiné potřeby zpravidla mívá synek boxera či asfaltéra než synek lyrického básníka. Proto by výchovný přístup měl být individuální a tyto odlišnosti respektovat.
Za sebe bych na váš dotaz odpověděl tak, že výchova má být rozumně důsledná co do řádu a denního režimu, ale má v přiměřené míře respektovat zájmy a tužby dítěte. To znamená, že když chce dítě hrát na flétničku, neměli bychom ho místo toho nutit do ragby a naopak. Násilí produkuje neštěstí. Tento přístup v sobě kloubí permisivitu (povolnost, otevřenost) s důsledností. Pokud jde o rodičovská očekávání, neměla by být v případě potomků nadměrná a neměla by obrážet frustraci z vlastních neúspěchů a neuskutečněných tužeb. Od nejútlejšího dětství platí, že nudí-li se dítě, je to špatně, ale je-li přetěžováno či jsou-li na ně kladeny požadavky, na něž nestačí, je to také špatně.
Dítě nejvíce zajímá osvojování dovedností a znalostí, jež sice ještě nemá, ale které jsou s vynaložením přiměřené námahy zvládnutelné. Taková výchova není a nesmí být soubojem kdo s koho, ale nabídkou, z níž si dítě vybírá, a s požadavky, jež připomínají lehký tah na gumě, nikoli lámání heverem. Každý by si měl umět v duchu prohodit role a představit si, jak by mu bylo, kdyby s ním někdo zacházel tak, jako on zachází s jinými: hle, táto, budeš se učit čínsky a běda, když tam přestaneš chodit nebo přineseš kouli. Vedeme tě přece ke vzdělání a to je stejně důležité jako sport, ne?


description: Ruský fotografický server Air Pano patří mezi to nejlepší, co v této oblasti existuje. Nehraje si na žádné umění, ale pečlivě a technicky velmi dobře mapuje především pomocí panoramatických snímků a videí nejenom Rusko, ale celý svět. Podívejte se na některé hezké fotografie Prahy.

title: 15 nádherných panoramatických fotografií Prahy


description: Kdo jiní, než obyvatelé Jižní Koreje by se měli bát vojenského nukleárního programu Severní Koreje? Jenže jak se ukazuje, Jihokorejci jsou k této věci laxní, nevěří, že KLDR na ně zaútočí a berou to s velkou rezervou. Bylo to vidět i minulý pátek. Všechna média ve světě masivně informovala o pátém testu možné jaderné zbraně režimu diktátora Kim Čong-una, ale v Jižní Koreji lidi zajímalo něco úplně jiného.

title: Svět byl šokován atomovým testem KLDR, ale Jihokorejci hledali na webu sexy zpěvačku a … vlhčené ubrousky


description: Do volebního boje o křeslo amerického prezidenta se jedenáctého září přihlásil nečekaný hráč: Zápal plic. Paní Clintonová díky němu veřejně skoro zkolabovala, a američtí voliči se můžou pominout. To my Češi jsme jiní borci!

title: Hillary je marod? Američani jsou netolerantní!


description: Když britský spisovatel a bývalý zpravodajec Ian Fleming začal psát romány o vyzvědači Jamesi Bondovi, nestačili se špióni divit, jaké podivuhodné novinky vymyslel. Opancéřovaný sporťák s navigací, která ukazuje, kde je, reflektory s kulomety, vyměnitelné poznávací značky za jízdy, hodinky měřící radiaci, otrávená čepel v botě, kufřík, při jehož otevření nezvanému člověku vybuchne plyn do obličeje… Ve světě tajných služeb se však najdou bizarnější příběhy, zabývající se přenosem myšlenek.

title: Tajné služby a přenos myšlenek. Za studené války vznikaly podivné programy na ovlivňování lidí

maintext:
Allen Dulles, ředitel Ústřední zpravodajské služby (CIA), požádal své odborníky, aby zkusili takové věcičky vyrobit. Zřídil oddělení, jehož členové četli nejen špionážní romány dalších autorů, ale i vědecko-fantastické příběhy, a v nich hledali inspiraci. A to byl podnět i pro náčelníky sovětského Výboru státní bezpečnosti (KGB), aby nechali pátrat v krásné literatuře po nových prostředcích tajného boje.
Ve speciálních věznicích
Všechny tajné služby, včetně československé, se občas chytaly možností senzibilů. Astrologové a senzibilové patřili ke dvorům snad všech středověkých panovníků. Ovlivňovali i carskou rodinu. Astrologové sloužili rovněž sovětské tajné policii – to je věc, jež se předpokládala, ale teprve v roce 1996 o ní referoval moskevský deník Komsomolskaja pravda.
Původně bolševický režim všechny astrology zlikvidoval. Když se v roce 1929 sešli na svém sjezdu, odjeli v autobusu na oběd a pak už je prý nikdo neviděl. Zřejmě skončili v koncentráku. Podobně se s většinou hvězdopravců vypořádal i Adolf Hitler v Německu. I když jakýsi výzkumný ústav okultních věd tam existoval.
Ovšem, jak tvrdil zpravodajce listu Komsomolskaja pravda prorektor Akademie astrologie, doktor chemických věd F. K. Veličko, „oficiálně astrologii za sovětské vlády nezakázali“. Avšak když si řekl autor horoskopů o honorář, šel za mříže. Západní tajné služby tvrdí, že KGB podporoval výzkumy v oblasti parapsychologie i později.
Manipulace lidí
Americká CIA zahájila program, jehož cílem bylo naučit se psychicky ovlivňovat lidi, patrně okolo roku 1950. Vedla ho pod kódovým označením MKULTRA.
Podílelo se na něm asi 80 institucí včetně 44 univerzit, několik farmaceutických firem, nemocnice a věznice. Vědci používali k ovlivňování lidí drogy, hypnózu a nejrůznější nové látky. Někteří neurofyziologové se domnívají, že náš mozek by mohl fungovat mnohem efektivněji, než je běžné, a proto se ho snažili k tomu přimět. Vzhledem k tomu, že Sověti ozařují mikrovlnami americkou ambasádu v Moskvě, zjišťovali možné následky.
V polovině šedesátých let tyto výzkumy CIA omezila a v roce 1973 je zastavila. Dokumenty o nich nařídil ředitel zpravodajské služby zničit, přesto později část novináři našli a zveřejnili. Veřejnost šokovaly, protože ukazovaly, že některé experimenty občas probíhaly na náhodně vybraných lidech a bez jejich souhlasu.
V roce 1972 začala CIA zkoušet jasnovidce pro „poznávání na dálku“. Podnítil ji totiž KGB, protože se Američané dověděli, že ve využívání těchto jevů jak k obraně, tak ke špionáži je Sověti údajně předběhli.
Používání jasnovidců
Například pro Obrannou zpravodajskou agenturu (DIA) hledali američtí jasnovidci tunel, který měli údajně prokopat Severokorejci pod demilitarizovaným pásmem na jih. Po pěti letech však CIA tento projekt na základě dobrozdání amerických výzkumných ústavů rozpustila jako nepoužitelný. Mluvčí CIA David Christian oznámil, že služba parapsychologii prakticky nepoužívala, jenom zkoumala její možnosti. Při 115 pokusech vyšlo najevo, že pro zpravodajské účely se nedá použít ani jedna metoda.
Zato DIA a Pentagon v používání jasnovidců pokračovaly, a dokonce k tomu vytvořily projekt nazvaný Star Gate (Hvězdná brána). CIA stály tyto práce pouze 750 tisíc dolarů, zatímco ministerstvo obrany na ně za dvacet let vynaložilo 20 miliónů dolarů. Z indiskrece amerických zpravodajských důstojníků vyplývá, že toto vyhazování peněz podporovali někteří nadšenci z řad senátorů.
Jasnovidec Joseph McMoneagle, důstojník ve výslužbě, prozradil, že pracoval pro Pentagon v letech 1978–1984. Jedním z jeho úkolů bylo „dálkově sledovat“ stopy 52 Američanů, které zajali Íránci po obsazení velvyslanectví v Teheránu. Spolu se svými kolegy se pokoušel hledat místa, kam v roce 1981 unesly italské Rudé brigády generála Jamese Doziera. Jindy pátrali po tajném úkrytu Mu’ammara Kaddáfího, aby na libyjského vůdce mohli poslat bombardéry.
Jasnovidectví na „vědecké bázi“
Bývalá československá rozvědka také využívala jasnovidce. Výdaje na tyto spolupracovníky stály několik set tisíc korun, jejich úspěšnost však byla značně sporná.
Jeden ze senzibilů měl údajně úspěch při hledání „ztraceného“ československého agenta v Indii. Pohřešovaný se odmlčel a několik měsíců o sobě nepodával žádné zprávy. Poté, co se všechny možnosti týkající se jeho zmizení – mezi nimi i dezerce na Západ – ukázaly být liché, Státní bezpečnost (StB) využila jednoho z jasnovidců, jenž pomocí ručně psaného životopisu zmizelého špióna identifikoval místo jeho posledního pobytu.
Českoslovenští agenti nasazení v Indii pod diplomatickým krytím poté v určeném městě skutečně nalezli svého „chybějícího muže“ – pohřbeného na místním hřbitově. Další pátrání ukázalo, že hledaný nepadl ve válce špiónů, ale stal se obětí automobilové nehody.
Ovšem čeští senzibilové měli mnohem ambicióznější cíle. Chtěli postavit tyto práce na „vědečtější základ“. Proto v roce 1969 přejmenovali parapsychologii na lépe znějící psychotroniku. Její čelný protagonista Zdeněk Rejdák založil v Praze mezinárodní organizaci, v jejímž čele stál. Bývalý ministr školství, původem učitel fyziky František Kahuda zase přišel s představou, že existují částice mentální energie – dal jim název mentiony.
Kahuda založil v roce 1973 Psychoenergetickou laboratoř při Vysoké škole chemicko-technologické, která ji financovala. Po sedmi letech se rozdělila a Pracoviště pro psychotronický výzkum a juvenologii vedl Rejdák, jejž řídila StB jako agenta pod krycím jménem „Homér“. Tato činnost měla záštitu na nejvyšších místech.
Někdy v osmdesátých letech je chtělo ministerstvo školství zrušit tím, že by ho přestalo financovat. Jeden fyzik, kterého tam přidělili na roční stáž, mi vyprávěl, že když se o tom začalo jednat, dostali dopis od předsedy federální vlády Lubomíra Štrougala, jenž to nedoporučoval. A přiložil dopis z Moskvy, jehož autoři zdůrazňovali význam těchto pracovišť. Žádost psaná azbukou byla rozkazem.
Trochu naznačil Rejdákův přítel Jiří Kuchař v nekrologu otištěném v roce 2005 v časopisu Regenerace. Rejdák často létal do Moskvy, ale o tom, co tam dělal, nemluvil. „Rád popisoval jednu návštěvu, při níž do Moskvy letěl vojenským letadlem, zřejmě narychlo, protože s sebou neměl ani služební pas. Někdy tam vozil cizince, většinou Američany. To by vcelku nahrávalo myšlence, kterou jsem o jeho činnosti slyšel od lidí z celého světa nejednou: totiž že působil jako ,most‘ mezi Východem a Západem.“ Znal prý všechna esa z této oblasti jak na Západě, tak v Sovětském svazu. „Nepochybně byl zasvěcen do všeho, co se v SSSR na tomto poli dělo, včetně výsledků přísně tajných telepatických experimentů.“
Psychotronické zbraně
Ať už to bylo tak, či onak, obě supervelmoci často sedly na lep podvodníkům, kteří tvrdili, že ovládají psychickou energii, a zajistily jim pohodlný život. Rovněž není vyloučeno, že různými řízenými úniky informací se snažily svého protivníka na druhé straně oceánu přesvědčit, že ho předehnaly – a tím nutily k čerpání dalších prostředků na tyto účely. Takové zpravodajské hry byly normální i při vývoji nových typů zbraní.
Ovšem Rusové s psychotronickými zbraněmi pořád počítají. Prohlásil to jejich ministr obrany Anatolij Serďuk v březnu 2012, když hovořil o návrzích nových bojových prostředků.
Ukázka je z knihy Podivné špionážní hry, jež vyjde v říjnu 2016.


