description: Televizní diváci ho znají jako Jardu Franze ze seriálu Vyprávěj, ti divadelní z Divadla pod Palmovkou, kde hostuje nové v roli Dona Juana. „Musím přiznat, že s postavou Don Juana se vůbec neztotožňji. Nevím jestli bihudík, nebo bohužel,“ říká v rozhovoru pro server Lidovky.cz herec Ondřej Veselý.

title: Když zrovna nehraju, užívám si windsurfing v českých podmínkách, říká herec Veselý

maintext:
Lidovky.cz: V Divadle pod Palmovkou vás čeká premiéra Don Juana, kde ztvárňujete hlavní roli. Jak probíhá zkoušení a jak se ztotožňujete s rolí věčného lamače srdcí, Dona Juana?
Je to těžké a náročné zkoušení. Možná i právě proto, že se s postavou Dona Juana neztotožňuji vůbec. Bohužel?
Lidovky.cz: O Michalu Langovi se říká, že své herce příliš nešetří a často je kritický. Tak se zeptám vás - jak se vám s ním spolupracuje?
S Michalem se známe léta a myslím si, že jsme stali dobrými přáteli, takže práce s ním je pro mne asi jednodušší. Jsem zvyklý na jeho perfekcionalismus. Má přesnou koncepci, ze které nerad uhýbá, nicméně výsledek vždycky stojí za to.
Lidovky.cz: Nejvíce jste se proslavil seriálem Vyprávěj, je vám popularita milá?
Moc ji nevnímám, žiju v Českých Budějovicích a tam se známe všichni. Má role ve Vyprávěj nebyla kladná, a čím méně lidí mne poznává tím lépe pro mne. Občas jsem se setkal i s nepříjemnými reakcemi. Diváci si občas herce ztotožňují s postavami, které hrají.
Lidovky.cz: Bavilo vás natáčení seriálu Vyprávěj? V jakých dalších rolích je možné Vás vidět na obrazovkách?
Bavilo, byla to moje první velká zkušenost před kamerou, je to jiná práce než divadlo. Je to obohacující. Soustředění na detail, je jedním z rozdílů mezi prací v divadle a před kamerou. Odlišný způsob koncentrace a celková práce s napětím jak vnitřním, tak fyzickým. Dále jsem natáčel Svatby v Benátkách, které se teď reprízují, a o prázdninách jsem dotočil film, premiéra by měla být v únoru, více prozrazovat zatím nesmím. Konečně jsem si zahrál také komickou postavu. Atmosféra při natáčení byla báječná a lidé ze štábu skvělí. Opravdu jsem si to užil.
LIdovky.cz: Co vám vyhovuje víc? Natáčet, nebo hrát v divadle?
Jak kdy, jak s kým a jak co.
Lidovky.cz: Letos se vám také stala nemilá věc, kousek od divadla vás přepadli neznámí útočníci. Jak celá věc dopadla?
Díky dobré práci policie, zvláště policisty Chalupy, který se celým případem zabýval, byli útočníci dopadeni, a případ je v soudním řízení.
Lidovky.cz: Setkal jste se nakonec s útočníky? Víte, proč na vás zaútočili?
S útočníky jsem se nesetkal. A důvod, proč mě napadli? Byl hokejový zápas a parta chlápků v hospodě vedle Divadla pod Palmovkou, řešili, komu fandím, jestli Plzni nebo Spartě. Vyrušili mne při schůzce, kterou jsem v hospodě měl a řekl jsem, že nikomu. Podle jejich mínění jsem měl fandit Spartě. Když jsem vyšel ven, přepadli mne zezadu. Dostal jsem ránu, šel jsem k zemi a kopali mne do hlavy. Takové chování je nepochopitelné a neomluvitelné.
Lidovky.cz: Kde jste letos trávil dovolenou?
Žádnou dovolenou jsem neměl, protože jsem točil film. Také jsem účinkoval v představení Robin Hood, které probíhalo na otáčivém hledišti v Českém Krumlově. Bylo to ovšem nádherné, zcela jiná atmosféra, herec se tam opravdu „vyřádí“, jezdil jsem tam na koni, šermoval, prostě nádhera. Také jsme se připravovali na přírůstek do rodiny. Narodil se mi syn.
Lidovky.cz: Co rád podnikáte ve volném čase?
Když mám volný čas, což se mi dlouho nestalo, velmi rád sportuji. Docela slušně wind-surfuji, zatím jen u nás. Jednou jsem to vyzkoušel u moře, ale je to něco úplně jiného, jiná technika. Hodně mě to baví. Ale také se umím jenom tak válet. Nebo si zajdu rád s kamarády na pivo. Mám stálou partu přátel, nejrůznějších profesí. Jsem rád, když si povídám i o profesích druhých. Třeba speciálně kamarádi, kteří jsou záchranáři, to je síla. Scházíme se pravidelně a je to strašná sranda.
Lidovky.cz: Jaké knihy rád čtete?
Nejsem velkým čtenářem, to je různé, podle nálady. Většinou čtu na dovolené, když ji zrovna mám.
Lidovky.cz: Četl jste třeba Laskavé bohyně, ve kterých v Divadle pod Palmovkou také hrajete?
Nečetl.
Lidovky.cz: Fiktivní paměti Maxmiliána Aueho zachycují s otevřeností, přesností a historickou věrností osudy mladého, vzdělaného a „slušného esesáka“, který se stal masovým vrahem. Jak na vás zpověď bývalého nacisty zapůsobila?
Je to silný příběh. Je až neskutečné, jak se z inteligentního člověka může stát pod sílou ideologie nacistická zrůda. Být jen kolečko v soukolí, ti kolem mne poslechli a dělají, co se po nich chce, a já nemohu vybočovat, to je děsivé, ale všude kolem nás přítomné.
Lidovky.cz: O prázdninách jste se stal otcem, jak vám jde vyhovuje tato role?
Je to krásné. Máme dítě a jsme rodina. Syn je mi prý velice podobný, ale nejdřív se podobal na ženu. Prožili jsme těžký porod a jsem šťastný, že vše dopadlo dobře. Je to náš Otesánek, už ani nemá bradu. Bohužel teď jsem na synka neměl moc času, ale vše se teď po premiéře Dona Juana změní. Konečně si ho budu moci začít užívat naplno.


