description: Neúspěšná kandidátka na post prezidenta Jill Steinová nevzdává snahu o přepočet hlasů i přesto, že jí ve státě Pensylvánie tamní soud nařídil složení kauce milion dolarů. Přepočet hlasů ve státech Michigan, Wisconsin a Pensylvánie by mohl znamenat změnu výsledků. Rozdíl mezi Clintonovou a Trumpem byl totiž méně než 80 tisíc hlasů.

title: Americké volby rozhodlo pouhých 80 tisíc voličů. O přepočítání hlasů se stále jedná

maintext: In addition to winning the Electoral College in a landslide, I won the popular vote if you deduct the millions of people who voted illegally


description: Na 270. kilometru D35 u Olomouce ve směru na Ostravu se v sobotu ráno stala hromadná nehoda šesti aut, dálnice byla zhruba dvě hodiny zcela uzavřena. Krátce po 10:00 byl obnoven provoz jedním pruhem, uvedlo Ředitelství silnic a dálnic.

title: Silnice jsou namrzlé. Na D35 došlo k hromadné nehodě, provoz dálnice je obnoven

fasttext_language: cs


description: Islámský stát se prostřednictvím agentury Amak přihlásil k útoku v Berlíně v úterý, v pátek pak stejnou cestou oznámil, že Amri zahynul při útoku na policii v Itálii. Rodina Tunisana Amriho žádá objasnění okolností, při kterých ho policie zastřelila.

title: Italská policie zastřelila Tunisana Amriho, pachatele Berlínského útoku


description: Po dlouhé těžké nemoci zemřel 26. prosince předseda senátu trestního kolegia Nejvyššího soudu Jindřich Urbánek. Bylo mu 65 let. Nejvyšší soud to uvedl na svém webu. Jeho soudcem byl Urbánek od roku 1995. Poslední rozloučení se uskuteční v pondělí 2. ledna odpoledne v obřadní síni krematoria města Brna.

title: Zemřel soudce Nejvyššího soudu Jindřich Urbánek, bylo mu 65 let


description: Jaké lze čekat hlavní ekonomické události a trendy v příštím roce? Zajímavý bude třeba vývoj cen ropy. Kartel zemí vyvážejících ropu se dohodl na snížení těžby, připojilo se i Rusko. Bude kartel držet? Budou Rusko nebo Írán opravdu omezovat těžbu? A hlavně – bude mít OPEC vůbec určující vliv, když důležité slovo dnes mají alternativní producenti z USA a Kanady?

title: MACHÁČEK: Rok 2017 - ekonomika ve vleku politiky

maintext:
Pokud se analytici shodují na tom, že cena ropy zůstane na nějakých 55 dolarech za barel, nic to neznamená. Když byla cena 120 dolarů za barel, nepředpokládal její náhlý pokles pod 50 dolarů za barel vůbec žádný analytik.
Rok 2017 se může stát rokem návratu inflace do globální ekonomiky. Pokud Trump sníží daně a spustí rozsáhlé investiční programy, může nastartovat americkou inflaci třeba až na čtyři procenta ročně, protože americká nezaměstnanost je už pod přirozenou mírou a tamější ekonomika se pohybuje na hraně svých kapacit. Americká centrální banka, tedy Fed, oznámila, že bude v roce 2017 pokračovat v politice postupného zvyšování úroků.
Když tady taková situace (tedy vysoké fiskální schodky, vyšší inflace, vyšší úroky a silný dolar) byla v USA naposledy – tedy na přelomu 70. a 80. let –, západoevropské ekonomice s oslabenými měnami to velmi pomohlo k růstu. Taktéž je ale možné, že do Evropy se inflace vůbec nepřenese, je možné, že eurozóna zůstane ostrovem stagnace, oslabených bank a zápasu s deflací.
Zajímavé bude sledovat vývoj v Číně: tamější ekonomika bude dále zpomalovat a nějakým způsobem řešit či „odpouštět“ úvěrovou bublinu. Snad to bude pouze trend, a nikoli náraz. Již nyní ale Čína omezuje vývoz kapitálu, protože se jí budou velmi tenčit devizové rezervy.
Plynule můžeme navázat českou ekonomikou. Přestože Číňané omezují vývoz kapitálu, plánované akvizice firmy Škoda Transportation se to už asi nedotkne. Českou ekonomiku velké zvraty a poryvy nečekají. ČNB přestane mířit na kurzový cíl, to ale nutně nemusí znamenat konec intervencí, záleží na tom, jaká bude inflace. K prudkému posílení koruny po vzoru Švýcarska by ale dojít nemělo. Lze očekávat tlak na zvyšování mezd. Co dál? Sektor služeb bude „stravovat“ EET a vládě se bude v předvolebním období, kdy hlavní boj bude probíhat mezi dvěma koaličními stranami, velmi obtížně sestavovat rozpočet.
Ale zpět do světa. Vývoj globální ekonomiky bude příští rok souviset s politikou více než kdy jindy. Donald Trump se patrně opravdu hodlá konfrontovat s Čínou, a to vojensky, politicky i obchodně. Ve věci ostrovů v Jihočínském moři se bude „chřestit zbraněmi“ (víc z toho, doufejme, nebude), politicky budou Američané zpochybňovat jednu Čínu hlavně v otázce Tchaj-wanu a obchodně to může skončit zvýšenými tarify na obou stranách. Není však zrovna jasné, proč Trump obviňuje Čínu z oslabování vlastní měny, když čínská vláda činí v poslední době doložitelný opak – tedy oslabování brání. Již teď je jisté, že skončila éra liberalizace obchodu skrze blokové dohody, možná bude rok 2017 dokonce rokem návratu protekcionismu.
V Evropě se bude hrát o eurozónu. Dokážou Italové sami rekapitalizovat a ozdravit své banky? Mohou čekat, že jim ECB nějak nestandardně pomůže? Nebo nějaký společný evropský fond? Možná začne na italské mocensko-politické scéně dominovat názor, že Itálie bude muset z eurozóny odejít.
To, co vypadá jako Putinovo loutkové divadlo či vítězné tažení (vyhrávají Putinovi favorité), buď bude pokračovat vítězstvím Marine Le Penové v prezidentských volbách ve Francii a rudo-červeno-zelené koalice v Německu, nebo se tento „trend“ ukáže být iluzí. Kdyby se však po případném vítězství Le Penové měla začít rozpadat EU i eurozóna, bude to zpráva tak zásadního významu, že vliv nějakého pohybu úroků, kurzů, cen ropy a podobně bude vedle toho svým reálným dopadem na všechno zcela nicotný. Tak doufejme, že to tak nedopadne. Hezký nový rok!
Autor je předsedou správní rady IPPS - Institut pro politiku a společnost.


description: Indonéská policie zabila tři muže podezřelé z teroristické činnosti při přestřelce jižně od hlavního města Jakarty. V domě našel protiteroristický útvar několik bomb, oznámil tamější policejní mluvčí.

title: Indonéská policie zabila tři podezřelé z terorismu. V domě měli několik bomb


description: Třídní boj jako volební strategie. Premiér Bohuslav Sobotka se rozhodl řešit dramatický pokles volebních preferencí své strany pěkně po bolševicku, tedy útokem na ty, kdo více přispívají do státní kasy. Tragika jeho nápadu spočívá hlavně v tom, že těm s nejnižšími příjmy jeho hloupý nápad nepřidá ani korunu. Těm s vyššími příjmy, kteří i dnes při lineárním výpočtu platí daně vysoké, daně ještě zvýší.

title: HLAVÁČ: Sobotka chce naložit pár tisícům lidí, aby mu zbylých 99 procent zatleskalo

maintext:
Sobotkovi tím možná vzniknou prostředky na nějaké hezké a vždy bezvýsledné projekty sociálního inženýrství, ale život nízkopříjmových skupin to zlepší jen tím, že mohou mít pocit, že stát těm odporným bohatcům něco sebral a tak je to dobře.
Argument, že progresivní zdanění existuje v některých dalších zemích, neobstojí. Když soused vyskočí z okna, tak ho taky nebudu napodobovat. I absolutní daňový výnos je diskutabilní. Po zavedení rovné daně se výnos daně z příjmu fyzických osob taky nijak měřitelně nesnížil. Možná že to je tím, že výši existujících daní z příjmu považuje většina plátců za akceptovatelnou a prostě je platí. Riziko z postihu za neplacení za to nestojí. Ty, kdo hotovostní příjmy přesto zatajovali, dnes dostihne EET. Při zavedení daňové progrese by motivace k neplacení výrazně vzrostla.
Předsedovi vlády zjevně není známo, že stát odírá ty, kdo platí vysoké daně už nyní, ještě dalšími způsoby. Jedná se hlavně o platby do sociálního a zdravotního pojištění. O následném čerpání z těchto fondů ani nemluvě.
Atak na vícepříjmové skupiny
Sobotkova vláda se snaží distancovat od vlády předchozí, ale pokud se týká ataku na vícepříjmové skupiny, neliší se od ní. Obě vlády důsledně ignorují, respektive obcházejí rozhodnutí Ústavního soudu o neústavnosti zastropování výpočtu důchodu. Kdo by se taky staral o pár tisíc lidí, kteří nemohou výsledek voleb nijak ovlivnit. Tak jim pěkně naložíme a zbylých 99 procent obyvatelstva nám jen zatleská. Tady levicový liberalismus, jinak adorující menšiny, nějak selhává.
Obdobným případem je i nemocenská. Platby zaměstnanců a podnikatelů neomezené, nemocenská zastropovaná. Jediným pozitivním efektem takto pojaté nemocenské je to, že vícepříjmové skupiny prakticky nestonají.
Těžko říct, jak by ti, kterých by se Sobotkův nápad týkal, zareagovali. Ne každý může sebrat svůj notebook a odstěhovat se do zahraničí. Pro některé by to ale mohl být v dnešním přeregulovaném státě ten poslední impulz.
Vždy se najde někdo, kdo se bude pokoušet zahrát na populistickou notu tím, že sebere něco horním deseti procentům a rozdělí to mezi zbylých 90 procent. Touto v podstatě korupční strategií se vždy dá pár volebních hlasů sehnat. Problém je v tom, že to nikdy nebude fungovat po volbách. Stačí se podívat do historie na rok 1948. Bohatým vzal stát skoro všechno, ale zbytku se životní úroveň nezvýšila vůbec.
Pokud někdo nemá rád poučení z historie, stačí si předčíst pár zpráv z dnešní Venezuely. Původní idea zvýšení daní pro bohaté skončila totálním ožebračením všeho obyvatelstva.
Přitom důvod nezdarů těchto pokusů je velmi jednoduchý. Bohatých je prostě málo. Pokud by stát zestátnil majetek stovky nejbohatších lidí v ČR a následně rozprodal (pokud by někdo byl takový blázen, že by si od státu něco koupil), dostane přibližně 400 miliard korun. Každý občan by tak mohl dostat nějakých 40 tisíc v hotovosti. Hezký, ale neopakovatelný, jednorázový dárek. Stejné je to i s progresivním zdaněním. Populistická předvolební vábnička.


description: Některým poddruhům žiraf hrozí vyhynutí. Celkově jejich populace v posledních třiceti letech klesla o 40 procent. Vědci je proto umístili na oficiální seznam ohrožených zvířat do tak zvané červené knihy ohrožených druhů. „Žirafa, a především některé její poddruhy, tiše vymírají,“ potvrdil i český zoolog Tomáš Jůnek.

title: Žirafy tiše vymírají. Nejsou ale cílem pytláků, nemají chutné maso, tvrdí český zoolog

maintext:
V roce 1985 bylo na světě asi 151 tisíc až 163 tisíc žiraf, v loňském roce jich však podle Mezinárodního svazu na ochranu přírody (IUCN) bylo už jen 97 562. Ocitly se tak v kategorii „zranitelných“ druhů, které čelí velkému nebezpečí vyhynutí ve střednědobém období, tedy do sta let.
„Západoafrický poddruh, peralta, už patří ke kategorii ohrožená, po níž už je jen kriticky ohrožená a vyhynulá. Původně přitom žila v celé savaně západní Afriky až k Atlantiku,“ uvedl pro Lidovky.cz Jůnek. Peralta se vyskytuje už pouze v jedné lokalitě v Nigeru, a kdyby podle Jůnka dostala tamní populace nějakou infekci, doplatila by na ni celá.
„Všichni si myslí, že žirafy jsou všude, ale nejsou,“ řekl zástupce IUCN Julian Fennessy pro agenturu AP. Upozornil na to, že ačkoli má mnoho lidí obavy z vyhynutí slonů, na světě jich je oproti žirafám čtyřnásobek. Podle něj žirafám hrozí, že vyhynou bez povšimnutí.
Podobný názor zastává i biolog z americké Dukeovy univerzity Stuart Pimms. Většina lidí se podle něj domnívá, že žirafy nic neohrožuje, protože jsou zvyklí je vidět v zoologických zahradách.
Že je situace zkreslená, potvrzuje i Jůnek. „V Jihoafrické republice, Keni, Tanzánii nebo Ugandě zvířena nemizí, naopak v tamních velkých chráněných územích počty žiraf mnohdy rostou,“ řekl zoolog. O to více je podle něj kritická situace poddruhů v západní, ale i střední Africe.
Nemá chutné maso
Podle Jůnka za poklesem počtu žiraf stojí nejvíce úbytek jejich přírodního prostředí. „Určitě do toho mohou vstupovat i pytláci, ale problém západní Afriky je populační exploze a ztráta přirozeného prostředí, kde žirafy žijí,“ vysvětlil zoolog. Dodal, že dochází i k „soutěži“ o půdu s chovaným dobytkem. I uprostřed národního parku se pasou krávy, ačkoliv by tam neměly co dělat.
Podle Fennessyho z IUCN ale počet žiraf snížily i nemoci a útoky lovců. Český zoolog si ale nemyslí, že by to byl tak častý případ. „Žirafa nemá chutné maso. Má velmi silné provazce svalových vláken. Nikdo z bílých pytláků by je nestřílel na maso,“ řekl Jůnek. Pokud tak spíš jako trofej, například ocasy žirafy mají rituální důvody.
IUCN ve středu zvýšila stupeň ohrožení u 35 druhů a snížila ho u sedmi druhů, které se nacházely v nejohroženější kategorii. Žirafa je jediným savcem, jehož stupeň byl letos změněn.
Podle IUCN už 860 druhů rostlin a živočichů vymřelo a 68 druhů živočichů už nežije ve volné přírodě. Více než 1300 druhů je v ohrožení.


