description: Ponorka se obávanou zbraní stala během první světové války. Svoji premiéru operačního nasazení proti hladinové lodi si však odbyla už v roce 1776, tedy před dlouhými 240 lety. Ponořme se do hlubin historie a vytáhněme střípky z této přelomové události.

title: Ponorka Turtle byla americká, jednomužná a měla ničit britské lodě

maintext:
V letech 1775 až 1783 probíhala Americká válka za nezávislost, kdy se snažily britské kolonie v Severní Americe vymanit z područí svého „zakladatelského“ království. Jen připomeňme, že 4. července 1776 vyhlásil nový státní útvar nezávislost, tak vznikly oficiálně Spojené státy americké, a 3. září 1783 Velká Británie tuto skutečnost podepsáním Pařížské mírové smlouvy uznala a tím předmětná válka skončila. Ale během té války se odehrálo mnoho zajímavých příběhů, například došlo k prvnímu operačnímu nasazení ponorky proti hladinovému plavidlu v historii.
Tento ponor do dějin však nebude jednoduchý. Různé zdroje popisují události různě. A skromné zaznamenané písemné stopy samotných aktérů vznikly roky až desítky let po oněch událostech, a tak se mohou i neúmyslně od reality odlišovat. Stačí se jen podívat na rok narození hlavního aktéra příběhu Davida Bushnella, kde se setkáváme s letopočty 1740, 1742 nebo až 1754.
David Bushnell někdy kolem roku 1770 zahájil studium medicíny na Yale, které úspěšně ukončil v roce 1775, ještě před zahájením války za nezávislost. S ohledem na nejasnosti panující s datem jeho narození nemůžeme říci, zda byl studentem mladým nebo starým, rozhodně však byl studentem schopným. Někdo by mohl říci i všehoschopným, neboť kromě studia měl čas na experimenty s výbušninami, kdy testoval, zda je lze vůbec použít pod vodou. A zjistil, že lze.
Ty podvodní výbuchy nebyly určitě samoúčelné, Bushnell totiž plánoval stavbu ponorky pro vojenské účely a chtěl pro ni mít připravenou adekvátní výzbroj. A čas pro její realizaci a vyzkoušení přišel s vypuknuvší válkou, konkrétně poté, co Britové zahájili námořní blokádu amerických přístavů.
O Bushnellových plánech s tajnou zbraní intenzivně informoval dr. Benjamin Gale velitele amerických sil (a budoucího prezidenta) George Washingtona. I přes pro Američany nelichotivou situaci na bojišti se Washington zpočátku zdráhal udělit takovému bláznivému nápadu podporu. Nakonec však souhlasil, poskytl finanční subvenci a stavba ponorky mohla začít.
Původně měla být ponorka poháněna pomocí vesel
Bushnell dal svému plavidlu jméno Turtle (želva), protože svým vnějším tvarem připomínalo dva spojené krunýře tohoto živočicha. Ponorka nebyla velká, posádku tvořil jeden muž a ten měl co dělat, protože motorem byly pouze jeho svaly. Ve svých starších plánech Bushnell počítal s přenosem mechanických sil na vodní masu nepraktickými vesly. Zde však hrozilo, že by s nimi mlátil o případné překážky pod vodou a také by zaměstnávaly obě, tedy všechny jeho ruce.
A proto Bushnell použil lodní šroub v čele ponorky. Jedná se tak o vůbec první praktické použití lodního šroubu v dějinách, byť s ručním pohonem a umístěným na opačném konci plavidla, než je obvyklé.
Pro manévrování v horizontální rovině sloužilo klasické kormidlo. Zde se dokonce objevují zprávy, že i toto kormidlo mohlo v nouzové situaci pohánět ponorku, pokud s ním obsluha cyklicky pohybovala mezi levou a pravou výchylkou s dostatečnou frekvencí.
Zajímavostí byl ještě jeden lodní šroub, tentokrát situovaný svisle. Ten sloužil jako jeden z prostředků pro realizaci manévru v rovině vertikální. Radikálněji se však hloubka ponoření řešila napouštěním a ručním odčerpáváním vody při dně ponorky, což byla principielní obdoba pozdějšího použití balastních nádrží. Ponorka měla vespod navíc kvůli stabilizaci olověnou zátěž, část z ní šlo dokonce uvolnit, čímž se okamžitě získal větší vztlak pro případ potřeby rychlého nouzového vynoření.
Samotné tělo ponorky bylo vyrobeno ze dřeva s ocelovým vyztužením, vnější povrch byl ošetřen dehtem. Na horní partii se nacházela vystupující kovová část válcového tvaru se zasklenými průzory, kterými ponorkář sledoval při řízení venkovní prostředí. Byl zde umístěn i šnorchl pro přívod vzduchu během plavby při hladině. Ve zcela ponořeném stavu, když byla ponorka hermeticky uzavřena, stačila zásoba vzduchu na přibližně 30 minut plavby, poté muselo plavidlo opět k hladině. S hloubkou ponoru se to kvůli tlaku vody nedoporučovalo přehánět, maximální doporučená výška vodního sloupce nad ponorkou se udává 2 m. Maximální rychlost plavby se blížila hodnotě 5 km/h.
Model ponorky Turtle ve skutečné velikosti v ponorkovém muzeu v Grotonu
Výzbroj ponorky tvořila časovaná nálož dopravovaná k cíli v soudku připevněném na jejím plášti v zadní partii nad kormidlem. Mina byla relativně krátkým lankem či řetězem spojena s vrtákem mířícím z ponorky vzhůru. Plán útoku na loď byl následující. Ponorkář se nepozorovaně dostane pod loď, zavrtá vrták pevně do jejího dřevěného trupu a uvolní ho od ponorky. Nato uvolní minu z pláště ponorky s vrtákem spojenou. Mina s nižší specifickou hmotností než voda se přimkne k trupu lodi. Po nějaké době, když ponorka bude už dávno v bezpečí, hodinový strojek iniciuje nálož.
Akce
V létě roku 1776 byla ponorka připravena k akci. Původně ji měl řídit Bushnellův bratr, který absolvoval důkladný vycvik v jejím ovládání. Pak ho však znenadání schvátila těžká choroba (někde se dokonce říká, že zemřel, z hlediska ponorky to však mělo stejný důsledek) a z dalšího dění byl vyřazen. Jako náhradník se přihlásil voják Ezra Lee. Na jeho výcvik už mnoho času nezbývalo.
Čas plánovaného útoku přišel v noci ze 6. na 7. září roku 1776. Za cíl byla vybrána řadová loď HMS Eagle, vlajková loď britské flotily kotvící v New Yorku. „Na půli cesty“ kvůli šetření sil byla ponorka odtažena veslicemi. Pak kamarádi Ezrovi ťukli pro štěstí veslem na želvu a od teď už bylo vše v jeho rukách. Ezra Lee začal točit klikou vrtule a zamířil k nepříteli.
Záhy se však objevil nepřítel nový, nečekaný. Byl jím odliv, na který tak nějak všichni zapomněli, a který částečně unášel ponorku od cíle. Naštěstí ho Ezra Lee přemohl a řádně znaven se ocitl pod HMS Eagle. Na nic nečekal, zkontaktoval špici vrtáku se dnem lodě a začal vrtat.
Zajímavost: šášeň lodní Krytí ponořené části dřevěných trupů lodí měděnými pláty se začalo aplikovat po polovině 18. století především jako ochrana před šášní lodní. Předtím zde byly snahy méně úspěšné, realizované ať už zdvojenou obšívkou dřevěnou či speciálními nátěry. Šášeň lodní je mořský měkkýš žijící na ponořeném dřevě, kterým se živí a tím ho mechanicky narušuje. Šášeň byla velkým postrachem námořníků, zejména pak pirátů s dřevěnou nohou.
Zlověstný kovový zvuk však znamenal další problém. Dřevěné dno lodě bylo pokryto měděnými pláty. Těmi byly v 17. století pobíjeny ponořené části trupů ze dřeva stavěných lodí jako ochrana proti mořským živočichům na dřevě se usazujícím. Nemůžeme ani vyloučit, zda vrták nenarazil na nějakou ocelovou výztuhu, protože s měkkými měděnými plechy mohli Američané počítat a pro vrták a přítlačnou (vztlakovou) sílu by nemusely být nepřekonatelným problémem. Ostatně i tato teorie bývá sporadicky prezentována.
Buď jak buď, statečnému ponorkáři se trup navrtat nepodařilo a navíc vydávaným zvukem zalarmoval hlídky na lodi. Z posledních sil a za vydatné spotřeby vzdušného kyslíku se vynořen vydal do bezpečí. Za chvíli ho však začali pronásledovat Britové na veslici spuštěné z lodě.
Britové by ponorku asi i dostihli, když však došlo k neškodnému, ale efektnímu výbuchu nálože na hladině, kterou tam mezitím zanechal prchající Lee, s pronásledováním přestali. Vůbec první bojové nasazení ponorky proti nepřátelské lodi v historii tak bylo sice vojensky neúspěšné, vyznačuje se však nezanedbatelným kladem. Obešlo se totiž bez jakýchkoliv ztrát na životech či zdraví zúčastněných z obou stran.


description: První seznam certifikovaných televizních přijímačů pro přicházející vysílání ve formátu DVB-T2 je na světě.

title: Radiokomunikace vydaly seznam prvních televizí, které umí nové vysílání

fasttext_language: cs


description: Právě před 40 lety, 6. září 1976, se Američanům snesl z nebe jeden z největších dárků, jaký mohli během studené války dostat. Byl jím tajný a obávaný „superstíhač“ MiG-25. Do Japonska s ním přeletěl sovětský pilot Viktor Bělenko.