description: Pavel Zajíček se narodil v dubnu 1951 v Radotíně u Prahy. Je básník, jeden z předních představitelů českého undergroundu. Roku 1973 založil s Mejlou Hlavsou hudební skupinu DG 307. V roce 1976 byl v procesu se skupinou Plastic People odsouzen za údajné výtržnictví na rok do vězení. Po propuštění podepsal Chartu 77. V roce 1980 odešel po policejním nátlaku do emigrace a žil ve švédském Göteborgu, později v New Yorku. Po sametové revoluci se vrátil do Prahy.

title: V letadle se mi ohromně ulevilo. Začínal novej život, vzpomíná na emigraci básník Zajíček

maintext:
„Jmenuji se Pavel Zajíček a mám za sebou jistý život a paměť tohoto života, tak jak ji mám já. V mladém věku, ještě na základní škole jsem pracoval se zvuky, hudbou a psal jsem. Nikoho jsem neznal. Úplně na okraji sebe sama. Cítil jsem takovou vnitřní posedlost tím, co žiju, ne něco dokázat, ale prokázat, to znamená život brát, jakoby obkreslovat, tak jak ho člověk žije. Žádné smyšlenky, jak by to mohlo být či jak by to nemohlo být, jak je to dobrý nebo jak to stojí za hovno. Na to jsem celý život kašlal. Prostě jsem si toho nevšímal. Bral jsem život takový, jaký je. A v tomto bodě, kdy toto vypravuji, říkám, že došlo k jakémusi souznění mého vnitřního světa a toho vnějšího. Se vším, co to obnáší.“
Pavel se narodil 15. dubna 1951 v Radotíně u Prahy. O rodičích, především o tátovi mluví s láskou jako o člověku, který za ním i v těžkých životních situacích pevně stál.
„Táta je obyčejný chlapík, vyučený holič. Ve všech dobách se choval naprosto skvěle. Vždycky za mnou. Nikdy nehodnotil. Třeba ten náš soud před devětatřiceti lety. Tenkrát tam Václavu Havlovi, který byl ve velké nepřízni režimu, byl v kontaktu se ‚štvavými vysílačkami‘ atd., uvolnil místo k sezení. Vždycky, když slyší mluvit o někom, jako je Magor, Václav Havel nebo Pavel Landovský, ozývají se v něm vzpomínky. Jak je měl velice rád. A má. To je trvání.“
Od mládí Pavel cítil potřebu nějak se umělecky vyjadřovat. Začal si doma „hrát se zvuky“. Zajímal se o divadlo nebo například scénografii, ale také o architekturu – dal se na studium stavařiny. Avšak nástupem takzvané normalizace po srpnu 1968 byl konec jak studií, tak jakékoli formální umělecké činnosti konvenující místnímu komunistickému režimu.
Časy nemožnosti
Osudy 20. století Lidovky.cz pro čtenáře vybírají zajímavé osudy lidí zapsané a uložené v digitálním archivu Paměť národa. Jste přesvědčeni, že autentické vzpomínky lidí, jichž se bezprostředně dotkly dějiny 20. století, musejí být zachovány? Vidíte smysl ve vyprávění příběhů, které v učebnicích dějepisu nejsou? Staňte se členy Klubu přátel Paměti národa a podpořte natáčení svědectví. Další životní osudy najdete na lidovky.cz/pribehy.
Velký „dojem“ na něho udělalo dramatické proměňování celé společnosti po srpnu 1968.
„Přišel čas normalizace. Když jsem potkával ty lidi, své generační souputníky, říkal jsem si, jak je možný, že se tak rychle proměňují. V té době mi ještě úplně nedocházelo, co je ta normalizace vlastně zač, že to neni žádná prdel... Lidi se proměňovali doslova před očima.“
I v „časech prázdnoty a nemožnosti“ tušil, že někde přesto existují lidé, kterých si může vážit, chce se s nimi setkat, případně s nimi spolupracovat. K čemuž nakonec také došlo. Řeč je například o I. M. Jirousovi, Egonu Bondym nebo skupině The Plastic People of the Universe. Mezitím si pro sebe tvořil, kvůli modré knížce pobyl i v psychiatrické léčebně v Bohnicích a živil se třeba výrobou igelitových sáčků.