description: Zemědělský funkcionář Veleba se o víkendu opřel do zesnulé Věry Čáslavské. Fanoušek prezidenta srovnává jeho zásluhy se zásluhami slavné gymnastky. A samozřejmě zjišťuje, že olympijská medailistka, na rozdíl od Veleby žádné nemá.

title: Fanoušek prezidenta: Soudruh Veleba má pravdu, Čáslavská selhala zejména odmítnutím bratrské pomoci od SSSR


description: Čeští poslanci dnes odhlasovali nejdůležitější politický zákon sezóny – o střetu zájmům, v médiích nazývaném Lex Babiš. Proč zákon prošel?

title: Proč se strany sjednotily v hlasování o „protibabišovském“ zákonu?


description: Před 60 lety, 15. září 1956, byl do pravidelného provozu zařazen první sovětský dopravní proudový letoun Tu-104. Kromě sovětské letecké společnosti Aeroflot tento letoun provozovaly i Československé aerolinie, které se tak staly jednou z prvních "tryskových" společností na světě. Svůj poslední let absolvoval tento letoun v listopadu 1986. Vyrobeno bylo celkem kolem 200 kusů tohoto letounu.

title: Před 60 lety se na linkách ČSA objevilo první proudové letadlo


description: Čeští islamofobové přicházejí s novou strategií, jak se přiblížit lidu. Kromě vyhnání muslimů, kteří tu nejsou, začal Úsvit plánovat znárodnění keťasů, konkrétně Zdeňka Bakaly. Je to dobrý začátek, jenž jistě Úsvitu celorepublikově přivábí hlasy lůzy.

title: Nový boj islamobijců: „Gottwald“ Lidinský chce znárodnit Bakalu

maintext:
Ostravská kandidátka Úsvitu — Národní koalice do Senátu Alena Vitásková chce znárodnit majetek miliardáře Zdeňka Bakaly. Není to jen nějaký planý výkřik, záměr potvrdil i šéf Úsvitu Lidinský. „Pánové Bakala, Sobotka, Pokorný a spol. reálně stojí nad zákony země. Proto nám nezbývá než učinit zcela mimořádný krok a předložit sněmovně návrh zákona o vyvlastnění pana Bakaly,“ hřímal s pomyslné tribuny.
Imigrace už nezabírá
Úsvit, stejně jako asi pět dalších protiislamistických subjektů na naší politické scéně, vznikly jako novotvary reagující na migrační vlnu loňského roku. Bylo to pochopitelné, příval uprchlíků byl děsivý a standardní politické strany nestačily reagovat dost rychle a zareagovat na novou politickou poptávku občanů. Když však příliv imigrantů překročil kritickou mez, tak se i přesto, že do ČR tsunami přistěhovalců nedorazilo, zaujala většina zaběhnutých stran kromě TOP 09 protiimigrantské postoje. A aktivisté z protimuslimských uskupení přišli o téma.
S postupem času bylo stále zjevnější, že xenofobní subjekty jsou na suchu. Totální dezorientace těchto lidí byla završena demonstrací Iniciativy Martina Konvičky s hajzlíkem, která ukázala, že žádné myšlenky už od antiislamistů nemůžeme očekávat, že mají v hlavách už jen obsah Toi Toi. A tak bylo jen otázkou času, kdy si antiislamisté vymyslí nějakou další populistickou kravinu. A už je to tady.
Úsvit neobolševismu
Úsvit podporuje v senátních volbách Alenu Vitáskovou a ta skutečně spolu s vedením strany našla téma, jež se bude líbit lůze od Aše po Jablunkov: totiž znárodnění keťasů. Přesněji keťase — Zdeňka Bakaly. Skoro sedmdesát let po roce 1948, kdy tady začal znárodňovat bolševik, chtějí znovu znárodňovat antiislamisté. Je skvělé, že to říkají takto nahlas — ať každý vidí, co se nám to dere do politiky a jaké to má ideové podhoubí.
Úsvit je postmoderní formou neobolševismu a tento jeho návrh jen potvrzuje, že směřuje ke klasické totalitě. Takže nyní čekám, kdy v rámci své volební kampaně začnou Vitásková s Lidinským propagovat pracovní tábory pro Romy. Nemakáš? Šup a jsi tam! To by se těm stejným bolševickým pohrobkům mezi voliči, které osloví návrh znárodnění Bakaly, líbilo ještě víc!


description: Daily Mail přinesl otřesnou ukázku toho, jak přemýšlejí teroristé z organizací typu Fronta an-Nusra. List otiskl zaznamenaný telefonát teroristy, který volal matce své poslední oběti — matce vojáka Asadovy armády. Přepis telefonátu ukazuje, že na islámské teroristy nelze pohlížet jako na stejný biologický druh, jako jsme my.

title: Terorista volal matce své oběti: Právě jsem uřízl hlavu vašemu synovi


description: Vysoký komisař OSN pro lidská práva Zaíd Husajn kritizoval evropské krajně pravicové a populistické politiky, jejichž počínání a rétoriku přirovnal k radikálnímu hnutí Islámský stát. Mezi politické demagogy a blouznivce, jak je označil, zařadil nizozemského kritika islámu Geerta Wilderse, šéfku francouzské Národní fronty Marine Le Penovou, republikánského kandidáta na prezidenta Spojených států Donalda Trumpa či českého prezidenta Miloše Zemana a slovenského premiéra Roberta Fica.

title: Vysoký komisař OSN kritizoval populisty. K Trumpovi, Wildersovi a Le Penové zařadil i Zemana

maintext:
"Co má Wilders společného s Trumpem, (maďarským premiérem Viktorem) Orbánem, Zemanem, (rakouským kandidátem na prezidenta Robertem) Hoferem, Le Penovou, (představitelem britských nacionalistů Nigelem) Faragem, to má také společného s DAIŠ," citoval dnes portál Time z Husajnova pondělního projevu na konferenci v Haagu, ve kterém komisař pro IS použil arabskou zkratku DAIŠ.
"Populisté využívají polopravdy a přílišné zjednodušování, což jsou dva skalpely největších propagandistů," řekl Husajn s tím, že perfektním prostorem jsou pro ně internet a sociální média.
Ačkoli Husajn zmínil řadu evropských politiků se spornými názory či amerického republikána Trumpa známého nevybíravými výroky, hlavním terčem jeho kritiky byl Wilders.
Wilders, který před soudem čelí obviněním z podněcování k nenávisti kvůli výrokům na adresu marockých přistěhovalců, zveřejnil nedávno volební manifest, v němž v případě získání moci slíbil zavření všech mešit v zemi či zákaz přistěhovalectví z muslimských zemí. Podle Husajna je Wildersův program absurdní. Řekl také, že historie nizozemského populistu a jemu podobné naučila, jak účinně jako zbraně používat xenofobii a zaslepenost předsudky.
Wildersova parlamentní krajně pravicová Strana pro svobodu (PVV) v současné době vede průzkumy veřejného mínění. Parlamentní volby se v Nizozemsku budou konat v roce 2017.


title: Nejlepší univerzitou světa je Oxford, největší prestiž má Harvard, Univerzita Karlova je v páté stovce

maintext:
Známá univerzita v anglickém Oxfordu se stala nejlepší vysokou školou na planetě. V prestižním žebříčku Times Higher Education World University Rankings, který je sestavován už 13 let, bylo hodnoceno 980 škol z celého světa. Pražská Univerzita Karlova skončila na děleném 401. až 500. místě.
Základem sestavení pořadí byly výsledky ve výuce, výzkumu, počet citací a mezinárodní prestiž. Nový žebříček byl zveřejněn 21. září. V posledních letech se prosazují zejména školy, které hodně investují do výzkumu. Proto se do popředí postupně derou například školy z Asie.
Vedení Oxfordské univerzity považuje za základ svého úspěchu nejenom velké investice do vědy a výzkumu, ale také to, že na ní pracují nejlepší akademici, kteří pak lákají studenty. I Oxford ale bude muset řešit důsledky odchodu Británie z Evropské unie. Kolem 12 procent peněz na výzkum totiž dnes pochází z grantů EU, jak to bude v budoucnosti, se zatím neví.
Z českých vysokých škol je nejlépe hodnocená pražská Univerzita Karlova, ale je až v páté stovce pořadí. Varující ovšem je, že před ní je 36 univerzit z Německa a například mezi prvními 200 vysokými školami na světě je dokonce až 13 univerzit z Nizozemska. V tomto směru na tom tedy nejsme nejlépe.
Obecně se dá říci, že v Evropě je na vůbec nejvyšší úrovni vysoké školství v Británii, dále pak v Německu, Nizozemsku, Švýcarsku, Dánsku a Francii. Mezi prvními 200 univerzitami najdeme 63 škol z USA, 32 z Velké Británie, například Čína tam má zatím jen čtyři. Asijské školy jsou ale na rychlém vzestupu. Kromě miliardové Indie, kde se tomuto oboru moc nedaří.
Pokud jde o české školy tak v Times Higher Education najdeme kromě Univerzity Karlovy ještě tyto naše vzdělávací zařízení: Na děleném 601. až 800. místě jsou Vysoké učení technické v Brně, Vysoká škola chemicko-technologická v Praze, České vysoké učení technické v Praze, Masarykova univerzita v Brně a Palackého univerzita v Olomouci.


title: Zeman à la Cimrman: Ale neležící, nespící, jen pořád kárající a poučující

maintext:
Víte, kdo je nejchytřejší Čech? Miloš Zeman. Nevěříte? Podívejte se na jakýkoli jeho rozhovor. Dělá práci všeho druhu a na všechno dostanete odpověď. Středeční večerní rozhovor pro Českou televizi byl ale přece jenom trochu jiný. Prezident dost šetřil bonmoty a použil na své poměry málo expresivních slov. Zahrál si před říjnovými volbami na státníka. Jak to působilo a co padlo?
Zemanovi paradoxně při jeho vystoupení pomohla Česká televize. Ta samá televize, kterou on a jeho věrní pořád vehementně kritizují. Dobrý make-up, správně nastavený úhel kamer, elegantní prostředí Pražského hradu, tentokráte slušivý oblek prezidenta i poměrně rozumně argumentující moderátoři (Jakub Železný a Daniela Písařovicová). České televizi se ale napoprvé nepovedl konec interview, který zmizel v černé díře. Pak po chvíli chybějící část přece jenom odvysílala.
A teď vás poučím
Kromě několika folklórních rýpnutí do novinářů, která ale byla tentokrát snesitelná, Zeman vystupoval umírněně a bylo vidět, že některé problémy krajů skutečně zná. Ostatně nejčastěji cestuje právě po nich a zjevně si to užívá.
Správně poznamenal, že kampaň k říjnovým volbám začíná jaksi pozdě. Prý jsou politici líní. Dále vyčetl stranám, že často nemají žádný pozitivní program, za všechny to pak schytala TOP 09. Také jeho tvrzení, že vláda nesprávně uškrtila peníze do investičních projektů, je zcela v pořádku.
Voličům se jistě bude líbit i jeho tvrzení, že podnikatel a finančník Zdeněk Bakala je po Viktoru Koženém „druhý největší tunelář v republice“. A že by bylo dobré zrušit zákon o sociálním bydlení, protože ho zneužívají různí vykukové na vydírání státu. V tomto případě je dobré prezidentovi připomenout, že lepší by bylo zákon upravit, ne rušit.
Jedna lež
Prezident také oznámil, že Rakousko staví stokilometrový plot na hranici s Maďarskem. Není to pravda. Vídeňská vláda tam nic nestaví. Jen získala před časem souhlas od majitelů soukromých pozemků s tím, že kdyby se migrační krize opět vyostřila, tak by zde bylo možné plot postavit. Má na to konkrétní plán, ale nestaví. Zatím, chtělo by se dodat.
Diskutabilní je i Zemanovo tvrzení, že by Německo mohlo vracet uprchlíky zpět do Česka. Tedy ty, kteří se pohybují po Evropě ilegálně a prošli přes naše území. To by sice mohlo, ale nedělá to. Navíc naše úřady by je mohly poslat dál – do Rakouska či na Slovensko. Strašení vracením z Německa není na místě.
Trochu demagogie
Zeman se v rozhovoru pokusil vyvrátit to, že když den před krajskými volbami navštíví Zlínský kraj, že tím žádnou stranu nepodpoří. Jenže jeho bývalá Strana práv občanů (tehdy ještě měla v názvu i slovo Zemanovci) měla v minulých krajských volbách právě zde poměrně dobrý výsledek – 7,21 procenta a získala v zastupitelstvu kraje čtyři mandáty. Ať prezident říká cokoli, voliči si přeberou, koho svoji návštěvou v kraji podpoří. I když to ani nevysloví.
Kandidovat bude
Miloš Zeman také v závěru rozhovoru sdělil některé podrobnosti o svém zdravotním stavu. Řekl, že jeho cukrovka se lepší a problémy s nohou jsou stejné jako předtím. Zda ale bude opět kandidovat v příštích prezidentských volbách, to prý oznámí až v březnu 2017.
Pokud sázkové kanceláře na to vypíší nějaký dobrý kurz, vsadil bych dost peněz, že Zeman kandidovat bude. Zatím se totiž nerýsuje žádný vážný důvod, proč by se měl rozhodnout jinak. Karty jsou navíc pro něj rozdány dobře. V kampani pak ale zažijeme úplně jiného Miloše Zemana, než jsme viděli ve středu v České televizi.