title: Strašák studené války odhalen. MiG-25 před 40 lety přistál v Japonsku

maintext:
V první polovině šedesátých let vyvíjeli v tehdejším Sovětském svazu záchytnou stíhačku proti vysoce výkonným - myšleno nadzvukovým a s dostupem větším než 20 km - bombardérům (ne příliš rozšířený dvoumachový B-58 Hustler a vyvíjená a nakonec stornovaná třímachová Valkyrie) a průzkumným letounům (SR-71 Blackbird).
Na jaře 1964 tak vzlétl první prototyp mohutného dvoumotorového stroje Je-155, tedy prototyp budoucího MiGu-25. Veřejnosti se nová stíhačka představila v roce 1967 během leteckého dne na letišti Domadědovo pod Moskvou. I když - představila je silné slovo, diváci a západní pozorovatelé pouze viděli ve vzduchu čtveřici prototypů a předsériových strojů, kterou komentátor uvedl jako stíhačky dosahující trojnásobné rychlosti zvuku bez další bližší specifikace. MiG-25 podléhal přísnému utajení.
Sériové pětadvacítky byly zařazovány do výzbroje sovětského letectva od počátku sedmdesátých let, nejprve ve verzi průzkumné (základní typové označení MiG-25R), o něco později jako záchytné stíhačky (MiG-25P). Záchytná stíhačka měla za úkol rychle vystoupat do potřebné výšky, zaměřit cíl a zničit ho řízenou protiletadlovou raketou. Ještě později vznikla verze průzkumná-bombardovací (MiG-25RB), která mohla nosit pumy (standardně konvenční pětisetkilové) do celkové hmotnosti 4000 kg. Slabinami MiGu-25 byly malá obratnost, což v roli záchytného stíhače (o ostatních rolích ani nemluvě) příliš nevadilo, a kvůli žravým motorům malý dolet, který na druhou stranu problémem byl a velkým (akční rádius mohl při nešetřivém způsobu letu s častým užíváním forsáže činit pouhých 300 km).
Podle kódu NATO byl MiG-25 pojmenován jako Foxbat. Neurčité zprávy o něm (včetně špionážních snímků sovětských letišť) a jeho určité výkony v rychlosti a dostupu, dosažené jako rekordy FAI (Mezinárodní letecká federace) nebo změřené radary při přeletech nad Izraelem, vyvolaly zděšení u západních expertů. Změřená limitní rychlost 3,2 M byla brána jako standardně dosahovaná, jeho dolet se odhadoval na dva tisíce kilometrů, letounu byla přisuzována oproti reálu mnohem větší obratnost a v bombardovací variantě strašil jako předpokládaný nosič atomových bomb.
Štědrý dar Viktora Bělenka
Nový mig nehodnotila vysoce pouze americká CIA (Ústřední zpravodajská služba), ale samotný uživatel ho klasifikoval jako nejlepší stíhací stroj své doby (alespoň navenek se tak tvářil). Strana proto svěřovala pětadvacítky do rukou jen těm nejlepším stíhacím pilotům. Jedním z nich byl i poručík Viktor Ivanovič Bělenko.
Viktor Bělenko
Bělenko sloužil na MiGu-25 u 513. pluku protivzdušné obrany dislokovaného na letecké základně Čugujevka, asi dvě stě kilometrů severovýchodně od Vladivostoku. Markantní nesoulady mezi teoriemi hlásanými komunistickou stranou a realitou, kterou viděl kolem sebe, ho dohnaly k přesvědčení uprchnout ze Sovětského svazu. 6. září 1976 při rutinním cvičném letu využil příležitosti a zamířil na východ do Japonska a realizoval tak již delší dobu plánovaný útěk.
Bělenko se mírně odchýlil od kurzu a místo na letecké základně Čitose přistál s posledními zbytky paliva na civilním letišti v Hakodate. Naštěstí netaranoval žádný z dopravních strojů, i když namále měl, ale relativně krátká ranvej k bezproblémovému přistání rozhodně nestačila. Na konci vyjel z dráhy, poškodil příďový podvozek migu a trochu z letištního zařízení. Vystresovaný Bělenko chvíli poskakoval kolem svého stroje a párkrát vystřelil do vzduchu osobní zbraní ze strachu, aby mu ho nerozebrali srocující se zvědavci. Pak požádal o politický azyl v USA.
Příběh Viktora Bělenka Bělenkovy vzpomínky zpracoval do knižní podoby americký publicista John Barron. Po listopadu 1989 mohla knížka vyjít i u nás, hledejte ji pod názvem Poslední let pilota MiG-25. Zajímavé jsou i rozhovory s Bělenkem dohledatelné na internetu. Pro odlehčení zmiňme alespoň aktérovy proteinové problémy, kdy jako chlapec lovil v lesích veverky, aby se mu vůbec nějaké maso dostalo. Již toto ukazuje na jistou výjimečnost osoby V. Bělenka. A později si v USA omylem koupil konzervy pro kočky, což vypovídá zase o tom, že ve východním bloku nic takového nebylo a i inteligentní člověk vhozený do technologicky vyspělejšího prostředí může být zpočátku zmaten.
Krátce poté byl uprchlík dopraven do Spojených států. Domácí propagandou naočkovanému Bělenkovi chvíli trvalo, než se aklimatizoval. Například plné obchody považoval za kamufláž CIA.
Agenti tajné služby a Bělenko si však rychle vytvořili vzájemnou bezmeznou důvěru a sovětský pilot několik měsíců spolupracoval s různými experty mapujícími sovětské letectvo a jeho techniku a taktiku, včetně obyčejného života na základnách, kde mnohdy vládl kult chladícího a odmrazovacího média - etanolu. Jeho informace předané Američanům byly pro nabyvatele stejně cenné, ne-li cennější než prohlídka samotného MiGu-25.
Ještě než Bělenko stihl vůbec v Japonsku přistát, nastalo na sovětské straně zděšení. Původně zde sice byla „naděje“, že zabloudil nebo havaroval, ta však záhy padla. Sověti se snažili dostat dezertéra i utajovaný stroj stůj co stůj domů. Marně žádali, marně vyhrožovali, Bělenka zpět nedostali. Samotný stroj vrácen být musel, díky umělým časovým průtahům však měli Američané více než dva měsíce na jeho detailní prozkoumání. Nakonec ho vrátili rozložený v mnoha bednách. Sověti předmětný mig doma opět sestavili, nikdy však už nelétal a byl používán k pozemní výuce.
Pětadvacítka pod „rentgenem“
Bělenkův MiG-25, Hakodate
V Hakodate se na Bělenkův mig prakticky okamžitě vrhli američtí a japonští experti. Součástku po součástce letoun rozebírali a nestačili se divit. Nejprve byli překvapeni primitivností použitých technologií a materiálů, posléze si však uvědomovali invencí jeho tvůrců, jak se dokázali vyrovnat s danými omezeními při nižší technologické vyspělosti sovětského průmyslu.
Použité materiály si musely zachovat mechanické vlastnosti při relativně vysokých teplotách, na které se konstrukce letadla zahřívala při letu vysokými rychlostmi (kolem 3000 km/h). Protože zpracování titanu je technologicky náročné, vyřešili konstruktéři tento problém použitím vysoce legované, austenitické oceli. Konstrukce draku letounu je tak tvořena ze čtyř pětin ocelí, pouze zbývající pětina připadá na titan (např. náběžná hrana křídla) a dural (ovládací plochy na křídle). A právě použití oceli má na svědomí relativně velkou hmotnost letounu (u prázdného stroje činí přes 20 tun, maximální vzletová téměř 37 tun).
I kvůli ocelové konstrukci bývá MiG-25 někdy před veřejnosti „shazován“, i ve zmiňované knížce o Bělenkovi (viz. box výše) je otisknut následující text z týdeníku Newsweek:
„Japonští experti, kteří si předběžně letadlo zevrubně prohlédli, byli šokováni, když zjistili, že trup a křídla jsou pokryty hnědavými skvrnami rzi... Japonci přinesli magnet a ozvalo se hlasité cvak, což jen potvrdilo jejich podezření: povrch foxbatu pokrývala stará dobrá ocel.“
Pokud by však byl stroj pokryt plechy z austenitické oceli, byl by specialista s magnetem bez veselé příhody, protože taková ocel není feromagnetická. Také není zcela jasné, jakými skvrnami byl povrch letounu vlastně pokryt.
Zajímavost: 300 úletů Během studené války, mezi léty 1945 a 1989, dezertovalo se svými stroji více než 300 letců (výraz studená válka nás nesmí mást, jednalo se i o transfery v rámci Afriky, blízkého východu a pod.). Z toho jich bylo 62 na různých typech migů, včetně čínských mutací. Například prvním prchajícím "migařem" byl polský stíhač, poručík Franciszek Jarecki, který 5.3.1953 ulétl s MiGem-15 do Dánska. Naprostá většina dezertérů tak činila z důvodu nespokojenosti s režimem, kterému sloužili. Čím modernější, výkonnější a utajovanější letoun daný pilot použil, tím výhodnější byla jeho počáteční pozice v novém prostředí. Nejznámějším a nejvíce ceněným útěkářem v historii se proto stal Viktor Bělenko s MiGem-25.
Podobným „problémem“ je elektronika. Místo malých polovodičových součástek zde nalezneme velké elektronky. Ale opět to nebyly klasické v té době již zastarávající elektronky z běžné výroby, ale pro MiG-25 nově a speciálně navržené.
Letoun poháněla dvojice „primitivních“ mohutných motorů Tumanskij R-15. Ty tvůrci „sebrali“ z průzkumných bezpilotní prostředků Tupolev Tu-123 a částečně upravili. Jak již bylo uvedeno, tyto motory se vyznačovaly vysokou spotřebou paliva. MiG-25 měl proto velkou kapacitu interních palivových nádrží, přibližně 17,5 m³, což činilo 14 tun paliva (porovnání s jinými dvoumotorovými stíhačkami: F-4 Phantom i F-15 Eagle mají kolem 7,5 m³).
Američané si mohli oddechnout. Bělenkovy informace navíc potvrdily, že MiG-25 není klasická stíhačka pro vzdušné boje (ostatně ani pro toto použití nebyl navrhován, viz. úvod článku) a není schopen vymanévrovat ani starší F-4 Phantom (na druhou stranu to ale nebylo potřeba, neboť phantom měl o poznání menší rychlost i dostup a nemohl tak tento mig ohrozit, na což pár let předtím přišli v praxi už Izraelci).
Chybou v pohledu na MiG-25 tak jsou oba extrémy, tedy jeho bezmezné adorování i totální zatracování. Pro daný účel a při využití dostupných zdrojů a technologií postavili u Mikojana maximálně výkonný a zároveň relativně levný a jednoduchý stroj. A především v taktické průzkumné verzi si svou parketu našel.
V cizích službách
Zpočátku Sověti nepočítali s možností, že by utajovanou pětadvacítku poskytli jiné, byť spřátelené straně. Když je tedy Egypťané prosili počátkem sedmdesátých let o vojenskou pomoc proti Izraeli, byla poskytnuta i malá jednotka průzkumných-bombardovacích MiGů-25, ale vše v personální režii Sovětů. Když do nového působiště přilétali, dělali s mohutnými migy takové frajeřinky, až málem vyskakovaly kvádry z pyramid.
Sověti opatřili své stroje egyptskými výsostnými znaky a prováděli průzkumné lety nad územím obsazeným Izraelci a později i nad samotným Izraelem. Lety probíhaly ve velkých výškách mimo možnosti izraelské protivzdušné obrany. I z velkých výšek pořizovaný filmový materiál byl dostatečně kvalitní a zobrazoval potřebné detaily rozkrývající obranu židovského státu hájícího prakticky permanentně svou existenci uvnitř víceméně nepřátelského světa. Výsledky průzkumných letů naštěstí nemohly neefektivně bojujícím Egypťanům, kteří je zanedlouho využili během Jomkipurské války, pomoci. Problémem však byly samotné přelety výkonných MiGů-25. Žádná izraelská stíhačka ani raketa je nedokázala dostihnout. Sovětům byla dokonce naměřena rychlost přesahující 3 M, to však stroj letěl už nad svými limity a docházelo k poškození motorů.
Po Bělenkově úletu byl stroj uvolněn i pro export, samozřejmě ne pro každého zájemce a nikdy se neprodávaly ty nejlepší verze, jaké Sověti měli momentálně k dispozici. Pod označením exportní verze se tak skrývala varianta nějak očesaná či hůře vybavená, klasicky s méně výkonným radarem apod.
Opuštěný MiG-25, Sýrie, letecká základna Tiyas
Prvními zahraničními uživateli se na přelomu 70. a 80. let staly Alžírsko a Sýrie. Shodou okolností to jsou pravděpodobně dva jediné státy, které je mají ve výzbroji dodnes, i když Sýrie možná jenom papírově. Skupinu uživatelů v následujícím desetiletí rozšířily Indie, Irák a Libye, ze států Varšavské smlouvy používalo MiGy-25 pouze Bulharsko, ale jenom v počtu 4 kusů (3 průzkumné-bombardovací a jeden cvičný).
Po rozpadu SSSR se dostaly do výzbroje některých nástupnických států (tedy kromě Ruska, které neřadíme do „cizích služeb“). Postupně však byly pro nepotřebnost či neudržitelnost v provozuschopném stavu vyřazeny.
Nástupce pětadvacítky
Nástupcem pětadvacítky je MiG-31. Jeho prototyp poprvé vzlétl rok před úletem Viktorka Bělenka do Japonska. Sám Bělenko se Američanům o probíhajícím vývoji nového typu zmínil, žádné bližší informace poskytnout nemohl, neboť je samozřejmě neměl.
Do výzbroje sovětského letectva byl MiG-31 zařazován od roku 1981, dlouho tedy sloužil paralelně s pětadvacítkami, jejichž poslední kusy (ve verzi průzkumné-bombardovací) byly definitivně z ruského letectva vyřazeny v roce 2012.
Pětadvacítky byly z ruského letectva vyřazeny v roce 2012. MiG-31 byl zařazen do výzbroje sovětského letectva v roce 1981.
Oproti předchůdci je již v konstrukci nového typu použito méně oceli a více duralu a titanu. K pohonu slouží modernější dvouproudové motory Solovjov D-30F. Posádka je dvoučlenná, za pilotem má své místo operátor zbraňových a navigačních systémů. MiG-31 by měl vydržet ve výzbroji ruského letectva ještě více než jednu dekádu.


description: Joe Sutter, hlavní konstruktér legendárního amerického letadla Boeing 747, zemřel ve věku 95 let. O Sutterově úmrtí informoval šéf divize Boeingu pro komerční letadla Ray Conner. Sutter působil jako poradce pro firmu Boeing i po odchodu do důchodu v roce 1986. „Jeho“ stroje dodnes létají po celém světě.