description: Ve věku 71 let zemřel hudebník a producent Jiří Smetana. Potvrdila jeho dcera Emma Smetana. Byl mimo jiné autorem textu k písni Vladimíra Mišíka Slunečný hrob, dlouholetým dramaturgem pařížského hudebního klubu Gibus nebo manažerem a producentem romské kapely Kale.

title: Ve věku 71 let zemřel hudebník Jiří Smetana, autor textu písně Slunečný hrob

maintext: Následuje článek: Wake Me Up Before You Go Go, Last Christmas, Careless Whisper, Faith... Hlasujte o nejlepší píseň George Michaela


description: Pokud vládní koalice ČSSD, hnutí ANO a KDU-ČSL udrží v posledních měsících mandátu přes dílčí spory dohodu o společném kabinetu, stane se premiér Bohuslav Sobotka (ČSDD) nejdéle sloužícím předsedou vlády od doby opoziční smlouvy.

title: Česko čeká volební boj o obsazení Strakovy akademie i Hradu

maintext:
Tehdy na počátku nového tisícileté v čele Strakovy akademie stál současný prezident Miloš Zeman. Podzimní sněmovní volby ukážou, kdo zemi povede dál.
Průzkumy favorizují hnutí ANO vicepremiéra a majitele holdingu Agrofert Andreje Babiše. Sobotka proti němu chce v následujících měsících aktivizovat nejen voliče ČSSD. Kampaň se tak podle analytiků odehraje neobvykle mezi stranami vládní koalice, nepůjde o souboj stávající vlády s opozicí. Zasáhnou do ní i přípravy na prezidentské volby, které se odehrají hned počátkem roku 2018.
Zájem o historicky druhou přímou volbu českého prezidenta zatím ohlásil podnikatel a textař Michal Horáček, kandidovat chtějí také podnikatel Igor Sládek či lékař a občanský aktivista Marek Hilšer. Zeman plánuje oznámit, zda bude post obhajovat, v březnu. Vzhledem k rozpolcenosti ČSSD v názoru na Zemana, se dá předpokládat, že volba prezidenta bude stranu před hlasováním o novém složení sněmovny rozdělovat a oslabovat.
Jakou pozici Sobotka má po neúspěšných krajských volbách uvnitř socialistů, ukáže sjezd v polovině března. Sobotkova vláda oslaví tři roky u moci na konci ledna. Před volbami Sobotka slibuje dál zvyšovat platy, zejména ve zdravotnictví, školství a veřejném sektoru.
V posledních měsících vlády se chce soustředit na čerpání fondů EU a zahájení staveb nových úseků dálnic. Legislativou chce protlačit předpisy o sociálním bydlení, bezplatné právní pomoci či o neziskových nemocnicích.
Slibuje také řešit situaci samoživitelek a zvýšit dávky nemocenského pro dlouhodobě nemocné. Odborům hodlá vyjít vstříc dalším navýšením minimální mzdy. Lidovci považují za priority bezpečnost a podporu pracujících rodičů.
Střet zájmů Andreje Babiše
Hned na počátku roku bude vládní koalice pokračovat ve sporu o zákon o střetu zájmů, který by mimo jiné postihl Babišovo podnikání. Ve Sněmovně se ČSSD a lidovci patrně opět spojí s opozicí, aby přehlasovali veto, o němž před Vánoci rozhodl prezident Miloš Zeman. Prezident již oznámil, že se v případě definitivního schválení novely obrátí na Ústavní soud. Média v tom vidí vzájemnou otevřenou podporu mezi oběma politiky.
Atmosféru ve společnosti ovlivní vedle vnitropolitických událostí i aktuální dění v Evropě a ve světě, například řešení následků válečného konfliktu v Sýrii. Volby na podzim čekají i sousední Německo. Hned dvakrát půjdou v první polovině roku volit Francouzi. Volby se příští rok odehrají také v Nizozemsku. Ve všech zemích komentátoři upozorňují na posilování populistů.
V Česku bude předvolební klání nové mimo jiné i zavedením devadesátimilionovému limitu pro výdaje stran na kampaň. Oproti tomu, co nesilnější partaje daly do voleb v roce 2010, to je polovina.


description: V Praze přistálo nouzově letadlo, na jehož palubě muž hrozil odpálením bomby. Letadlo mířilo ze španělského Las Palmas do Varšavy. Podle ČT už policie muže zpacifikovala. Na starém ruzyňském letišti byl policejní prezident Tomáš Tuhý i ministr vnitra Milan Chovanec.

title: V Praze nouzově přistálo letadlo, na jehož palubě muž hrozil odpálením bomby. Policie ho vyvedla

maintext:
Okolo 21. hodiny se podařilo muže, který hrozil bombou, z letadla vyvést. „Spíše se jedná o nějakého člověka, který je vyšinutý,“ řekl ministr na otázku, zda měl útok znaky teroristického útoku.
Pilot letadla podle záznamu na webu www.liveatc.net oznámil, že má na palubě 162 pasažérů a šest členů posádky. Letadlo mělo podle jeho sdělení ještě 5,6 tuny paliva. „Žádáme plnou pohotovost, asistenci pyrotechnické jednotky a protiteroristického týmu,“ hlásil.
Muže polské národnosti zadržela policie a vyslýchá ho. Podle serveru AKTU.cz: je zadrženému Polákovi kolem 60 let, v letadle byl údajně s manželkou.
Zadržela ho zásahová jednotka cizinecké policie sloužící na letišti. Při zásahu spolupracovali policisté s hasiči, kteří jim poskytli plošinu, po které se dostali do letadla. Pak ho zásahová jednotka zpacifikovala za pomoci donucovacích prostředků. Podle ministra Chovance na místě byla i URNA - Útvar rychlého nasazení.
Všichni cestující, většinou Poláci, byli z letadla evakuováni, prošli pasovou a celní kontrolou. Chovanec řekl ČT, že pak začne pyrotechnická prohlídka celého letadla, které nebude moci několik hodin odletět. Pro cestující se bude hledat ubytování.
Pics from PRG airport. Situation "under control and calm" said @Milan_Chovanec for Czech Public radio. pic.twitter.com/RTmO27E7oL


description: Nigerijská armáda dobyla jednu z posledních bašt radikální islamistické organizace Boko Haram na severovýchodě země - les Sambisa. Oznámil to v sobotu nigerijský prezident Muhammadu Buhari. Podle agentury Reuters se ale tuto informaci zatím nepodařilo ověřit z dalších zdrojů. Agentura AP uvedla, že prezidentovo prohlášení ještě zdaleka neznamená brzký konec bojů.

title: Padla jedna z posledních bašt Boko Haram, prohlásil nigerijský prezident


description: Nijak neskrývaná exkurze do vlastní stylotvorné minulosti a přitom naštěstí nikoliv pouhá recyklace a rozmělňování osvědčených nápadů. Tak by se dala v kostce charakterizovat nová nahrávka americké skupiny Metallica nazvaná Hardwired... To Self-Destruct.

title: RECENZE: Na své nové desce se Metallica přesvědčivě vrací ke kořenům

maintext:
Již 35 let existující Metallica nikdy nenechala na svoji řadovou desku čekat tak dlouho. Jubilejní desátý počin uzřel světlo světa celých osm roků po svém předchůdci Death Magnetic. Pravda, v mezičase vyšel kontroverzní, kritikou i posluchači nezřídka přímo znechuceně (ne)přijatý projekt Lulu, tedy společné avantgardní dvojalbum s brzy poté zesnulým Louem Reedem, ale to byla ve své podstatě spíš Reedova deska, na níž mu Metallica převážně „jen“ obstarala instrumentální doprovod. Ona tvůrčí a nahrávací pauza však jedné z historicky nejvýznamnějších metalových kapel světa prospěla, protože novinka přináší úhrnem daleko přesvědčivější hudební materiál než Death Magnetic. Přitom jakési její nevyřčené motto je vlastně dost podobné a zpívající kytarista James Hetfield, bubeník Lars Ulrich, další kytarista Kirk Hammett a basák Robert Trujillo do značné míry navazují pomyslnou nit někde tam, kde ji v roce 2008 zanechali.
Už tenkrát se netajili tím, že se částečně chtěli vrátit až někam ke svým kultovním počinům Master Of Puppets (1986) a ...And Justice For All (1988) a vyslyšet tak přání svých nejskalnějších fanoušků. Death Magnetic nebylo špatné album a každopádně – až na zbytečně přebuzený a v konečném efektu leckoho téměř iritující zvuk – dávalo na ty „zlaté staré časy“ vzpomenout. Háček byl ve zdaleka ne vždy dostatečné kompoziční síle jednotlivých skladeb. Nejmenovaný známý český muzikant to tehdy vyjádřil lakonicky: „Ta deska je plná skvělých riffů, ale nějak tam chybějí písničky.“ Jako kdyby pánové jeho postřeh slyšeli, tentokrát to vzali z trochu jiného konce.
Větší střídmost by nezaškodila
Hned znamenitý první singl, který skupina v létě vypustila, tříminutový „vypalovák“Hardwired, donutil nejen pamětníky mocně zastříhat ušima. Takhle stručně a úderně Metallica třicet let nezněla! Četné spekulace a naděje, že se to bude týkat celé desky, ještě přiživil bubeník Lars Ulrich jedním ze svých prohlášení: „Předchozí album nám pořád narůstalo a narůstalo, písně se prodlužovaly. Teď je to jinak. Songy jsou sevřenější, zkrácené, zeštíhlené.“ Výsledek tomu však zas tak moc neodpovídá. Hardwired... To Self-Destruct je totiž ve finále téměř osmdesátiminutová „kláda“ o dvanácti položkách, rozdělených rovnoměrně na dvě CD. A zmíněná nářezovka, která celou kolekci otevírá, tu nemá dalšího obdobně pojatého bratříčka, protože většina skladeb se svou stopáží pohybuje někde mezi šesti a sedmi minutami...
Přitom o něco větší střídmost by jistě nebyla od věci. Album, respektive dvojalbum má výtečný rozjezd: po Hardwired následují další tři náležitě nosnými motivy vyzbrojené písně, které by teoreticky klidně mohly figurovat už na „klasických“ albech Metalliky z 80. let, zejména na Master Of Puppets. V Moth Into Flame skupina opět výrazněji sešlápne rychlostní pedál, což jí rozhodně svědčí, navíc typicky metallikovsky „zpěvné“ kytarové figury čeří nastalý rachot a činí jej posluchačsky zajímavým a zároveň chytlavým. Dream No More svým pojetím tak trochu odkazuje ke komerčně nejúspěšnějšímu počinu kapely, eponymnímu „černému“ albu z roku 1991, avšak následně nahrávce padá řetěz. První disk uzavírá poměrně nudná „polobalada“ Halo On Fire a ještě o něco méně záživné jsou písně Confusion a ManUNkind zkraje druhého CD.
Konec dobrý, všechno dobré
Naštěstí s Here Comes Revenge kapela znovu chytí dech a samotný závěr je parádní. Vloni v prosinci navždy odešlé rockové ikoně Lemmymu jako hold a poděkování za věčnou inspiraci věnovaná skladba Murder One, v níž si Metallica pohrává s názvy písniček Motörhead, tvoří svou propracovaností jeden z vrcholů celé desky a finální lahůdkou je vůbec nejsvižnější kousek Spit Out The Bone. Zde se čtveřice ohlíží až někam ke svým raným opusům Kill ’Em All a Ride The Lightning.
Od Metalliky už asi nikdo nečeká bůhvíjak převratnou či novátorskou nahrávku. Za to, co tentokrát předvedla, se však, byť s uvedenými výhradami, nemusí červenat. Nehledě na to, že jako téměř vždy u ní stojí za pozornost i decentně filozofující texty. Zaměřují se například na problematické atributy slávy a otázky týkající se samotné existence člověka a Metallica jimi potvrzuje výsadní pozici jedné z nejpřemýšlivějších skupin v celém metalovém žánru.


description: Připravte si lahodné a voňavé máslové koláčky s pikantní rybízovou marmeládou. Jsou jednoduché a nevyžadují žádné speciální suroviny, i tak se jistě stanou jedním z oblíbených druhů cukroví.

title: Vyzkoušejte máslové koláčky s pikantní rybízovou marmeládou


description: Vyšel první díl korespondence Bedřicha Smetany, který k vydání připravili Olga Mojžíšová, vedoucí Muzea Bedřicha Smetany, a Milan Pospíšil. Vydalo ho Národní muzeum ve spolupráci s nakladatelstvím KLP Koniasch Latin Press za podpory Nadace pro dějiny kultury ve střední Evropě a Grantové agentury ČR.