Přes mrtvolnost tehdejšího společenského života to bylo i období, kdy to alespoň v undergroundu intenzivně umělecky žilo. V Pavlově případě šlo především o tvorbu a vystupování s hudební skupinou DG 307, kterou spolu s Mejlou Hlavsou v roce 1973 založil. Živil se jako kulisák nebo lesní dělník. Bohužel strach režimu ze svobodně se projevujících lidí sílil a s ním i jejich policejní šikanování až teror. V době, kdy byla země obehnána ostnatým drátem, se režim rozhodl naopak některých lidí co nejrychleji zbavit. Přišel s „akcí Asanace“ (Akce StB při které se snažila nátlakem, šikanou i fyzickým násilím, přimět odpůrce režimu, aby sami emigrovali do zahraničí). Zesílil ještě více pronásledování, někoho dokonce odsoudil a uvěznil, například v takzvaném procesu se skupinou Plastic People v roce 1976.
Pavel Zajíček strávil za údajné výtržnictví rok ve věznici v Plzni na Borech. Věznění, sledování, výslechy, včetně fyzického násilí, Pavla nakonec přivedly do bodu, kdy si po jednom zvlášť surovém výslechu řekl „A dost!“. V roce 1980 požádal o švédský azyl a od chvíle, kdy nastoupil do letadla, nepochyboval o tom, že udělal dobře.
Ze srdce šutr
„Už v tom letadle se mi ohromně ulevilo. Jako kdyby mi spad ze srdce šutr. Naprostý uvolnění. Začínal novej život. Nebylo co řešit, kam se vracet a proč se vracet.“
Jednoduché to ale nebylo. „Takové rozhodnutí poznamená i osobní životy nejbližších lidí. Manželky, dcery... Ta byla malá, chodila na základní školu, měla tam kamarádky... Když by se člověk vžil do toho dětskýho světa, muselo to být hodně těžký. Jeli jsme už na letiště a Míša se postavila a řiká: ‚Já nikam nejedu!’ To je síla. Marný nějaký vysvětlování, co tam bude pěknýho, že pozná nový lidi... Šílený!“
Švédsko se svojí štědrou sociální politikou se pro jeho rodinu stalo dobrým útočištěm. Usadili se v Göteborgu. Když už se ale Pavel vydal do světa, vypravil se nakonec i do Ameriky, přesněji do New Yorku, kam ho to vždy táhlo. Poznal tamní atmosféru, která se naprosto lišila od švédské, sociální podmínky a pestrou, kosmopolitní společnost. Živil se třeba jako stěhovák. Umělecky zde tvořil především výtvarně, o hudební tvorbu tehdy nestál.
Ahoj mami, ahoj tati
O situaci a dění v Československu se nezajímal, považoval ho za ztracenou vartu. Ani po sametové revoluci v listopadu 1989 se domů hned nehnal. Nakonec mu to ale nedalo.
„Důvod, proč jsem se přeci jen vrátil, byli moji rodiče. Moje máma a můj táta. Které jsem myslel, že už nikdy neuvidím. Bylo to někdy na sklonku jara nebo v létě, kdy jsem nakonec zase sedl do letadla. Na letišti v Praze na mě čekal Mejla Hlavsa a jeli jsme do Radotína. Řekl jsem, jako kdybych tam byl ten den ráno: ‚Ahoj mami, ahoj tati.‘ No, koukali.“
Nemuset se stydět
V současnosti žije Pavel Zajíček v Praze. Dál píše, výtvarně tvoří, dělá muziku s DG 307, vystupuje i v dalších uměleckých projektech, například v autobiografickém divadelním představení Pustina.
„Život je dokumentace života. Řekl bych, že je dobrý jednat tak, aby se člověk nemusel za něco stydět. Aby do toho, co chce, šel a beze studu to dělal.“

fasttext_language: cs


description: Budoucí americký prezident Donald Trump pověřil přípravou převzetí moci svého kandidáta na viceprezidenta Mika Pence, dosud přitom skupinu několik měsíců vedl guvernér státu New Jersey Chris Christie. Členy týmu jsou i Trumpovy děti Ivanka, Eric a Donald mladší a také Trumpův zeť a manžel Ivanky Jared Kushner.

title: Trumpův tým povede budoucí viceprezident Pence, nechybějí v něm Trumpovy děti


description: Nynější jemenský konflikt, který trvá 20 měsíců, nepřežilo více než 7000 lidí. Oznámila to Světová zdravotnická organizace (WHO), podle jejíchž statistik bylo za tu dobu zraněno na 36 000 Jemenců. Nějakou formu zdravotní pomoci potřebuje asi 21 z 26 milionů občanů Jemenu. OSN už v minulosti odhadla počet obětí jemenské války na 10 000.