title: Zemřel konstruktér legendárního obřího „Jumbo“ letounu Boeing 747

maintext:
Po druhé světové válce si našel tehdy čtyřiadvacetiletý Joe Sutter brigádu u firmy Boeing. Měla to být dočasná záležitost. Místo toho zde strávil zbytek života - čtyřicet let jako zaměstnanec a dalších bezmála třicet let jako poradce.
Jeho týmu se přezdívalo „The Incredibles“ (volně přeloženo „Úžasňáci“), neboť za neuvěřitelných 28 měsíců dokázali zrealizovat vizi obřího letadla Boeing 747, která začala jako pověstný nákres na ubrousku. V únoru roku 1969 se sedm-čtyři-sedmička vydala na svůj první testovací let.
Od té doby bylo vyrobeno více než 1 500 letadel tohoto typu. V různých variantách se do letadla vejde 467 až 605 cestujících. Po 737 jde o nejoblíbenější typ letadla od firmy Boeing a dodnes jde o letoun s největší kapacitou od této firmy.
Jak se zrodila legenda
Po půl roce pozemního testování a popojíždění po letišti v Everettu měl nový Boeing startovat ke zkušebnímu letu. Byla neděle 9. února 1969 dopoledne. Šéfkonstruktér stroje, který dostal firemní označení B-747, by nejraději přisedl k pilotům a inženýrům na palubě, ale předpisy to nedovolovaly. Avšak místo Josepha „Joe“ Suttera bylo na kontrolním stanovišti u přístrojů, které měly celý let monitorovat. Premiéra proběhla bez vážnějších závad, samozřejmě pár drobností se objevilo, ale s tím všichni počítali. Sutter se směl svézt až při třetím startu.
Zatímco Britové a Francouzi společně stavěli nadzvukové dopravní letadlo Concorde a Sověti se pustili do jeho kopie v podobě TU-144, Američané se téhle soutěže neúčastnili. Zalekli se obtíží, které by je čekali – nebyli přesvědčeni, že by je zdolali. Popravdě řečeno, udělali dobře, protože provoz Concordu byl velmi náročný a létal spíše z prestižních důvodů, zatímco ruský „konkordovič“, jak se mu posměšně říká, byl po několika haváriích vyřazen.
„Potřebujeme letadlo pro 350 lidí!“
Vedení amerického koncernu Boeing v Seattlu na severozápadně USA však přemýšlelo o jiné cestě kupředu – chtělo postavit letadlo pro větší množství cestujících, než bylo dosud obvyklé. V létě 1965 ukázali zástupci firmy šéfům letecké společnosti Pan American, která tehdy vévodila světové letecké dopravě, několik návrhů na stroj o kapacitě 250-270 pasažérů. Ale Panamu taková kapacita nestačila: Potřebujeme dálkové letadlo pro 350 lidí!
Výzvy pro mladého konktruktéra
To byl šok. Zvládneme takový úkol? Ostatní letecké továrny nechtějí na takové riziko přistoupit. My teď vylepšujeme několik současných typů našich letadel. Taková práce přijde na stovky milionů dolarů a kdyby se nepovedla... Radši nedomýšlet!
Vedení firmy po několikaměsíčním zvažování s návrhem Panamu souhlasilo. A přidalo další požadavky: provoz o třetinu lacinější než B-707 a rychlost přes 900 kilometrů za hodinu! Samozřejmě nejvyšší prioritou je maximální bezpečnost a spolehlivost stroje!
Kdo bude šéfkonstruktérem? Prezident Boeingu jmenoval do této funkce Joe Suttera.
Opravdu to tenhle inženýr zvládne? Vždyť nikdy nedělal ve výzkumu, ale zabýval se aerodynamikou letadel. Zato není prďola, který by bazíroval na maličkostech, ale „inženýr všech inženýrů“ – manažer, který ví, kde je právě to nejbolavější místo. Navíc dokáže pracovat šest dnů v týdnu deset dvanáct hodin denně, roky si nevzal žádnou dovolenou. Podílel se na vývoji všech sedmi typů dopravních letadel, které jsme dosud stavěli. Jeho děti vychovává manželka v dřevěné chaloupce na pobřeží Pacifiku.
V životě Josepha Suttera se obráží nejen celé poválečné dějiny civilního letectví, ale i onen pověstný “melting pot“, tavící kotlík, který přemílá lidi z celého světa na americké občany.
Imigrant si změnil jméno kvůli výslovnosti
Když jeho otec Jozif Suchodoc připlul na počátku 20. století se svým strýcem ze slovinské Lublaně do Ameriky, bylo mu dvanáct let. Avšak jeho jméno nedokázal v angličtině nikdo vyslovit, proto si začal říkat Sutter. O pět let později odešel na Aljašku, kde deset let tvrdě pracoval. Potom se jako dřevorubec usadil v Seattlu. Vzal si dívku z hornické rodiny, která se narodila ve Vídni. „Jsem tedy po rodičích z Rakousko-Uherska,“ smál se Joe Sutter.
Mladý Joe se narodil v roce 1921 a vystudoval letecké inženýrství. Svou budoucnost viděl u firmy, kterou založil na výrobu poštovních letadel už v roce 1916 v Rentonu poblíž Seattlu William Boeing, syn bohatého dřevaře. Za druhé světové války se firma proslavila výrobou mnoha tisíc bombardérů B-17 a B-29. Teď mělo její vedení dojem, že by mělo začít dodávat také stroje pro civilní dopravu přes oceán. Když tam mladý Sutter nastoupil, právě předělávali vojenský transportér C-97 Stratocruiser pro 50–100 cestujících. Jenže tenhle hybrid se příliš nepovedl.
Proto vedení rozhodlo, že se pustí do vývoje letadel ryze civilních. Prvním tryskovým strojem tohoto typu byl B-707, který uvezl necelé dvě stovky cestujících na vzdálenost deseti tisíc kilometrů. Jeho zkušební let 15. července 1954 můžeme považovat za počátek civilní letecké dopravy.
„Cestování vzduchem začalo být přístupné běžným lidem. Společnosti požadovaly větší stroje.“
„Brzy šly ceny letenek prudce dolů,“ vzpomínal Sutter. „Cestování vzduchem začalo být přístupné běžným lidem. Společnosti požadovaly větší stroje. Naši konkurenti to řešili prodlužováním trupů. Vedení Boeingu, které bylo vždy ochotné riskovat, se rozhodlo pro nový typ.“
Tak vzniklo dalších pět různých strojů, na kterých se Sutter podílel. A kromě toho u Boeingů i nadále stavěli letadla pro vojáky, rovněž rakety a aparatury pro vesmír.
Zaoceánské plány
V polovině šedesátých let, kdy začaly roztávat ledy studené války, pozvali k Boeingům do Seattlu skupinu sovětských leteckých inženýrů. Debaty ukázaly, že by si obě strany potřebovaly vyměnit některé informace. Po konzultaci s vládními úřady se na pařížském aerosalonu setkali šéfkonstruktéři Joe Sutter a Genrich Novožilov, nástupce slavného Iljušina. „Večer jsme se sešli v jedné pařížské restauraci,“ říkal Sutter. „Naši materiáloví experti zpovídali Sověty – chtěli jsme se dovědět jejich zkušenosti s používáním titanu. Já jsem mezitím vysvětloval Novožilovovi podstatu zavěšování motorů pod křídly. Podrobnosti jsem nakreslil na ubrus, který si odvezl domů. Za několik měsíců jsem od něho dostal plaketu, na níž byl Il-86 s motory pod křídly, jak letí nad Moskvou.“
Mezitím musel řešit Sutterův stočlenný štáb základní otázky vývoje nového stroje, který dostal typové označení B-747: Kolik cestujících se do něho má vejít? Máme udělat trup dvoupodlažní anebo třípodlažní? Má být široký, anebo naopak úzký.
„Rozhodl jsem se pro dvoupodlažní letadlo.“
„Nakonec jsem rozhodl – dvoupodlažní s neobvykle širokým trupem,“ svěřoval se Sutter. „Pro 400 a více cestujících. Rozhodovat mohl jenom jeden člověk – to jsem byl já!“
Od prvních úvah až po dokončení prototypu stačilo pouze 44 měsíců. Když začali zkoušet modely stroje v aerodynamických laboratořích, pracovalo pod Sutterem už pět stovek inženýrů. Na rozkreslování detailů se podílelo 4500 specialistů. Mělo to být první letadlo s více než dvěma motory, k jehož obsluze postačí pouze dva piloti.
Současně s tímto vývojem museli pro stroj stavět novou tovární halu v Everettu a u dvou firem pro něj konstruovali motory. Také letiště, která měla toto letadlo přijímat, se musela připravit na rychlé odbavení velkého množství cestujících – v Japonsku má vozit až 630 lidí najednou. Tak gigantický stroj připomínal některým lidem slona – proto se mu začalo říkat Jumbo.
„Optimisté tvrdili, že když jumbo jetů vyrobíme dvě stovky, bude to zázrak,“ prozradil Joe Sutter. „V roce 1993 jsme dokončili první tisícovku.“
Po dokončení B-747 odešel jeho šéfkonstruktér do penze. Nicméně nezahálel. Pro svou mateřskou firmu stále konzultoval různé otázky, v létě 1994 přijel jako člen obchodní delegace Boeingu do Prahy.
Ovšem před tím, v roce 1986, dostal od prezidenta Ronalda Reagana nový úkol: byl jmenován místopředsedou vládní komise, která měla vyšetřit příčinu havárie raketoplánu Challenger. „Raketoplán je rizikový stroj,“ připustil Sutter, „dvaatřicetkrát letěl bezvadně a při třiatřicátém startu vybuchl. Okamžitě se přišlo na to, že technici nedělali podrobné měření teplot jednotlivých částí stroje před startem. My jsme se museli vrátit k základům konstrukce a ty pak porovnat se skutečností. Ukázalo se, že materiál, který spojoval jednotlivé části motorů, nebyl dost pevný. Ovšem hlavním důvodem katastrofy byly chyby v řízení kosmické agentury NASA, především nedostatky v komunikaci mezi lidmi a středisky.“
V roce 1991 dostal Joseph Sutter za celoživotní práci Guggenheimovu cenu. To je Nobelova cena pro letecké konstruktéry.
Část textu pochází z knihy Další doteky dějin (2013, Karel Pacner), redakčně upraveno.


description: Raspberry Pi slaví a nabízí nový kit.

title: Prodalo se již 10 milionů počítačů za 35 dolarů


description: Tiskárny firmy HP začaly 13. září zničehonic odmítat neoficiální náplně. Podle všeho jde o naplánovanou událost, naprogramovanou v předchozí aktualizaci firmwaru. HP se brání, že jen chrání vlastní inovace.

title: Tiskárny HP odmítají neoficiální náplně. Ušetřit na inkoustu již nepůjde


description: Pokud nezávislí vývojáři nepodpoří kancelářský balík Apache OpenOffice, může tento projekt skončit.

title: Kancelářský balík zdarma OpenOffice možná skončí. Chybí podpora


description: Zástupci české Wikipedie chtějí podpořit povědomí o největší on-line encyklopedii. Učitelé by prý neměli odmítat Wikipedii, ale naučit žáky kritickému myšlení.

title: Neodmítejte Wikipedii. Přemýšlejte kriticky, může to být dobrý zdroj


description: Namísto vymazání textových údajů došlo pouze ke změně barvy. NBÚ uvedlo, že chybu udělala úřednice, ale nedošlo k úniku žádných citlivých dat.

title: Národní bezpečnostní úřad udělal začátečnickou chybu při začernění smlouvy

maintext:
Smlouva Národního bezpečnostního úřadu (NBÚ) se „specifikací díla“, zveřejněná v registru smluv (nyní nedostupná), obsahovala začerněné údaje. Ale jak si všiml programátor Jozef Chocholáček, tyto údaje nebyly účinně odstraněny. Jen někdo změnil barvu podbarvení na černou. A protože je smlouva ke stažení ve formátu .DOCX, není problém formátování editovat a zobrazit tak celý text. Zároveň také celý text zaindexoval vyhledávač Google (archive.is).
Český rozhlas přinesl vyjádření mluvčího NBÚ Radka Holého, podle kterého chybovala pracovnice NBÚ, která do registru začerněný dokument poslala. „Nejednalo se o žádné utajované informace, tam je ten režim úplně jiný, tam by ty smlouvy vůbec nebyly,“ dodal mluvčí.
Podle úřadu jde o dobré poučení pro ostatní: „Je možná dobře, že se to stalo hned a nám a v případě, kdy to nevadí, než aby se to stalo někdy jindy někomu jinému a v horším případě,“ uvedl pro ČRo Holý.
Jak správně postupovat při začerňování dat tak, aby byla nečitelná? Například takto:
Veškerý text, který nemá být ve výsledném dokumentu, vymazat a nahradit nesmyslným textem stejného rozsahu (xxxxxxxxx) Tento text následně začernit (černý podklad, černé písmo) Text zkopírovat a uložit do nového dokumentu Při ukládání si dát pozor, aby nebyly k dispozici předchozí verze
Oprava: Původní verze článku obsahovala chybu v názvu NBÚ.


description: Windows mají v sobě zabudovanou funkci pro aktivaci spořiče včetně možnosti promítat fotografie. Nenabízejí však pokročilé funkce a už vůbec neumožňují zobrazit na monitoru aktuální stav počasí či videa. Vytvořte si vlastní dynamické spořiče na míru.

title: Využijte monitor, i když spí - pusťte do něj obrázky i informace


description: U příležitosti (téměř) 50. výročí prvního novodobého uvedení hry Járy Cimrmana představil Google svůj „doodle“, aby uctil tohoto stále nedoceněného českého génia. Ve výsledcích vyhledávání ovšem Google stále označuje tohoto velikána za „fiktivní postavu“.

title: Google připomíná nesmrtelného českého génia. Na YouTube nahrál 25 hodin


description: Útočnici rozesílají podvodné e-maily, které se tváří, že je odeslala Česká národní banka.

title: Česká národní banka varuje před podvodníky, kteří chtějí peníze i data


description: Ve Windows je nyní možné nejen přehledně kreslit, ale také snadněji psát a převádět text do elektronické podoby. Šetřit oči vám pomůže tmavé schéma. A Edge konečně naučíte novým kouskům. To jsou jen některé další změny v nejnovější verzi Windows 10 s přídavkem Anniversary.

title: Tipy pro Windows 10: Využijte inteligentní pero i tmavé schéma

maintext:
1. Jak na inteligentní pero
Síla posledních generací Windows měla být v dotycích. Proto výrobci chrlili co nejvíce počítačů s dotykovou obrazovkou. I prostředí tomu bylo přizpůsobeno. Windows 10 ve verzi Anniversary k tomu přispěla další funkcí, a to vylepšením kreslení a rozpoznáváním ručně psaného písma. Funkci je nyní možno používat ve více aplikacích. V praxi to znamená, že poznámky můžete psát perem či tužkou třeba do Wordu a ten je převede do elektronické podoby. Ve spojení s pomocníkem Cortana (stále není přítomna v české edici systému) potom umožňuje například lepší použití informací či automaticky na něco upozornit. Pero pracuje opravdu dobře – lze s ním dělat rovné čáry, načrtávat trasy, či odstraňovat vybrané texty.
2. Jak na tmavé schéma
Výchozí světlé schéma Windows 10 bylo často kritizované. Především ve večerních hodinách namáhalo oči a zbytečně osvětlovalo okolí. To je již minulostí. Tedy za předpokladu, že si aktivujete tmavé schéma. Klikněte na Start -> Nastavení -> Přizpůsobení. Na levé straně se přepněte na záložku Barvy a vpravo srolujte zcela dolů. Zde najdete nově volbu Zvolit režim aplikace. Zvolíte-li Tmavý, dojde k obarvení na černou, a tím pádem i k potemnění vyzařovaného světla z obrazovky. Tmavší se tak stane Start nabídka, nabídka Nastavení, dlaždicové aplikace atd. Menší změny se odehrály také v designu systému. Tou první je modře obarvený adresní řádek v prohlížečích (hodně patrné v Chromu). Také dialogové okno Řízení uživatelských účtů má jiný vzhled a jeho záhlaví je modré a výraznější. Vzhled se proměnil i v okně Nastavení, kde došlo i k úpravám vzhledu ikon.
3. Jak do Edge instalovat rozšíření
Výroční aktualizace Windows přinesla i možnost učit internetový prohlížeč Edge novým kouskům. To, na co jsou uživatelé zvyklí u konkurence, konečně dostal i tento nový prohlížeč. Objevily se doplňky neboli rozšíření. Instalovat je lze z Windows Storu. Dostanete se k nim však poněkud krkolomněji. Musíte jít přes Edge (klikněte vpravo nahoře na tři tečky, zvolte Rozšíření a následně klikněte na odkaz Získat rozšíření ze Store). Nyní budete přesměrováni do Windows Storu na stránku s rozšířeními, kde jich zatím k dispozici moc není.
4. Jak mít Windows Defender více pod kontrolou
Když Microsoft do Windows vložil permanentní ochranu proti virům a hackerům v podobě Windows Defender, vznikly dva tábory. Zatímco uživatelé byli nadšení, že nemusí shánět a instalovat bezpečnostní balíky, jejich výrobce to nepotěšilo. Nicméně nejnovější aktualizace Windows, potažmo Defenderu přinesla další zvýšení ochrany. Na hlavním panelu v informační části vedle hodin se objevila ikona štítu. Ta podává stálý přehled o stavu zabezpečení a díky ní je snadno možné ihned přejít do Defenderu. A změny se odehrály i v samotném zabezpečení. Defender tak nyní například dokáže skenovat před samotným spuštěním systému.
5. Jak na nové Centrum akcí
Centrum akcí jakožto středobod podávající informace o tom, co se děje v systému, získalo také řadu vylepšení. Tím největším se stala interaktivita. Takže pokud se např. objeví připomínka schůzky, příchozí Skype hovor apod., lze jedním klikem upozornění posunout či hovor s nějakým hlášením odmítnout. Změna se odehrála už v samotné ikoně, když se posunula až za hodiny zcela vpravo. Oznámení jsou navíc bohatší, což znamená, že se v nich zobrazuje mnohem více informací. Podobná oznámení se seskupují a samozřejmě lze v nastavení definovat, která si přejete dostávat (klikněte pravým tlačítkem myši na hodiny a vyberte volbu Vlastnosti a přejděte zcela dolů do sekce Zobrazovat oznámení od těchto odesílatelů).
6. Jak na vylepšený kalendář s agendou
Kalendář v systému neslouží již pouze k orientaci, který je den, či k přehledu dnů v měsíci. Otevřete-li ho z hlavního panelu (kliknete na hodiny), zobrazí se v nové podobě. Nyní je přehlednější a hlavně umožňuje přidávat plánovat si svůj den či ukládat poznámky. Takže si snadno naplánujete schůzku, připomínku či zadáte další informace, které chcete mít ve své agendě.