title: Smetanova korespondence, Jenůfa na houpačce osudu a trubadúr mezi ledkami

maintext:
Jde o počin skutečně mimořádný – nejen svým rozsahem, protože celek je plánovaný do pěti svazků. Mimořádnost zakládá hned několik důvodů. Jedním z nich je zásadní průlom do neutěšeného stavu literatury o Bedřichovi Smetanovi, ve které korespondence tvoří jeden z klíčových zdrojů. Například dosud nebyl vydán tematický katalog Smetanovy tvorby, chybí moderní rozsáhlá Smetanova monografie, výběr ze Smetanovy korespondence naposledy vyšel před šedesáti lety. Nově vydaný první díl zahrnuje období od roku 1840 do roku 1862, tedy od Smetanových studentských let v Plzni a v Praze, první léta jeho samostatné pražské existence, kdy působil mimo jiné jako domácí učitel hudebně nepříliš nadaných pěti dětí hraběte Leopolda Thuna a založil si hudební školu, švédské období až po jeho návrat do Prahy, kdy svůj dřívější německý způsob vyjadřování v písemném projevu, daný vzděláním v němčině, uzavřel a nahradil češtinou. Do tohoto období spadají také komplikované peripetie jeho rodinného života - sňatek s Kateřinou Kolářovou a po smrti její i tří z jejich čtyř dcer další sňatek s Betty Ferdinandiovou, které jsou zachyceny v citlivé ryze soukromé Smetanově korespondenci.
Dalším důvodem, proč lze vydání Smetanovy korespondence považovat za významnou událost, je koncepce, kterou autoři pro publikování těchto specifických pramenů zvolili –samozřejmě nejen pro tento první díl, ale pro celek. Jejich ambicí bylo zprostředkovat korespondenci v co největší úplnosti – zahrnuli do ní proto nejen zachované odeslané a přijaté dopisy a další písemná sdělení nebo koncepty, ale i informace o dopisech, které se zatím nepodařilo objevit nebo byly zničeny, ale jejichž existenci lze doložit z relevantních zdrojů. Řazení je chronologické. Dopisy jsou uvedeny v originálním jazyce se shrnutím jejich obsahu v češtině a v angličtině. Snahu o ucelenost a komplexnost dotváří bohatý aparát komentářů a poznámek. I díky nim je korespondence autentickým zdrojem informací nejen pro zájemce o Bedřicha Smetanu, ale také údajů o tomto období dějin – nejen českých. Tomu napomáhají i důkladné rejstříky osob a děl, institucí, firem, periodik, míst.
Bedřich Smetana: Korespondence
S úplností souvisí i další zvolený princip – totiž způsob transkripce původní podoby dopisů. K tomu Olga Mojžíšová uvádí: „Jeden ze zásadních úkolů, který se musel v rámci přípravy prvního svazku vyřešit v rámci edičních zásad, a to pro celou edici byl, jak texty dopisů zpracovat a jak je v edici prezentovat jejím uživatelům. Všechna dosavadní vydání totiž přinášela Smetanovu korespondenci bez jasně stanovených edičních pravidel, s různým stupněm úprav a zásahů do původního zápisu. Jednalo se vesměs o edice více či méně popularizační, které měly Smetanovu korespondenci především přiblížit veřejnosti a nepochybně byla v řadě případů v pozadí i snaha nenarušit idealizovaný obraz národního klasika nedostatečnou znalostí mateřského jazyka. Na jedné straně se tak editoři snažili zachovat některá specifika Smetanova písemného projevu, na straně druhé však celkem libovolně odstraňovali jen podle vlastního dojmu či uvážení nejen většinu evidentních chyb ale i další zvláštnosti a upravovali texty dopisů podle současných pravopisných norem.“
V rámci přípravných prací byla vlastně poprvé provedena podrobná lingvistická analýza češtiny a němčiny Smetanových dopisů z hlediska pravopisu, gramatiky a slovní zásoby, kterou její autoři Marek Nekula a Lucie Rychnovská navíc zasadili do obecnějšího kontextu tehdejší jazykové situace v českých zemích. Podle Olgy Mojžíšové „rozsáhlá studie zařazená mezi úvodní texty edice jasně ukázala, že Smetana nebyl z jazykového hlediska ničím výjimečným, že řada zvláštností i některé evidentní chyby i chyby z pohledu dnešní jazykové normy byly tehdy celkem běžným jevem a některé anomálie za chyby považovat vlastně ani nelze, neboť do jeho písemného projevu se zejména v češtině promítla řada faktorů, které jej výrazně ovlivnily: měl výhradně německé školní vzdělání, běžné tehdy bylo paralelní užívání češtiny a němčiny, češtinu Smetana od dětství znal a používal především v mluvené podobě, v psané podobě ji začal zdokonalovat až v dospělém věku, čeština v této době ještě neměla zcela pevně kodifikovaná pravidla. Výsledky této práce nám jen potvrdily náš přístup k editovaným textům, který byl zpočátku i terčem dosti silné kritiky. V edici jsou texty všech dopisů (nejen Smetanových) publikovány v původní podobě a pokud možno s minimem editorských zásahů a úprav. Pravidla editace a všechny nezbytné zásahy jsou podrobně definovány v edičních zásadách (např. způsob řešení vsuvek, zkrácených slov, škrtů, podtrhávání, zvláštnosti v psaní znaků a písmen, sporná a nečitelná místa), některé další individuální zvláštnosti jsou pak komentovány jednotlivě v textově-kritickém aparátu u konkrétních dopisů. Důvodem tohoto přístupu byl fakt, že dopisy jsou nejen důležitým zdrojem faktografických informací, které přináší jejich obsah, ale psaný text, jeho forma, způsob vyjadřování a jeho zvláštnosti jsou také určitým obrazem pisatele, nejen úrovně znalosti jazyka, ale třeba i jeho vztahu k adresátovi, jeho momentálního rozpoložení a řady dalších objektivních i subjektivních faktorů daných konkrétní situací. A to vše má cennou výpovědní hodnotu, a kterou mohou využít i jiné obory než jen hudební historie.“
Jen pokud zkomolené výrazy vysloveně ztěžují srozumitelnost textu, jsou uvedeny na pravou míru nebo vysvětleny v poznámkách. Právě toto zhodnocení je jedním důležitých přínosů vydané korespondence. Rozbíjí mýtus o Smetanově mizerné češtině, která se ve skutečnosti nijak nevymykala běžné dobové praxi společenského okruhu, ke kterému Smetana patřil, kdy se spisovná čeština té doby teprve utvářela.
Bedřich Smetana Korespondence I (1840-1862) K vydání připravili Olga Mojžíšová a Milan Pospíšil, spolupracoval Jiří K. Kroupa. Praha : KLP – Koniasch Latin Press a Národní muzeum, 2016. Hodnocení 100 %
Jenůfa na houpačce osudu
Divadlo F. X. Šaldy v Liberci uvedlo v pátek 16. prosince nové nastudování Janáčkovy Její pastorkyně na skladatelovo libreto podle hry Gabriely Preissové. Inscenační tým tvořili dirigent Martin Doubravský, režisérka Linda Keprtová, scénu a kostýmy připravila Marie Blažková, o pohybovou spolupráci se postarala Ladislava Košíčková, sbor připravil Tvrtko Karlovič. Liberecký soubor po dvou letech se stejným týmem tak dramaturgicky uceleně navázal na uvedení Evy Josefa Bohuslava Foerstera, který ve stejné době jako Janáček přistoupil k jinému dramatu Gabriely Presissové - Gazdině robě - z odlišných, pozdně romantických kompozičních východisek.
Poprvé byla Janáčkova Její pastorkyňa uvedena v roce 1904 v Brně a než se po dlouhých dvanácti letech dostala s Kovařovicovými úpravami na jeviště pražského Národního divadla (1916), Janáček na ní stále pracoval – vznikla tak tzv. brněnská verze 1908, kterou Janáček redigoval pro vydání klavírního výtahu brněnským Klubem přátel umění. Právě ta – bez dalších vrstev přidaných nejen Karlem Kovařovicem, ale i dirigenty Jaroslavem Vogelem, Václavem Talichem a dalšími, se v redakci Sira Charlese Mackerrase a Johna Tyrella stala v posledních letech podkladem pro většinu inscenací a je i základem libereckého nastudování. Jak uvádí dirigent Martin Doubravský v programu k liberecké inscenaci, opakování taktů nebo některé instrumentační retuše nemají podle jeho názoru na celkové vyznění díla takový dopad jako návrat k původním Janáčkovým tempovým označením.
Leoš Janáček: Její pastorkyňa. Divadlo F. X. Šaldy v Liberci
Třebaže je plně opodstatněné volit Kovařovicovu verzi a nepodléhat jejímu dnes trochu módnímu zatracování, liberecký výsledek ukazuje, že hluboké odhodlání Martina Doubravského uvést znění 1908 ho dovedlo k přesvědčivému výsledku. Jeho hudební nastudování je základem úspěchu liberecké inscenace. Prezentoval intenzitu Janáčkova hudebního dramatu až na dřeň. Pracoval s dynamikou, tempy, frázemi, kontrasty různých vrstev partitury a především napětím tak, že Její pastorkyňa byla smrští vyhrocených emocí, ze kterých mrazilo, ale které se stejně tak silně dotýkaly srdce. Ne že by v orchestru bylo vše intonačně zcela v pořádku a zejména smyčcová sekce občas postrádala stmelenost a zněla matně, ale celkové vyznění tyto handicapy do značné míry překrylo.
Režisérka Linda Keprtová a její ustálený tým neexperimentovaly s časovými aktualizacemi a ponechaly děj podle Janáčka a Preissové „někde na moravské vesnici kolem roku 1900“, čemuž odpovídaly i kostýmy. Keprtová se soustředila na hutné vyjádření charakterů a jejich vztahů. Přesto ale neodolala touze po „vlastním podpisu“, kterým je v jejích režiích výběr několika rekvizit, se kterými pracuje jako se symbolem v průběhu celé inscenace. V Její pastorkyni to jsou tentokrát houpačky a květina zabalená v papíru, kterou Laca žmoulá a opakovaně se snaží předat ji Jenůfě, což se mu povede až v závěru. Houpačky nejsou právě typickým vesnickým symbolem a jejich různorodé použití sice formálně stmeluje režii, ale v řadě situací působí násilně a nevěrohodně – Jenůfa se rozmarně houpe, když škádlí Lacu, opilý Števa z ní spadne, její úzké prkénko slouží dokonce jako postýlka pro novorozeně, desítka houpaček zaplní celé jeviště a Jenůfa se jimi prodírá ve chvíli, kdy marně hledá své dítě, houpačky obsazené dětmi tvoří dekoraci pro svatební přípravy. Ve finále se houpačky, obložené kytičkami, objeví ve výšce a Jenůfa s Lacou k nim vztahují ruku, každý sám, bez fyzického kontaktu. Otevírá se tak celá škála výkladů - houpačku lze chápat jako kymácení a zvraty osudu, ale i jako znak volnosti, která Jenůfě i Lacovi uniká, případně jako vyjádření bezstarostného dětství, ze kterého Jenůfa vyrůstá.
Leoš Janáček: Její pastorkyňa. Divadlo F. X. Šaldy v Liberci
Další rekvizitou, která stojí v popředí scény po celou inscenaci, je umyvadlo s lavorem plným vody. Nejprve slouží jako další příležitost pro milostná škádlení nebo pro pokropení oné Lacovy zmuchlané květy. Do významu situací nejvýrazněji zasahuje ve třetím dějství, kdy si v něm Kostelnička po zavraždění dítěte neustále úporně myje ruce, což vyvolávalo přímé asociace s Lady Macbeth a posouvalo ne zcela případné Její pastorkyni příliš jinam.
Jenůfu vytvořila sopranistka Lívia Obručník-Vénosová. Je to její dosud nejlepší role v libereckém divadle - po Violettě, Rusalce, Evě, Thaïs, Fidelii (Edgar) nebo Lise (Náměsíčná) zejména díky výrazně lepší srozumitelnosti textu a zaoblení výšek posunula svůj pěvecký projev zase o stupínek výš. Její Jenůfa od sebevědomé dívky, kterou štve, že s ní Kostelnička, ale i Rychtářka zachází stále jako s malou holkou, dozraje do milující matky, která se rozumem přinutí akceptovat Lacu, i když její srdce stále patří Števovi. A její rychlé odpuštění Kostelničce vychází spíš z celkové otupělosti po ztrátě lásky, dítěte i zhroucení důvěry v pěstounku, než z vnitřního prozření/rozhodnutí.
Leoš Janáček: Její pastorkyňa. Divadlo F. X. Šaldy v Liberci
I když na začátku Jenůfa docela zvesela zamává Kostelničce, procházející po horizontu, v podání Magdy Málkové vyznívá postava Jenůfčiny pěstounky, „před kterou mají lidé z vesnice respekt, zpočátku ne zcela výrazně a pak až zbytečně vyostřeně, a to i pěvecky Vstupem na scénu při očekávání návratu rekrutů Kostelnička Magdy Málkové nebudí úctu a vážnost. Způsob, jakým chytí Jenůfu za bradu, aby získala její pozornost, a vytrhne ruku, kterou jí chce Laca políbit, svědčí spíše o zakomplexované stárnoucí ženě v brýlích. V druhém, klíčovém jednání se pro Málkovou, která zpívala Kostelničku v inscenacích s Kovařovicovým znění, stalo při vyjádření jejích nekonečných výčitek Jenůfě a přemlouvání Števy určitým handicapem to, že se zatím úplně nesžila s verzí 1908 a při premiéře se neobešla bez setrvalého na pohledu na dirigenta. Po vraždě dítěte a ujištění, že se Laca s Jenůfou vezmou, dojde při kletbě Števy k prudkému zvratu – Kostelnička se psychicky zhroutí, což režisérka prvoplánově ilustruje tím, že Jenůfa honem přiveze dopředu svoji postel na kolečkách a Laco do ní Kostelničku v náručí přenese. Tahle manipulace s nábytkem však gradaci závěru druhého dějství do značné míry rozbila. A aby divák neměl žádné pochybnosti o tom, že se Kostelnička zbláznila, drží ruce, které si neustále zuřivě myje, v křeči, jakoby v nich stále držela dítě. Ve chvíli, kdy vyjde najevo, že bylo Jenůfčino dítě zavražděno a k činu se přizná, se mlha Kostelniččiny mysli rychle rozplyne a jedná už opět plně racionálně.
Objevem inscenace byl u nás neznámý slovenský sólista Titusz Tóbisz, ideální pro Lacu svou hromotluckou postavou pevným tenorem. Josef Moravec byl jako jeho nevlastní bratr Števa spíše uhlazený hezounek než divoký frajer, jakkoli se po Jenůfě chtivě sápal. Zajímavé bylo pojetí Jana jako klackovitého puberťáka, když Jenůfu obdivuje nejen jako učitelku, která ho učí číst, ale tajně už i jako ženu. A velmi dobře se uvedla Jolana Slavíková jako rtuťovitá Karolka.
Celkově mají v Liberci inscenaci Její pastorkyně s až pucciniovsky silným emocionálním nábojem, který by měl získat přízeň i publika vůči Janáčkovi zatím spíše rezervovaného.
Leoš Janáček: Její pastorkyňa Dirigent Martin Doubravský, režie Linda Keprtová, scéna a kostýmy Marie Blažková, pohybová spolupráce Ladislava Košíková, sbormistr Tvrtko Karlovič. Osoby a obsazení: Stařenka Buryjovka - Jitka Zerhauová, Laca Klemeň - Titusz Tóbisz, Števa Buryja - Josef Moravec, Kostelnička - Magda Málková, Jenůfa - Lívia Obručník Vénosová, Stárek Jiří Kubík, Rychtář - Pavel Vančura, Rychtářka - Věra Poláchová, Karolka - Jolana Slavíková, Pastuchyňa - Blanka Černá, Jano - Vanda Šípová, Barena - Soňa Godarská. Divadlo F. X. Šaldy v Liberci premiéra pátek 16. prosince 2016 19:00 h. Hodnocení 85 %
Trubadúr mezi ledkami
I když se Metropolitní opera do uvádění soudobých oper příliš nehrne, do letošních přímých přenosů zařadila nové nastudování díla finské, ve Francii žijící skladatelky Kaiji Saariaho L ́Amour de loin – Láska zdaleka. Nebyla to v tomto případě sázka na nejistotu, protože tato opera podle legendy o trubadúrovi z 12. století Jaufré Rudelovi prošla po premiéře na salcburském festivalu v roce 2000 (kde roli Poutníka tehdy vytvořila Dagmar Pecková) úspěšně řadou světových scén a získala ceny.
Jednoduchý příběh pojednává o Akvitánském trubadúrovi, který opěvuje vzdálenou ideální lásku. Nakonec podlehne poutníkovi, který mu nabízí zhmotnění této ideální představy v podobě hraběnky Clémens, vydá se za ní do Tripolisu, ale protože se zároveň reálného setkání obává, onemocní z toho tak, že po krátkém setkání umírá a zoufalá Clémens se nejprve rouhá Bohu a nakonec se rozhodne vstoupit do kláštera. Tento příběh je však pouhou kostrou pro dlouhé „tristanovské“ statické monology postav s úvahami o lásce, touze, osamělosti, střetu snů a reality, iluzí a skutečnosti, hledání viníků lidského neštěstí.
Kaija Saariaho: L’Amour de loin
Téma cesty a zejména moře je pak jedním z východisek pro kompoziční styl založený na impresionistickém přelévání zvuků moře s jemným vlněním i prudkou bouří v kombinaci s inspiracemi v trubadúrských písních i arabské hudbě. Třebaže dirigentka Susanna Mälkki měla zjevně pro hudební styl Kaiji Saariaho hluboké pochopení a dokázala zprostředkovat především křehkost její hudby, mnohonásobné opakování dlouhých ploch působilo zdlouhavě.
Mořem se inspiroval také režisér Robert Lepage, kterému generální ředitel MET Peter Gelb i po debaklu s Wagnerovým Prstenem stále věří. Tentokrát s výtvarníkem Michaelem Currym opět založil inscenaci na využití moderní technologie – na LED páskách přes celou šířku i hloubku jeviště údajně se třemi desítkami tisíc různě barevných a blikajících se světel. Třebaže světelné záblesky a z nich vytvořené vlny mají nekonečně mnoho variant, princip se na filmovém plátně, kde jste už dávno uvykli různým „kouzlům“, brzy vyčerpal; velmi pravděpodobně na rozdíl od divadelního prostoru přímo v MET.
Dvouhodinová opera má vedle sboru jako glosátora dění pouhé tři role. Z nich se v MET podařilo adekvátně obsadit tajemného poutníka v podání Tamary Mumford, zatímco rozložitý basista Eric Owens ani typově ani hlasově roli po lásce nyjícího trubadúra neodpovídal a sopranistka Susanna Phillips oscilovala mezi koketou a hysterkou. Inscenaci v MET tak můžeme vzít jako ochutnávku před uvedení této opery v Brně, kde ji pod názvem Láska na dálku v hudebním nastudování Marka Ivanoviće a v režii Jiřího Heřmana plánují na konec letošního března.
Kaija Saariaho: L ́Amour de Loin Dirigent Susanna Mälkki, režie Robert Lepage, scéna a kostýmy Michael Curry, světelný design Kevin Adams. Osoby a obsazení: Susanna Phillips (Clémence), Tamara Mumford (Poutník), Eric Owens (Jaufré Rudel). Záznam z MET do kin v ČR, Bio OKO neděle 18. prosince 2016 15:00 h. Hodnocení 70 %
Inspirace na dny příští
Johann Sebastian Bach: Vánoční oratorium BWV 248, kantáty 1, 3, 5 a 6. Eric Stoklossa /tenor - Evangelista, Julia Sophie Wagner – soprán, Ulrike Malotta – alt, Hugo Oliveira – bas. Collegium 1704 & Collegium Vocale 1704, dirigent Václav Luks. Rudolfinum, úterý 20. nebo středa 21. prosince 2016 19:30 h.