title: Válka v Jemenu ohrozila už 21 milionů jeho občanů. Za oběť padlo aspoň 7 tisíc civilistů


title: Hvězdy Světového filmu se fotily

maintext:
VIDEO: Hvězdy světového filmu v kalendáři Pirelli 2017 Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
NEW YORK/LONDÝN/BERLÍN Slavné herečky jako Uma Thurman, Nicol Kidman, Kate Winslet nebo Penelope Cruz se nechaly vyfotit do kalendáře Pirelli 2017. Fotografie byly pořízeny v Londýně, Berlíně, Los Angeles, Le Touquet a v New Yorku.


description: Mohutná exploze otřásla v sobotu spojeneckou základnou Bagrám v Afghánistánu, kde působí i čeští vojáci. Výbuch si vyžádal čtyři mrtvé a 14 zraněných, oznámilo velení spojeneckých vojsk. K útoku se přihlásil Taliban. Češi podle generálního štábu české armády mezi oběťmi nejsou.

title: Při útoku na základnu v afghánském


description: Kurt Gebauer (* 1941), sochař, mezi jehož poslední objekty patří srdce pro Václava Havla na piazzettě u Národního divadla, tvrdí, že je málo soch ve veřejném prostoru. Špatné sochy se prý instalují proto, že je malý výběr. Ale přiznává, že i jeho štvou, a navrhuje, aby se na pražský Klárov postavily další objekty, které se nikam nehodí, že by to byl pěkný parčík nebo hřbitov soch, takový český příspěvek ke světovému pomníkářství.

title: Dalajlama mě baví. Taková velmoc a bojí se jednoho chlapa, říká sochař Gebauer

maintext:
LN: Jak to dopadlo se vzkazy na srdce pro Václava Havla?
Většinou byly pozitivní – třeba „chybíte nám, byl jste náš první a bohužel zatím poslední prezident“. Ani jsem to nestačil před odvozem na odlití všechno přečíst. První se tam podepsala Dagmar Havlová, která tam vyryla „Vašku, vrať se“, a pak je tam i podpis dalajlamy, Vlasty Chramostové, která ale svůj vzkaz napsala drobným rukopisem, to asi nepůjde přenést, uvidíme.
Byl tam jediný kritický vzkaz, někdo tam napsal „falešný idol“. Už předem jsem ale ohlásil, že tam dáme jen nápisy, které budou mít hlavu a patu, blbcům a barbarům prostor poskytovat nebudeme. A že to není žádná cenzura – kdybychom našli něco negativního, co má smysl, použijeme. Nic takového ovšem k dispozici nebylo.
LN: Vy jste vždycky svými sochami a instalacemi reagoval na stav společnosti. Neinspiruje vás rozruch kolem dalajlamy? Nevytvoříte nějaké dílo na toto téma?
Ten cirkus mě zatím spíš baví. Privátní osoba, která nemá žádnou faktickou moc a ještě chodí v takovém hábitu, a kam přijde, tam udělá takové pozdvižení. Jsem rád, že se nám podepsal, a bavím se při sledování reakcí našich politiků. Copak to není komické? Čína, taková velmoc, nejlidnatější země světa, a bojí se jednoho chlapa.
A přitom já Čínu miluju, byl jsem tam dvakrát na sochařském sympoziu a mám trochu představu o tom, jak to tam funguje; kdo tam nebyl, má to zkreslené. Ono je to opravdu složitější, než se nám to tady jeví, debatovali jsme o tom i s Václavem Havlem, kterého to velmi zajímalo z hlediska lidských práv.
LN: A jak vy to vnímáte se zkušeností, kterou máte?
Je to taková zvláštní symbióza komunismu a kapitalismu, ale ten běžný člověk, jak jsem měl možnost poznat, se hrozně bojí masakru a občanské války, mají s tím staleté zkušenosti, a tak raději přijímá status quo, akceptuje omezení, jen aby nenastal krvavý rozpad Číny. Evropa s Jugoškou byla dalším varováním.
A samozřejmě jsou tam obrovské rozdíly. Jednou nás sochaře pozvali rybáři z vesnice, kde jsme pobývali. To byla bohatá skupina lidí, možná mafie svého druhu, a uspořádali nám opulentní hody. A pak tam máte kameníky, každý má jedno tričko a paličku, ale jsou v pohodě. Oni ale jsou po všech stránkách jiní než Evropané a nemůžeme je poměřovat svými zkušenostmi a optikou, mají třeba jiný způsob vnímání vizuální kultury, to je dáno tím písmem. Aby byl Číňan gramotný, musí se naučit prý aspoň tři tisíce znaků. A všechno jsou to obrázky, čili jsou úžasně vnímaví k věcem, na které Evropan zírá a nechápe, co znamenají.


description: Poslance z komise k reorganizaci policie chce na pokyn vrchních žalobců vyslechnout Generální inspekce bezpečnostních sborů. Důvodem jsou úniky informací ze zprávy, kterou předložil bývalý detektiv Robert Šlachta, uvedla v pátek Česká televize. Podle některých členů komise tím státní zastupitelství překročilo svou pravomoc.