description: Americký prezident Barack Obama získal nezvyklé „ocenění“ od amerického biologa.

title: Vědec po prezidentu Obamovi pojmenoval parazita. Je to čest, říká

maintext:
V krvi některých želv žije červ asi pět centimetrů dlouhý a tenký jako lidský vlas. Vědec, který jej objevil, jej pojmenoval baracktrema obamai, podle současného prezidenta USA Baracka Obamy.
Thomas Platt, profesor biologie na Saint Mary’s College v Indianě, už objevil a pojmenoval 30 živočišných druhů. „V minulosti jsem je pojmenoval podle mého tchána, školitele a dalších lidí, ke kterým chovám velký respekt. Je to můj malý způsob, jak vzdát hold našemu prezidentovi,“ uvedl Platt. Lidé prý obvykle platí i tisíce dolarů za to, aby se podle nich mohl živočich jmenovat. On to pro Obamu, se kterým je údajně vzdáleně příbuzný, udělal zdarma.
Po Obamovi se už jmenuje také pavouk, ryba, pták, lišejník a vyhynulý plaz.


description: Lépe a rychleji pracovat, měnit si uživatelské prostředí či upravit systém podle našich potřeb, to je jen zlomek toho, co umí malé, leč výkonné aplikace pro zdokonalení jak interních aplikací Windows, tak funkcí s možností aktivovat nové.

title: Software zdarma: vylepšujeme Windows novými funkcemi

maintext:
Možná znáte softwarové utilitky z dílny Nirsoftu. Nejde však o jediného vývojáře užitečných malých aplikací. Existují i další programátorská esa, která je vytvářejí. Nenad Hrg jich má na svém kontě několik desítek a stále přidává nové a ty stávající vylepšuje. Proto patří mezi špičku v oboru a uživateli jsou vyhledávány. Vybrali jsme deset z nich, se kterými vás blíže seznámíme.
Zapomenete počítač nastavit tak, aby nedošlo k jeho uspání, stahujete soubory a on tak učiní. Díky tomuto programu, který donutí operační systém Windows, aby nedošlo k jeho vypnutí, restartování či přejití do režimu spánku se to již nestane. Může se hodit také v situacích, kdy systém nainstaluje program či aktualizaci systému a neustále vás nabádá k restartu. Jedním neuváženým kliknutím myši přitom můžete PC nechtěně restartovat a přijít tak o rozdělanou práci.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (116 KB).
V případě neaktivity myši začne odpočítávat stanovený čas a na jeho konci skryje ikony na pracovní ploše. Čas si lze nastavit v rozmezí od 5 do 100 sekund. Znovu se objeví, pokud kliknete levým, pravým, či prostředním tlačítkem myši (lze libovolně nastavit, které bude aktivní a které nikoliv), případně kontextovým oknem. Hodí se zejména v situacích, kdy není žádoucí, aby se ikony pletly na ploše.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (28 KB).
Do aplikací, které nejsou na popředí, přidá možnost skrolovat obsah okna kolečkem myši. Po umístění kurzoru myši nad oknem je možné začít funkci používat. Nutno podotknout, že Windows 10 již tuto funkci mají obsaženou.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (29 KB).
Umí přesně nastavit vybrané datum a čas vytvoření, poslední aktualizace či přístupu k souboru a složkám. To se může hodit v situaci, kdy editujete fotografii, a soubor se uloží pod novým datem. Chcete-li to změnit, či prostě některé soubory antidatovat, použijte tento program. Podporuje i dávkové zpracování, datum a čas lze navíc posunout dopředu či dozadu o určitou hodnotu.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (117 KB).
Dostanete-li se někdy stavu, kdy potřebujete získat text na obrazovce a nejde to (například složky apod.) potom povolejte do zbraně tohoto pomocníka. Slouží k extrakci textů z oken. Po kliknutí a podržení tlačítka myši na levou ikonu čtení může začít. Umístíte kurzor myši na požadované místo a v okně se objeví text. Snadno si tak můžete převést stromovou strukturu.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (71 KB).
Kudy vede trasa k webové stránce, službě či programům komunikujícím přes internet? Chcete-li znát, jaké servery jsou využity při načtení, zkuste zapojit TraceRouteOK. Jak už je z názvu patrné, po odeslání webové adresy zobrazí výpis serverů, přes které požadavek šel. Vy tak máte možnost podívat se, kolik síťových prvků je do komunikace zapojeno a kudy požadavek putuje (zobrazeny jsou i informace o době odezvy).
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (92 KB).
Již při nákupu LCD monitoru se může stát, že se k vám i přes veškeré výstupní testy dostane model, který má „mrtvé“ pixely. Přijít na to můžete pouhým okem, ale mnohem pohodlnější je použít nějaký software, který to odhalí snadněji. Tento program umožňuje zkontrolovat pixel po pixelu a ukázat ty vadné. Toto řešení používá sérii 13 testů spuštěných v plné obrazovce.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (35 KB).
Kombinuje dvoupanelového správce souborů s Průzkumníkem Windows. Najednou v něm lze zobrazit až čtyři okna při zachování všech standardních funkcí Průzkumníka. Pro správu souborů nabízí další funkce včetně barevného označení souborů podle typu, rychlý přístup k oblíbeným souborům a složkám atd.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (867 KB).
Dalším softwarovým nástroj udělá radost těm, kteří často mění rozlišení monitoru. Sami jistě víte, že po změně se upraví i umístění ikonek, což není zrovna dvakrát uživatelsky přívětivé. Díky DesktopOK je však během chvilky vrátíte zpět na svá místa, aniž byste tak museli činit ručně. Po spuštění aplikace kliknete na tlačítko Save a tím se vytvoří aktuální obraz rozmístění ikonek na pracovní ploše a zároveň uloží. Pokud je budete potřebovat znovu nechat rozmístit, klikněte na Restore.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (243 KB).
Pokud používáte příkazovou řádku, potom možná uvítáte možnost mít po ruce další užitečné funkce. Tato alternativa umožňuje proces spustit jako správce, přidat do oblíbených příkazů, najít aplikaci ke spuštění na disku, seskupovat podobné příkazy, řadit do kategorií atd.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (126 KB).


description: Pokud z nějakého důvodu potřebujete najít heslo k bezdrátové síti, kterou už máte v systému Windows uloženou, můžete si heslo snadno najít v Ovládacích panelech. Ale u Windows 10 jen za předpokladu, že jste právě k síti připojení. Jinak se připravte na nepochopitelnou objížďku příkazovou řádkou.

title: Kde je uložené heslo k wi-fi? Ve Windows 10 se to trochu zkomplikovalo


description: Dnešní přehled aplikací pro tablety s operačním systémem Android vám nabídne jednoduchou anonymizační aplikaci, kalkulátor, který počítá vzorce napsané prstem na displej, nebo aplikaci, která vám umožní pracovat s více okny na pracovní ploše – tak, jak jste zvyklí například z Windows.

title: I tablet může fungovat jako počítač a ještě spočítá vzorečky


description: Americké těžké letadlové lodě jsou hlavním nástrojem americké globální projekce síly, tedy nástrojem šíření americké vůle po celém světě. Rusko a Čína proto investují značné úsilí právě do schopností americké letadlovky objevit a zničit.

title: Krize letadlových lodí. Je šíření americké vůle ohroženo?

maintext:
Projekce síly: vnucování své vůle
Letadlové lodě jsou symbolem politické a vojenské moci Spojených států již od dob druhé světové války. Umožňují USA nasadit a udržet značnou vojenskou sílu prakticky libovolně dlouhou dobu kdekoliv na světě.
Tato schopnost globální projekce vojenské síly je klíčovým nástrojem k šíření a vnucování americké politické vůle. Dodejme, že potřeba vnucovat svoji vůli („pohled na svět“) je vlastní každému státu - ti s největší armádou (USA, Rusko, Čína, Francie, Velká Británie atd.) jsou však v šíření své vůle mnohem efektivnější.
Americké letadlové lodě, resp. úderné svazy letadlových lodí CSG (Carrier Strike Group), jsou tak trnem v oku dalším aspirujícím vojenským velmocím, především Rusku a Číně. Tyto dvě země mají samozřejmě jiný „pohled na svět“ než USA.
Rusko a Čína využily během posledních patnácti let americkou nepozornost (nebo amerického podceňování). Místo toho, aby si Američané hlídali a udržovali svou schopnost projekce síly, soustředili se na boj proti povstalcům v Iráku a Afghánistánu.
Rusko a Čína tak získaly čas k vývoji a nasazení výkonných protilodních zbraní schopných výrazně ohrozit a omezit působení CSG.
Nástroje boje s CSG
Klíčovým ruským a čínským nástrojem na omezení působení CSG je šíření prostředků odepření přístupu letectva do chráněné oblasti A2/D2 (Anti-Access/Area-Denial), zejména šíření moderních systémů protivzdušné obrany (PVO).
Jde zejména o ruské systémy dlouhého dosahu S-300 a S-400 a jejich čínské kopie. Rusko navíc tyto systémy dodává svým spojencům (např. Írán, Sýrie) a dále tak podlamuje americkou schopnost projekce síly pomocí letadlových lodí.
F/A-18F Super Hornet přilétá z jednoho z útoků na pozice islamistů v Sýrii.
Systémy A2/D2 tak vytváří po celém světě „bubliny“, kde je výrazně omezena volnost působení leteckého křídla letadlových lodí CAW (Carrier Air Wing - např. CAW na lodích třídy Nimitz je dnes tvořeno 62 letadly, hlavní silou jsou stroje F/A-18 Hornet, F/A-18E/F Super Hornet a v blízké budoucnosti F-35C Lightning II).
Další doménou jsou velmi výkonné protilodní zbraně. Kromě pokročilých leteckých a ponorkových protilodních střel s plochou dráhou letu se v poslední době objevily i čínské protilodní balistické rakety, jako je DF-21D a DF-26.
Pomocí střel DF-21D a DF-26 dokáže Čína ze svého pobřeží vytvořit „no-go“ zónu do vzdálenosti 1700 km, resp. až 4000 km (DF-26).
Kde je letadlová loď?
Samozřejmě, mít zbraň s určitým dostřelem je jedná věc, vědět, kam ji vyslat, je věc jiná. Obrovskou výzvou je detekce, sledování a identifikace námořních cílů za radarovým a optickým horizontem, tedy na vzdálenost větší než několik desítek kilometrů.
Existují sice radary,které umí dohlédnout za horizont (např. ruská Slunečnice), ale je otázkou, zda dokáží poskytnout přesnou polohu lodí pro zbraně s dlouhým dosahem, případně jaká je jejich schopnost rozlišit vojenské lodě od civilních (tankery, kontejnerové lodě, atd.).
Dodejme, že v současné době brázdí oceány 50 000 obchodních lodí. Nejhustší námořní obchodní trasy jsou například kolem čínského pobřeží, ve Středozemním moři nebo na spojnici USA - Evropa.
K dispozici jsou také nástroje satelitního průzkumu, ale ty jsou schopny kontrolovat jedno místo na Zemi v řádu několika desítek minut. Za tu dobu dokáže CSG urazit několik desítek kilometrů - všemi směry.
Pokud nechtějí Rusko a Čína plýtvat drahocennou municí na civilní lodě nebo nechat munici padat bez efektu na dno oceánů, musí k zaměření amerických lodí využít letectvo.
Jaké má americké námořnictvo možnosti?
Šíření pokročilých protilodních zbraní je v každém případě pro USA velmi nepříjemné. Ztráta letadlové lodě neznamená jen praktické ukončení americké vojenské přítomnosti v oblasti, ale těžkou propagandistickou prohru, která může ovlivnit americkou vojenskou a politickou moc na desítky let.
Americký autor Bryan McGrath ve své analýze Sharpening the Spear: The Carrier, the Joint Force, and High-End Conflict se proto zamyslel nad osudem těžkých letadlových lodí v americkém námořnictvu.
Ve své úvaze došel k názoru, že pokud si chtějí Spojené státy udržet současnou úroveň projekce síly, odstrašení a bojové schopnosti, nesmí letadlové lodě vyřadit z výzbroje. A to i přesto, že stavba a provoz těžké letadlové lodě stojí miliardy dolarů.
McGrath se přitom zamyslel nad trojicí scénářů:
Pokud americké námořnictvo zavede větší počet menších (levnějších) letadlových lodí s jaderným pohonem, ztratí významnou část svých schopností, ale ušetří jen málo financí.
Větší flotila letadlových lodí s konvenčním pohonem sice ušetří spoustu peněz, ale dramaticky sníží schopnosti amerického námořnictva.
Nakonec bez letadlových lodí musí americké námořnictvo obětovat současnou úroveň globální přítomnosti, schopnosti odstrašení nebo schopnosti vést válečné operace.
USA se samozřejmě snaží schopnost projekce, tedy šíření svého vlivu, zachovat.
Jednou z cest je větší dolet palubních letadel, resp. větší letecká dominance CAW. Nové F-35C Lightning II mají sice větší dolet než F/A-18E/F Super Hornet, ale na druhou stranu unesou méně výzbroje.
Dolet letadel ukazuje výrazný rozdíl mezi tím, na jakou vzdálenost dokáže CSG ničit protivníka a na jakou vzdálenost dokáže protivník ničit CSG.
Jaké má tedy americké námořnictvo možnosti? Izrael již oznámil záměr vyvinout pro stíhačky F-35 konformní nádrže prodlužující dolet při zachování vlastností stealth.
Klíčovou technikou se stanou bezpilotní letadla MQ-25A Stingray. Ty ze začátku poslouží jako vzdušné tankery - výrazně prodlouží bojový dolet CAW. Později se mohou MQ-25A stát platformou pro průzkumné a útočné drony s extrémním doletem a výdrží ve vzduchu.
Průzkumné stealth drony zjistí přesné souřadnice protivníka (např. průzkumných prostředků protivníka), na které lodě a ponorky amerického námořnictva navedou své přesné zbraně s dlouhým dosahem.
Suma sumárum, ve „hře o trůny“ se derou do křesla noví adepti. Uvidíme, zda stávající vládce odolá pokusům o sesazení z trůnu.
Zdroj: National Interest
Článek vznikl pro web Armádní noviny a byl redakčně upraven. Další články o vojenství a novinky ze světa armády najdete zde.