description: Německé úřady řeší v souvislosti s uprchlíky další zapeklitý problém – mezi migranty je zaregistrováno 361 dětí, kterým není ještě ani 14 let, ale tvrdí, že mají manžela či manželku. Většinou pocházejí ze Sýrie. Mohlo by se ale jednat i o podvod, jak dostat v rámci „spojování rodin“ další lidi do země. Protože i v Sýrii zákon říká, že legální věk pro vstup do manželství je u chlapců 18 a u dívek 17 let.

title: Další problém v Německu: Stovky dětských uprchlíků mají manžela či manželku


description: Nejznámější, největší a nejslavnější pivní festival světa, Oktoberfest v bavorském Mnichově, začíná již příští týden. V posledních letech ho přitom provází i speciální vydání německé verze časopisu Playboy, které je právě s pivem spojeno. I když je to jen taková obezlička, jak přilákat movité inzerenty ze strany pivovarů a vše to proložit erotickými fotografiemi. Podívejte se.

title: Nejslavnější pivní festival Oktoberfest má i svoji erotickou verzi


description: Má rád peníze (hodně peněz), krásné ženy (hodně žen), zbraně (hodně zbraní), zvířátka, dobrodružství a poživačný život. Američan Dan Bilzerian je zvláštní figurka, extravagantní milionář, jenž minulý rok oznámil svoji kandidaturu na prezidenta USA pro letošní podzimní volby.

title: 20 šokujících fotografií amerického milionáře, který oznámil kandidaturu na prezidenta


title: Jediným jazykem, který Kreml chápe, je reálná hrozba silou

maintext:
„Vladimir Putin má pravdu,“ píše na svých stránkách dlouholetý spolupracovník Hlasu Ameriky James Brook, jenž strávil v Moskvě přes sedm let. „Západ masívně zasahuje na Ukrajině.“ Jenže hned dodává, ať ho to čtenář nechá vysvětlit. V roce 2013 cestovalo do zahraničí – mimo území bývalého SSSR — 15 procent dospělých občanů. Oproti tomu cestovala do západní Evropy třetina občanů Ukrajiny ve věku 20 až padesát let. Ne jako turisté, ale za prací.
Podle Brooka je rozdíl mezi někým, kdo dává deset eur za kávu v Praze nebo se projíždí taxíkem po Vídni a nakupuje v moderním nákupním centru v Berlíně, a lidmi, kteří do Evropy jezdí něco dělat.
Píše: „Když se obyvatelé Moskvy, hlavního města Saúdské Arábie severu, pošklebují, že EU nabízí Ukrajině pracovní místa poslíčků, komorných, služek a stavebních dělníků, mnoho Ukrajinců může reagovat: V pořádku, to je jen začátek. Jako bývalý poslíček ve švýcarském hotelu (Hotel Elite, Bienne, 1974) s nimi bezvýhradně souhlasím.“
Když padla berlínská zeď, Ukrajinci se dívali na ekonomiku sousedního Polska, která byla čtyřnásobně silnější, zatímco ta ukrajinská se plížila celé roky stejně. V čem byl ten rozdíl? Polsko vstoupilo do EU a dostalo masívní příliv kapitálu ze sousedního Německa. Ukrajina trpěla po generace pod hrůzovládami. Oligarchové vytvořili monopoly a pak vyčerpali z Ukrajiny miliardy. Práce tento odliv kapitálu na Západ následovala.
„Takže Ukrajinci žili a pracovali v Evropské unii. Na rozdíl od ruských turistů nebruslili po povrchu, nepřeskakovali z Florencie do Barcelony a na Riviéru. Ukrajincům se líbilo to, co viděli, začátek nové vlády práva. Stručně řečeno, Rusko ztratilo srdce a mysl většiny Ukrajinců, ta odešla na Západ. Už se nevrátí.“
Putin teď vsadil na to, že destabilizuje Ukrajinu vyostřením jazykového a etnického napětí.
„Strategie Kremlu je obklopit se slabými a rozdělenými státy. Někteří lidé se diví, proč neexistuje žádné dohledné řešení pro separatistický region v Podněsterské republice. Pro separatistické regiony Abcházii a Jižní Osetii v Gruzii. Pro ázerbájdžánsko-arménský spor o Náhorní Karabach.“
Evropská unie a NATO nechtějí přijímat nové členy, jež vedou nějaké územní spory se sousedy, takže Kremlu se povedlo Ukrajinu oslabit. Je to hra s nulovým součtem, když je soupeř slabý, tak já získávám. Spojené státy se nechovají tak, že by pro ně snahy Quebeku o oddělení od Kanady nebo nějaké povstání v Mexiku představovaly zisk. Je to přesně naopak, potřebují tyto státy stabilní. Pro Moskvu by zase bylo výhodné připravit Ukrajinu o její východní průmyslovou část a vytvořit si tam nárazníkový stát. To poslední, co by se Putinovi líbilo, by byl úspěch slovanského státu orientovaného na Západ.
Nezávislý tisk na obsazeném Krymu skončil, maskovaní muži bijí novináře, proukrajinská shromáždění byla rozháněna. Bylo to jako kdysi v Maďarsku a Československu. Referendum na Krymu bylo jen moderní verzí toho, co znala východní Evropa v dobách Sovětského svazu.
„Po sedmi a půl roce v Moskvě můj závěr je, že jediným jazykem, který Kreml chápe, je reálná hrozba silou.“ Bylo to NATO, kdo zastavil sovětskou expanzi na západ, a díky tomu se na břehu kanálu La Manche neučili desítky let povinně ruštinu… Kdyby nebylo NATO, ruský medvěd by kýchl a odfoukl demokracie Estonska, Lotyšska a Litvy do Baltského moře.“
Dobré ploty dělají dobré přátele, konstatuje James Brook, ale ruské hranice se během staletí stále přesouvají sem a tam a Rusko se rozlévá a stahuje jako nějaká améba.
Pro nás z toho plyne, že co by se líbilo Kremlu v Pobaltí a na Ukrajině, by se mu jistě líbilo i ve východní a střední Evropě. Pilně se na tom ostatně pracuje.


description: Jan Němec byl hodně nekonformní člověk i režisér a jeho (bohužel) úplně poslední film, Vlk z Královských Vinohrad, to potvrzuje s plnou silou a dokládá skutečnost, že pankáčem se člověk nestává tím, že nosí číro a všelijaké ty divné hadry, ale úhlem pohledu na svět a taky energií a nevadí, když se občas zahraje trochu jiný akord, než který vyžaduje harmonie skladby.

title: Vlk z Královských Vinohrad: "Téměř" autobiografický film Jana Němce, který se jeho uvedení nedožil

maintext:
Vlk z Královských Vinohrad je filmovou adaptací knihy Nepodávej ruku číšníkovi, která je zase vlastně Němcovou autobiografií. Začíná velkou jízdou na festival v Cannes, kde měl dobře našlápnuto k zisku Zlaté palmy a kde ji díky spoustě (dneska vlastně zábavných) skutečností nezískal. Pokračuje okupací země české Rusáky a tak dále přes emigraci a velmi vtipnou historku o snaze pumpnout o nějaký prachy na film Donalda Trumpa a tak dále až po návrat domů, do Varů, do Thermalu…
Ve filmu si Němec pořídil hned dvě alter ega, Karla Rodena, jenž před oponou příběh vypráví, a Jiřího Mádla, který režiséra hraje. A hraje ho způsobem okouzlujícím: svět pozoruje užasle, občas se vzbouří a nakonec přichází vševědoucí a klidný úsměv.
(Mádl je v gestech i slovech umírněný; pan režisér osobně býval, dej mu pámbu věčnou slávu, mnohem větší magor.)
720p 480p 360p 240p Trailer REKLAMA Trailer • VIDEO youtube.com
Způsob, jakým je film natočený a sestříhaný (tady se opravdu hodí pro střih spíš to francouzské slovo montáž!), je jednoduchý, skoro nejjednodušší na světě. Nové záběry jsou kombinované s archívem (Němcových filmů) a někdy je to honička, všechno si poskládat a umístit do správného období, ale jde to. Vyprávění je víceméně lineární a žádné velké skoky se nekonají.
Slovo, jež asi úplně nejlépe vystihuje můj pocit z filmu Vlk z Královských Vinohrad, je NADHLED. Němec celé to hemžení a bývalé výhry i porážky vidí z odstupu a ironicky je komentuje. V poslední scéně se dostane i na hodnocení (myslím, že nejen tohoto) filmu a mám nutkání vám ji převyprávět, ale nebudu taková bestie, abych vás o ni ošidil.
Snad jenom tolik, že jsem z kina odcházel se širokým, trochu přiblblým úsměvem a doufal, že vyzařuju to co Jiří Mádl a nevypadám jako úplný idiot.


title: Jak to bylo s „pozváním pro uprchlíky“ Angely Merkelové v oné noci ze 4. na 5. září 2015?