title: Členy komise k reorganizaci


description: V politických kuloárech se spekuluje, že jedním z končících ministrů Sobotkovy vlády by měl být ministr pro lidská práva Jiří Dienstbier. Ten se však rozhodl bránit a ve čtvrtek se na Twitteru vyjádřil, že po jeho odvolání volají pučisté z Lán, pražská mafie a podvodník Březina. „Nová krev?“ ptá se ministr ohrožený ztrátou svého místa.

title: Mé odvolání chtějí pučisté z Lán


description: Nechci slevu zadarmo, holedbal se už učitel v povídce Miloslava Šimka a Jiřího Grossmanna Exkurze do zoo. Tak je přece logické, že účet zdarma v bance nemůže být všude zadarmo. Zadarmo nepracuje ani šéf pražských strážníků. Tady jsou zprávy dne.

title: Zprávy dne podle editora: účet v bance zdarma není zadarmo, šéf ‚měšťáků‘ odměněn milionem a turecké zákony


description: V neděli mimořádně silné zemětřesení o síle 7,5 stupně Richterovy škály poničilo okolí novozélandského města Christchurch. Otřesy způsobily vlnu tsunami, dvěma lidem se staly osudnými. Škody dosáhnou několika miliard novozélandských dolarů. Zemětřesení se mimořádně dotklo i přírodní říše. Podívejte se ve videu na tři uvězněné krávy na ostrůvku země vzniklého po mohutných sesuvech půdy okolo.

title: Sesuvy půdy po otřesech na Novém Zélandu uvěznily na ostrůvku země tři krávy


description: Ministr kultury Daniel Herman (KDU-ČSL) poděkoval šéfovi diplomacie Lubomíru Zaorálkovi (ČSSD) za to, že chce na středeční schůzi kabinetu probrat záznam dva roky starého jednání, na kterém se domlouvali členové vlády na postoji k dalajlamovi. Rád by ho zveřejnil. Neví ale stoprocentně, zda to bude možné.

title: Nic jsem neslíbil. Herman podpořil nápad zveřejnit záznam z jednání o dalajlamovi

maintext:
Zveřejnění přepisu diskuse podpořili i ministr zemědělství Marian Jurečka (KDU-ČSL) a ministr průmyslu Jan Mládek (ČSSD).
„Předpokládám, že když pan ministr o tom hovořil, tak pravděpodobně si zjistil, zda to v tom utajeném režimu nebylo. Ale já přesně úplně si to nepamatuji,“ řekl Herman novinářům před Strakovou akademií na dotaz, v jakém režimu se schůzka uskutečnila a zda bude moci být záznam zveřejněn.
Zaorálek po úterní schůzce ústavních činitelů na Hradě oznámil, že na středeční schůzi vlády bude chtít, aby byly zveřejněny stenozáznamy z vládního jednání, na kterém se podle něj ministři domluvili, že se oficiálně nesejdou s dalajlamou. Už v minulých dnech řekl, že toto ujednání Herman porušil, když se s dalajlamou setkal na půdě ministerstva kultury. Herman popírá, že by něco takového slíbil.
„Je třeba, aby pravda vyšla najevo,“ uvedl Herman k Zaorálkově návrhu. Zopakoval, že na schůzce nic neslíbil, naopak řekl, že je pro něj zákaz styku s dalajlamou naprosto nepřijatelný. „Je to pro mne, jako by po mně někdo chtěl, abych se nescházel s papežem,“ uvedl.
Na schůzce podle něj ministři měli slíbit, že se s tibetským duchovním vůdcem nesejdou během svého mandátu. Neřešilo se podle něj, zda se zákaz má týkat oficiálního či neoficiálních vystupování.
Pro zveřejnění záznamu se při příchodu na zasedání kabinetu vyslovil i lidovecký ministr Jurečka. „Nevím, jaké jsou na to podmínky, ale nemám s tím problém, aby to bylo zveřejněno,“ uvedl. Herman podle něj slíbil, že bude o setkání předem informovat premiéra a ministra zahraničí, ale nehovořilo se o tom, že by mělo být jen neoficiální.
Naopak Mládek si na tento závazek vzpomíná. „Já jsem to chápal tak, že kolega Herman nám sice sdělil, že mu svědomí nedovolí se s dalajlamou nesejít, pokud přijede do Prahy, nicméně také slíbil, že pokud se s ním sejde, nebude to na úřední půdě,“ řekl novinářům.
Po schůzce Hermana s dalajlamou vydali prezident, premiér a předsedové obou parlamentních komor prohlášení o vztazích s Čínou, ve kterém se od ministra distancovali. Kritici prohlášení tvrdí, že je projevem vazalství Česka vůči Číně.


description: Katolická církev na Slovensku, ke které se v pětimilionové zemi hlásí většina obyvatel, prosazuje omezení práce v neděli. V pastýřském listu před nadcházejícími svátky také vybídla věřící, aby v neděli nechodili nakupovat.