description: On-line úložiště Google Drive nyní umí lépe zacházet s více verzemi jednoho souboru.

title: Google Drive si lépe poradí s více verzemi jednoho souboru


description: Výrobců počítačů hledají cestu, jak zvrátit propad trhu. Jak bylo vidět na veletrhu IFA, začínají se objevovat i poměrně netradiční formáty a některé již dříve opuštěné koncepty se vracejí.

title: PC na zádech i v reproduktoru. Je to zoufalství výrobců nebo nový vítr

maintext:
Může to vypadat jako nabírání druhé mízy, nebo naopak zoufalý pokus zaujmout za každou cenu. Řeč je o výrobcích počítačů, kteří se snaží najít cestu, jak zvrátit nebo alespoň zpomalit trend propadu prodeje.
Jeden z dojmů, které jsme na veletrhu IFA získali, se týkal právě nových stolních i přenosných PC. Mohlo by se totiž zdát, že klasickému formátu počítačové skříně již odzvonilo. Ale nenechme se mýlit, stále jsou to nejprodávanější formáty počítačů. Jen by se na stánku tak nevyjímaly, jako různé jiné koncepty, které byly na veletrhu k vidění.
A pravě takových nových formátu bylo na veletrhu mnoho. Asi nejnudnější byla prezentace stále tenčích přístrojů. Jejich výroba dá zajisté tvůrcům spoustu práce, ale výsledek je od určité velikosti v podstatě nerozpoznatelný. Zmenšování tloušťky notebooků o desetiny milimetrů snad ani nemá jiný účel, než získat privilegium si na chvíli přivlastnit titul nejtenčí notebook na světě. Přitom se může stát, že se zároveň objeví více zařízení s takovým označením. Jen je toto privilegium určené pro určitou vymezenou část, jako třeba notebooky 2v1 nebo ultrabooky.
Koloběh přitom funguje takto: výrobci procesorů a čipových sad v čele s Intelem uvedou nový čipset, který umožní vytvořit tenčí systém a je už jen na výrobcích, kteří jej implementují co nejdříve a stihnou se tak pochlubit svým prvenstvím. A tak je to pořád dokola.
Nové formáty počítačů
Vraťme se ale k tomu zajímavějšímu, co se na veletrhu IFA objevilo. Poprvé jsme tak mohli na živo vidět a vyzkoušet si například počítač na záda. I když ho už dříve slibovali i velcí výrobci, na veletrhu IFA jsme objevili jen jeden takový. Na svědomí jej má německá společnost XMG, která ho také patrně jako první uvede na trh. K čemu se vůbec toto zařízení používá? Jeho účel je specifický, úzce svázaný s moderními helmami pro virtuální realitu. Aby se člověk nezamotal do kabelů vedoucích z počítače k náhlavní soupravě, může si dát počítač rovnou na záda. Chápeme, že takové zařízení se nedočká velkého rozšíření, ale určitou díru na trhu může zacelit.
Trochu vzpomínek u nás vyvolal malý notebook Lenovo Yogy Book. Systém, který má místo fyzické klávesnice obrovskou dotykovou plochu, jsme již před lety viděli například u Aceru. Firma tehdy zvolila dvoudisplejovou variantu, kdy bylo možné na spodní displej vyvolat virtuální klávesnici nebo cokoliv jiného. Yoga Book na to jde jinak, protože spodní dotyková plocha může pouze podsvítit předtištěné klávesy, které jsou tak vidět. Zda se tento koncept neodebere do zapomnění, jako ten od Aceru, to se teprve dozvíme. Lenovo však přichází do příznivější doby, kdy si lidé zvykají na dotykové ovládání a to je i podporováno operačním systémem.
VIDEO: Nový notebook Lenovo Yoga Book Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Sloučit design s praktičností se na veletrhu IFA pokusila společnost HP. Její dva koncepty určitě zaujaly, byť ani jeden z nich není zcela originální. Platí jak pro modulární počítač skládající se z řady stohovatelných komponent, tak pro počítač v reproduktoru. Zatímco v prvním případě firma tak trochu opisovala od Aceru, druhý systém je zase vzdáleně podobný počítači ve válci od Applu.
Jak je z předchozích řádků vidět, výrobci počítačů se pokoušejí najít a zaplnit každou, byť jen malou, skulinku na trhu. Někdy to bude jen ztracená investice, jindy, jako v případě herních PC, trefa do černého.


description: Text v obrázku, dialogovém okně či někde, kde ho nelze zkopírovat. Žádný problém pro pomůcku Capture2Text. Pomocí klávesových zkratek umožní v PC zesílit a snížit hlasitost nástroj Volumouse. Všechna hesla umí uložit a automaticky vkládat RoboForm. A Password Safe zamkne vaše hesla do osobní bezpečnostní truhly.

title: Software zdarma: jak zkopírovat text, třeba i z obrázku

maintext:
Klávesová zkratka Ctrl + C slouží pro zkopírování vybraného obsahu. Řada uživatelů by si bez ní práci již nedokázala představit. A právě možnost kopírovat v PC zobrazený text a dále s ním pracovat nám usnadňuje práci. Ale co dělat, pokud to nelze? Povolejte do práce Capture2Text.
Tato aplikace pomáhá zkopírovat jakoukoliv textovou informaci do schránky Windows. A to včetně třeba chybových hlášek, popisek programů a dialogových oken, a dokonce i z obrázků či webových stránek. Používá totiž praktiky OCR (rozpoznává text na obrázcích), a tak pro něj není problém vykopírovat jakýkoliv text, na který ukážete. Po spuštění Capture2Text ve Windows je připraven vedle hodin. Spouští se klávesovou zkratkou Windows + Q (lze změnit). Objeví se okno a pomocí myši určíte oblast, kterou chcete převést. Text se objevuje v okně a automaticky ukládá do schránky Windows pro další použití. Pro správné převedení českých znaků je zapotřebí doinstalovat naši jazykovou sadu, jinak se místo diakritiky budou objevovat nesmyslné znaky. Jako nadstandardní funkci lze využít převod do mluvené řeči.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
+ převod textu na řeč
+ snadné ovládání klávesovými zkratkami
- ve výchozím nastavení chybí podpora českých znaků
- ovládání by mohlo být uživatelsky přívětivější
75 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (56 MB).
Pomůcka, která dovolí nastavit hlasitost reproduktorů nebo sluchátek pomocí kolečka myši. Nemáte-li tedy multimediální klávesnici s ovládáním hlasitosti zvuku z vaší zvukové karty, pak ji může zastoupit právě myš – prostřednictvím kolečka.
Pro aktivaci je nutné použít zkratku. Aby program náhodou nepoužil některou vámi již nastavenou kombinaci (klik + kolečko dolů, Alt + kolečko dolů apod.), je možné přímo ve Volumouse vybírat z několika různých kombinací. Ovládat přitom nemusíte pouze zvukový výstup karty, ale také každý zvukový kanál zvlášť či zařízení WAVe, zvukový vstup, přehrávač CD, váš oblíbený multimediální přehrávač apod.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE (lze doinstalovat)
Vyžaduje instalaci: NE
+ vlastní definice zkratek pro aktivaci
+ lze startovat s Windows
- nastavení zkratek by mohlo být snadnější
80 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (60 KB).
Slouží k automatickému vyplnění přihlašovacích údajů nejen na webové stránky a do služeb. Jde o konkurenci podobného programu s názvem LastPass.
Po instalaci programu při vyplňování formuláře v internetovém prohlížeči (podporované jsou IE, Firefox, Opera, Chrome a Safari) stačí kliknout, že chcete informace uložit a při další návštěvě této stránky se automaticky postará o zadání. Takto se lze přihlašovat také k programům přítomným v systému. Používat je možné více identit, nebo definovat několik uživatelů (každý člen rodiny tak může mít přístup k jiným heslům). Data se ukládají v šifrované podobě (lze zvolit, zda lokálně, anebo na server služby) a lze k nim díky synchronizaci a mobilním aplikacím přistupovat i ze smartphonů. Demoverze je omezena na uložení maximálně deseti záznamů.
Informace o programu Operační systém: Mac OS X, Android, iOS, Windows XP a novější
Vyžaduje instalaci: NE
Čeština: ANO
+ ukládá i přístupové údaje u klasických aplikací
+ hesla pohromadě
+ lze si vybrat, zda mají být hesla uložena místně či na serveru
- nedokonalá a neúplná lokalizace
80 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (18,5 MB).
A závěrem ještě jeden program sloužící zapomnětlivcům. Password Safe je správcem hesel nejen pro Windows. Program poskytuje bezpečné, centrální úložiště pro hesla, telefonní čísla a další soukromé údaje.
Stal se nejlepší volbou celé řady uživatelů, o čemž svědčí i jeden a půl milionů stažení. Uložit si do něj tak lze seznam přihlašovacích jmen, hesel, PIN kódy atd., a to buď do jedné databáze, anebo do několika. Pro šifrování používá algoritmus Twofish anebo DES. Užitečný je i generátor hesel. K otevření této „truhly“ stačí pouze jedno heslo.
Informace o programu Operační systém: Linux, Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
+ řazení informací
+ lze ukládat do více databází
- méně přehledné uživatelské prostředí
80 %


description: Obrana proti novým počítačovým hrozbám je složitá. Britská firma však přišla s netradičním přístupem - její systém se učí, jak to ve firmě chodí, a umí pak upozornit na věci, které se vymykají normálu. Kromě útoků z vnějšku tak dokáže upozornit třeba na únik informací zevnitř.

title: Umělá inteligence odhalí, když vás ohrozí hacker nebo naštvaný kolega


description: Ministerstvo obrany ČR odložilo kvůli nedostatku financí nákup nových samohybných houfnic ráže 155 mm. Místo toho se budou modernizovat letité dělostřelecké systémy DANA, které navíc mají se standardy NATO nekompatibilní ráži 152 mm.

title: Česká armáda bude modernizovat artilerii. Peněz je málo, půjde to ztuha


description: Na fotografiích z povrchu komety 67P/Churyumov–Gerasimenko vědci našli ztracený modul Philae, se kterým naposledy komunikovali před více než rokem. Předchozí data tak nyní konečně vědcům dávají smysl, neboť znají přesnou polohu modulu, který je vysílal.