maintext:
S takzvaným pozváním uprchlíků to bylo o dost jinak, než tvrdí protimerkelovská legenda. A nevrhá to moc dobré světlo na pozdní hrdiny, za jaké se dnes vydává třeba maďarský premiér Orbán.
Server epochtimes.de popisuje (1. 9. 2016), jaké byly události klíčové noci ze 4. na 5. září loňského roku. „Protokol“ událostí vypadal asi takto:
V poledne mluvčí vlády Steffen Seibert odkazuje na povinnost Maďarska a říká novinářům: „Skutečnost, že Německo v současné době nevrací do Maďarska syrské uprchlíky (...), nic nemění na právně závazné povinnosti Maďarska příchozí uprchlíky správně zaregistrovat, obstarat a provádět azylové řízení v souladu s evropskými standardy v samotném Maďarsku.“
V 16.30 kancléřka Merkelová cestuje do Essenu na akci CDU, kde říká: „Nemůže to být tak, abychom nesli celé břemeno za pět nebo šest zemí.“ Kritici ji obvinili z bezcitné politiky vůči uprchlíkům. Jeden novinář viděl, jak jistá žena dává kancléřce později slavnou fotku mrtvého chlapce Aylana, který se utopil.
V 18.30 Merkelová letí vrtulníkem do Kolína na akci „70 let CDU“. V té době již existovala věta vicekancléře Sigmara Gabriela „Wir schaffen das“. Merkelová ji použila. S odkazem na zakladatele CDU řekla: „Kdybychom o tom uvažovali celý den, zda to nyní zvládneme, nebo zda to nezvládneme, pak bychom nebyli tam, kde dnes jsme.“
Zároveň se v Rakousku kancléř Werner Faymann marně pokouší kontaktovat svůj protějšek v Německu a nejde to, protože Merkelová je na tribuně. Sociální demokrat se rozhoduje vpustit do země v rámci humanitárního aktu imigranty, ale je to krok, kterého se nechce odvážit sám.
Bez kontrol pro uprchlíky
Po vystoupení Merkelové spolu pak oba mluví o výjimečném opatření bez byrokratických překážek a bez větších kontrol. Bezpečnostní služby se obávají příchodu teroristů.
Ve 20.30 se Merkelová spojuje s ministrem pro zvláštní záležitosti Altmaierem, ministrem zahraničí Steinmaierem, vicekancléřem Gabrielem a momentálně nemocným ministrem vnitra de Maizièrem.
21.00 V Budapešti zasedá krizový štáb a premiér Orbán a jeho kancléř János Lázár oznamují, že všichni uvízlí migranti by měli být přivezeni na hranici s Rakouskem. Maďarské velvyslanectví předem napsalo mail ministru Altmaierovi, že Maďarsko už není schopno imigranty registrovat a budou autobusy přivezeni na hranici. Je třeba počítat se čtyřmi až šesti tisíci lidmi.
23.00 nebo později. Merkelová volá šéfovi CSU Seehoferovi na mobil. Seehofer je ve svém rekreačním domě v Schamhauptenu v Altmühltaul a nepodaří se ho sehnat. Teoreticky by se mohla k jeho sehnání využít policie, ale to nikdo neudělal. Merkelová pak souhlasila s návrhem rakouského kancléře, aniž by se domluvila s koaličním partnerem.
V sobotu 5. září v 00.42 se v médiích objevuje sdělení rakouského kancléře Faymanna, že uprchlíci mohou z Maďarska vycestovat do Rakouska a Německa.
01.20 Zástupce mluvčího vlády Georg Streiter potvrdil toto rozhodnutí. První autobus s migranty přicházejícími z maďarského Zsambeku u Budapešti přijíždí na hranici s Rakouskem a pěšky lidé přecházejí hranici.
08.00 Seehofer se hlásí u Merkelové. Lídr CSU jí říká, že považuje toto rozhodnutí za chybné, a ona na to odpovídá, že je jí líto, že to tak vidí. On to považuje za porušení důvěry. „Nikdy bych takové rozhodnutí neučinil bez koaličního partnera.“
Večer sděluje mluvčí Streiter, po telefonickém rozhovoru Orbána s Merkelovou, že přijetí uprchlíků bylo výjimkou. Faktem je, že na konci týdne přijelo do Mnichova kolem dvaceti tisíc lidí.
Jak je patrné, kancléřka jednala pod tlakem okolností a příčinou byla neschopnost – nebo neochota – Maďarska řešit problém s uprchlíky a snaha přehodit ho na Rakousko a Německo. Kdyby Němci hranice neotevřeli, bylo by snadné je obvinit z nedostatku humanity.
Britský Telegraph 24. 8. v komentáři Petera Fostera píše o tom, že Merkelová některé věci podcenila, ale zároveň nastolila důležitou otázku, v jaké Evropě vlastně chceme žít.
„Paní Merkelová také hrubě podcenila ochotu dalších evropských zemí, zejména na etnicky homogenním Východě, přijímat uprchlíky a dbát na své opakované výzvy, aby se dostálo základním evropským hodnotám lidské důstojnosti, svobody a demokracie… tyto země prostě řekly ‚ne‘ — uprchlíkům, kvótám pro migranty z Bruselu a samozřejmě samotnému západnímu multikulturalismu, věcem, které implicitně podepsali při rozšíření.
Konečně a nejvíce znepokojující je v době přetížení systému, kdy Evropa čelí nejdelšímu období hospodářské stagnace od dob velké krize, že ožívají právě ty síly neliberálního populismu, jejichž překonání Merkelová zasvětila celý svůj politický život.
Jaká má být Evropa?
Kvůli tomu všemu je Merkelová obžalována, ale v jednom zásadním bodě má hluboce pravdu. Odvážila se zeptat Evropy, jakým kontinentem chce být, když jiní vůdcové — Cameron, Hollande, Orbán, Renzi – se této odpovědnosti vyhýbají. Položila si otázku, jež nyní čeká Evropu: chceme žít na kontinentě, kde se vychází vstříc lidské důstojnosti a právům menšin – aby byla jako zářivé město, o které Merkelová usiluje —, nebo chtějí žít ve světě nacionalismu a nesnášenlivosti, kde zvítězí temné síly? Chceme žít ve světě, kde Nigel Farage stojí před plakátem s heslem ,bod zlomu‘ (stojí před ním široce rozkročen, na plakátě je vidět had mladých snědých mužských uprchlíků a nápis sdělující, že ,Evropa nás obelhala‘ – pozn. aut.); ve světě, kde se poslanec z maďarské vládnoucí strany FiDeSz cítí svobodný navrhovat, aby se na hraniční ploty upevňovaly prasečí hlavy, aby efektivněji odradily imigranty?
Je to tentýž svět, jenž může docela dobře zvolit Norberta Hofera z krajně pravicové strany Svobodných prezidentem Rakouska a má hrdé pochopení pro islamofoby, jako je nizozemský Geert Wilders, preferovaný ve volebních průzkumech.
Nacionalismus na vzestupu
Jako rasově nabitý vypadá příští volební rok ve Francii, jenž ukáže, zda Marine Le Penová vyhraje, nebo prohraje. Je to Evropa, které teď viditelně hrozí smršťování do úzkých, nacionalistických metod, o nichž si mnoho lidí myslelo, že už jsou za námi. Je to Evropa, která bude méně funkční, méně otevřená pro obchod a nakonec méně prosperující. Je pravda, že Merkelová ne vždy dostala odpovědi, jež chtěla, ale na rozdíl od mnoha jiných vůdců v Evropě se odvažuje položit otázku. Historie jí za to musí projevit uznání.“
Zatím to na uznání nevypadá. Merkelová dostala stigma toho, kdo uprchlíky pozval. Co na tom, že k otevření hranic došlo začátkem září a křivka uprchlíků v samotném Německu stoupala už od jara i bez toho. Co na tom, že mezi Německem a Sýrií leží několik zemí, které je možno považovat za bezpečné a jež se na svou roli vykašlaly. Před rokem Německo vyřešilo akutní problém jižní a východní Evropy a dostalo se mu za to posměchu a obvinění z naivity, a dokonce nepřátelství k evropské kultuře. A hrdinou je najednou Orbán. Není to rozkošné?


description: Miluje výzvy i díry na trhu, které okamžitě zaplňuje svými projekty. Simona Kijonková skočila z IT rovnýma nohama do dopravy bez základních znalostí a hned v klíčovém prvním roce rozjezdu firmy otěhotněla. Bez ohledu na to její logistická společnost Zásilkovna za šest let od založení přepravila šest milionů zásilek do 760 výdejních míst, narostla na víc než dvě stě zaměstnanců a její roční obrat činí 180 milionů korun.

title: První dáma české e-commerce Simona Kijonková: Myšlenka na Zásilkovnu přišla už v roce 2009


title: Úžasný příběh: Austrálie má novou bankovku vyrobenou podle připomínek slepého chlapce

maintext:
foto: Reserve Bank of Australia
Australanovi Connoru McLeodovi bylo v roce 2012 pouhých 12 let. Connor je od narození slepý a tehdy společně se svoji maminkou spustil petici, která se obrátila na australskou banku, aby začala vyrábět bankovky s hmatovým značením, které by pomohlo nevidomým a slabozrakým. Výsledek? Ve čtvrtek šla do oběhu nová australská bankovka v hodnotě 5 dolarů, která má náležitosti, jež si Connor přál.


description: Známý francouzský herec Gérard Depardieu (67), který v roce 2013 přijal i ruské občanství, pořád tvrdě kritizuje svoji rodnou zemi. V posledním rozhovoru řekl, že „Francii hrozí, že se stane Disneylandem pro cizince, kde bydlí hlupáci, jež vyrábějí pro turisty vína a páchnoucí sýry.“

title: Herec Depardieu opět řádil: „Francie je země hlupáků, kteří vyrábí pro turisty páchnoucí sýry“


title: Švédská škola se postavila islámské kulturní invazi

maintext:
Včera media poreferovala o zajímavém ději: Ve Švédsku, tradičně proimigrantné a sluníčkářské zemi, se škola postavila požadavkům své muslimské učitelky, které chtěla zavádět ve švédské škole šárijské manýry. Kéž by si z ní český soud vzal příklad!
Dvacetiletá švédská muslimka Fardous El-Sakkaová učila ve škole ve švédském Helsingborgu. Teprve tam začínala - dříve do školy sama chodila jako žákyně. A protože je stoupenkyní přísnějšího výkladu Koránu, odmítala při jednání s kolegy mužského pohlaví potřást jim pravicí, podat si s nimi ruku. Což je samozřejmě gesto - „tobě ruku nepodám" - které je v naší kultuře hrubou neslušností. Podrobněji zde. Kolega si na muslimku stěžoval, a ředitelka školy se postavila za sekulární ráz svého ústavu. Poprávu nazvala chování učitelky diskriminací mužů a dala jí vybrat: Buď své chování změní, nebo má ze školy odejít. Muslimka dala přednost před kulturou země, která jí poskytla domov - Švédska - kultuře země, ze které do Švédska utekla, a dala výpověď. A já si myslím, že ředitelka školy, která se jí postavila, Lidije Münchmeyerová, je alespoň na svých patnáct minut slávy hrdinka naší postomoderní doby.
Je naší absolutní povinností pro generace našich dětí chránit otevřený, nediskriminační a tolerantní postoje, které naši kulturu charakterizují. Jsme civilizací, kde není mravně přijatelné dávat nějakému pohlaví najevo nadřazenost či odpor, u nás je to, že si může žena podat ruku s cizím mužem, základem našich postojů a koncepce rovnosti všech lidí. Takže paní ředitelce děkuju a jen doufám, že jejího příkladu budou následovat další kompetnentí lidé. U nás třeba soudci, i my máme podobnou aféru.
V březnu letošního roku Střední zdravotnickou školu v Praze 10, která měla ve školním řádu zákaz nošení pokrývky hlavy v budově školy, zažalovala afgánská studentka, které škole zakázala při výuce nosit hidžáb. Soudce, který to bude rozhodovat, bude stát před zapeklitým problémem, ten rozsudek bude znamenat historický mezník bez ohledu na to, jaký bude. A já jen doufám, že se postaví za naši kulturu, naše zvyky a naše normy na našem území podobně, jako to udělala ve Švédsku ředitelka Lidije Münchmeyerová.


description: Reflexu na téma imigrace poskytl rozhovor jeden z nejvlivnějších světových politiků, Tony Abbott, který před několika lety vyřešil imigrační politiku Austrálie, takže posledního dvaapůl roku tam nepřišel žádný nelegální imigrant. Bohužel evropští politici jeho řešení odmítli. Přinášíme zkrácenou verzi rozhovoru, který vyjde v plném znění v tištěném Reflexu.