title: Nechoďte v neděli nakupovat, ať mohou být ženy-matky doma, žádá katolická církev Slováky


description: Skrytá historie hledání a objevení relikviáře svatého Maura

title: Muž proti státu

maintext:
Báli se ministři, že kdyby Douglase uznali oficiálně jako iniciátora nálezu, mohl by požadovat nálezné? To by v případě takové památky, jako je relikviář svatého Maura, mohla být značná suma. „Jeden ministr se mě ptal, kolik bych případně požadoval peněz. O peníze mi nejde. Řekl jsem mu, že bych dal polovinu na charitu, tak bych se před charitou nechtěl stydět,“ popisuje Douglas odpověď, která politika zmátla.
Relikviář se totiž na několik dní ocitl v kanceláři kriminalisty Maryšky , kosti připisované světcům a další obsah schránky měl policista pod stolem v pytli. Pak komunistické vedení rozhodlo, že umělecký předmět raději zavře do sejfu dnešní České národní banky. A tam se relikviář rozpadl. Trvalo dalších šest let, než se vyřešilo, které instituci bude středověký skvost patřit. A dalších 11 let uplynulo, než se povedlo špičkovou práci středověkých řemeslníků při unikátním restaurátorském zásahu opravit.
Ačkoli překonával zklamání z výsledku, hodně známých Douglase utěšovalo, že měl vlastně velké štěstí, že u nálezu nebyl. „Nemyslím si, že by mě tam zatkli, nevím. Ale mohli říct, že se budu podílet na nákladech na restaurování a to bylo hodně peněz.“
O konci obchodu se Douglas dozvěděl telefonicky ve Vídni. „Mnoho lidí mi říkalo, proč jsem nešel za Štrougalem , že by mi pomohl, ale já jsem nechtěl, věřil jsem jim,“ podotýká Douglas. Ani ho nikdy nenapadlo, že by se mohl pokusit někoho uplatit. „Že lidé, se kterými jednám, nejsou historikové, mi došlo příliš pozdě.“
Ke zpětnému zděšení archeologů se ho rozhodli sami vykopat. „Zvedali jsme to ve čtyřech. Jak jsme to zvedli, tak se venku zablesklo a zahřmělo,“ zmínil neobvyklý listopadový jev v půlnoční hodinu tehdejší kastelán Macek v televizním dokumentu (je ke shlédnutí ve webovém archivu České televize )
V hradní kapli si všimli, že některá prkna na podlaze někdo v minulosti uvolnil. Vytrhli je. Kastelán obstaral provizorní osvětlení, kriminalisté vnořili lopaty do suti – a ta se jakoby propadla. Ve skutečnosti se suť hrnula do popraskané skleněné schrány, v níž byla hledaná památka uložena. Odhrábli další kus a ze špíny se zalesklo zlato. Našli relikviář svatého Maura.
Do Česka se vrátil až za mnoho let.
„Pokud by Československo nechtělo, schránka by nikdy neopustila jeho území. Myslím, že to byla férová dohoda,“ říká Douglas.
Pokud by se ČSSR rozhodla, že si chce relikviář nechat, připadlo by podle smlouvy 50 procent odhadní ceny Douglasovi, maximálně však oněch půl milionu dolarů, což byla velmi tučná suma – v dnešní sobě by šlo zhruba o 1,1 milionu dolarů, tedy necelých 27 milionů korun.
Pokud by podle smlouvy obě strany souhlasily, měl být relikviář prodán. 73 procent částky mělo připadnout ČSSR, 27 procent Douglasovi (z toho mělo patřit 18 procent rodině Beaufortů , Douglasovi by tedy zůstalo 9 procent).
Relikviář měl podle smlouvy po vyzvednutí ocenit nejprve znalec určený firmou Artia. Pokud by odhadl nižší cenu než jeden milion dolarů, mohl si Douglas přizvat své dva znalce. Výsledná odhadní cena by se určila jako aritmetický průměr tří částek.
„Choval se seriózně a my jsme se k němu také chovali seriózně. Nic jsme nezapírali, nelhali jsme. Kdyby se zeptal, řekli bychom mu to,“ vysvětloval utajení František Maryška , který předloni zemřel, v dokumentu „Hon na svatého Maura“. „Přišlo nám jednodušší, že když najdeme to, co chce, nebudeme za to muset nic platit. Jako dneska fandíme českému fotbalu, my jsme fandili českému státu. Nepropadla by žádná jistina, bylo by jednodušší si to najít a poděkovat,“ vzpomínal Maryška .
Policisté se vydávali za úředníky ministerstev a účastnili se schůzek s Douglasem, které se konaly v letech 1984 a 1985 v Praze. Američan přijížděl do hlavního města autem, nikdy nezůstával na noc, nic na schůzkách nejedl a pil kolu. „Měl jsem trochu strach, věděl jsem, co komunisté mohou lidem udělat i kvůli mnohem menším věcem. Měl jsem jedinou zbraň: informace,“ líčí Douglas.