title: Rosetta na poslední chvíli našla modul, který přistál na kometě

maintext:
Necelý měsíc před ukončením mise objevila sonda Rosetta robotický modul Philae, který přistál v listopadu 2014 na kometě Čurjumov-Gerasimenko. Na svém webu o tom informovala Evropská kosmická agentura (ESA), které sonda patří. Modul se po přistání ztratil Rosettě z dohledu a od loňského léta s ním vědci nemají spojení.
Data, která poslal modul Philae, konečně dávají smysl, protože teď víme, kde celou tu dobu byl.
„Tahle úžasná zpráva znamená, že teď máme ten chybějící dílek do informační mozaiky. Umožní nám to dát data, která modul Philae poslal, do patřičného kontextu, protože teď víme, kde přesně se celou dobu nacházel,“ vysvětlil Matt Taylor, hlavní výzkumník projektu Rosetta.
K objevení modulu došlo díky fotografiím pořízeným z 2,7km vzdálenosti sondou Rosetta dne 2. září. Analýza fotografií pak vedla k nálezu přistávacího modulu. „Po měsících práce, kdy bylo čím dál jasnější, kde máme hledat, jsme nadšení, že máme konečně tento důkazní snímek, který ukazuje, kde si modul Philae dosedl,“ uvedl Laurence O’Rourke z ESA.
Co si Philae na kometě prožil
Průzkumný modul Philae po přistání na kometě fungoval asi 60 hodin, pak mu došla energie, a proto přešel do stavu hibernace. Poté se ale kometa přiblížila ke Slunci, a sonda tak znovu získala energii. První signál vyslala loni 13. června, pak 24. června a naposledy se ozvala 9. července 2015.
Philae ke kometě dopravila mateřská sonda Rosetta po desetileté pouti vesmírem. Mise Rosetta patří mezi nejambicióznější projekty ESA. Cílem bylo kometu zevrubně prozkoumat, včetně její vnitřní struktury. Vědci chtěli s pomocí obou aparátů získat více poznatků o vzniku Sluneční soustavy před 4,6 miliardy let.
Philae se po komplikovaném přistání ztratila z dohledu Rosetty a do nynějška nebylo místo, kde skončila, známo. Až na záběrech pořízených 2. září kamerou OSIRIS, umístěnou na Rosettě, ze vzdálenosti 2,7 kilometru od povrchu komety je jasně vidět hlavní část sondy a dvě z jejích tří „nohou“. Ze snímků je přitom patrná orientace Philae, která také vysvětluje, proč měli vědci na Zemi potíže při navazování komunikace s robotem po jeho přistání 12. listopadu 2014.
Let sondy Rosetta ke kometě (video z roku 2014):
VIDEO: Cesta sondy Rosetta ke kometě Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Aktualizace: Doplnili jsme vyjádření odborníků z ESA.


description: Kde se v přírodě vykoupat a zda je voda čistá bez zvýšeného výskytu sinic, prozradí KoupacíVody.cz. Databáze restauračních zařízení s hodnocením od návštěvníků vám může pomoci vybrat to pravé zařízení na oběd či večeři na České-hospůdky.cz. A na Mapakamer.cz je možné se podívat, kde v Praze jsou rozmístěny kamery, co nás nedobrovolně sledují.

title: Tipy na zajímavé weby: mapa kvality vody ke koupání

maintext:
Kvalita vody v přírodních koupalištích
Kde zjistit, zda je voda vhodná ke koupání? Odpověď přináší web KoupacíVody.cz.
Na mapě Česka zobrazuje přírodní koupaliště a referuje o nich. Sběr a vyhodnocení kvality koupacích vod probíhá během koupací sezony (zpravidla od května do září) krajskými hygienickými stanicemi (KHS) nebo provozovateli koupališť minimálně jednou měsíčně či spíše častěji. Následně se objevují na tomto webu. Vhodnost vody ke koupání je na mapě patrná ihned díky barevným smajlíkům – modrý a zelený je v pořádku, oranžový, červený a černý značí nevhodnost koupání. Stačí si tak vyhlídnout požadované koupaliště, kliknout na něj a v detailu přečíst historii kontrol. Ihned zjistíte, jak je na tom voda s kvalitou, kdy naposledy byla kontrola provedena a případně kdo je provozovatelem.
Podobné weby Koupat.cz – kde se koupat, a jaký je stav vody
Kdeskoupat.cz – netradiční místa ke koupání
Hodnocení restaurací a hospod
Kam dnes vyrazit na oběd či večeři? Pokud se nacházíte ve městě, kde jste doma, patrně to víte, ale pokud jste v cizím městě, mohl by vám pomoci tento web.
Přináší hodnocení restaurací, hospod, kaváren, vináren a vůbec putyk všech druhů a kvalit. Dostaveníčko si zde tak dávají všichni, kteří se chtějí dobře najíst a případně se o svůj zážitek s nějakým restauračním zařízením podělit s ostatními návštěvníky. Web lze tedy používat dvěma způsoby – jako čtenář či zpravodaj. Tak se lze podělit s ostatními o informace, které je můžou nalákat na dobrý kulinářský zážitek či ochránit před bolením břicha. Recenze lze řadit podle kategorií, nechybí fulltextové vyhledávání a dokonce lze vybírat z interaktivní mapy. Nacházejí se zde kontakty na restauraci, informace o nabízených službách (druh kuchyně, zda berou stravenky, a lze platit kartou apod.) či jaké pivo točí a další užitečné údaje. Záznamy lze komentovat a v blogu se objevují články týkající se hospod a kvality pohostinství obecně.
Podobné weby Cuketka.cz – nejen recenze restaurací
Restu.cz – databáze restauračních podniků s recenzemi
Mapa kamerových systémů v Praze
Velký bratr nikdy nespí. Pokud si myslíte, že nejste sledováni na každém kroku, stačí zvednout oči a rozhlédnout se kolem sebe. Nacházíte-li se na frekventovaném místě, bude vás vidět minimálně jedna kamera.
Kamery jsou dobrým sluhou, ale zlým pánem. Vidí vše, co se děje v případě problémů jako násilnictví či loupeže, jsou však situace, kdybychom je opravdu nepotřebovali. Občanské sdružení Iuridicum Remedium si tak řeklo dost a na internetu vytvořilo mapu bezpečnostních i dopravních kamer v Praze. Mapa pracuje na platformě OpenStreetMap, svobodné editovatelné mapě celého světa, kterou tvoří samotní uživatelé. Tak kamery můžete přidávat třeba i vy. Cílem je vytvořit obsáhlý přehled očí velkého bratra, aby člověk věděl, kde všude je sledován. Nutno však podotknout, že v systému se nachází pouze zlomek kamer, kterými jsme obklopeni v hlavním městě.
Podobné weby Webcams.cz – webkamery v ČR
CHMI.cz – kamery CHMI
Uwwwízlo v síti
Web Napištejim.cz snadným způsobem umožňuje kontaktovat politiky. Je to taková živá brána e-mailové komunikace mezi občany a konkrétními politiky zasedajícími v městských a obecních radách. Po zadání adresy se zobrazí seznam lidí v poslanecké sněmovně, senátu a zastupitelů města. Těm potom svůj názor snadno adresujete pomocí formuláře.
Dýchá se vám dnes hůře než jindy? A nemohou za to špatné rozptylové podmínky? Snadno to zjistíte na webu o aktuální smogové situaci v ČR. Města jsou roztříděna do krajů a u nich nechybí detailní informace o kvalitě ovzduší.
Hledáte podrobnosti o vybraném pivu? Chcete vědět, kde se vaří, jak chutná a znát i další informace? Potom zavítejte do databáze piv Pivo-pivo.cz.


description: Očkování se ještě nedávno považovalo za oblast, ve které se nedá mnoho vymyslet, ale dnes vypadá jeho budoucnost velmi rozmanitě, říká Giovanni Della Cioppa, šéf výzkumného centra jednoho z největších výrobců vakcín, společnosti GSK.

title: Můžu slíbit, že vakcíny nikdy neublíží? Ne, říká šéf jejich vývoje

maintext:
Ve velké části Evropy, a v menší míře i v dalších částech vyspělého světa, je hlasitě slyšet odpor proti očkování. Máte argumenty, kterými byste dokázali druhou stranu ve sporu přesvědčit?
Máme vědecké argumenty, ale uznávám, že ty nám nepomůžou. Jsou nutné, musí tvořit fakticky ověřený základ, ze kterého se odrazíte. Ale je velkou chybou - a my vědci se jí dopouštíme už dlouhá desetiletí – myslet si, že data mluví sama za sebe. Data k lidem nijak nemluví, nikoho nepřesvědčí. Musíme tedy mít velmi silný vědecký základ, ale pak musíme přejít k pocitům, vnímání, příkladům, celebritám.
Giovanni Della Cioppa Pochází z Neapole, kde také studoval lékařskou fakultu. Největší část své kariéry strávil ve firmě Novartis, kde pracoval na vývoji léků například proti respiračním a kožním onemocněním. Zhruba deset let má na starosti vývoj vakcín a dnes je ředitel výzkumného centra společnosti GSK v Sienně (GSK celou divizi vakcín převzalo v loňském roce od Novartisu). Della Cioppa ve své funkci mimo jiné vedl třeba vývoj vakcíny proti H1N1, tj. prasečí chřipce, či různým kmenům meningokoků, včetně poměrně nedávno představené vakcíny proti men. typu B, v poslední době třeba vakcíny proti ebole.
Bylo to pro mě velké poučení a trvalo mi 30 let, než jsem se s tím smířil, ale je to tak, že vědecké důkazy lidi nepřesvědčí. Ani v negativním, ani v pozitivním smyslu. Můžete do aleluja opakovat, že podle vědy je to tak či onak, ale je to k ničemu. Obavy ze souvislosti mezi očkováním a autismem jsou dány naším strachem z neznáma, a libovolné množství vědeckých informací to nezmění.
Kdybych se třeba bál létání, tak by můj strach byl iracionální, a statistiky by mě z něj nevyléčily – nemůžete proti sobě klást racionální a iracionální argumenty. Zopakuji, že naše argumenty musí být založené na vědeckých poznatcích, nemůžeme si vymýšlet. Ale věda lidi nepřesvědčí. Pokud v tomhle nezměníme svůj přístup...
Takže vědci nemluví s veřejností správně?
Navíc jsme ještě někdy přezíraví – některé argumenty odmítneme jednoduše s tím, že to je blbost. I když si třeba někdo (míněn britský lékař Andrew Wakefield, o jehož práci jsme se bavili na panelu před rozhovorem. A my jsme o ni na Technetu psali např. v tomto článku, pozn.red.) údaje vymyslel, neznamená to, že nemůže mít pravdu. Nikdy nemůžete dokázat, že něco není nepravda - třeba se dneska večer na obloze objeví dva měsíce, nemůžu dopředu vyloučit, že to tak nebude. Takže musíme být skromní.
Potřebovali bychom lidi naučit, aby se naučili dobře vážit riziko, pracovat s pravděpodobnostmi. Věci nejsou černobílé. Když my vědci řekneme, že vakcíny jsou bezpečné, neznamená to, že se nikdy nemůže nic stát.
Objektivní zhodnocení rizik je ale obtížné.
V jiných případech to dokážeme. Řekněme, že jezdíte autem do práce. Všichni přitom víme, že je to spojeno s velkou pravděpodobností nehody – o mnoho řádů vyšší než třeba v případě očkování. Ale po zvážení všech rizik a přínosů autem všichni jezdíme a vozíme v něm děti do školy. Lidé riziko v tomto případě přijímají. Nic není bez rizika – pití vody, homeopatie. Všechno má svá rizika. Můžu vám tedy slíbit, že se po očkování žádnému dítěte neublíží? Ne. Objeví se případy, kdy očkování nějakému dítěti ublíží. Ale výhody očkování jsou mnohem větší než rizika. Samozřejmě, pokud vedlejší účinek dopadne na vás, bude vám srdečně jedno, že ostatní jsou chráněni proti nějaké nemoci. Ale tak je to v životě vždycky... Ale abych to shrnul: měli bychom tedy mít názor založený na vědeckých poznatcích, ale používat i argumenty citové.
Takže je to souboj PR?
PR má negativní konotace, ale vědecký přístup v tomto případě nefunguje. Pro mě jako vědce je to těžké; mám pocit, že když jste ve sporu, předložíte konkrétní údaje a lidé se jimi nechají přesvědčit – nechejme teď stranou, že ani ve vědě to tak úplně nefunguje.
Mám příbuzné, kteří nevěří, že očkování funguje, a nepodařilo se mi je přesvědčit. Vlastně jsem to možná zhoršil, než abych je přesvědčil, protože mě od začátku vzhledem k mému povolání považovali za podezřelého.
Giovanni Della Cioppa s pomocí grafu vysvětluje, jak vypadá práce výzkumníka a rozdíl mezi představou a praxí. Nahoře je ideální průběh: z bodu A se do cíle postupem času dostanete v podstatě přímou cestu. Skutečná cesta bývá podstatně komplikovanější a je plná neúspěchů, které někdy vrátí práci až na začátek.
Není neúčinnost vědeckých argumentů daná tím, že většina z nás nemá čas, aby si je mohla pořádně projít a pochopit?
Určitě je těžké jim správně porozumět, ale navíc jsou suché – je to nuda. Proto je to tak těžké vysvětlit je v médiích.
Má v takovém případě podle vás smysl argumentovat většinovým názorem ve vědě?
Problém v tomto případě je, na množství ne vždy záleží. Někdy může mít pravdu jedna jediná studie proti tisícům. Dnes je ve vědě spousty odpadu. Pokud chcete účinně komunikovat s veřejnsotí, základem je přeložit vědu do příběhu.
S tím rád souhlasím. Vy vakcíny vyvíjíte, tak jaký je jejich příběh dnes a do blízké budoucnosti? Jak dál s očkováním ve vyspělém světě bez epidemií a s vysokou úrovní hygieny?
Já myslím, že bude docházet k přesunu od očkování celých populací v naději, že zabráníme velkým epidemiím, více k očkování ohrožených skupin, což bude z ekonomického hlediska udržitelnější. Je to jen můj názor, nic jiného, ale myslím si, že se můžeme přesunout k očkování skupin, jako jsou někteří senioři, nemocní, těhotné ženy, a očkování proti méně závažným onemocněním, které vás nezabijí, ale ničí vám život.
Příkladem může být třeba kandidóza, kvasinková infekce pochvy – některé ženy mohou mít šest, sedm nebo deset epizod ročně. Zabije vás to? Ne. Změní vám to život? Rozhodně ano. Můžete vytvořit vakcínu, jejímž cílem bude snížit počet takových epizod a pak ji dáte ohrožené skupině. Nebo vytvořit vakcínu pro lidi s chronickými kožními infekcemi, které také nejsou smrtelné, ale zvyšují riziko sekundárních infekcí, a tak dále. To bude podle mého důležitý nový směr.
Aby bylo jasno – plošné očkování měnit nenavrhujete?
Ne, to bude mít pořád své místo, a je nezbytné. Ale faktem, je že nemůžeme přidávat nové a nové vakcíny, to je neudržitelné.
Z jakého hlediska?
Ekonomického. Myslím, že jsme poměrně blízko bodu, když už bude přidávání dalších vakcín příliš drahé v porovnání s tím, jak velkou hrozbu představují nemoci, proti kterým působí. Třeba meningitida B je hrozná nemoc, ale je vzácná. A vakcín proti takovým nemocem bude přibývat, takže bude nutné rozvážit, co je nutné a co ne.
A co se týče místa v očkovacím kalendáři?
Pokud přibude vakcín, musí se vytvořit nové kombinované vakcíny. Ale to není tak jednoduché, jak by se mohlo na pohled zdát, protože dochází k negativní interferenci. Velmi často se stává, že jedna vakcína snižuje imunitní odpověď vyvolanou jinou vakcínou. Vakcína A může ovlivnit vakcínu B tak, že je nutné výrazně zvýšit její dávku, a to může mít vliv na vakcínu C a tak dále.
Ale i když je vývoj zdlouhavý, je možný. Odhadl bych, že třeba za dvacet let bude v jedné injekci tucet vakcín. A pak se samozřejmě uvolní místo pro případné další vakcíny - ale peněžní otázku to neřeší.
Jak je to se zátěží pro imunitní systém?
Na naše tělo neustále útočí celá řada patogenů, vakcína proti tomu představuje pro imunitní systém velmi malou zátěž. V tomto ohledu se podle všeho žádnému rozumně nastavenému limitu zatím vůbec neblížíme.