description: Jedná se o tradiční závod, který začíná v Sydney 26. prosince a končí v tasmánském Hobartu. Má asi 1700 kilometrů. Letošní vítěz, jachta Perpetual Loyal Anthonyho Bella, dorazil do cíle za 1 den, 13 hodin a 31 minut. Jedná se o čas téměř 5 hodin kratší než předchozí rekord z roku 2012.

title: Slavný australský závod jacht má vítěze, padl i rekord


description: Na českém území hrozí v noci na neděli a během neděle ledovka. Důvodem je přechod studené fronty se srážkami, které mohou být i mrznoucí. Podle meteorologů lze srážky nejprve očekávat na severovýchodě země, během dopoledne se rozšíří na většinu území republiky. Nejmenší pravděpodobnost výskytu mrznoucích srážek je na severovýchodě Moravy a ve Slezsku. Informoval o tom v sobotu Český statistický úřad.

title: V Česku hrozí ledovka. V noci na neděli přijdou mrznoucí srážky


description: Český občan je podezřelý, že ve finské oblasti za polárním kruhem zabil nožem svou britskou přítelkyni, která tam pracovala jako turistická průvodkyně pro cestovní kancelář Santa Safari. Čech prý po svém činu uprchl do zasněžené divočiny, při pátrání, do kterého se zapojily policejní vrtulníky i psi husky, byl však nalezen a následně hospitalizován s podchlazením.

title: Prováděla turisty za Santou v Laponsku, teď je Britka mrtvá. Podezřelým z vraždy je Čech


description: Smrt Carrie Fisherové, nejznámější za její roli v sáze Star Wars, naplnila světová média. Fisherová, která se proslavila rolí princezny Leiy v kutovních Star Wars, zemřela na následky srdeční zástavy. Ta ji postihla minulý pátek a přestože její stav byl v pondělí stabilizovaný, vzápětí podlehla jejím následkům.

title: Světová média píší o smrti Carrie Fisherové: Leia - princezna i bojovnice


description: Nové knihy oceňovaných českých autorů jako je Tereza Boučková, Emil Hakl, Ondřej Štindl nebo Jiří Hájíček doplňují ve vánočních tipech serveru Lidovky.cz monografie o Divadle Járy Cimrmana, ilustrované knihy pro děti nebo experimentální počin Radima Kopáče a Venduly Chalánkové Dnes dítě.

title: Hakl, Boučková, Hájíček, Štindl i Cimrmani. 10 tipů na české knihy pod stromeček

maintext:
Jiří Hájíček: Dešťová hůl
Jiří Hájíček: Dešťová hůl
Po úspěšných románech Selský baroko a Rybí krev završuje Jiří Hájíček svou volnou „venkovskou trilogii morálního neklidu“. Po předešlých literárních sondách obrácených do minulosti české vesnice nyní následuje román ze současnosti.
Zbyněk, profesí správce pozemků, se po mnoha letech setkává se svou dávnou láskou, aby jí pomohl se zdánlivě jednoduchým majetkoprávním problémem. Vrací se na venkov, do míst svého dětství a dospívání, a postupně se zaplete do nejasných okolností sporu o pozemek, ale také do své osobní a manželské krize. Potýká se s nespavostí, bloudí krajinou a katastrálními mapami a nad ním se jako přízrak vznáší bláznivý venkovský aviatik z osmnáctého století. Ve zlomovém okamžiku vyráží Zbyněk s tváří pomalovanou válečnými barvami do boje za to, aby se jednoho rána „nevzbudil jako někdo jinej“.
T. Boučková: Život je nádherný
Tereza Boučková: Život je nádherný
Román Život je nádherný svým způsobem završuje volný a předem neplánovaný triptych jednoho příběhu: v Indiánském běhu se vše začíná, v Roku kohouta graduje a Život je nádherný ho uzavírá. Stejně jako Boučkové předešlé dílo, je i nový román autobiografický. Spisovatelka popisuje svůj každodenní život v době od Štědrého dne roku 2010 do 23. prosince roku 2011. Píše o svých nejbližších a jejich a svém zápasu s nemocí maminky, píše o odlidštěné úřednické mašinerii, se kterou se nemíní smířit, píše o svých synech, reflektuje literaturu, film a divadlo. Vymezuje se proti některým politickým figurám, komentuje činy okresních politiků stejně jako prezidenta země, naši současnost konfrontuje s časem disentu a tvoří tak pozoruhodnou kroniku naší doby.
Emil Hakl: Umina verze
Emil Hakl: Umina verze
Román Emila Hakla (Skutečná událost, Pravidla směšného chování, O rodičích a dětech) předjímá to, k čemu technověda směřuje již delší dobu – výrobu umělého člověka. Frankensteinovská touha lidstva je zde naplněna v ryze amatérských podmínkách. To však oběma hrdinům nebrání prožít intenzivní vztah založený na vzájemné příchylnosti, která časem přeroste v závislost, spikleneckém přátelství a sexu. Umina verze je román o lásce s téměř detektivní zápletkou, napsaný autorovým typicky úsporným a svižným stylem. Život je zázrak, ať vzniká jakkoli.
Ondřej Štindl: K hranici
Ondřej Štindl: K hranici
Román Ondřeje Štindla K hranici sestává ze tří částí. Každá má jiného protagonistu a je zasazena do jiného historického údobí, přesto je leccos spojuje. Vlasovský voják Stěpan na konci druhé světové války, řidič náklaďáku Michal za tuhé normalizace a sanitář Ivan na sklonku komunistického režimu jsou outsideři, kteří se nedokážou konformovat s většinovou společností a ani po tom nijak zvlášť netouží. Po nějakou dobu se sice pokoušejí splynout s okolím, podřizují se neviděné, ale palčivě tušené „Hydře“, ale v určitou chvíli, také pod vlivem prožitku lásky, učiní osudové rozhodnutí a vzepřou se. Jejich životy se tím nenávratně promění, začnou směřovat k tragickému rozuzlení, nevyhnutelnému a drtivému, avšak nepopírajícímu možnost, že za touto „hranicí“ existuje ještě nějaká další naděje.
Eva Turnová: BE100F
Eva Turnová: BE100F
Hutné minipovídky, hořkohumorné glosy k současnosti, texty nabité nejen ironií, ale hlavně sebeironií, sdělující často v pár větách více než patero novin od A do Zet. Výběr ze sloupků Evy Turnové, baskytaristky kapely The Plastic People of the Universe, má název Turnový háj - BE100F (best of). Sloupky byly pravidelně publikovány v časopisech Instinkt a Reflex a vycházely knižně pod názvem Turnový háj 1-4.
Pavel Ryška, Jan Šrámek: Pionýři a roboti
(Československá ilustrace 1950 - 1970)
Monografie badatelů v oblasti výtvarné kultury mapuje zlatou éru československé ilustrace, kdy po létech stalinistického socialistického realismu začaly do vizuální tvorby pronikat nejprogresivnější postupy. Vedle pérovek se znovu objevily koláže a kombinované techniky, které se z novin, časopisů a knih rozšířily do nejrůznějších propagačních prostředků i na televizní obrazovky. Plastické vize dokonalé budoucnosti, zrozené z popisných ilustrací budovatelských ideálů, ustoupily abstraktním kompozicím a montážím, často nasyceným ironickým humorem. V přehledně uspořádané knize se tak nesetkávají pouze titulní pionýři a roboti, ale i nejrůznější oblasti výtvarné tvorby – od ilustrací v dětských časopisech a diafilmů přes díla ovlivněná bruselským stylem i americkou karikaturou až po odvážná zobrazení hrůzy, smrti a erotiky v publikacích pro dospělé.
Pavel Ryška, Jan Šrámek: Pionýři a roboti
Zdeněk Svěrák a kol.: Půlstoletí s Cimrmanem
(Legendární divadlo z odvrácené strany)
Publikace vycházející při příležitosti padesáti let Divadla Járy Cimrmana, přibližuje obrazem i textem neznámou tvář slavného českého divadelního souboru.
Zdeněk Svěrák bilancuje jeho historii formou soukromého dopisu Ladislavu Smoljakovi a každý člen divadla přidal svou nejživější vzpomínku. Čtenář se tak dozví, jak se přihodilo, že se Petr Brukner narodil ve dvou městech současně, čeho nejhoršího se dopustil Miloň Čepelka a jaký je největší herecký problém Miroslava Táborského.
Pro fanoušky Járy Cimrmana bude překvapením, že souborem prošla řada známých osobností jako Jiří Menzel, Jiří Stivín nebo Jaroslav Uhlíř, a že v tomto zdánlivě ryze mužském divadle nechybějí ani ženy. Součástí knihy je množství fotografií zachycujících herce v jejich výrazných rolích, ale většinou je objektiv namířen do zákulisí a odkrývá tak dění, které zůstává publiku utajeno.
Svazek obsahuje DVD se záznamy raritních vystoupení.
Radim Kopáč, Vendula Chalánková: Dnes dítě
Radim Kopáč, ilustrace Vendula Chalánková: Dnes dítě
Nakladatelství Meander vydává experimentální knihu Dnes dítě. Každý den jedna věta dítěte. Filozofická úvaha, komika na hraně absurdity a naivity – záznam ze začínajícího života. Co den, to zápis zaznamenaný Radimem Kopáčem. Minimalistické ztvárnění situace a pocta dosud čistému vidění světa, obdiv k jedinečné dětské imaginaci, poupátka a zárodky řeči, která se teprve pozvolna klube na světlo. Vybrané věty rozvinula do podoby komiksového stripu jedna z nejoriginálnějších českých výtvarnic dneška, Vendula Chalánková.
„Zapisoval jsem výroky svého staršího syna 365 dní v roce. Samozřejmě o tom věděl a začal brzy přihrávat („To si zapiš, tatínku“). Zápisky pak dostala na stůl Vendula Chalánková. Vybrala si přes dvacet výroků a rozvinula je do komiksových stripů,“ přiblížil autor/otec Radim Kopáč vznik knížky, která může být první v řadě, otevřít dveře.
Kniha vychází za podpory Ministerstva kultury České republiky a přispěvatelů na Hithitu.
PRO DĚTI A MLÁDEŽ
Pes, kocour a sirotek
František Kalenda, ilustrace Renata Fučíková: Pes, kocour a sirotek
Dobrodružný román mladého talentovaného autora poutavě ilustruje stanovisko historiků, že „temný“ středověk nebyl zdaleka černo-bílý, a našel si za tím účelem pozoruhodného vypravěče. Na cestě přes Olomouc, Prešpurk a po řece Dunaji až k tehdejšímu pupku světa u Bosporu čtenáři od 10 let poznají, jak se lidé v polovině dvanáctého století živili, z čeho se těšili a jak hřešili, čeho se báli, proč se káli a jaké je ovládaly předsudky. Román doprovází mimořádně zdařilé ilustrace Renáty Fučíkové.
Petr Stančík, ilustrace: Lucie Dvořáková: Jezevec Chrujda našel velkou lásečku
Pokračování příběhů o jezevci Chrujdovi z lesa Habřince. Chrujda je zvídavý a kamarádský stavitel podzemních chodeb a nor, který se ve svém novém příběhu osudově zamiluje. Jenomže není sám, kdo by rád krásnou Aničku získal, a tak musí Chrujda o svou lásku bojovat s protřelým tchořem Smradolfem.
Jezevec Chrujda našel velkou lásečku
Oba hrdinové se ocitnou v tajemné jeskyni plné nebezpečných tvorů, kteří usilují o jejich život. Odvážný Chrujda nad svým sokem zvítězí ne silou, ale statečností a vynalézavostí – a tím Aničku konečně přesvědčí, že on je ten pravý. Vtipné ilustrace nejrůznějších tvorů v lese i na louce vytvořila výtvarnice Lucie Dvořáková.