Tehdy do příběhu vstupuje další důležitá postava, kriminalista František Maryška Osoby za podtrženými jmény si můžete kliknutím připomenout.. Dostal pověření vést tajný tým Starožitnost, kam si přibral dva kolegy Josefa Čmolíka a Miroslava Dvorského. Měli zjistit, o co Douglasovi jde. Podle jejich vzpomínek byli o případu informováni také předseda vlády Lubomír Štrougal i prezident Gustáv Husák.
Vypadalo to, že má Douglas trumfy v rukou. Komunistický režim tápal, neměl tušení, o co by mohlo jít. Navíc tu byla lákavá vidina statisíců dolarů. Jenže totalitní stát měl mnoho nástrojů: tajnou policii a špiony a ti uměli rozehrát triky. A neváhal je nasadit.
A tak vstoupil na scénu Douglas. „Vždycky jsem se zajímal o umění a právo a mám rád komplikovaná jednání. Možná jsem si tehdy neuvědomoval, do jakého nebezpečí se ženu,“ říká. V červnu roku 1984 navštívil československou ambasádu ve Vídni na Penzinger Strasse, tehdy přeplněnou agenty StB. Přišel s nabídkou. Sdělil zaskočeným pracovníkům úřadu, že ví o jednom cenném uměleckém předmětu, který je ukryt na československém území. Dodal, že o něm nikdo neví, nikomu v Československu nechybí a že by ho chtěl za určitých podmínek vyvézt.
Ředitel sbírky zbraní Uměleckoprůmysového muzea ve Vídni. Znal se s Dannym Douglasem. Spolu v roce 1984 vymysleli, že by se Douglas měl pokusit získat z komunistické ČSSR "ztracený" relikviář svatého Maura, o němž do té doby věděla jen nejbližší rodina. Výsledek jednání, tedy že relikviář objevili v roce 1985 českoslovenští kriminalisté, Christiana velmi zklamal.
„Otec (Friedrich Beaufort-Spontin) mi dal pravomoc, abych se pokusil získat předměty, které zůstaly v Čechách. Řekl jsem mu, že by se to možná mohlo podařit, ale on tomu nevěřil. Nechtěl o tom nic vědět. Pro něj se ta věc uzavřela v roce 1945,“ řekl před rokem a půl v rozhovoru pro Daily Mail . Christian Beaufort-Spontin. S českými novináři nekomunikuje. A ani s českými úřady v polovině 80. let minulého století komunikovat nechtěl.
A tam zlatý poklad nedozírné ceny zůstal zapomenutý 46 let, protože si Beaufortové netroufli velký zlatý předmět na konci války při stěhování do Vídně odvézt.
Za brýlemi mu hrají živé oči, sedí v červenobílé košili v centru Prahy, gestikuluje a vypráví o tom, jak do Prahy jezdil v letech 1984 a 1985 a jak odlišný to tehdy byl pocit, když se ocitl na nepřátelském území.
To se však zdálo nemožné, protože odborníci v archivech v minulosti nenašli ani zmínku o vzrušující honbě za „objevem století“ na začátku listopadu roku 1985. Chyběla klíčová smlouva, kterou se chystal Douglas 7. listopadu 1985 uzavřít s komunistickým Československem. Mlčí databáze ministerstev vnitra i zahraničí, marně po osobě jménem Danny Douglas pátrali experti v archivech Státní bezpečnosti (StB). Jako by někdo dokonale zametl stopy.
V tichu a tmě září relikviář svatého Maura. Zlaté odlesky z památky nevyčíslitelné hodnoty však hrají i na temné struny lidské povahy. Energický muž, bez něhož by zlatý poklad stále ležel v suti hradní kaple, o tom ví své. Přes třicet let se Danny Douglas ze sebe snaží smýt nálepku chtivého zloducha.
V roce 1985 se stal iniciátorem dění, které vedlo k nálezu století, tedy k objevení relikviáře svatého Maura v suti hradní kaple v Bečově nad Teplou. Přesto ho Česko neuznává jako nálezce vzácné památky. „Oni říkají: my jsme to našli sami, to je směšné,“ vrací se Danny Douglas v rozhovoru pro server Lidovky.cz ke zdlouhavým jednáním, které tehdy vedl s představiteli komunistického režimu.
Listina, kterou obdržel Danny Douglas v roce 2002. Osoba, která nechce prozradit svou identitu, mu poslala popis návrhů, jak chtěla vůči němu v letech 1984-1985 postupovat StB (klikněte pro zvětšení). Překlad do češtiny: „Vážený pane Douglasi! Při bádání v archivech českého ministersta vnitra a ministerstva zahraničních věcí České republiky z let 1982-1987 jsem narazil na tuto (následující) skutečnost: V inkriminovaných letech velel pan [přeškrtnuto] Státní bezpečnosti (státní tajné policii) na české ambasádě ve Vídni (1140 Wien, Penzinger Str. 11-13). Ten o Vaší věci rozhodoval. Podával do Prahy žádosti, abyste byl unesen a mučen, aby Vám byla podána takzvaná injekce pravdy (skopolamin) apod. Měl jste být špehován, vydírán a kompromitován jednou ženou. Všechny tyto návrhy však byly Prahou postupně odmítnuty s odůvodněním, že to nebylo přání sovětských poradců. [přeškrtnuto]. Po politických změnách v listopadu 89 se v českém tisku mnohokrát o [přeškrtnuto] negativně psalo. V Rakousku byli a dodnes jsou někdejší příslušníci Státní bezpečnosti (státní tajné policie). podřízení pana [přeškrtnuto], souzeni, jakmile vstoupí na rakouské území (např. [přeškrtnuto] atd.)“