title: Australský expremiér Tony Abbott: Pokud někdo vstoupí nelegálně do jiného státu, je to invaze

maintext:
Tony Abbott: Když se stát rozhodne, že vstup do něj bude možný pouze na hraničním přechodu a s pasem, musí to ostatní lidé akceptovat.
Když v Evropě začala současná imigrační krize odmítly evropské země vaši politiku známou pod označením „Stop the boats“ (česky Zastavte lodě). Nebylo to především proto, že evropské hranice jsou příliš členité?
Není jednoduché a nikdy nebude jednoduché udělat něco takového. Velkým nepřítelem v tomto procesu, ale není mechanika, jak zastavit lodě, nebo logistika obrany hranic. Hlavní výzvou je dokázat se rozhodnout. Musíte přijmout morální rozhodnutí, že máte větší právo kontrolovat, kdo přijde do Vaší země, než jaké právo mají ostatní, aby požadovali vstup do Vaší země. To je to morální rozhodnutí, které musí evropské vlády jednotlivě nebo kolektivně přijmout.
Když se stát rozhodne, že vstup do něj bude možný pouze na hraničním přechodu a s pasem, musí to ostatní lidé akceptovat. Když se někdo bude pokoušet do takového státu stejně vstoupit jiným způsobem, není to už vstup, ale je to invaze. Státy nebo celý kontinent na to pak ale musí jako na invazi reagovat.
Když například já přiletím do Prahy, a budu se na letišti pokoušet vstoupit do Vaší země způsobem, kdy odmítnu ukázat pas a řeknu jen, že jdu dovnitř, budou se mne příslušníci hraniční kontroly snažit fyzicky zastavit. Pokud se pokusím své jednání nějak eskalovat, přemohou mne i s použitím násilí. Když je to v pořádku u někoho, kdo se snaží dostat s použitím hrubosti do země na letišti, proč by to mělo být jiné na pozemní hranici?
Jenže v Evropě zejména levice, ale i část pravice není nakloněna vaší migrační politice.
Jak jsem už řekl, je to morální otázka. Ale dobré úmysly, a já očekávám, že jsou to dobré úmysly u těchto lidí, dovedly Evropu do katastrofické situace. Řekl bych, že dokud budou lodě s migranty přijíždět, budou se tisíce lidí topit. A je morální povinností, pokud máte slitování, lodě zastavit, protože tím zastavíte umírání.
Evropská média často píšou o problémech v detenčních centrech, které se nacházejí mimo Austrálii, a kam jsou převáženi ti, kteří se pokusí o ilegální vstup do Austrálie. Jak to vnímáte?
Chápu, že lidé v detenčních centrech na ostrově Nauru nebo na ostrově Manus, by tam raději nebyli. Riskovali přece nebezpečnou cestu na lodích, aby se dostali do Austrálie, a nikoli na Nauru nebo do Papuy Nové Guiney.
Ale já jsem byl jak na Nauru, tak v Papui Nové Guiney. Detenční centra jsou v obou případech otevřené tábory a lidi v nich mají ubytování, dostanou najíst a jsou pod ochranou.
Je pravda, že někteří lidé se pokusili o sebepoškození. Udělali to, aby morálně zastrašili australskou vládu. Ale já si nemyslím, že australská vláda, ani žádná jiná vláda má podlehnout podobnému morálnímu vydírání.
Uvedu příklad aktivisty Parise Aristotla, který je v Austrálii velmi známou osobností v oblasti práv uprchlíků. Ten se právě vrátil z návštěvy detenčních center na Nauru a v Papui Nové Guinei a situaci tam komentoval slovy: Ano, došlo tam k některým nešťastným incidentům, ale nedochází tam k nějakému systematickému porušování práv, nejsou tam problémy vycházející z nastaveného systému. To řekl někdo, kdo byl roky jedním z hlavních obránců uprchlíků a je jako takový respektován a uznáván.
Jaké názory panují na tento druh migrační politiky „Stop the boats“ v Austrálii?
Moje migrační politika byla velmi úspěšná. Za poslední dva a půl roku do Austrálie nepřišel žádný ilegální migrant. I opoziční labouristická strana nakonec neochotně tuto politiku akceptovala. Jedinými kritiky tak zůstávají organizace bojující za práva uprchlíků. Ti se pokusili proti této migrační politice bojovat i právními prostředky, avšak neuspěli. Nazval bych to tak, že zastavení ilegální migrace do Austrálie, se stalo něčím jako zlatý standardem.
Politická korektnost je silná ve všech západních zemích, a to včetně Austrálie. Čelit této politické korektnosti, ať už o to usiloval Ronald Reagan, Margareth Thatcherová nebo bývalý australský premiér John Howard, je vždy opravdu obtížné, ale musíme to zkoušet. Jako politik se snažím dělat to, co je nutné udělat, ať už to je méně či více populární.
V reakci na migrační krizi narůstá všude v Evropě podpora protestních stran napravo od tradičních konzervativních stran. Proč, když považujete svou politiku za úspěšnou, se do australského parlamentu dostala populistická strana „Jeden národ?“
Domnívám se, že rozumné středopravicové strany musí být silné a sebevědomé. Protože méně rozumné strany v pravé části politického spektra to jinak hned využijí a jejich podpora naroste. Moje představa zní: politika by měla být soubojem pravého a levého středu, protože to umožní mít ve společnosti nějaký minimální společenský konsensus.
V případě paní Hansonové existuje idea, že se opírá hlavně o hlasy nespokojených konzervativních voličů. Těch bylo myslím v posledních volbách opravdu hodně, ale platí zároveň, že všichni nespokojení konzervativní voliči jistě nejsou proti politice ochrany hranic.
V jednom z vašich projevů jste řekl, že rovnost civilizací nemůže platit, protože ty postavené na toleranci mají vyšší hodnotu než ty, které stojí na netoleranci. Proč si to myslíte?
Západní civilizace, a obzvláště její anglicky mluvící verze, překonává všechny ostatní v tom, kolik svobody, spravedlnosti a prosperity přináší lidem a národům, kteří v ní žijí. Když se podíváte na moderní svět, je to přece ve velké míře produkt západní civilizace. Myslím si, že moderní svět byl dokonce stvořen v angličtině, protože zastupitelská demokracie, svoboda a právní stát, politický, náboženský a kulturní pluralismus, úcta k právům jednotlivce ve vztahu s jeho odpovědností – to jsou právě charakteristiky západního světa, a specificky její anglickojazyčné podoby. Když jsou tyto hodnoty přijímány, pak svět vzkvétá. Zatímco, když ve světě začne převládat odmítání těchto západních hodnot, přichází úpadek.
Podívejte se například na Čínu. Jako komunistická, totalitní diktatura stagnovala. Jakmile se za Teng-siao-pchinga ale liberalizovala, a to nikoli politicky, ale ekonomicky, zažila výjimečný ekonomický růst a s ním přišel o hodně lepší život pro stovky milionů lidí. Podívejte se na Indii. Ta má demokracii, více méně právní stát, do značné míry mluví anglicky a provedla ekonomickou liberalizaci, což vše vedlo k masivnímu rozšiřování střední třídy.
Velký rozhovor s Tonym Abbottem si přečtěte v novém tištěném Reflexu, který vychází ve čtvrtek 29. září.


description: Zaujatost, umanutost, zaťatost či povýšenost. Těmito slovy zpražil bývalý prezident Václav Klaus přístup západních intelektuálů a ekonomů k české kupónové privatizaci jakožto klíčové součásti transformace tuzemské ekonomiky. Stalo se tak při úterním semináři Institutu Václava Klause, který byl věnován 25. výročí spuštění kupónové privatizace. Podle jejího spoluautora Dušana Třísky dopadla privatizace v České republice úžasně a „neschopný nadutý Západ nemůže spolknout náš úspěch“.

title: Václav Klaus: Západní ekonomové by u mne neudělali zápočet


description: V aktuálním Excellentu, který vychází jako příloha Reflexu právě dnes, vám představujeme 8 ŽEN, které milují svoji práci a jejichž výsledky jsou prostě obdivuhodné. Co den v týdnu, to jeden inovativní český projekt na reflex.cz. A začínáme dvojicí studentek medicíny, které vymyslely, navrhly, vyrobily a nyní konečně i prodávají ekologické pytlíky na ovoce a zeleninu!

title: Vynalézavé medičky a jejich Frusack: Čím jen v kuchyni nahradit ty hloupé igeliťáky?


title: Polskem zmítá debata o potratech, hrozí tam jejich úplný zákaz

maintext:
Silně katolická sousední země v posledních dnech řeší, zda je správné zakázat v zemi zcela přerušení těhotenství. Pokud by zákon, který by potraty zcela zakázal, byl přijat, stalo by se Polsko teprve třetí zemí v Evropě, kde by úplný zákaz začal platit.
Projednávaný zákon vyvolal vášně na obou stranách pomyslného tábora. Protesty v Polsku probíhají na obou stranách, a to ve velmi podobné intenzitě. Protesty proti zákonu zakazujícímu potraty zcela se chystají i v Praze, 1. října na Palackého náměstí se na sociální síti Facebook svolává událost z názvem Czarny Protest.
Situace v Polsku je taková, že již nyní je potrat velmi obížně dosažitelný. Současná legislativa umožňuje potrat jen těm ženám, jejichž plod trpí nevratným vážným poškozením, případně pokud jejich těhotenství bylo důsledkem znásilnění či incestu. Legislativa pamatuje také na situaci, kdy by pro matku byl porod přímým ohrožením života - i v takovém případě by potrat byl možný.
Nyní je však projednáván “protipotratový” návrh zákona, který by Polsko zařadil vedle Vatikánu a Malty, v nichž jako jediných v Evropě platí úplný zákaz potratů. To by mimo jiné znamenalo, že by porodit musely např. mladé dívky, oběti znásilnění, atd. Vládní návrh zákona má podporu ve vedoucí straně Právo a Spravedlnost, ovšem zastánce zákon nachází v podstatě napříč politickým spektrem. To je odraz situace, kdy se 87 procent Poláků hlásí k římskokatolické církvi, která v uvedeném sporu pochopitelně stojí na straně protipotratového zákona. Tradičně má v Polsku církev výrazný vliv.


description: Do vášnivé diskuse o zákazu burkin ve Francii se neobvyklým způsobem vložil v úterý i premiér Manuel Valls. Na zasedání vlády v Colomiers připomněl, že zemi lépe vystihuje nahé ňadro Marianne (často zpodobována alegorická postava jako symbol republikánské Francie) než muslimské šátky. „Holá prsa lépe znázorňují naše hodnoty. To je republika,“ řekl Valls.

title: Francouzský premiér perlil: Zemi lépe symbolizuje nahé ňadro než muslimský šátek