description: Vyznamenání za „věrnost historické pravdě“ dostal ve čtvrtek od Ruské vojenské historické společnosti (RVIO) režisér filmu 28 Panfilovců Andrej Šalopa. Cena je reakcí na kritiku historiků, kteří příběh o vzdoru 28 ruských vojáků nacistické tankové divizi označují za vymyšlený.

title: Režisér 28 Panfilovců dostal cenu za ‚historickou přesnost‘. Kritikům navzdory


description: Pakliže fanoušky kapely Pink Floyd rozdělíme do dvou skupin, na vlažné a vášnivé, můžeme naštěstí potěšit obě. Zatímco rozsáhlý box The Early Years 1967–1972 vyžaduje velké posluchačské odhodlání a tučný bankovní účet, dvojdiskový výběr z něj s podtitulem Cre/ation je přístupný všem.

title: RECENZE: Jak hráli Pink Floyd v první pětiletce

maintext:
Jen pro informaci k onomu velkému boxu. Ten obsahuje na deseti CD, devíti Blu-ray discích, jedenácti DVD a pěti sedmipalcových vinylových singlech přes dvacet dosud nevydaných písní, přemíchané a předělané verze skladeb z filmových soundtracků, sedm hodin dříve nezveřejněných živých audionahrávek, více než patnáct hodin videozáznamů raritních koncertních vystoupení a rozhovorů a tři celovečerní filmy. Vypadá to impozantně a impozantní je i cena: v českých internetových prodejnách lze tento skvost pro skutečné fanatiky (nic ve zlém) pořídit za různé ceny v rozmezí 12 až 18 tisíc korun.
Otisk Beatles
Naproti tomu dvojcédéčko s vybranými nahrávkami z boxu pořídíte od čtyř do šesti stovek, „uposloucháte“ za dvě hodiny v kuse atroufám si říci, že informaci dostanete zhruba stejnou nebo alespoň velmi podobnou. Totiž tu, že pokud máte k dispozici kompletní oficiální diskografii Pink Floyd ztěch let, nic důležitého vám neuniklo anic přelomového se už nedozvíte.
Tedy v podstatě to samé, co se dozvíte ve všech podobných případech, kdy se z archivů vytahují nové a nové dosud nevydané verze známých skladeb nebo nezveřejněné písně, které se na řadová alba nebo singly nedostaly (proč asi?). Stejně jako například v případě podobně „zgruntu“ pojatých retrospektivních boxů nebo edičních řad, mapujících v poslední době například různá tvůrčí období Led Zeppelin, Milese Davise nebo Boba Dylana, nejzajímavější jsou živé nahrávky. Protože znich můžeme, když nic jiného, slyšet, jak to tomu či onomu hrálo, když žádné živáky oficiálně nevydával.
Pokud si poslechneme floydovské Cre/ation, můžeme si uvědomit několik docela zajímavých věcí, které nám mohly dosud uniknout. Třeba jak zajímavý zvuk ta kapela sice na svou dobu měla už od úplných počátků, ale zároveň jaké paralely v její rané tvorbě shledáváme. Jasný otisk Beatles je celkem pochopitelný (v Jugband Blues nebo Point Me At The Sky), zajímavější jsou otisky podobných principů jako u The Doors. Což se týká třeba skladby Careful With That Axe, Eugene, velmi zásadního kusu té doby, jenž sice není příliš členitý, ale kýženého psychedelického účinku dosahuje „vlněním“ postaveným na zvuku varhan a ostinátu baskytary.
Kapela si stačí sama
Podstatnou část druhého disku tvoří ukázky ze dvou soundtracků. Jednak pět miniaturek z Antonioniho filmu Zabriskie Point, ve kterých Pink Floyd vlastně vesměs znějí úplně jinak, než jsme zvyklí, ale je to samozřejmě vedeno potřebami snímku: v On The Highway například hrají v podstatě hippie folk rock, v Looking At Map dokonce téměř country. Což je celkem legrace, ale určitě žádný přelom. Až nefloydovsky „normální písničky“ nahráli i pro soundtrack francouzského filmu La Vallée Barbeta Schroedera (album bylo nazváno Obscured by Clouds).
Asi nejzásadnější položkou nepochybně zajímavého, ale ne přelomového dvojalba je živá verze slavné Atom Heart Mother. Nahrávka ze švýcarského Montreux z listopadu 1970 přináší osmnáctiminutovou verzi skladby, která zabrala na stejnojmenném albu celou stranu a byla z velké části postavena na orchestrálním aranžmá. Zde na pódiu si Pink Floyd stačili sami. A přestože samozřejmě podobně rozsáhlé celky už patří minulosti, zde působí sevřeně apřes svoji délku životaschopně.


description: Třináctileté sportovkyně Katka Macháčková a Terezka Fešárková z Klimkovic letos na podzim vybojovaly se svým týmem titul 2. vicemistryně světa v mažoretkovém sportu. Terezka Švabíková z Klimkovic je čerstvou mistryní České republiky v badmintonu v kategorii do sedmnácti let, které se letos podařilo obhájit loňské prvenství.

title: Kdo se chce hýbat, vybere si

maintext:
Její oddílová kolegyně badmintonu už potřetí. A to je badmintonová sezona teprve na Lucka Mecová získala letos mistrovský titul ve smíšené čtyřhře do 13 let. Junioři letos vyhráli mistrovství republiky v startu. Myslím, že na čtyřtisícové město je to slušný výsledek.
Přitom sportoviště, která máme v Hlučíně k dispozici, zdaleka nejsou ideální, třeba mimořádně úspěšní badmintonisté by potřebovali větší a vyšší sportovní halu s kvalitnějším povrchem, než jim v současnosti můžeme nabídnout. Věřím, že se výstavba pořádného sportovního centra i v Klimkovicích jednou podaří, ale zatím se pořádně potíme i pouhou postupnou rekonstrukcí místní sokolovny. Za poslední dva roky jsme do jejích oprav dali přes 10 milionů korun, a pokud ji chceme mít opravdu v pořádku, další nemalé investice nás ještě čekají. Sokolovnu jsme na začátku roku 2015 převzali do majetku od Tělocvičné jednoty Sokol Klimkovice, které se objekt rozpadal pod rukama. Neopravit ho by byla škoda. Nyní ho vlastní město a sportovci včetně sokolů v něm dál mají své zázemí. V sokolovně trénují vedle badmintonistů také naši házenkáři a stolní tenisté. Doma tam jsou fotbalisté TJ Klimkovice, kteří využívají hlavně přilehlé hřiště. Druhý sportovní areál v Klimkovicích slouží nejen základní škole, ale také Dělnické tělovýchovné jednotě, v níž fungují oddíly tenisu, volejbalu, nohejbalu i turistiky.
Na přímou podporu našich sportovních klubů dáváme ročně z rozpočtu milion korun a ještě máje k dispozici speciální fond sportu na investice do sportovišť.
Kdo se chce v Klimkovicích hýbat, určitě si vybere už teď. A to se nám pravděpodobně možnosti ještě rozšíří. U Sanatorií Klimkovice totiž vyroste nový golfový driving, s nímž domlouváme spolupráci a také jednáme o budoucím využití areálu jezdeckých stájí.


description: Někteří chtějí být o Vánocích pouze s rodinou, jiní volno využijí po celoročním shonu k setkání s přáteli. LN oslovily osobnosti spojené s politikou, aby prozradily, jak stráví sváteční čas.

title: ‚Vypínám mobil a věnuji se blízkým‘. Jak tráví Vánoce čeští politici?

maintext:
MILOŠ ZEMAN, prezident
(napsal mluvčí Jiří Ovčáček)
Bude hlavně odpočívat. Svátky stráví s rodinou na zámku v Lánech, kam se přesune ze svého bydliště v Lumbeho vile na Hradčanech. Na druhý vánoční svátek přednese své tradiční poselství.
MILAN ŠTĚCH (ČSSD), předseda Senátu
Slavíme vánoční svátky klasicky. Jsme doma v jižních Čechách s celou rodinou. Na Boží hod a na Štěpána pak přijíždějí příbuzní a známí. Co se týká večeře, podáváme rybí polévku, kapra, cukroví a hodně ovoce. K tomu času patří i balení dárků. Méně televize nahrazujeme povídáním a vzpomínáním na ty, kteří nás opustili. Slavíme Vánoce, jako jsme je byli zvyklí slavit s našimi rodiči.
JAN HAMÁČEK (ČSSD), předseda sněmovny
Když jsem byl malý, těšil jsem se na dárky a na pohádky, později na prázdniny nebo na volno. Když jsem se stal tátou, naplno jsem si uvědomil, že největším dárkem, který můžu dát i dostat, je čas strávený s rodinou. Mám štěstí na úžasnou rodinu, která drží pohromadě. Vánoce si tak můžeme užít naplno s dětmi i prarodiči nebo rodinami sourozenců. Vánoce jsou pro mě symbolem času stráveného v klidu a míru mezi nejbližšími. Moc bych přál všem, aby měli podobné štěstí.
VOJTĚCH FILIP, místopředseda sněmovny a předseda KSČM
Vánoce slavím doma s manželkou. A ještě půjdeme k dceři za vnoučaty.
PETR GAZDÍK, místopředseda sněmovny a předseda hnutí STAN
Vánoce trávíme tradičně. Ráno na Štědrý den roznáším se skauty betlémské světlo, díváme se na pohádky, zajdeme na hřbitov, zazpíváme si koledy, smažím kapra a večer jdeme na půlnoční. Na Boží hod chodíme koledovat po nejbližších a jsme spolu jako rodina. Kéž se i tyto Vánoce se v naší zemi znovu narodí Pokoj.
PAVEL BĚLOBRÁDEK, vicepremiér a předseda KDU-ČSL
Na Štědrý den budeme jako vždy doma. Až 25. a 26. prosince vyrážíme k rodičům a příbuzným.
ANDREJ BABIŠ (ANO), vicepremiér, ministr financí a šéf hnutí ANO
Budu doma s rodinou koukat na pohádky a filmy, které jsem viděl xkrát. Od 26. 12. jedeme na pár dnů na lyže.
KARLA ŠLECHTOVÁ (ANO), ministryně pro místní rozvoj
Asi příliš nepřekvapím, když řeknu, že Vánoce jsou pro mne obdobím, kdy se snažím věnovat více času svým nejbližším a trávit s nimi alespoň tyto nejklidnější okamžiky v roce. Času, kterého bych jim i v průběhu roku ráda dala mnohem více, ale ne vždy se to daří. Ostatně tak to má mnoho z nás. A o tom by asi měly nadcházející sváteční dny být – sejít se s blízkými a být spolu. To samé bych chtěla popřát nám všem: klid, pohodu a častá setkání s těmi, na kterých nám záleží.
MARIAN JUREČKA (KDU-ČSL), ministr zemědělství
Vánoce pro mě znamenají především radost, protože z hlediska křesťanského jsou Vánoce druhý nejdůležitější svátek v roce. Kdyby se nenarodil Ježíš, tak by mnoho dalších věcí nebylo. Vánoce jsou pro mě také setkávání s lidmi, které má člověk rád, se svou rodinou, blízkými. Je to také týden klidu a odpočinku od pracovních povinností. Vánoce budu trávit doma s rodinou.
RICHARD BRABEC (ANO), ministr životního prostředí
Vánoce miluji a znamenají pro mne hlavně svátky rodinné pohody a také setkávání se s lidmi, které mám rád. Neumím si představit, že bych byl o těchto svátcích v zahraničí. Zajedu za rodiči, půjdu si se syny zahrát kulečník nebo badminton, s přítelkyní budeme chodit do lesa s naším obřím štěnětem. Vypnu mobil, budu hrát víc na piano a snad si přečtu i pár knížek, na které se těším.
A budu doufat, že kolegům meteorologům nevyjde předpověď a Vánoce nakonec třeba budou bílé i v nížinách. Rádi bychom se aspoň na den na dva vypravili i na naši milovanou Šumavu, kde snad sníh bude. Pro mě tedy spíš pro navození správné vánoční atmosféry, protože lyžař jsem dost otřesný.
DAN ŤOK (ANO), ministr dopravy
Letos jsme se s rodinou rozhodli strávit Vánoce netradičně v teple u moře, na pár dní se zastavit a věnovat čas svým nejbližším, kteří si mě v posledních dvou letech moc neužili. Všem bych popřál to samé, ať budou trávit svátky kdekoliv, aby je strávili s rodinami nebo přáteli pokud možno v klidu a nenechali si otrávit nejkrásnější svátky v roce tím, co se v posledních dnech děje.
DANIEL HERMAN (KDU-ČSL), ministr kultury
Budu v Praze s nejbližšími.
MIROSLAV KALOUSEK, předseda TOP 09
Štědrý den strávím s maminkou doma v Bechyni. O dalších svátcích budu mít setkání s rodinou – dětmi a vnoučaty.
MARTIN STROPNICKÝ (ANO), ministr obrany
Vánoce budou v Praze, v kruhu rodinném, což je teda dost velké kolo. Na Boží hod půjdeme se všemi dětmi do restaurace, což vyplní středně velký lokál. No a pak odjedeme na rekonvalescenci, na chalupu do Orlických hor.
KATEŘINA VALACHOVÁ (ČSSD), ministryně školství
(napsalo tiskové oddělení úřadu)
Paní ministryně bude letošní vánoční svátky trávit na své chalupě na Vysočině.
MICHAELA MARKSOVÁ (ČSSD), ministryně práce a sociálních věcí
Vánoce budu jako obvykle trávit na chalupě. Je tam mnohem víc prostoru na vaření, kapra máme ze sousedova rybníka. Část odpadků pak půjde rovnou na kompost a stromek se jednoduše spálí v kamnech, prostě je to celkově pohodlnější.
PETR FIALA, předseda ODS
Vánoce tradičně trávím se svou rodinou a doma. Nic na tom nebudeme měnit; až po Štěpánu vyrážíme na chatu.
JERONÝM TEJC (ČSSD), poslanec
Pro mě jsou Vánoce především příležitostí k odpočinku a setkání s rodinou a kamarády, které se v pracovním roce nedaří potkávat tak často, jak bych si přál. Cestování, především po Moravě, nás proto čeká i tyto Vánoce. Štědrý večer strávím tradičně doma s manželkou a dcerou.
JAN DUSPĚVA, ředitel společnosti Čepro
Vánoční svátky pro mne znamenají především přerušení každodenního kolotoče, zklidnění, které umožňuje rekapitulaci jedné etapy a zamyšlení nad další etapou života. Mám velkou radost, že přes dětské oči jsou vánoční svátky i obdobím očekávání a radosti. Svátky budu trávit doma s rodinou.
JIŘÍ ZIMOLA (ČSSD), hejtman Jihočeského kraje
Vánoce jsou synonymem pro uvědomění si hodnot, tradic a toho, odkud jsme přišli, co nás zavazuje a kam směřujeme – jako jedinci i jako společnost. Jako každý rok je budu trávit s těmi, které mám rád, a vyvaruji se kolizi s těmi, které rád nemám.
ALENA VITÁSKOVÁ, předsedkyně Energetického regulačního úřadu
Vánoce, to je pro mě vůně purpury, vanilky, koled, rozsvícených dětských očí, pokory, lásky a pohody. Posledních sedmadvacet let trávím tyto svátky v zahraničí.