description: MiG-29 ve své době snesl srovnání s letadly „nepřítele“. Naši západní sousedé a jejich vojenští piloti z něj měli respekt, říká stíhací letec Václav Vašek. Stroj byl zvláštní i tím, že se dal vědomě uvést do pádu a ten následně vybrat.

title: MiG-29: Stíhačka, které se báli i na Západě a uměla simulovat havárii

maintext:
Václav Vašek je legendou mezi československými stíhacími letci. V kokpitu vojenských a později civilních letadel nalétal 16 tisíc letových hodin, byl členem slavné předváděcí Tygří letky. V současné době zastává pozici inspektora bezpečnosti letu na Úřadu pro civilní letectví ČR. Pilotoval mimo jiné i MiG-21, MiG-23 a MiG-29. O posledně jmenovaném stroji je následující rozhovor, který původně vyšel na odborném serveru o letectví Flying Revue.
Dovedl simulovat havárii
Čím byl MiG-29 ve své době, tedy koncem osmdesátých let, výjimečný?
Z nadzvukových bojových letadel jsem předtím nejvíc lítal jedenadvacítku, třiadvacítku. Ve srovnání s těmito dvěma typy znamenalo přeškolení na devětadvacítku naprosto radikální kvalitativní skok. To letadlo si nechalo líbit všechno. Velmi snadno se ovládalo. Třeba se udrželo nad letištěm na pětníku - to sice není hlavní účel takovéhoto zbraňového systému, ale přinejmenším to svědčí o jeho manévrovacích schopnostech.
Dalo se také vědomě uvést do pádu a ten pak vybrat. To bylo v tehdejší době pro drtivou většinu vojenských leteckých funkcionářů něco nepředstavitelného. Měl jsem kvůli tomu s řadou z nich dost konfliktů, prý to bylo proti zásadám bezpečnosti. Ale to je chybné uvažování. Je to přece naopak! To letadlo to umělo a bylo žádoucí, aby každý věděl, jak zareagovat, když se do té situace třeba nechtěně dostane. Takže to je velká přednost tohohle typu.
Na prvním ročníku Memorial Air Show v Roudnici v roce 1991 se mi s ním dokonce podařilo udělat souvrat, což s bojovým proudovým letadlem není až tak obvyklé. Můj tehdejší kolega na typu Jiří Janíček říkal: Tak to jsem viděl poprvé tohle udělat se stíhačkou... (smích)
Jaký je to pocit letět v proudovém letadle vysokou rychlostí?
Pokud máte na mysli let nad zvukem, tak tahle otázka padá často, ale odpověď je jednoduchá – nic zvláštního. Prakticky se to projeví jen na skokové změně stavových veličin, což má za následek skokové změny hodnot, které indikují letové přístroje. To znamená skokový nárůst výšky, skokový nárůst rychlosti při přechodu přes zvukovou bariéru a podobně. Tenhle přechod ale člověk fyziologicky nijak nezaznamená.
Stačila na to republika při těchhle rychlostech?
Plk.v.v., ing. Václav Vašek: V letech 1975-87 sloužil u 11. stíhacího leteckého pluku v Žatci, z toho posledních sedm let jako velitel pluku. Poté byl v letech 1987-1990 zástupcem velitele 3. divize protivzdušné obrany státu. Jako náčelník stíhacího letectva armády ČSFR byl v roce 1992 před rozpadem země zařazen do skupiny, která měla připravit rozdělení letectva mezi ČR a SR. Armádu opustil v roce 1994 po sporu s ministrem obrany Baudyšem. Poté ještě řadu let létal jako civilní pilot u společností Top Air (1994-1996), ČSA (1996-2009) a Travel Service (2010-2014). Pilotoval L-13, L-29, L-39, MiG-21, MiG-23, MiG-29, L-410, Beechcraft-1900, TU-154, Boeing 737 (400-800) a Airbus A320Family. Václav Vašek v kokpitu „svého“ MiGu-29.
Jistě. Bylo tady několik rozhonových tratí. V Žatci se například odstartovalo na západ, pak pravá zatáčka, stoupání po hranicích na Děčín, tam už bylo žádoucí mít výšku 13 000metrů a být nad zvukem, rozbíhat na Trutnov a stoupat, pak v pravé zatáčce na Hradec klesat zpátky na Roudnici a do Žatce. Celkem něco kolem sto padesáti kilometrů, trvalo to asi tři čtvrtě hodiny včetně startu, stoupání apod.
Nejvyšší bod byl mezi Děčínem a Trutnovem, zde se dosahovalo maximální rychlosti i maximální výšky. Samotný let trval asi patnáct minut. Shora člověk vidí zaoblení země, rozeznáte Alpy, záleží na počasí. Možná i Jadran mohl být při jasném počasí vidět. Na těchto tratích se prováděly přepady vzdušných cílů ve stratosféře z přední i zadní polosféry.
Jak jste za socialismu vnímal skutečnost, že jako pilot jste součást východního bloku, určité ideologie, nebo jste tohle odfiltroval a vnímal to jen z perspektivy pilotování?
To musíte vnímat, i když ze začátku se člověk snaží hlavně učit létání samotné, to je pravda. Po přidělení do Žatce, k protivzdušné obraně státu, jsem ale za pár let začal dělat zástupce velitele stíhacího leteckého pluku. Od třiceti let věku jsem tomu pluku velel. Sedm let. To bez vnímání těchhle souvislostí nejde. Na druhou stranu, nebylo to tak, že jsme všichni měli rudo před očima. V tomto smyslu bych poradil občas poslouchat opravdové pamětníky událostí a oprostit se od současné propagandy.
Když se v Sovětském Svazu rozběhla glasnost, byl jsem zrovna tam a tam se nám otevřely oči v době, kdy se tady ještě splachovalo z Václaváku vodními děly. Tak jsem se začal šprajcovat - byl jsem zástupce velitele divize protivzdušné obrany státu pro stíhací letectvo - a byly problémy. Nakonec jsem si vyzkoušel vazbu v Ruzyni, ale to je na jinou debatu. Asi nebýt toho, že už to bylo nahnuté a zanedlouho došlo k převratu, tak jsem tam strávil nesrovnatelně delší čas.
V devadesátých letech nás začali zvát na různé airshow, a kam jsme přijeli, tam jsme budili velkou pozornost. Když jsme v roce devadesát jedna přiletěli do Albionu, byli jsme pro ně ještě rudí ďáblové. V západní Evropě jsme potkávali s piloty z druhé strany. Nejlíp se dozvíte, jak se věci mají doopravdy, večer na baru. A tam jsme zjistili, že jsou to normální kluci jako my. Měli z nás luft, stejně jako my z nich.
Rozhodlo 14 sekund
Zažil jste s MiGem-29 nějakou specifickou situaci?
Asi nejzávažnější událost, kterou jsem s devětadvacítkou zažil, bylo to, když jsem byl právě poprvé v Anglii, na prvním airfestu, kterého jsme se zúčastnili. Tohle letadlo, jako každé, které se pohybuje v extrémní toleranci rychlostí a výšek letu, má systém podélného řízení naprojektován zjednodušeně řečeno tak, aby při různé rychlosti stejná akce řídící páky vyvolala různou výchylku kormidla. Při velké rychlosti potřebujete menší výchylku kormidla, při malé rychlosti naopak větší, aby letadlo zareagovalo pokaždé stejně.
A v Anglii tehdy tenhle systém odmítl fungovat. Takže najednou mi to krátce po vzletu a zahájení sestavy místo ostré zatáčky udělalo s kniplem na břiše placák pryč od letiště. Zahlásil jsem problém a byl jsem rád, že se mi podařilo přistát. Kdyby se to stalo o 14 sekund dříve, tak jsem v sestupné fázi zvratu skončil v zemi, možná bych se ani nestihnul vypálit. To byl asi můj nejextrémnější zážitek. Zažil jsem i vysazení motoru, ale byl tam druhý, to se nic neděje.
V té době jste měl možnost srovnávat typy, na kterých jste létal, s těmi západními té doby a úrovně. Jak myslíte, že by se MiG-29 osvědčil v boji?
Normálně. Bavíme se o letadle, které bylo vyrobeno v polovině sedmdesátých let, čili ho musíme srovnávat s letadly jako F-16, F-15, Mirage 2000. A s těmi srovnatelné bylo. Svezl jsem se na Phantomu, Gripena mám odlétaného také poměrně dost, ještě u výrobce. Je však třeba srovnávat srovnatelné. Veliký kvalitativní posun třeba v případě F-16 je od bloku 15 k bloku 63. Také tak je významný rozdíl mezi MiG-29-9-12A a MiG-29SMT.
Problém devětadvacítky první verze byl, že měla velkou spotřebu a tím pádem dolet jen hodinu a půl, což je málo. To byla jedna z hlavních nevýhod letadel ruské provenience. Oni neměli materiály na to, aby vyrobili turbínu schopnou vydržet vysoké teploty. Když materiál lopatek na turbíně snese vysoké teploty hoření ve spalovací komoře, dochází ke kvalitnějšímu spalování paliva, ke snížení měrné spotřeby a tím úspoře peněz a prodloužení doby letu. To tady tehdy nebylo.
Vnitřek MiGu-29 Václava Vaška.
Rozhodně ale nelze souhlasit s tím, že ruská letecká technika do rozpadu Sovětského svazu zaostávala nějak radikálně za světem. A rozhodně si to nemysleli na Západě. Oni z našeho letectva měli velký strach. Hlavně ze sovětského, ale z nás hned potom. Na území Československa bylo dvanáct letišť obsazených bojovými letadly. Nebyla sice všude ta nejmodernější, ale kvantita byla velká, vycvičenost veškerého personálu slušná.
MiG-29 působí zvláštním elegantním dojmem. Současná vojenská letadla, například F-22, F-35, skoro ani jako letadla nevypadají.
Ono se říká, že letadlo, které je hezké, také hezky lítá. Myslím, že něco na tom bude. Na druhou stranu, F-22 a podobně, to jsou letadla určena k něčemu jinému. Jsou to systémy určené hlavně k ověřování vývoje technologií, nedá se počítat, že by se vyrobily ve stovkách kusů. To samé je třeba Suchoj T-50.
MiG-29 musel ze služby
MiGu-29 zazněla labutí píseň v naší armádě po pouhých šesti letech provozu. Myslíte si, že bylo správné se MiGů-29 zbavit? Neměli jsme si je nechat jako Slovensko? Tam je mají dodnes.
Ne, to by vůbec nemělo smysl. První verze devětadvacítky, na které jsem létal i já, se nedá kvalitativně srovnávat s dnešním MiG-29 SMT, to už jsem říkal. První verze byla neúsporná, měla zastaralé motory i avioniku, navíc po vstupu do NATO nevyhovovala standardům aliance. To by vyžadovalo velké náklady na přestavbu, což pocítili v plné nahotě právě Slováci. A navíc, jak to bylo s možností doplňování náhradních dílů od výrobce, o tom jsem se zmiňoval už v prvním článku. Takže to byla cesta správná. Správné ale nebylo je ničím nenahradit.
Peníze na to přitom v devadesátých letech byly. Já, František Padělek a Jaroslav Hudec jsme totiž v té době byli pověřeni připravit novou koncepci letectva. V zadání mimo jiné bylo, že od Prahy na západ nesmí být žádná operační základna. To znamenalo zánik základen v Žatci, v Plzni, v Budějovicích a v Bechyni. Redukcí počtu základen a tedy letišť, letadel a obsluhujícího personálu jsme ušetřili obrovské peníze. Tehdejší ministr obrany Baudyš to zlaté vejce, které jsme mu přinesli na stříbrném podnose, předal ministru financí Kočárníkovi a všechny ušetřené prostředky, za které se mohl a měl pořídit nový typ bojového letadla, zmizely v propadlišti dějin.
Tak jsem z pozice zástupce velitele letectva požádal u Baudyše o audienci a řekl jsem mu, aby to do týdne oznámil letectvu, jinak, že to udělám já. Neudělal to, tak jsem to lidem řekl já. Došlo mezi námi potom k velmi ostrému konfliktu, který on chtěl vyřešit tím, že mě pošle do válečné akademie do USA, zkrátka mě chtěl odstavit. Tak jsem mu to usnadnil - rozhodl jsem se od všeho dát ruce pryč a odejít z armády. A nechci si fandit, ale můj odchod vyvolal vlnu odchodu dalších pilotů. Že když odchází Vašek, tak co by tam dělali oni. Svého rozhodnutí jsem dosud nelitoval a ani nezačnu.
Ano, Slováci mají dodnes MiG-29-9-12A. K deseti letounům, které tam byly přemístěny po rozdělení státu, ještě dostali za Mečiara danajský dar dalších čtrnácti jako část umoření dluhu, který měl Sovětský svaz vůči Československu. Je ale třeba také zmínit, že k problémům, které museli od výrobce překonávat při snaze o přechod na bezgenerálkový provoz, se přičítají neúnosné provozní náklady. Proto z dvaadvaceti letounů, které jim po dvou leteckých nehodách zbyly, jich provozují s bídou třetinu.
Hodila se vám zkušenost z MiGu v pozdější době při pilotování dalších letadel?
Letecké zkušenosti obecně se mi hodily, to ano. Ale jinak zkušenosti z bojového letounu při pilotování dopravních letadel moc neuplatníte. Samozřejmě, když letadlo odstartovalo, musí zase někde přistát, to je stejné. Pro mě byl přechod na dopravní letadla velká řehole. Nebyl jsem už nejmladší, bylo mi čtyřicet čtyři, chyběla mi erudice stran civilních předpisů. To všechno jsem se musel učit. Nebyl jsem zvyklý na multi member posádku, dělbu práce, tzv. management v kokpitu, což v jednomístném letadle člověk nepotřebuje. Tak jsem se učil od zkušenějších v tomhle oboru.
Třeba mi říkali: Samozřejmě, že si můžeš podvozek zasunout sám, čas na to je, ale jde o to, aby byl zažitý tzv. kokpit dril pro nestandardní situace. A potom radiokomunikace v angličtině. Mozek už je opotřebovaný, funguje pomalu. Hodně jsem to pocítil, když jsem se v 57 letech přeškoloval z Boeingu na Airbus. Měl jsem vedle sebe jako druhého pilota 28letého mládence – to, co on se naučil najednou, já musel natřikrát. Všichni chlapi jsou ješitní a tohle neradi slyší. Ale je to tak, nezastaví se to. A když dojde v kabině na něco rychlého, tak si to tvrdě uvědomíte. Je potřeba si tohle zrcadlo nastavit a držet se něčeho pomalejšího, co člověk zvládne.
Vojenské vs dopravní letectví
Jak byste srovnal vojenské a dopravní letectví?
Je sice pravda, že každá válka urychlila vývoj letectva, ale dnes je hlavní rozdíl v určení toho kterého druhu. V bojovém létání musíte splnit víc úkolů za kratší čas. Letíte pár desítek minut, maximálně hodinu a půl, při akrobacii do 15 minut. V civilním létání letíte třeba čtyři hodiny i déle. Odstartujete, sem tam obletíte nějakou bouřku a pak se zase soustředíte na přistání.
V obou případech je společné, že se jedná o pohyb v trojrozměrném prostoru, potřebujete vzduch, někde odstartovat a někde přistát. Pocitově – v bojovém eroplánu je člověk cvičen na to, aby zabíjel. Na zemi nebo ve vzduchu. To je jedno. Jestli tomu někdo říká jinak, tak neříká pravdu. V dopravním letadle vezete dvě stě lidí z bodu A do bodu B a musíte je dovézt bezpečně. Když to nejde, tak je dovezete do bodu C, kam sice nechtěli, ale vy je musíte dostat na zem v pořádku a to tím pádem splníte. Když je nejhůř, v bojovém letadle se můžete katapultovat. V dopravním létání nic takového nejde. Musíte udělat všechno pro to, abyste ty lidi dostal na zem a ven z letadla. To je hlavní pocit z přechodu z bojového na dopravní létání.
Musel jste něco takového řešit?
Jistě, nejednou, například při letu na lince Praha - Atény se mi jednou u Nitry rozezněla kontrolka blížící se totální ztráty přetlaku. To není legrace. Musíte okamžitě zklesat do nižší letové hladiny na bezpečnou výšku, protože po třech minutách nastávají nevratné změny v mozku. Čili ztráta přetlaku je velmi nebezpečná. Musíte rychle vyžádat nouzové klesání, nasadit masky, vyhodit masky lidem a mazat dolů. Maximální rychlostí dopřednou i maximální rychlostí vertikální se dostat do bezpečné výšky pro přežití lidského organismu bez přetlaku.
Bezpečná výška je asi 3300 metrů, 10 tisíc stop. V Alpách samozřejmě výš, musíte letět v bezpečné výšce nad vrcholy. Tak doletíte na nejbližší letiště. Mimochodem, do téhle hladiny se klesá i v případě, když se objeví hrozba bombou na palubě, protože na velké výšce výbuch udělá kvůli rozdílu tlaku uvnitř letadla a venku podstatně větší paseku, než v nižší hladině.
Tenkrát to dobře dopadlo, zklesali jsme a vrátili se do Prahy, kde lidi normálně vystoupili. Samozřejmě, že musíte cestujícím oznámit, co se děje, stevardky s nimi pracují, na to jsou postupy. Ale i při nouzovém klesání při ztrátě přetlaku je relativně dost času na řešení. Stejně třeba při vysazení motoru při vzletu - když se podaří odstartovat, tak pak se to vyřeší. Letadlo i na jeden motor letí a je schopno přistát.
O autorovi Jan Dvořák, v letech 2007-2015 vedoucí Blog iDNES.cz, od ledna 2016 má na starost letecký web Flying Revue.cz. Pro Cestování iDNES.cz připravoval letecké expedice známého českého pilota Jiřího Pruši. Je členem přípravného týmu filmu Legionáři režiséra Petra Nikolaeva.
Jednoduše řečeno v letadle se nehlasuje, nikdo se toho hlasování ani nezdržuje, tam se koná pokud možno racionálně, s rozmyslem, ale bezodkladně. Letadlo se nedá odstavit u pangejtu a počkat, až ho někdo odtáhne a opraví. Bohužel letectvo se čím dál více dostává do pozice, že rozhoduje hlavně komerce, tzv. ekonomické zájmy a o bezpečnosti a prevenci se vedou chytré řeči a popíše spousta papíru.
Jaké jsou podle vás trendy vojenského vývoje do příštích dvaceti třiceti let?
Zmíním drony. To je podle mě největší nebezpečí pro lidstvo v blízké budoucnosti. Dostupné každému zločinci. Mění to i boj samotný. Bezpilotní prostředek v Afghánistánu už dnes často řídí na dálku slečna v Atlantě, která to má jako počítačovou hru. Ona nevnímá, že vedle cíle je mateřská školka. Není naprosto ničím spojená s válčištěm. To je obrovský kvalitativní skok ve vedení války. Do drona za tisíc dolarů se dá naložit botulotoxin, který vypustíte nad kterýmkoli místem na zemi, a nikdo neví, kdo to udělal. Bezpilotní prostředky jsou větší nebezpečí, než imigrantská vlna do Evropy.
Jinak si myslím, že jestli rozhodující mocnosti světa budou stupňovat svoje blbnutí, jak to v poslední době předvádějí, pak vyeskalují ozbrojený konflikt, který nutně přejde v použití jaderných zbraní. Ten bude trvat pouhých pár hodin, ale když dojde k prvnímu odpalu, už to nikdo nezastaví. Pak už ale nebude aktuální bavit se o nějakém vývoji letectva. Potkani a žraloci, prý jediní živočichové odolní vůči radioaktivnímu záření, se tím asi zabývat nebudou.
Další příběh MiGu 29 najdete na stránkách Flying Revue.
Poděkování: Děkujeme Leteckému muzeu Kbely za spolupráci, díky níž jsme mohli natáčet a fotit Václava Vaška přímo v kokpitu MiG-29A.