title: Prázdniny v Provence Vladimíra Michálka

maintext:
Prázdniny v Provence nejsou cestopisem ani vzpomínkami na báječnou dovolenou. Za libozvučným názvem se skrývá celkem nekorektní a na české poměry nezvyklá filmová komedie. Vojta Kotek v ní hraje zavilého huliče marihuany, Jakub Prachař übersexuála trousícího nesnesitelná moudra a Kryštof Hádek toho nesmělého z party tří kamarádů, kteří z hodiny na hodinu utečou na prázdniny do Francie. „Je to taková road movie, jen bez auta a na jednom místě,“ říká k filmu jeho režisér.
Nejzajímavější jméno filmu totiž sedí právě na židli režiséra. Komedii Prázdniny v Provence natočil bezpochyby jeden z nejosobitějších a nejvýraznějších českých režisérů a jedna z velkých osobností českého filmu posledních dvaceti pěti let Vladimír Michálek. Jeho pojetí nedokončeného románu Franze Kafky „Amerika“ vzbudila diskuze, jak se na debut sluší a patří, hned tři věci jsou ale bez diskuzí. Vizuální pojetí filmu a jeho rozmach byly na prvotinu odvážné a výborné, Jiří Lábus známý do té doby jen jako komik nebo Rumburak předvedl skvělý dramatický výkon a Česko získalo hit Amerika od Kollera s Dvořákem. A pak to přišlo! „Zapomenuté světlo“ je skvělý film, který se stal senzací, získal sedm nominací na Českého lva, ale především nabídl pravděpodobně životní a stále nepřekonanou roli Bolkovi Polívkovi. To ale není všechno. Vladimír Michálek pak představil vesnický western“ Je třeba zabít Sekala“, který ani po osmnácti letech nezestárl a zůstává mezi tím úplně nejlepším, co se u nás po roce 1989 natočilo. Bezprecedentních 10 Českých lvů je už jen nepřímý důkaz.
Anděl Exit byl odvážným experimentem, Babí léto neoprávněně divácky zapadlo, přestože jde o výborný film, který sklidil skvělé recenze hlavně v zahraničí. Další snímky O rodičích a dětech nebo Pohádkář stejně jako skvělá série Mamon, kterou Vladimír Michálek točil pro HBO, už jasně ukazují touhu Vladimíra Michálka, která vyvrcholila nyní Prázdninami v Provence. Dělat vždycky něco jiného, vyzkoušet si jiný žánr nebo jinou metodu. Ve svých filmových monumentech Michálek překvapoval obsazením, když komiky Lábuse a Polívku představil jako vynikající charakterní herce a změnil jejich kariéry, od snímku Anděl Exit pak překvapil vždy celým filmem.
Teprve aktuální komedií Prázdniny v Provence ale dovedl Vladimír Michálek svou touhu k dokonalosti. „Vždycky jsem se snažil, aby moje filmy byly hodně jiné a rozdílné, abych se neopakoval a abych si zkoušel různé žánry. Ale vždycky to byly filmy vážné a dramatické,“ říká Michálek. „Zato Prázdniny v Provence jsou komedie a to je konečně ta otočka o 180 stupňů,“ pochvaluje si Michálek.
Prázdniny v Provence se určitě nesetkají s jednoznačným přijetím. Ostatně to by u komedie byla snad i chyba. Je jisté, že se najde spousta lidí, kteří ji budou z duše nenávidět, stejně jako ti, kteří na ni nedají dopustit a pro něž se stane skoro klasikou. Má totiž neodolatelnou a marihuanou provoněnou atmosféru, která v české komedii dlouho chyběly. Svůj vlastní kus Prázdnin v Provence by si podle producenta Vojtěcha Friče měl ve filmu najít každý, kdo byl někdy s partou kamarádů na chalupě bez rodičů, anebo naopak na dovolené bez dětí. A má pravdu.


description: Nejen američtí studenti však diskutují, kde mohou. „České ženy“, z nichž většina žije ve Spojených státech už dobrých dvacet let, a tudíž tam volí, zajdou občas v New Yorku společně na kávu a – stejně jako ostatní Američané – i ony skončí debatou o politice. Je to hodně zajímavý spolek: patří tam třeba filmová kurátorka Irena Kovářová, topmodelka Pavlína Pořízková, módní fotografka Jana Křenová, spisovatelka Martina Formanová nebo fotoredaktorka a fotografka na volné noze Selma Kalousek. Právě poslední z nich svůj názor pro Reflex zformulovala tak pregnantně, že stojí za otištění celý.

title: Americká fotografka českého původu Selma Kalousek: Proč dám hlas Clintonové? Protože není Trump


title: Exkluzívně pro Reflex: Jsem HIV pozitivní a virus šířím vědomě dál

maintext:
Zdá se to být až neuvěřitelné, ale i v současné době, kdy si je celé lidstvo vědomo hrozby, již HIV pro lidský organismus představuje, existují po celém světě komunity mužů, kteří tento virus vědomě šíří. Jejich životní styl ale není zdaleka tak černobílý, jak by se mohlo na první pohled zdát. Zaslouží si odsouzení většinové společnosti? A proč to vlastně dělají? Dva z nich se rozpovídali v anonymním rozhovoru pro reflex.cz.
Jsou aktivními členy subkultury, jež si říká „Bug chasers“ (v překladu „Ti, kteří loví virus“) a stojí na opačných pólech tohoto fenoménu. Raúlovi je 41 a je HIV pozitivní už 12 let. Díky tomu je v komunitě, která se na sociálních sítích soustředí kolem hashtagů #neg4poz, #pozconvert či #toxic, považován za toho, kdo předává „dar“. Darem je v tomto případě míněn virus HIV.
Na druhé straně barikády stojí D. Muž, jenž si přeje zůstat zcela anonymní, přiznává, že po viru HIV velmi touží. Tento paradox tvoří základ celé komunity. Jedna strana virus HIV má a druhá ho chce. Vše se tak děje se souhlasem zúčastněných. Proč by ale zdravý člověk toužil po tom, aby byl nevyléčitelně nemocný? D. tvrdí, že důvodů je vlastně mnoho.
„Někteří to vidí jako takový způsob pomalé a veselé sebevraždy. Jiní jako dar svobody. Dalším to přijde jako přijetí něčeho nevyhnutelného. Něčeho, co společnost nevidí ráda,“ uvádí D. s tím, že smíření s osudem je hlavním motivem i u něho. „Někteří to také vidí jako možnost sblížení s lidmi, jež mají rádi a kteří jim rozumějí. Většinou je to ale prostě neovladatelný chtíč, kvůli němuž se lidé stanou pozitivními, a pak je jim to prostě jedno. Je to určitý způsob života. Poddat se tomu a žít bez starosti až do konce.“
„Vždycky se jich ptám, proč to chtějí,“ říká jedenačtyřicetiletý Mexičan. „Ale z mé zkušenosti to většinou ani sami nevědí. Pořád mi říkají, že je to strašně vzrušuje a je to něco, co prostě potřebují.“ To trochu připomíná právě i Raúlův příběh. „Mám to (HIV pozn. red.) z nechráněného sexu. Znal jsem ta rizika. Prostě mi to bylo jedno,“ tvrdí Raúl. Ten se v komunitě „Bug chasers“ skutečně našel a líbí se mu, že nemusí skrývat to, čím doopravdy je.
„Navíc je fakt těžké vysvětlit, jak moc vzrušující je, když ti kluci chtějí můj virus. Kontaktují mě tak tři až čtyři měsíčně. Většina z nich se chce o tom jenom bavit, ale zhruba šest z nich se se mnou sešlo,“ odkazuje Raúl na svůj Twitter. Ten je vzhledem k volnějším pravidlům ohledně pornografie nejoblíbenější sociální sítí této komunity. A kolik lidí už jedenačtyřicetiletý muž nakazil? To vlastně ani netuší. „Kolika jsem předal dar? Nevím. Už se pak s nimi vůbec nebavím,“ přiznává s tím, že v reálném světě dochází k více kontaktům než na internetu.
Přesto je ale internet tím, co propojuje jednotlivé komunity po celém světě. Nabízí se proto otázka: Existuje spojení i s Českou republikou? „Věřím tomu, že ti, kteří loví dar, jsou v každé zemi,“ uzavřel rozhovor D.


description: Norské národní divadlo v Oslu čelí vážnému obvinění, že nechalo natočit v duchu nacistické propagandy video proti Izraeli. Když se izraelské ministerstvo zahraničí v minulých dnech proti tomu ohradilo, tak vedení divadla začalo tvrdit, že s videem nemá nic společného. Problémem ale je, že na videu za všechny odpůrce Izraele hovoří Gjertrud Syngeová, tisková mluvčí Norského národního divadla. A klip byl zaplacen z veřejných peněz.

title: Norské národní divadlo „žehlí“ skandál s videem proti Izraeli, které je v duchu nacistické propagandy


description: V tištěném Reflexu vychází první díl seriálu o mincovních šmejdech, kteří prodávají jednodušším lidem bezcenné medaile za horentní sumy, a s naprosto nepřijatelně nátlakovým a obtěžujícím marketingem a prodejem. Jako malou ukázku přináším praktiky Českého mincovního obchodu i zde! Jak prodávají zlato?

title: Obchod s mincemi po česku: Nakupujte hypervýhodně od šmejdů!


description: Německá kancléřka Angela Merkelová připustila, že Německo a další země Evropské unie udělaly jisté chyby při řešení uprchlické krize. Mimo jiné příliš dlouho zavíraly oči před vznikající krizí u vnějších hranic unie, uvedla Merkelová v rozhovoru pro německý list Süddeutsche Zeitung.

title: Kancléřka Merkelová přiznala chyby Německa a EU během uprchlické krize

maintext:
Kancléřka se v Německu i jinde stala terčem ostré kritiky kvůli tomu, že otevřela hranice tisícům uprchlíků. Německo přijalo většinu z více než milionu migrantů, kteří za poslední rok do EU z Blízkého východu a dalších asijských a afrických zemí přišli.
V interview Merkelová prohlásila, že Německo v minulosti nechalo Španělsko a jiné hraniční státy Evropské unie, aby si s přicházejícími uprchlíky poradily samy. "V Německu jsme tento problém příliš dlouho ignorovali a potlačovali jsme nutnost najít panevropské řešení," konstatovala kancléřka. "Tehdy jsme rovněž odmítali proporční rozdělení migrantů," dodala.
Merkelová připomněla, že Německo nepodporovalo iniciativy, jako je evropská pohraniční agentura Frontex, které by zasahovaly do suverenity členských států EU. "Tvrdili jsme, že si s problémem poradíme na našich letištích. To ale nefunguje," prohlásila německá politička.
Rozhovor s nezvykle sebekritickou analýzou vychází přesně po roce od chvíle, kdy Merkelová na otázku kolem rostoucího přílivu běženců do Evropy odpověděla nyní již pověstným sloganem "Wir schaffen das" (to zvládneme).
Podle Merkelové budou Německo a celá Evropská unie potřebovat při řešení uprchlické krize trpělivost a odolnost. EU bude muset zlepšit spolupráci s africkými zeměmi, Tureckem a dalšími problematickými regiony a bude muset zásadně zvýšit rozvojovou pomoc pro tyto státy, uvedla Merkelová.
Kancléřka rovněž vyzvala německé politiky, aby se vyjadřovali k uprchlické krizi s umírněností, a varovala před označováním všech migrantů za teroristy. Vzhledem k teroristickým útokům z poslední doby je podle Merkelové "zcela pochopitelné, že vznikají obavy". "Ukazuje se, že mezi běženci jsou rovněž tací, kteří nepřicházejí s čistými úmysly. Z tohoto důvodu je migrace ještě větší výzva. Je ale nesprávné tvrdit, že terorismus se objevil až s uprchlíky. Byl tady v různých formách s různými potenciálními útočníky již dřív," zdůraznila Merkelová.


description: Návraty generačních hrdinů, notabene hrdinek, bývají ošemetné. Buď zestárnou oni/y, nebo publikum, málokdy se však vzájemná očekávání potkají. Zestárla i Bridget Jonesová. Ostatně bulvár popsal každou její vrásku tak důkladně, že se Renée Zellwegerová, představitelka titulní role, šest let zarputile vyhýbala kameře. Vrátila se až teď, jako Bridget s těhotenským průkazem. Stojí v něm: geriatrická matka.

title: Exkluzívně: Bridget Jonesová se vrací jako „stará matka“. A není vůbec v koncích!