description: Tuniská policie zatkla tři osoby kvůli vazbám na atentátníka Anise Amriho, který v pondělí najel do davu na vánočním trhu v Berlíně. Jedním ze zadržených je Amriho synovec. Informovala o tom agentura AFP s odvoláním na tuniského ministra vnitra.

title: V Tunisu zadrželi tři osoby kvůli vazbám na atentátníka z Berlína


description: Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových (ÚZSVM) nabízí nejen nemovitosti a zvířata, ale také řadu nejrůznějších předmětů, například lustr, golfové hole, luxusní hodinky nebo automobily. Kuriozity, které propadly státu, zveřejňuje na svém facebookovém profilu. Od začátku listopadu tam dvakrát týdně představoval tipy na vánoční dárky, které byly uvedeny veršem.

title: Státní úřad prodává třeba lustr, hole nebo hodinky. Úředníci pro ně vymysleli verše


description: Reynoldsová byla například hvězdou Zpívání v dešti a zemřela jen den po své dceři, Carrie Fisherové.

title: Zemřela hollywoodská legenda Debbie Reynoldsová, matka princezny Leiy


description: Automobilovou honičku Václava Havla a Pavla Landovského se Státní bezpečností, když 6. ledna 1977 ujížděli s prohlášením Charty 77 a seznamem podpisů k poštovním schránkám, má v Praze 6 ztvárnit dočasný pomníček. Instalován bude v Gymnazijní ulici, která ústí do Evropské ulice, tedy v místě, kde byli zatčeni.

title: Pomníček připomene automobilovou honičku Havla a Landovského s StB


description: Ruská raketová vojska musejí být schopna spolehlivě překonat veškeré existující i budoucí systémy protiraketové obrany. Na schůzi vedení ruského ministerstva obrany to ve čtvrtek prohlásil ruský prezident Vladimir Putin. Konstatoval, že zbrojní firmy by měly „maximálně využít rostoucího zájmu o ruské zbraně, jež se osvědčily v Sýrii“.

title: Putin: Ruská armáda musí překonat jakoukoli protiraketovou obranu


description: Přepočet hlasů z amerických prezidentských voleb ve státě Michigan ukázal problémy se sčítacími stroji. Oblasti města Detroit a přilehlé Wayne County, ve kterých se problémy objevovaly nejčastěji, mohou změnit výsledky a uvrhnout přepočítání v chaos.

title: Kontrola voleb v USA odhalila problémy s automaty. Objevila tisíc vadných zařízení


description: Natočit film o úspěchu českých hokejistů v Naganu ho napadlo díky malému synovi. Chtěl mu zážitek, který nemohl zažít, zprostředkovat. „Nagano jsem si prožíval s rodinou před televizní obrazovkou. Nejvíc mě udivila celkově sounáležitost lidí. Když jste někoho potkal na ulici, měl jste pocit, že je součástí vaší rodiny. Úžasný, na to se nedá zapomenout,“ říká režisér Pavel Sadílek.

title: Chtěl jsem Nagano zprostředkovat synovi, říká režisér animovaného filmu

maintext:
Lidovky.cz: Proč jste se rozhodl natočit film o Naganu?
Točil jsem hlavně reklamy a videoklipy, ale mým snem bylo natočit celovečerní film. Dlouhou dobu jsem čekal na inspiraci. Ta přišla prostřednictvím mého syna, který si moc přál zažít Nagano. A když hledal na internetu všechny dostupné informace o turnaji století, tak mi přišlo, že by bylo skvělé odkaz Nagana odvyprávět všem dalším generacím prostřednictvím rodinného animovaného filmu.
Lidovky.cz: Proč jste si vybral udělat film loutkovou verzí?
Jedním z důvodů byla moje působnost na filmové škole ve Zlíně, kde jsem dva roky loutkaře učil počítačové animaci. Tamní ateliéry s historií Karla Zemana a Hermíny Tyrlové na mě zapůsobily. Druhým důvodem byl záměr docílit jiný typ vizuálu. Díky reálnému světlu chceme vytvářet zajímavé světelné atmosféry. I když aktuálním trendem jsou počítačem generované 3D filmy, chceme jít trochu jiným směrem. Naším vzorem je třeba nejnovější animovaný snímek Kubo a dva prsteny ze studia Laika nebo dnes již legendární Fantastický pan Lišák od Wese Andersona.
Lidovky.cz: Jak probíhá samotná příprava filmu?
Poté, co jsem ze svého okolí dostal na tento námět vesměs pozitivní ohlasy, jsem skočil do všeho po hlavě. Připravovala se synopse příběhu a poté se začal psát scénář k filmu. Dali jsme dohromady tým zkušených lidí od animace přes vizuální efekty. Vyrobila se pilotní ukázka a na ní se nastavil celý výrobní proces. Našlo se studio, které bylo schopné vyrobit loutky se speciálním animačním mechanismem.
Lidovky.cz: S celovečerním filmem jsou spojeny i velké náklady. Kde jste sehnal první finanční prostředky?
Úplně prvním investorem byla moje rodina. A to jak finančně, tak i pracovně. Jezdili se mnou do ateliéru a pomáhali mi s přípravou ukázky. Jejich víra a pozitivní energie je pro mne stále velkou inspirací. Později se přidali další spoluinvestoři, kteří pomohli posunout vývoj filmu k současného stavu projektu. Ale stále ještě nemáme kompletní výrobu filmu finančně pokrytou. Důležité zápasy o přízeň potencionálních investorů nás teprve čekají. Proto jsme nyní zvolili i kampaň na portálu HitHit, kde nás mohou lidi podpořit při vývoji a výrobě nových loutek pro film a současně se stát spolutvůrci filmu.
Lidovky.cz: Jakou částku chcete crowdfundingovou kampaní docílit?
Aktuálně chceme spustit první fázi výroby nových loutek, která je velmi finančně velmi nákladná. Například loutka pro hlavní postavy stojí okolo 200 tisíc korun. Naším cílem je vybrat milion korun a získat tím prostředky na vývoj pěti nových loutek pro hlavní postavy filmu.
Lidovky.cz: Na filmu spolupracují například s Dominikem Haškem a Jaromírem Jágrem. Jak se k filmu dostali?
Jsem moc rád, že Dominik Hašek a Jaromír Jágr projekt podporují, stali se zlatými patrony filmu. Je to pro nás obrovská čest mít v týmu takové hokejové legendy jako jsou oni. Současně bych rád uvedl na pravou míru, že oba do projektu nevkládají své finanční prostředky. Jejich investice je postavená na mediálním plnění a dalších aktivitách souvisejících s prezentací a propagací filmu. Dost často se setkávám s názorem proč celý film “nevytopí” Jarda s Hašanem. Připadá mi divné, aby investovali peníze do vlastního pomníku. “Zlatí hoši” si to již odpracovali v Naganu. Teď je řada na nás.
Lidovky.cz: Vnímáte Jaromíra Jágra jako našeho nejlepšího hokejistu?
Asi ve svém přístupu k hokeji i k samotnému životu. Hokeji podřizuje úplně vše. Díky tomu a jeho víře je dnes zaslouženě mezi nejlepšími hokejisty světa. Když jsem se poprvé s Jaromírem setkal, byl jsem překvapený jaký to je obr. Absolutně dodnes nechápu, jak mu někdo přes ten jeho obrovský zadek může atakovat hokejku, natož mu vzít puk.
Lidovky.cz: Jak sám osobně vzpomínáte na turnaj v Naganu? Jaký je váš nejoblíbenější moment?
Nagano jsem si prožíval s rodinou před televizní obrazovkou. Nejvíc mě udivila celkově sounáležitost lidí. Když jste někoho potkal na ulici, měl jste pocit, že je součástí vaší rodiny. Úžasný, na to se nedá zapomenout. A nejsilnější moment z turnaje byly pro mne jednoznačně nájezdy Česko - Kanada. Jsem moc rád, že jsem to přežil a navíc s rukama nad hlavou.


description: Sociální demokracie se musí sjednotit a před volbami do Sněmovny v příštím roce přijít s jasným programem. ČTK a České televizi to v sobotu před začátkem zasedání širšího vedení ČSSD v Praze řekl předseda strany a premiér Bohuslav Sobotka. Předseda vlády nechce probírat personální otázky, ostatním účastníkům výkonného výboru zřejmě jen stručně vysvětlí nedávnou výměnu ministrů zdravotnictví a pro lidská práva.

title: Sobotka si přeje jednotnou ČSSD s jasným volebním programem

maintext:
Ústřední výkonný výbor ČSSD v sobotu projednává hlavně neúspěch strany v říjnových krajských volbách. Vedení by mělo představit také alespoň hrubé rysy programových novinek, mohlo by jít například o progresivní či sektorovou daň. „Chci navrhnout některé programové změny. Teď nejde o projevy, jde o to, s čím přijdeme do příštích voleb,“ uvedl Sobotka.
Předseda vlády považuje za důležité, aby se sociální demokracie sjednotila a zaměřila ve svém programu na klíčové voliče. „To znamená zaměstnance, rodiny s dětmi, seniory,“ řekl Sobotka. Volby do Sněmovny v příštím roce podle něj rozhodnou, jaká bude Česká republika v příštích letech.
Zaorálek: Dlouhodobý program ČSSD řeší daně či bezpečnost
Místopředseda ČSSD a ministr zahraniční Lubomír Zaorálek představil předsednictvu strany návrh nového dlouhodobého programu. Soustředí se na daňový systém, který by umožnil čelit rostoucí nerovnosti, nebo na bezpečnost, řekl novinářům Zaorálek během jednání širšího vedení ČSSD v Praze.
Zaorálek řekl, že v Evropě bude řada voleb, které rozhodnou o jejím dalším smyslu. „Rok bude klíčový nejen pro ČR,“ řekl. Dlouhodobý program není reakcí na krajské volby, uvedl Zaorálek. Program reaguje na trendy v současném světě. „Že se otevírají nůžky mezi těmi, kdo jsou a nejsou úspěšnými v závodu globalizace,“ uvedl ministr.
Jednotlivé země podle něj čelí oslabování veřejných služeb a tendencím k oligarchizaci. „To je trend i jinde. Snažíme se udělat daňový systém, který by čelil rostoucí nerovnosti,“ řekl. Plán má zajistit, aby se z Česka nestala dodavatelská země, kde bude upadat vzdělanost, dodal. Dalším velkým tématem je bezpečnost v širokém slova smyslu, uvedl Zaorálek.
Na sjezdu by měli promluvit představitelé vedení ČSSD, ale i jeho nejhlasitější kritici, například jihočeský hejtman Jiří Zimola a poslanec Jeroným Tejc. „Předpokládám, že se do diskuse zapojí co nejvíc lidí, je to poslední takové velké jednání před sjezdem,“ uvedl Sobotka. Ze strany znělo, že právě v sobotu by měla diskuse o volebním neúspěchu vyvrcholit. Jednání se odehrává za zavřenými dveřmi.
Sjezd bude v březnu volit vedení včetně předsedy. O nejvyšší funkci v ČSSD se zatím uchází pouze Sobotka. Nominace do ostatních pozic získávají na nominačních krajských konferencích většinou současní členové nejužšího vedení. Ministra vnitra Milana Chovance v souboji o pozici statutárního místopředsedy vyzve Tejc.


description: Jak budete připravovat kapra letos? Jako každý rok, nebo chcete vyzkoušet něco neotřelého. Zkuste chlebovou nádivku. „Je to osvědčený recept, který připravuji každý rok pro stálé hosty,“ říká šéfkuchař Restaurantu Hradčany Petr Patočka.

title: Kapr podle šéfkuchaře. Zkuste ho letos s chlebovou nádivkou

maintext:
Kapr nadívaný chlebovou nádivkou
2kg kapra
0,2 kg mrkve
0,2 kg petržele
0,2 kg pórku
0,2 kg celeru
1 sklenička mléka
200 gramů staršího chlebu
50 g mraženého hrášku
3 lžíce másla
2 vajíčka
100 g šalotky
3 kusy bobkového listu
5 kuliček nového koření
5 kuliček celého pepře
100 g anglické slaniny
kudrnka
Rybu vykuchejte, očistěte od šupin, žáber a umyjte. Vyřízneme opatrně páteř a zbavíme břišních kostí, hlavu a ocasní ploutev necháme. Rybu nasolíme a dáme do lednice cca na 2 hodiny odležet.
Mezitím si připravíme nádivku. Chleba nakrájíme na kostičky a zprudka opečeme, na másle zpěníme šalotku a plátky česneku, přidáme chléb, sekanou petrželku, hrášek, mléko rozmíchané se žloutky a smícháme s chlebovou směsí, vyšleháme bílky do sněhu a lehce vmícháme do nádivky. Podle chuti dosolíme a opepříme.
Rozložíme plátky slaniny na ně dáme váleček z nádivky a zarolujeme, vložíme do kapra, kterého z vrchu trochu dosolíme a opatrně zabalíme s nádivkou do alobalu potřeného olejem, vložíme do pekáčku a přidáme na kolečka krájenou zeleninu, koření, lehce podlijeme vodou a pečeme cca 50 min. na 180 stupňů. Pak kapra vyndáme a opatrně odstraníme alobal a vložíme zpět a dopečeme cca 15 min se zeleninou, lehce přeléváme. Kapra servírujeme v celku. Můžeme servírovat s vařeným bramborem, ale i s bramborovým salátem.