description: První terabajtovou paměťovou kartu na světě vyrobil SanDisk.

title: SanDisk ukázal první kartu s kapacitou tisíc gigabajtů


description: Společnost Hewlett-Packard zkouší štěstí v oblasti modulárních počítačů. Její skládací stroj HP Elite Slice měl premiéru na veletrhu IFA 2016 a skládá se ze čtyř částí.

title: Počítač jako Lego. HP ukazuje své první skládací PC


description: Když potřebujete otevřít dokument v PDF, obvykle se rozhodujete, zda tak učiníte přímo v browseru, nebo použijete věrného stoupence Adobe Acrobat Reader. Obě volby jsou vhodné, ale existuje mnoho dalších zdarma dostupných programů nabízející mnohem více než jen otevírání PDF.

title: Deset nejlepších PDF prohlížečů pro PC

maintext:
Chcete-li sloučit dokumenty, převést do jiného formátu nebo extrahovat obrázky, je nutné použít jiné bezplatné nástroje, které to udělají jednoduše. Oproti Adobe Acrobat Readeru jsou některé z nich malé (s velikostí i několika MB vs. 148 MB) a lze je používat na USB flash disku. Vítejte ve světě, kde lze nejen prohlížet PDF dokumenty.
Snad nejznámější alternativa k Adobe Readeru. Není to však pouze prohlížeč PDF dokumentů. Navíc vytváří a umožňuje číst eBooky. Jeho předností je především rychlá práce a kratší čas potřebný k otevření dokumentu. Do dokumentů umožňuje přidávat komentáře a text z něj ukládat do textového souboru či na něm pracovat v týmu a snadno ho sdílet. Nechybí podepisování dokumentů či možnost definovat části, které lze elektronicky vyplňovat. Má i doplněk do Firefoxu a verze pro mobilní zařízení.
Informace o programu Operační systém: Mac OS X, Linux, Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (43 MB).
Kromě prohlížení PDF dokumentů je specialistou na sledování změn v dokumentu, poradí si i s vytažením některých údajů přímo ze souboru – text, obrázky či grafika. Umí z dokumentu vyrábět i screenshoty a dále pak přidávat komentáře a poznámky či vkládat podpisy. V případě potřeby s ním i PDF můžete vytvořit (k dispozici je až 300 různých šablon). Nechybí otáčení, zoomování, prezentace, přidávání komentářů atd.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (54,3 MB).
Nejenže slouží k otevření PDF dokumentů, ale umožňuje k nim přidávat komentáře či poznámky kamkoliv do dokumentu. K dispozici je i možnost exportovat dokument do obrazových formátů typu BMP, JPEG, TIFF, PNG, ale i textových. K dispozici je i jako doplněk do Firefoxu, IE, Opery a Chrome pro pohodlnější prohlížení. Ocenitelná je jistě funkce pro převod textů v obrázku do textové podoby (OCR).
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (8,2 MB).
Jde o velikostně nejmenší prohlížeč PDF dokumentů. Slouží opravdu především k prohlížení dokumentů, ale je v tom mistr. Ovládací prvky a navigace jsou jednoduché a intuitivní a program těží z vysoké rychlosti. Vyhledávání, tisk a otáčení jsou nejvíce pokročilé funkce, které v něm najdete. Pokud hledáte pro čtečku PDF bez zbytečností, potom SlimPDF Reader je jasnou volbou. Jedinou nevýhodou je nemožnost zobrazení dvou stránek vedle sebe.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (1,4 MB).
Program od polského autora nabízí základní funkce k prohlížení souborů v PDF bez dalších zbytečností a vlastností. Uživatel si může nechat zobrazit více stránek najednou, otáčet s dokumentem, prohlížet ho v plné obrazovce, vyhledávat v něm klíčová slova či zvětšovat stránku.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (3,7 MB).
Nejen prohlížeč PDF dokumentů, ale také formátů PostScript, djvu, tiff, dvi, XPS, SyncTex, cbr, cbz, cb7 nebo cbt. Umí zobrazit náhled stránek aktuálně otevřeného dokumentu, otevírat zašifrované PDF dokumenty nebo se v dokumentu orientovat pomocí kapitol. Snadno s ním budete nastavovat tisk PDF dokumentů.
Informace o programu Operační systém: Linux, Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (31 MB).
Slouží nejen k prohlížení PDF dokumentů, ale rovněž i ke konverzi jejich obsahu do grafických formátů JPG, BMP, GIF, PNG, WMF, EPS a dalších nebo do textového formátu TXT. Nechybí mu zoomování, prezentace a jeho velikost je necelé 4 MB.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (1 MB).
Umožňuje prohlížet PDF dokumenty, podporuje všechny standardní funkce, a také obsahuje základní nástroje pro úpravu, zvýraznění, podtržení nebo přeškrtnutí textu vybraných oblastí. Umí vyplňovat formuláře, podporuje integraci se SharePointem a umí převádět do Wordu, Excelu nebo Word Perfectu.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (42,4 MB).
Nabízí čtení PDF dokumentů, a to nejen na PC, ale také mobilních zařízeních – je napsán v Javě. Kromě toho, že z programu můžete tisknout, si poradí i s konverzí dokumentů a prohlížením v multistránkovém režimu a nechybí ani navigace v historii.
Informace o programu Operační systém: podporující Javu (např. Windows, Linux, Mac OS X atd.)
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (4,4 MB).
Malý, rychlý a s několika zajímavými funkcemi. Je s ním možné otevírat a tisknout PDF dokumenty, stejně tak jako kopírovat texty, vyhledávat v dokumentu, zoomovat, vybrat text a zkopírovat do schránky Windows či převést dokument do bitmapy, XML atd.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (2,2 MB).