maintext:
Před první oficiální projekcí filmu nazvaného Dítě Bridget Jonesové to v londýnském promítacím sále vřelo. Novináři se ovšem nedohadovali ani o tom, jak dopadne hereččin návrat, ani jak s původním image single hrdinky zamává pozitivní těhotenský test, výchozí moment třetího dílu. Bez ohledu na kategorii svého média řešili výhradně facelift Renée Zellwegerové. „Bude, nebo nebude ošklivá jako na fotkách, jež všichni známe?“ ptala se sugestivně argentinská reportérka, která strávila třináct hodin v letadle prakticky jen kvůli téhle otázce. Producenti se chytali za hlavu.
Dvanáct křížků jako dárek
Takže abychom to měli za sebou: „nová“ Renée Zellwegerová je skutečně jiná. Možná má facelift, ale když se směje — a směje se pořád hodně —, oči se jí téměř ztratí pod vějířky vrásek. Hollywood sice předstírá, že nestárneme, jenže režisérka Sharon Maguireová pro Hollywood nepracuje. Naštěstí, dodejme. Její Bridget je o dvanáct let víc a těch dvanáct křížků hraje jednoznačně v její prospěch.
Na rozdíl od hrdinek Sexu ve městě, rovněž nedávno reinkarnovaných, totiž nezastydla v pubertě. Normálně žije, pracuje a chlapy rozebírá, jenom když se opije. Úvodní sekvence ji sice zastihne, jak „vlčáky ohlodaná“, opuštěná, v pyžamu a za zvuku notoricky známé melodie All By Myself zapaluje další svíčku na narozeninovém dortu, nicméně pak přeladí na úderný hip hop a jsme rázem v novém věku. Vrásčitá Bridget bere samu sebe s nadhledem. I když občas postrádá svůj starý život, svět bez hipsterských šéfů a hi-tec aplikací v rukou chaotické matky (není nad detailní záběr otce na záchodě po ránu, že), s tím novým se srovnává se ctí, i když stále trochu nemotorně.
Co víc, právě z konfliktu minulosti s přítomností, tedy toho, pro co žila generace Bridget před dvaceti lety a čím dnešní dynamická, flexibilní a věčně připojená generace pohrdá, se rodí nejskvostnější gagy. Například výlet „starých“ kamarádek na festival Glastonbury, kde dnes musíte být „cool“ a „boho“ a kde jste „totálně out“, když nepoznáte idol teenagerů, má pro diváky narozené v druhém miléniu obzvlášť půvab. („Proč se nám cpeš do záběru?“ vyhání Bridget Eda Sheerana, jenž, uvyklý na žádosti o selfie, leze před objektiv jejího iPhonu.)
Staré vs. nové
Děj Dítěte Bridget Jonesové přitom nic světoborně originálního nenabízí. Zmatená nastávající matka, jež neví, kdo ze dvou adeptů je pravděpodobnějším otcem očekávaného dítěte, pročež s ní těhotenství prožívají pro jistotu oba — nejdřív nepřiznaně každý zvlášť, poté svorně, byť s notnou dávkou sebezapření… Jinými slovy téma, jež romantické komedie zpracovaly nesčetněkrát. Výhrou Bridget s pořadovým číslem tři je, že umí žánr a má k dispozici herce s darem sebeironie.
Patrick Dempsey, pohledný miliardář s 50% šancí na otcovství, úspěšně kompenzuje nepřítomnost bohéma Clevera (Hugh Grant se na rozdíl od ostatních vrátit odmítl). Zatímco Firthův Darcy, čím dál roztomilejší inkarnace konzervativní Anglie, napájí Bridget v požehnaném stavu kávou, jeho americký sok a chodící reklama na thymolin zásobuje matku superpotravinami a proteinovými koktejly. Když jí pak mezi kontrakcemi vysvětluje, proč je předpokladem úspěšného porodu pozitivní přístup, vraždila by nejen ona, ale i rozkošnicky cynická gynekoložka v bezmála oscarovém podání Emmy Thompsonové. Notná část humoru ve filmu jde mimochodem na její vrub — podílela se totiž na scénáři.
Trojici Fith-Dempsey-Zellwegerová vděčíme také za jeden z nejvtipnějších porodů v historii romantických komedií. Tam, kde by se jiné spokojily s obligátním sprintem za doktory, předvádí sehrané trio dokonalou variaci na klasický slapstick — unést „tunovou“ Bridget zkrátka není jen tak.
Bridget bez Bridget?
Jakkoli má třetí (a doufejme, že závěrečné) dobrodružství slečny Jonesové povážlivé rezervy v dramaturgii, rozhodně nešetří humorem. Původní scénář ho postrádal, a i proto herci kývli, až když se autoři odpoutali od předlohy Helen Fieldingové. Výsledkem je film, jenž na první kvalitami samozřejmě nedosáhne, ale hravě překonává druhý, který byl S rozumem v koncích (doslova).
Sporný zůstává pouze výkon titulní hrdinky. Paradoxně — původní snímky těžily právě z jejího osobitého hereckého výrazu, oné zvláštní kombinace půvabu a neohrabanosti. Dítě Bridget Jonesové však táhne hlavně komika všech ostatních. Diblíkovství v šestačtyřiceti nejen že Zellwegerové nesluší, ale jde i proti tomu, čím se nová Bridget stala: úspěšnou televizní producentkou a blondýnou, jež sebevědomě říká, že vypadá skvěle. Kdyby mi nehrozilo ukamenování od skalních fanynek, napsala bych, že Bridget bez Renée by možná byla lepší. Otázkou je, jestli by to ještě vůbec byla Bridget. Ideální čas skončit — teď by to ještě bylo se ctí.
V kinech od 15.9., předpremiérově v rámci Ladies Nights 13. a 14.9. multiplexy Cinema City.
K premiéře filmu 15.9. přineseme rozhovor s Colinem Firthem v tištěném Reflexu a videoreportáž z Londýna na reflex.cz


description: Zatímco většina jeho vrstevníků toužila po dovolené na jihu Francie, Ed Sijmons se rozhodl pro výlet za železnou oponu. Talentovaný fotograf v roce 1970 navštívil Prahu a svého rozhodnutí nikdy nelitoval. Právě naopak. „Nádherné město!“ vzpomíná dodnes na tehdejší dobrodružství. Díky jeho cestovatelské vášni vznikly skutečně unikátní snímky zachycující běžný život tehdejších Pražanů. Jak tedy vypadala Praha pod komunistickou nadvládou? To si můžete prohlédnout v rozsáhlé galerii.

title: Jak se nám žilo za totality? Praha roku 1970 očima tehdy mladého fotografa z Amsterdamu


description: Pan velkouzenář Andrej Babiš čelí obrovskému dilematu, který je snad ještě větší než jeho střet zájmů. Parlament mu zakázal vlastnit Mafru, a on chudák aby teď narychlo sháněl bílého koně. A komu se dneska dá věřit? Mám pro něj jednu radu, jak z té šlamastiky.

title: Sakra, na koho to vydavatelství přepsat, Andreji?

maintext:
Parlament zakázal panu Babišovi (a i ostatním ministrům, ale těm to může být jedno) vlastnit media. Vzhledem k tomu, že si media Babiš koupil, aby zajistil ticho o svých šméčkách, jistě ho to rozladilo, a rozhodně nehodlá připustit, aby se tón jím vydávaných novin změnil. Aby o něm třeba náhodou nezačali psát pravdu. Takže chudákovi panu velkouzenáři nezbývá, než hledat bílého koně. A najděte dneska důvěryhodného bílého koně v tom všeobecném morálním marasmu, co nás obklopuje!
Jako první myšlenka se vloudí nápad přepsat to na děti. To má Babiš ozkoušené už na Čapím hnízdě. Ale právě to, jakej malér z Čapího hnízda byl, asi není úplně strategicky vhodné na haranty máznou i Mafru.
Poctivej jak Faltýnek
Na druhém místě samozřejmě napadne člověka, že by to Babiš mohl přepsat na Faltýnka. To by byla Marfa určitě v dobrých a spolehlivých rukách. Například v Bubenči je Faltýnek tak proslavený, že se (hlavně v okolí Vítězného náměstí) běžně říká „poctivej jak Faltýnek“.
Pan Faltýnek svou aureolu poctivce získal kvůli cause Agrotec. V červnu poslal firmu k soudu státní zástupce za machinace v době, kdy by předseda představenstva současný místopředseda ANO Jaroslav Faltýnek. Žalobce obvinil několik lidí, a Faltýnka ne, což prokazuje, že je čistý jak lilie a o ničem nevěděl. Babiš ovšem není dnešní, a tak se mu jistě honí hlavou pochybnosti, jestli by mu tu Mafru pan Faltýnek někdy vrátil.
Chytrej jak Komárek
Konečně třetí možností je převod na dalšího exponenta ANO, pana Martina Komárka. I on vstoupil do lidové slovesnosti, v severní části Vítězného náměstí se běžně užívá úsloví "chytrej jak Komárek". Svou inteligencí a šikovností je Martin vyhlášen do té míry, že o tom jistě ví i Babiš. A proto při zvažování převodu Mafry na Komárka jistě zvažuje, zda by po úspěšném Martinově manažerském zásahu firma nezkrachovala.
A tak přicházím s radou, která by se panu ministrovi v jeho delikátní situaci mohla hodit: Ať to převede na svého řídícího orgána u StB, se kterým vědomě nespolupracoval! Mohou si prohodit role, teď zase nebude vědomě spolupracovat s Babišem ten orgán, a rovnováha i obsah tiskovin vydávaných Mafrou zůstane zachována!


description: Prezident Obama a jeho obhájci teď oslavují novou dohodu o podpoře Izraele jako důkaz, že je nejlepším přítelem Izraele, jakého kdy měl v Bílém domě. Jak je to ale doopravdy?

title: Obama uzavřel podivnou dohodu o podpoře Izraele

maintext:
Podle Elliota Abramse, který o tom píše ve Weekly Standard, je to špatná dohoda a mělo by se s ní zacházet stejně, jako to činil Obama s jinými dohodami, které se mu nelíbily. Tedy tak, že příští prezident na ni má zapomenout.
Současná dohoda o podpoře se týká 3,1 miliardy dolarů ročně. Ta nová mluví o 3,8 miliard, ale nárůst je téměř zcela jistě iluzorní. Kongres už teď vydává stovky milionů dolarů nad základní úroveň 3,1 miliardy dolarů pro izraelskou protiraketovou obranu, takže současná úroveň podpory je ve skutečnosti asi 3,5 miliardy dolarů. To znamená, že celkový nárůst je zhruba 300 milionů ročně. Ale vzhledem k inflaci v nákladech na vojenský materiál a větší hrozbě pro Izrael kvůli Obamově dohodě o íránském jaderném programu, je čistý výsledek v nejlepším případě pokračováním aktuální smlouvy. Jenže ta nová je ve skutečnosti horší, protože si Obama vymyslel další dvě podmínky, které ve smlouvě, kterou s Izraelem uzavřel v roce 2007 G. W. Bush, nebyly.
Za prvé, Izrael musí utratit každý dolar ve Spojených státech, což znamená, že nelze použít finanční prostředky na nákup jakéhokoli vojenského zařízení vyrobeného v Izraeli. Za druhé, Izrael souhlasil, že nebude Kongres žádat o další finanční prostředky a to za žádných okolností.
Je tam ještě jedna podmínka, která je také absurdní a vyvrací tvrzení, že Obama největším přítelem Izraele. Pokud by Kongres přidal dodatečné finanční prostředky v roce 2017 nebo 2018, Izrael nebude přijímat podporu a vrátí peníze. Jak Elliot Abrams uvádí, je to poprvé v americké historii a představuje to úmyslné maření ústavní pravomoci Kongresu určovat výši zahraniční pomoci.
Proč premiér Netanjahu takovou podivnou dohodu podepsal? Nejspíš vzal radši tohle, než aby čelil dlouhému období nejistoty, jak se bude chovat v příštím roce nová americká administrativa. Jenže Kongres nebyl na této dohodě žádným účastníkem a Kongres nic nezastaví v tom, aby udělal, co bude považovat za vhodné bez ohledu na Obamovy podmínky.
Abrams poznamenává, že řešení problému ostatně nastínil bezděky sám Obama. V roce 2004 si prezident Bush a premiér Ariel Sharon vyměnili dopisy, kde učinili vzájemné závazky. USA poskytly podporu Sharonovu plánu odejít z Gazy a dohodly se s premiérem ohledně rozšiřování izraelských osad. Sharon souhlasil s tím, že nebudou vznikat žádné další osady a nebude dávat Izraelcům žádné finanční pobídky, aby se do osad odstěhovali. Expanze osad by probíhala uvnitř již obsazených oblastí a osady by rostly jen populací a ne územně. Kongres pak hlasováním tyto závazky potvrdil. Obamova administrativa však tyto dopisy jednoduše ignorovala a přinejlepším je považovala za soukromou korespondenci. Když už nebyl ve funkci ani Bush, ani Obama, podmínky už nebyly závazné tak, jako kdyby to byla smlouva.
Autor uvádí, že si můžeme představit hypotetickou situaci, že nějaký senátor nebo kongresman navštíví v letech 2017 nebo 2020 Izrael a řekne šéfovi izraelské armády: „Máte prostředky, které potřebujete pro program X ohledně změn v Sýrii a vyzbrojování Hizballáhu nebo ohledně toho, jak se teď chová Írán?“ Izraelci by měli správně odpovědět, že nemohou jednat s Kongresem o ničem, co se týká peněz. Taková představa je ale absurdní a byl by to nepřijatelný zásah do rozhodovacích možností Kongresu.
Obama a jeho spolupracovníci tedy nemají důvod něco slavit. Snaha Obamy uzmout Kongresu rozhodovací pravomoci i poté, co už současný prezident nebude ve funkci, by se měla podle komentátorů ignorovat.
Vnucuje se představa, že Obama přes všechny řeči nemá Izrael z nějakého důvodu rád a chtěl by, aby jeho politika pokračovala i po jeho odchodu.