description: Málokteré suroviny mají tak romantickou pověst jako jedlé kaštany. Jsou symbolem předvánočních zimních dnů, kdy si zahřejte ruce o kornout s právě upraženými jedlými kaštany koupenými na ulici. Hollywoodské vánoční filmy vám každoročně tuto tradici jen potvrdí. Ale kdo zažil třeba pečené kaštany z 5. Avenue v New Yorku ví, o čem mluvím, pečené kaštany k Vánocům prostě patří.

title: Na Vánoce, ale i ve vydatném vývaru. Zahřejte se jedlými kaštany

maintext:
Jejich nezaměnitelná vůně každého omámí! Podobně voňavé jsou i v polévce s houbami a ta vás zahřeje stejně.
Kaštany zažívají comeback
Kaštany zažívají svůj comeback, zvláště v italské kuchyni, spolu s návratem k originálním zapomenutým receptům a hledáním nutričně hodnotnějších surovin. V Evropě byl jedlý kaštan znám prostřednictvím starověkého města Sardy, hlavního města lýdské říše a později perské satrapie (správní jednotky), římské i byzantské provinciální správy (dnes město Sart na území Turecka), také proto byl nazýván sardský ořech. Jednalo se o základní potravinu, která hojně nahrazovala obilniny, kterým se v jižní Evropě, Turecku, jihovýchodní a východní Asii moc nedařilo. I na Korsice dnes najdete celou škálu pokrmů z jedlých kaštanů, zřejmě jako pozůstatek vlády Janovské republiky ze 16. století, kdy bylo každému nařízeno, aby ročně vysázel tři nové stromy kaštanovníku jedlého (Castanea sativa).
O autorce Dagmar Heřtová příležitostně pobývá ve Velké Británii, je milovnicí života, cestování, dobrého jídla a vaření. Je neustálou obdivovatelkou britské současnosti, anglického venkova, společnosti a anglické muziky.Sbírá moderní tištěné kuchařky, recepty a nové chutě. Autorka je nominována na Blogerku roku 2016 za blog tastejourney.cz.
Sice o mnoho let později, ale také v Čechách existují celé kolonie vysázených jedlých kaštanů, jednou z nejznámějších je Kaštanka v Chomutově. Historicky však jeho výskyt sahá hlouběji do historie. Alexandr Veliký i Římané sázeli jedlé kaštany při svých misích Evropou a řeckým vojákům několikrát zásoby jedlých kaštanů zachránily životy. O jejich zdravotních účincích psali v Řecku lékaři Pedanius Dioscoridés a Galén.
Sezóna jedlých kaštanů, upečte si je na ohni
Kaštany si můžete koupit oloupané a uvařené celoročně, jakmile ale nastane jejich úroda, stojí za to to s nimi zkusit! Čerstvé jedlé kaštany jsou v předvánočním čase k dostání běžně v obchodech, pokud je tedy nemáte již doma sklizené. Stojí za to se naladit na předvánoční čas a připravit si je doma. Samozřejmě nejlépe u otevřeného krbu, pokud tedy máte perforovaný plech a víte, jak ho bezpečně umístit. Kaštany potom mají krásně uzenou chuť a vůni. Nesmíte ovšem zapomenout, že před jejich opékáním je musíte v měkké části naříznout ve tvaru kříže, aby teplo mohlo unikat ven a opekla se i část světlé dužiny, která se zvětší, což může způsobit explozi – bez naříznutí vás čeká katastrofa, kaštany praskají a vystřelují, což je dosti nebezpečné.
Pečte je v troubě a pochutnejte si na nich s máslem
Stejnou službu vám, sice bez větší romantiky, nabídne i trouba. Postup je stejný, perforovaný plech a naříznutí kaštanů. Pečou se při teplotě 200 °C po dobu 25 až 30 minut rozložené v jedné vrstvě. Jakmile jen trochu vystydnou a můžete je uchopit, oloupejte slupku a sloupněte i vnitřní membránu, jde to snadno právě proto, že jsou kaštany horké.
Můžete si je vychutnat samotné nebo trochu osolené a s rozpuštěným máslem, a to přesto, že jejich chuť je víceméně sladká. Někdo tvrdí, že chuť jedlého kaštanu nelze přesně specifikovat, ovšem opravdoví fanoušci této zdravé pochoutky vám namítnou, že právě jejich zvolená odrůda, unikátně spojená s oblastí, kde se pěstují, je ta nejchutnější. Ano, v odrůdách jsou chuťové rozdíly. Jedlé kaštany se dají konzumovat také syrové, nicméně vás může zarazit až svíravě trpká chuť. Je lépe tedy zvolit tepelnou úpravu. Můžete je též vařit ve vodě, stejně asi 20-30 minut, pak mají spíše chuť delikátních brambor, ovšem se sladkým a oříškovým tónem.
Kaštany na mnohé způsoby
Jedlé kaštany jsou známé pro svoji variabilitu použití. Můžete je po upečení dát stranou a později rozmixované použít do nádivek nebo do sladkých zákusků a dortů. Lze je kromě zmíněných úprav také dusit, grilovat, smažit na slano i sladko. Usušené kaštany lze namlít na moučku, která se používá na chleba, koláče, dorty, palačinky i do polenty. Z důvodu vyššího obsahu škrobů se kaštany používají k zahuštění do omáček a polévek.
Nejznámější použití kaštanů (spíše kaštanového pyré), je do sladkých dezertů, kaštanový dort mluví sám za sebe, a proslazované, kandované kaštany jsou známým dezertem ve Francii pod názvem marron glazés. Zajímavé je, že se proslazují tak dlouho, že na vánoční trh se dostávají až další rok, aby jejich chuť byla opravdu lahodná. A stejnou lahůdku najdete i v Maďarsku.
Vánoční kaštany jako tradice
Jedlé kaštany spojované s vánočním časem, kdy nejen zahřejí ruce na vánočních trzích, ale jsou též nezbytnou součástí přípravy vánočních pokrmů. Ve Spojených státech začíná jejich hlavní sezóna na Den díkůvzdání, kdy se pečený krocan podává s kaštanovou nádivkou, dále pokračuje až do prvního svátku vánočního, kdy nesmí chybět na vánočním stole ke slavnostnímu obědu. V Británii se ke slavné pečené krůtě často přidávají kaštany k dušené či pečené růžičkové kapustě, což je lahůdka, která nesmí i na mém vánočním stole chybět. Používám již vařené a zatavené v sáčku, jednoduše je to rychlejší a na chuti to neubere.
Kaštany, houby, šalotka a kapusta
Jedlé kaštany si však můžete dopřát i k těstovinám s houbami, což je dokonalá chuťová kombinace. Pokud vynecháte těstoviny, zkuste podobnou kombinaci hub a kaštanů v zeleninovém vývaru. Doplňte sezónní kapustou a získáte zahřívací lahodný houbový dušený pokrm - pro někoho spíše polévku, právě pro tento předvánoční čas. Je ideální pro vegetariány a milovníky hub. Kapusty se neobávejte, naopak! Nastal čas, kdy se kapusta vrací na naše jídelníčky, ovšem jen spíše syrová do horké polévky nebo jen lehce podušená. Nastal konec dlouho vařené kapusty!
Zdravotní benefity jsou nasnadě, ale raději o nich pomlčím, někoho by to mohlo odradit. Jasné je však jedno, jde o chuťově neotřelou záležitost! A tak až se vrátíte promrzlí z výletu zimní krajinou, poduste si houby a kaštany a šalotku v zeleninovém vývaru, máte to hotové za chvilku. Inspirací mi byl právě Countryfile, časopis o přírodě. A když si budete do tajemně dobrého vývaru namáčet čerstvý kváskový chléb anebo křupavý rohlík, budete si připadat jako v ráji. Tak si pochutnejte!
Kaštany, houby, šalotka a kapusta ve vývaru
3 lžíce olivového oleje
50 g másla
5 banánových podlouhlých šalotek
500 g čerstvých tmavých žampiónů
2 stroužky česneku
3 bobkové listy, nejlépe čerstvé
1 větší snítka čerstvého rozmarýnu
1 hrst vařených jedlých kaštanů, i konzervovaných
čtvrtka hlavičky kapusty
mořská sůl
čerstvě namletý pepř
1 lžíce změklého másla
1 lžička anglické hořčice
1 litr zeleninového vývaru
2 hrsti hladkolisté petržele
Nejdříve si připravte suroviny. Šalotku oloupejte a nakrájejte podélně na 4 díly. Česnek i se slupkou rozdrťte, sloupněte slupku a ještě nakrájejte nožem na plátky. Houby očistěte a omyjte a nakrájejte na čtvrtky. Kaštany rozpulte. V hrnci nejdříve zahřejte máslo a olivový olej, přidejte šalotku a asi 10 minut osmažte, občas zamíchejte, nesmí se připálit. Přidejte česnek, bobkový list, celou snítku rozmarýnu a žampiony. Osolte a opepřete a opečete asi dalších 5 minut.
Zalijte zeleninovým vývarem a přidejte kaštany. Duste pod pokličkou asi 20 minut. Pokud chcete mít pokrm jako polévku, přidejte jen máslo a lžičku hořčice. Nakonec přidejte na jemné nudličky nakrájenou kapustu zbavenou velkých středních košťálů a jen krátce asi 3 minuty poduste nebo nevařte a nechte jen prohřát. Pokrm je sám o sobě hustší i bez jíšky a to díky šalotce, ale
pokud chcete mít pokrm jako dušené houby se zeleninou, ještě před kapustou můžete přidat světlou jíšku připravenou z másla a mouky. Jíšku 5 minut povařte a teprve poté přidejte kapustu. Nakonec vmíchejte hladkolistou petrželku. Pro labužníky je možné místo části vývaru přidat sherry nebo bílé víno. Podávejte s chlebem nebo jiným pečivem.


description: Vystudovaná politoložka Karolína Kamberská (44) a máma tří dětí se nechává životem překvapovat. Byla muzikantkou, novinářkou, teď už třetím rokem vaří před televizními kamerami a píše kuchařky. „Kdo ví, co budu dělat za pět let,“ tvrdí. Zatím se ráda drží v kuchyni, možná i proto, že jak přiznává: „Když mám hlad, není se mnou řeč.“

title: Jídlo je mým záchranným kruhem, říká Karolína Kamberská

maintext:
Postíte se na Štědrý den, abyste viděla zlaté prasátko?
Nehladovíme. Jíme v poledne kubu, to se snad může. Zlaté prasátko jsem ale ještě neviděla. Určitě se nepřejídáme, už jenom proto, že štědrovečerní večeře bývá bohatá. Všechny lidové zvyky mají racionální základ.
Obměňujete štědrovečerní menu, nebo jste věrná rodinné tradici?
Máme rybí polévku, naštěstí si ji oblíbily už i děti. Řízky nesmažím, protože jíme všichni ryby. Pár porcí obalovaného kapra, které se vejdou na jednu pánev, usmažím pro konzervativce v rodině. Jsem ráda, protože nechci ještě druhý den cítit zápach, který se line domem při dlouhém smažení a žádná digestoř nepomůže. Naopak mi voní filety z různých druhů ryb s troškou citronové šťávy a s bylinkami, které šoupnu do trouby. K rybám podávám klasicky bramborový salát. Děláme ještě ovocný salát, který odlehčí našim žaludkům, a k němu si dáme pár kousků cukroví. Nikdo v naší rodině se už nechce přejídat. Myslím, že v tom nejsme výjimkou. Dřív jsem například pekla tři vánočky, dnes pouze jednu. Dělám všechno, co k Vánocům patří, ale v degustačním množství.
Jaké druhy ovoce bych našla v salátu?
Samozřejmě jablka, ale hlavně exotické ovoce, které uvidím v obchodě. V zimě bývá docela velký výběr – kumquat, mango, tamarillo, papája, granátová jablka... Vybírám i plody, které mají zajímavý tvar, jako karambola, které se říká čínská hvězdice. Na salát si lijeme vaječný koňak, který většinou vyrábí tchyně. Naučila jsem se ho od ní, ale na Vánoce je to stále její privilegium.
O bramborovém salátu se říká, že existuje tolik druhů, kolik je rodin, v nichž se připravuje.
Máme vždycky dva. Sama dělám velice jednoduchý, jen z brambor, hrášku, kukuřice, majolky a zakysané smetany. Samozřejmě jej dochutím solí a pepřem. Tato puristická verze salátu, na níž jsme se všichni shodli, protože vyhovuje naší chuti, vznikla kvůli tomu, že každý z rodiny odmítal dlouho něco jíst. Nejstarší syn, kterému je dnes jedenadvacet, odmítal jíst cibuli, což bylo docela náročné, protože v každém slaném jídle cibule je. Dnes devatenáctiletá dcera nejedla dlouho třeba vajíčka a uzeniny. Jen nejmladší syn jedl vždycky všechno. Na vaření je pěkné i to, že každá rodina má svoje chutě, které časem vykrystalizují. Nakonec najdete rodinnou variantu, která udělá radost všem. Tchyně připravuje druhý salát podle tradičního receptu v její rodině. Vlastně to není salát, ale brambory nakyselo, které se k přírodně upečeným rybím filetům moc hodí. Mají ostřejší navinulou chuť. Jak je přesně dělá, nevím. Ale jsou tak dobré, že to nejspíš přece jen zkusím zjistit.
Jak dlouho jste slaďovali chutě?
Pár let to trvalo. Bývaly doby, kdy jídlo, které jsem uvařila, někdo z rodiny odmítl jíst, protože nesnášel už zmiňovanou cibuli či vajíčko, další nesnášel houby, jiný pórek, už si ani nepamatuji, co všechno kdo nesnášel. Nejsem natolik obětavá matka, abych vařila různá jídla pro různé členy rodiny. „Když jste zpovykaný, dejte si suchej chleba, abyste neumřeli hlady,“ doporučila jsem jim. Živit se suchým chlebem je asi přestalo bavit, tak postupně začali jíst všechno.
Co byste vy nikdy nevzala do pusy?
Vařila jsem na různých food festivalech, kde mě nutili jíst červy a šváby. Spousta lidí je jedla. To opravdu nemůžu, i když jsou prý bohatí na bílkoviny.
Napadlo vás někdy zajít na štědrovečerní večeři do restaurace?
Mně by to nevadilo, i když mi spousta lidí říká, že by to neudělali, protože o Štědrém večeru se má stolovat doma. Dovedu si představit, že by se v restauraci sešla široká rodina. Nebo naopak, když děti odrostou, žijí třeba v cizině a na Vánoce nepřijedou domů, by večeře ve dvou mohla být romantická. K tomu jsme ještě nedospěli, protože je nás hromada.
Správně se má hodovat až na Boží hod, kdy se oslavuje narození Ježíše Krista, a ne na Štědrý večer, což každá rodina nectí.
Na Boží hod se schází široká rodina u pratety, která peče nadívanou krůtu. A to je opravdu velká hostina. Na Štěpána se k nám domů začínají sjíždět přátelé, někteří i přespí. Až do Silvestra máme pro kamarády dům otevřených dveří. Tohle období mě moc těší, protože ráda hostím. Všichni jsou už přecpaní, tak připravuji spíš takové švédské stoly. Různé saláty, paštiky, pomazánky... Na jejich přípravě se vyřádím. Pokaždé se snažím najít v kuchařkách recept, který jsem do té doby nevyzkoušela. Na stole je také cukroví, které během prosince upečeme s malým synem, kterého to moc baví. Vezme si zástěrku, vykrajuje kolečka, dělá kouličky... Jsou sice šišaté, ale to nevadí. Cukroví je výjimkou, máme ho vždycky tolik, že už ho nikdo nechce. Část dám zamrazit a v březnu, když cukroví vytáhnu z mrazáku, jsou všichni nadšeni. Na Nový rok vařím svíčkovou, přesněji králíka na smetaně. A druhého ledna si konečně sednu a koukám na filmy.
Která kytička zdobí vaše vánoční menu?
To jste mě zaskočila. Ráda používám jedlé květiny, ale když kvetou v přírodě. V květinářství je koupit nemůžete, protože jsou postříkané různými chemikáliemi. A na zahrádce v zimě nic nekvete. Mohla bych použít lístky růže nebo orchideje, ale musela bych si je vypěstovat doma sama.
Jaký obraz Vánoc si v sobě nesete z dětství?
U nás byly Vánoce vždycky skromné. V jídle i v nadělování dárků. Líbilo se mi to. Se sestrou Lucií jsme byly, to už nám bylo čtrnáct patnáct let, na předvánočním koncertu Jana Buriana, který vyprávěl, že zavedli doma Vánoce bez dárků a jaká je to pohoda. Se sestrou jsme o tom chvíli přemýšlely, pak jsme to doma navrhly a uspěly jsme. Od té doby se nikdo nestresoval, že nesehnal nějaký dárek, netrnul, zda se dárkem strefil do přání... Co člověk potřebuje, si nejlépe vybere sám. S Vánoci bez dárků jsme byli všichni spokojeni. Bydleli jsme v Děčíně na okraji města, chodívali jsme se ségrou a tátou před večeří na procházku a počítali rozsvícené stromky. Mamka zatím dodělávala večeři. Po svatbě jsem zkoušela navrhnout bezdárkové Vánoce i v nové rodině, ale neprošlo to – v rodině mého muže jsou Vánoce i svátky hojnosti, což má také svoje kouzlo. Ale na bezdárkové Vánoce nikdy nezapomenu, docela ráda na ně vzpomínám. Když to někomu vyprávím, tak žasne. Chápu, že v rodinách s malými dětmi to nejde. Co by potom malovaly při hodině výtvarné výchovy na téma: Co jsem dostal od Ježíška?
Dárky stále kupujete?
Kupuju, ale nemusí jich být hromada a neutratím za ně spoustu peněz.
Kdo vás učil vařit? Motala jste se jako malá v kuchyni?
Máma i táta rádi a skvěle vařili, v kuchyni jsem jim nepřekážela. Když jsem se přestěhovala do Prahy a začala studovat, zjistila jsem, že vařit vůbec neumím. Koupila jsem si dvě kuchařky a podle nich jsem začínala od píky. Najednou mě to chytlo. Také jsem nechtěla hladovět. S malými dětmi jsme se přestěhovali z Prahy na venkov do domku se zahradou, na záhoncích jsem pěstovala zeleninu, před chalupou pečovala o květiny, ze stromů česala ovoce. Z kuchyňského okna jsem koukala do polí, nasávala jsem venkovskou atmosféru, která mi učarovala a posílila ve mně lásku k tradicím. S ní ladily i záclonky v oknech a háčkované dečky na stolech. Už zbývalo jenom začít péct buchty a vařit tradiční českou kuchyni. Propadla jsem se téměř o sto let zpátky, kdy žila moje prababička. Byla ze mne hospodyňka, která vaří, zavařuje a pro pírko by skočila přes plot. Deset let jsem dobrovolně žila ve venkovském stylu první republiky. To období se mi líbí, jeho duch i estetika, ráda se dívám i na prvorepublikové filmy. Mám doma schovaných několik čísel časopisu Pestrý týden, v nichž si ráda listuji. Žít bych v té době ale nechtěla, dobře vím, že si ji idealizujeme. A pak také trvala jen krátce.
Mnoho žen slovo hospodyňka pobuřuje, vy se jím naopak pyšníte, přitom jste vystudovala politologii.
Neuráží mě. Skvělé je, že si dnes každá žena může vybrat, jakým směrem se v životě vydá. Mám kamarádky, které rolí hospodyňky pohrdají, je to pro ně ztráta času, což respektuji. Ale mně domácký život vždycky vyhovoval, ráda se držím v kuchyni. Mám štěstí, že souzní s prací, která mě baví i živí. Sklony k „hospodyňce“ jsem asi v sobě měla vždycky. Která třináctiletá nebo patnáctiletá holka by dobrovolně chodila na stráně sbírat bylinky a sušila je?
Politologii jste definitivně pověsila na hřebík?
Když vařím, mám obvykle zapnutou televizi a poslouchám čtyřiadvacítku. Sledovala jsem hlasování o vystoupení Velké Británie z Evropské unie, volbu prezidenta ve Spojených státech, vnímám i to, co se děje u nás. Jsem dost emotivní, politiku prožívám, hodně mi vadí, když někdo lže.
Polévku přitom nepřesolíte?
Tu si ohlídám. Po škole jsem pracovala v novinách a psala o politice, jsem moc ráda, že už ji sleduji jenom jako divák nebo posluchač. Politologické debaty si odbudu v soukromí s kamarády.
Karolína, domácí kuchařka je pořad, který už třetím rokem běží v televizi. Jak jste se k vaření před kamerou dostala?
Už jsem nepsala o politice, ale o jídle. Jednou mi přišel e-mail od nějakého pána, že moje články čte, že chce točit pořad o vaření a jestli bych s ním nechtěla zkusit natočit pilotní díl. Sešli jsme se na kávě, byl mi sympatický a zdál se mi důvěryhodný. Je to Gordon Lovitt, Angličan, který tady žije dlouhá léta. S ním a jeho kolegou Petrem Soukupem od té doby spolupracuji. Stala se z nás dobrá parta. Vydávají i kuchařky s mými recepty. Pořad se vysílá vždy od září do Vánoc. Trošku mi to přijde líto, protože vařím ze sezonních surovin, a jarní jídla tak musím oželet. Protože se ale i podzimní díly natáčí v létě, sehnat třeba zralou špagetovou dýni nebo čerstvé hřiby někdy není jednoduché. Každé jídlo, které před kamerami uvařím, sníme. Občas je trochu přesolené, nezpůsobí to ale politické klima. Někdy se ozve: „Sorry, Kájo, zrníčka soli nejsou vidět, musíme záběr zopakovat.“ A tak znovu solím, pomaleji, aby se dalo zaostřit na sůl padající do kastrolu. Točíme v normální kuchyni, za mnou je okno, jak se mění světlo – sluníčko vyleze z mraků, nebo naopak zapadne –, musí se přestavovat světla, což zdržuje. Někdy dělám jíšku i třikrát za sebou, než máme záběr celý. Co bych uvařila doma za půl hodiny, trvá dvě.
Husu nebo kachnu za dvě hodiny neupečete ani doma.
Pomocný kuchař začne péct kachnu podle mého receptu o tři hodiny dříve než já. Svoji kachnu strčím do trouby, počkáme na jedno podlití a pak už přineseme tu upečenou a kachnu vyměníme.
Z receptů každé série vychází kuchařka.
Nejen z nich. Tvoří asi polovinu knihy. Když začínáme točit, píšu současně kuchařku. Do konce září musí být sestříháno a dopsáno. Od října začínám vařit a testovat jídla na další rok.
Na kom je testujete?
Prvních osmdesát sto receptů jsem testovat nemusela, protože jsem je běžně vařila. Nové testuji v rodině. Pokud zrovna nikdo není v dosahu, tak na sousedech. Kdo je po ruce, musí jíst. Pak si o jídle povídáme. „Dala bych tam míň papriky, víc bych to okyselila...“ Každé nové jídlo uvařím třikrát čtyřikrát, než je pustím do televize.
Vyzradíte některý z receptů na příští rok?
Zatím ne. Je to ve stadiu zrodu, ještě jsme ani definitivně nedohodli téma další kuchařky, mám několik návrhů.
Napsala jste už tři. Karolína, domácí kuchařka; Štěstí z kuchyně; Jídlo jako vášeň. První dvě jste věnovala převážně tradiční české kuchyni. Myslíte, že jste ji už vyčerpala?
Pro sebe asi ano. Už mě baví jiné kuchyně. Za pět let se k ní třeba vrátím, možná přestanu vůbec psát kuchařky. V mém životě přicházejí a zase odcházejí různá období. Nedokážu je předvídat. Teď se často poohlížím po středomořských jídlech. Vydala jsem se na jih, kde si jídlo lidé hodně užívají, což je mi blízké. Cítím spřízněnost s tamějšími lidmi, kteří inklinují k „slow food“. Zajímá mě také moderní blízkovýchodní kuchyně, mám ráda hummus. Dostala jsem kuchařku Moderní izraelská kuchyně a v ní je patnáct variant hummusu. Moc jsem jich zatím neuvařila, protože v nich musí být koření, které tady neseženu. Kdo si zaletí na trh do Jeruzaléma? Při televizním vaření se držím zásady, že všechny suroviny a ingredience musí být snadno dostupné i mimo Prahu.
Co vám lidé píší?
Že podle mne rádi vaří a jde jim to lehce, což mě těší. Také píší, že mi lásku k jídlu věří a připadám jim přirozená. Stejně reagují i na knihy. I začátečníci píší, že dokážou podle mých receptů uvařit dobré jídlo, což byl přesně můj cíl. Recepty stavím tak, aby každé jídlo bylo snadné na přípravu, ale nebylo primitivní, musí mít šmrnc, takový ten moment překvapení. Nerada se totiž při vaření i jídle nudím.
Považujete za výhodu, že nejste profesionálem v kuchyni?
Odpovídá to konceptu pořadu. Takže ano.
A do soutěže amatérských kuchařských talentů, jako je například MasterChef, byste se přihlásila?
Ten pořad nesleduji. Soutěžím ale nerada, takže ne.
Sledujete jiné pořady o vaření, kterých běží na televizních stanicích až příliš?
Jen namátkou, systematicky žádný. Poslechnu si raději ty zprávy.
Vaříte denně?
Pokud nejsem nemocná. Ve všední den se u večeře obvykle sejdeme všichni. O víkendech stále dodržuji, že společně snídáme, obědváme i večeříme. I velké děti, pokud jsou doma, si navykly na společné stolování a líbí se jim to. Ke každému jídlu zapaluji svíčku, i ke snídani. Sama jsem horší než někteří chlapi, nevydržím bez oběda. Uvařím si, i když jsem sama doma. Pokud jsem hladová, není se mnou řeč. Jídlo mě zachraňuje i v obtížnějších životních situacích, dodává mi klid. Je pro mne takovým záchranným kruhem.
Co jíte nejraději?
Mám ráda polévky, maso i sladké. Jsem docela na sladké, ale v obchodě si těžko něco vyberu. Ve všem cítím na jazyku umělá barviva, aromata, prostě chemii. Netrápí mě tolik, že je to nezdravé, ale mně to ani nechutná. Skončím nakonec vždycky u čokolády, do které nikdo nic nepřidal.
Uplynulo už šest let, co jste vydala poslední desku Hořkosladce. Další už nechystáte?
Písně jsem přestala psát, a proto ani nevystupuju. Nechci hrát staré písničky. Myslím, že hudební kariéru mám už za sebou. Nejsem rozervaná, zklidnila jsem se, jsem spokojená, vnitřně silnější. Daří se mi. A to je pro básníka to nejhorší, co se mu může přihodit. V okamžiku, kdy vás přestanou hlodat všechny strachy a pochybnosti, psát přestanete nebo píšete blbosti. Občas, když mě někdo osloví, vystoupím pro děti. Po narození mladšího syna mě napadala vtipná, až sarkastická říkadla, při jejich zpívání si užijí i dospělí. Abych se k muzice vrátila, musela bych zažít nějaký průšvih. Budu raději, když mě žádný nepotká a nebudu hrát.
Prozraďte alespoň, jaké letošní vánoční menu jste uvařila před kamerami?
Letos je to spíš menu pro Boží hod. Je tam třeba marinovaný losos, šunka se zázvorovou glazurou a brusinkovou omáčkou či krůta s kaštanovoperníkovou náplní a medovým pastinákem. A také išlské dortíčky, které ovšem dělám občas doma i v létě, abychom od Vánoc do Vánoc neměli moc velký absťák.
Rozhovor s Karolínou Kamberskou vyšel v magazínu Esprit.


description: Podívejte se na přehlídku masek čertovských stvoření. V Kaplici se v sobotu uskutečnil pochod krampusů a letos nabídl bohatší program, než v minulých letech. Nechybělo hudební vystoupení ani pódiová show.

title: Démonické masky, plivání ohňů. Kaplice děsily krampusové