description: Londýnská stanice metra Clapham Common byla otevřena již v roce 1900. Ovšem v posledních dnech vstoupila „do dějin“ tím, že na všech 68 reklamních panelech jsou zde na dva týdny fotografie koček. Místo reklam mobilních operátorů, výživových přípravků či televizí samé kočičky. A lidé jsou akcí nadšení.

title: Lidé v Londýně jsou nadšení - reklamy v metru nahradily fotky kočiček


description: Aktivisté z Ruska, Turecka, Egypta a Sýrie dostanou letos takzvané „alternativní Nobelovy ceny“, které se oficiálně jmenují Cena za správný život a je každý rok udělována za práci v boji s chudobou, prosazováním lidských práv a ochrany životního prostředí. Když čteme jména letošních laureátů, která byla oznámena ve čtvrtek, ceny poputují do správných rukou.

title: Letošní alternativní Nobelovy ceny dostanou kritici Putina a Erdoğana


description: Rád bych se ve svém komentáři stručně věnoval kauze, která hodně slušných a rozumných lidí doslova nadzvedla ze židle. Možná jste též před pár dny zaznamenali zprávu, že společnost , jež dostala pokutu od Úřadu na ochranu osobních údajů (ÚOOÚ) za umístění fotografie zloděje na Facebook, neuspěla se žalobou. Městský soud v Praze rozhodl na základě nálezu Nejvyššího správního soudu dne 25. srpna 2016 o finálním zamítnutí žaloby společnosti vůči ÚOOÚ.

title: Chyťte zloděje! Anebo radši ne?! Mají správní orgány používat zdravý rozum, nebo pomáhat pachatelům?

maintext:
Jednalo se o případ drobného obchodníka s elektrokoly, jenž se snažil udělat vše pro to, aby byl dopaden zloděj, který jej okradl.
Pokutu 5000 Kč plus 1000 korun za náklady řízení měl zaplatit majitel obchodu s elektrokoly, jenž dal na sociální síť Facebook snímek „svého“ zloděje. Pachatel, který mu ukradl bicykl za 50 tisíc korun, mu totiž nedal ke zveřejnění své fotografie souhlas. Diskutabilní sankci udělil Úřad pro ochranu osobních údajů.
Paradox: Fotka na Facebook policii pomohla
Interpretací dnešního českého pozitivního práva dojdeme k závěru, že záznamy z kamerového systému je při hledání pachatelů krádeží možné předat jen Policii ČR. Publikovat je například na sociálních sítích či nástěnce v supermarketu nelze. Dodejme, policisté drahé ukradené elektrokolo vypátrali po třech dnech, a to paradoxně též údajně díky snímku „protiprávně“ zveřejněnému na Facebooku.
Podnikateli před sankcí nepomohla ani skutečnost, že v jeho provozovně, kde se krádež stala, byl v čase krádeže též čitelně a v souladu s právem uveden nápis, že prostor je monitorován kamerami.
Pro objektivitu dodejme, že dle zákona o ochraně osobních údajů mohla být pokuta pro zmíněného okradeného podnikatele za porušení zákazu zveřejnění osobních údajů až do 10 000 000 Kč, takže v tomto ohledu se sankce možná někomu nejeví jako příliš vysoká, nicméně jde přirozeně o princip. A zejména o signál, který správní orgán udělující takovouto morálně spornou pokutu vysílá veřejnosti, a jeho vliv na celkové právní vědomí obyvatelstva.
Důvěra v právní stát
Nepodkopávají takovéto správní akty důvěru lidí v právní stát? Možná i více než různí Rathové, Kožení či Krejčířové? Není život malých a středních podnikatelů v Čechách, na Moravě a ve Slezsku dost složitý a náročný i bez takovýchto sankčních zásahů zdejší veřejné správy?
Přirozeně něco jiného by bylo, kdyby zmíněný podnikatel záznam schválně poupravil a třeba by perfidně z krádeže obvinil konkurenci či pracovníky finančního úřadu, anebo dokonce někoho z holdingu v bílé košili. Ale to se zde podle dostupných informací nestalo.
Stejně by jinou situací bylo, pokud by poškozený zveřejnil citovaný záznam v rozporu s pokynem policie, a tím by vážně ohrozil vyšetřování, ale ani to se nestalo. Ba naopak, podle dostupných informací publikace na sociální síti napomohla (!!) k dopadení pachatele.
Samozřejmě žádný podnikatel by si též nezasloužil zastání, kdyby na weby či sociální sítě bezdůvodně umisťoval fotky podle své libosti z kamerových systémů, a narušoval tím soukromí svých zákazníků, ale o to ve zmíněném případě rovněž nešlo.
Pokuta neměla být
Myslím, že aplikující orgán – tedy ÚOOÚ – měl intenzívněji využít institutu správního uvážení a neudělit zde, vzhledem k okolnostem a charakteru případu, pokutu žádnou.
Samozřejmě plně respektuji nezávislost tohoto správního úřadu a též i nezávislost správních soudů, jež předmětný akt již roky přezkoumají. Nicméně já, pranepatrný jihomoravský právník a učitel, se domnívám, že by měl být zrušen či změněn.
Formálně pozitivně právně bude patrně v pořádku, nicméně kde zůstala spravedlnost, ústavní principy a koneckonců i zdravý rozum? Má morálka ustupovat formálnímu právu?
Uvidíme, jak se k věci postaví Ústavní soud, kam věc nyní putuje.
Podtrženo a sečteno – mám za to, že obdobné správně trestní postupy ve svých důsledcích vedou k oslabení důvěry v právní stát, a tím i (ne)přímo spoluzpůsobují celospolečenský pokles motivace fyzických a právnických osob k dodržování práva.
Autor je právník, VŠ pedagog a publicista


description: Wang Si-cchung, osmadvacetiletý mladík, jehož jméno vám pravděpodobně nic neříká. Přesto se právě tento Číňan objevuje v posledních dnech na stránkách těch nejvěhlasnějších světových on-line médií. Wang Si-cchung je synem nejbohatšího čínského podnikatele, realitního magnáta Wang Ťien-lina, který má majetek v hodnotě 724,5 miliardy korun. Tento fakt ovšem není to, co dostalo Si-cchunga do mediálního zájmu. Je to jeho pes.

title: Synek čínského miliardáře koupil sedm iPhonů pro svého psa


description: Když je řeč o bikinách, většina lidí si vybaví padesátá, případně šedesátá léta. Tehdy totiž dvoudílné plavky, známé pod názvem bikiny, proslavily sexsymboly 50. let — Marilyn Monroeová nebo Brigitte Bardotová.

title: Plavky v poválečných 40. letech: Nouze o materiál dala vzniknout bikinám


description: Katolická misionářka Matka Tereza, která pečovala o chudé, se 19 let po smrti stala svatou. Ve Vatikánu ji dnes svatořečil papež František. "Po zralém uvážení a vzývání božské pomoci i po poradě s našimi četnými bratry, potvrzujeme a prohlašujeme blahoslavenou Matku Terezu z Kalkaty svatou a zapisujeme ji do seznamu svatých," prohlásil papež, čímž formálně dokončil proces svatořečení.

title: Papež František svatořečil proslulou misionářku Matku Terezu


description: Parkoviště nemusí být jenom šedé zóny s bílými pruhy, které oddělují jednotlivá stání. Studenti některých amerických škol si svá místa mohou vyzdobit podle svého vkusu. Vznikají tak jedinečné pouliční galerie.

title: Skvěle vyzdobená parkoviště u amerických škol


description: Dnes jsou z nich již dámy v letech, ale v roce 1958 patřily mezi nejobletovanější ženy New Yorku. Nádherné showgirls zachytil pro časopis LIFE fotograf Gordon Parks a spolu s nimi i ideál krásy tehdejší doby. Jak ale tvrdí sám autor, jeho snímky nikdy neměly být o nahotě. Jde prostě o ženy, které dělají svou práci. V následující větě se však ihned vyznává k obdivu, který k nim choval. „Živoucí, dýchající důkaz toho, co tvrdí básníci. Krása je sama o sobě důvodem k existenci,“ uvedl Gordon Parks na adresu tanečnic. Zda má pravdu, můžete sami posoudit v naší galerii.

title: Dávali show slovu show-business: Nahlédněte do zákulisí práce exotických tanečnic


title: Expertka na péči o děti Eva Kiedroňová: Na dobrém začátku života miminka závisí všechno

maintext:
Česká miminka plavou, otužují se a cvičí podle jejího metodického systému, maminky zase hýčkají svá batolata v souladu s jejími třemi knížkami. Ty jsou ostatně beznadějně vyprodané – nejznámější Něžnou náruč rodičů z roku 1994, jež vyšla v souhrnném nákladu osmdesát tisíc kusů, Eva Kiedroňová zanedloho opět vydá s aktuálními fotografiemi a v překladu do polštiny a angličtiny. „Jan Ámos Komenský říkal, že na dobrém začátku závisí všecko. Proto se dětem musíme věnovat ještě před narozením – a první minuty a dny života miminka jsou nesmírně důležité nejen pro něj, ale i pro jeho maminku.“
„A ta maminka si říká: Jak a kam ho budu ukládat, kde má správně spinkat? Jak si s ním budu hrát, jak ho budu krmit a čím, jak s ním mám vlastně mluvit?“ Toto všechno za nás už přes třicet let řeší třinecká rodačka Eva Kiedroňová, někdejší dětská sestra a dnešní autorka unikátní metody péče o dítě a stimulace kojence v souladu s jeho psychomotorickým vývojem. Provozuje sedm Baby clubů Kenny, její knížka Rozvíjej se, děťátko… díky řadě příkladů s dětmi do jednoho roku „vzdělává rodiče v rodičovství“, které je, jak víme, pěkná fuška. Publikace Jak se rodí vodníčci zase naučí batolata milovat vodu.
Co není zahrnuto ve zmíněných dvou knížkách, to se člověk dozví díky jejím internetovým videokurzům Šťastné dítě, které jsou předabované do čtyř světových jazyků. Po bazénech, hernách a tělocvičnách celé republiky školí a cvičí třicítka jejích lektorů na plný úvazek a další desítky na částečný, o stovkách proškolených instruktorů „cizích“ center ani nemluvě.
Eva Kiedroňová například tvrdí, že dítěti musíme jít především příkladem, protože ono nás odmala napodobuje: „Neměli bychom před dítětem třeba klít nebo kouřit – ono pak prožije svůj život s pocitem, že je to přirozené a správné. A když u rodiče uvidí respekt nebo nechuť k vodě, taky samo nebude chtít plavat.“ Důležitá je komunikace, aktivita a projevy lásky, kterými známá publicistka a oblíbená školitelka a metodička rozhodně nešetří: „Odjakživa jsem zbožňovala děti, už od první třídy jsem prohlašovala, že se jim budu věnovat. Vždyť sama pocházím ze čtyř sourozenců!“
Podrobnosti o metodách Evy Kiedroňové, ale i o revolučních projektech Frusack, USSPA, Zásilkovna, Prointepo, Medicem a dalších si přečtěte v článku s názvem České nápadnice v aktuálním Excellentu, příloze Reflexu.