Proč vás požádal Christian Beaufort-Spontin, jehož rodina relikviář před druhou světovou válkou vlastnila, abyste s komunistickým Československem jednal o vyzvednutí památky vy? Nebylo by lepší, kdyby se na československé úřady obrátil sám?
Předpokládám, že protože jeho rodina musela všechno nechat v Československu, nebylo by mu to příjemné.
Žil jste ve Vídni. A pak jste se pustil do riskantního podniku za železnou oponou. Neodrazovala vás rodina?
Odrazovala. Ale já jsem byl opatrný, jako vždy, když jsem cestoval do nejistých oblastí. Dodržoval jsem pravidla a nebral jsem si sebou nic, co by mohli na hranicích považovat za podezřelé.
Vybavujete si prohlídky na hranicích?
Čekal jsem tam hodiny, i když přede mnou byly pouze dvě, tři auta. Všechno mi vzali, třeba rakouské noviny. Brával jsem sebou časopis Playboy, oni ho vzali a byli šťastní. Hrál jsem tu hru s nimi. (usmívá se) Po příjezdu do Prahy jsem se vždy nahlásil na americké ambasádě, aby o mně věděli.
Při jednáních v Praze jste nic nejedl, nepil jste vodu…
Díky bohu vodu nepiju. Preferuji kolu nebo jablečný džus.
Státní bezpečnost (StB) vás prověřovala. Tušil jste, že máte v patách špiony?
Ano i ne. Nevěděl jsem, že mě sledují ve Vídni. Tehdy mě viděli při schůzce s Christianem Beaudortem-Spontinem.
Kdy jste přišel na to, že lidé, se kterými jednáte o případném vyvezení umělecké památky, nejsou historikové, ale policisté?
Naneštěstí příliš pozdě. (usmívá se) Schůzky probíhaly tři, čtyři hodiny. Proti mně sedělo deset lidí, ale jen dva lidé mluvili, ostatní jen poslouchali. Při různých příležitostech jsem se potkal s různými lidmi, říkal jsem si, že když budu jednat čestně, tak se domluvíme. Lidé mi říkali, proč jsem nešel za Štrougalem (tehdejší předseda vlády – pozn. red.), že by mi pomohl, ale já jsem nechtěl. Věřil jsem našemu jednání. Oni říkají, my jsme to našli sami, to je směšné. Jednání zdržovali, špehovali mě, aby získali co nejvíce informací. Čtyřicet šest let o relikviáři nevěděli a po jednom roce vyjednávání se mnou ho najednou našli. A nechtějí mě označit jako nálezce. Není fér říci, my jsme to našli, Douglas neudělal nic, to je lež.
Po letech jste s Františkem Maryškou, který v roce 1985 vedl tajnou akci Starožitnost a v listopadu před 31 lety relikviář našel, navázali přátelský vztah.
Setkali jsme se několikrát a on mi říkal, to nebylo hezké, co jsme udělali. A já mu na to odpovídal, ale vy jste tam seděl na těch jednáních, pane Maryško, všechno to znáte. On za nález dostal nějaký porcelán, aspoň něco. (směje se)
Proč jste rovnou neřekl o co jde, ukázal místo a tím byste měl nezpochybnitelný nárok na nálezné?
Ano, tím by to celé bylo velmi jednoduché, za měsíc mohlo být hotovo. Ale nejednal jsem jen za sebe, Beaufortové to takhle nechtěli, říkali, vždyť je to naše, proč bychom měli chtít nálezné.
Měl jste už na relikviář kupce?
Nevěděl jsem, v jakém stavu schránka bude. Takže možností bylo několik.
Přiznáváte, že jste se během jednání dopustil chyb. Co byste nejraději změnil?
Má největší chyba byla, že jsem věřil české straně. Udělal jsem chyby, ale myslel jsem, že oni po té věci nepátrají. Hodně lidí se mě také ptá, proč jsem určil Karlovy Vary za místo závěrečného setkání. Mohl jsem trvat na Praze a nic by nenašli, ale já jsem nechtěl lhát, aby pak neřekli, podívejte, ve smlouvě je napsaná Praha a ono je to v Bečově. A proč jsem řekl, že potřebuji nářadí. Je jednoduché po třiceti letech říkat, že tohle a tohle byla chyba.. Měl jsem počkat ještě pět let.
Gemy osazené ve filigránových prvcích jsou datované mezi 1. stol př. n. l. až 2. stol. n. l., kdy dosáhla jejich produkce v antickém Řecku největšího rozmachu. Materiálem jsou odrůdy chalcedonu (karneol, onyx, achát a jaspis), do kterých byly ryty dekory, figurální a zvířecí motivy.
Někteří příslušníci policie se domnívali, že jste býval agentem CIA?
Nevím, kde to vzali. Sloužil jsem v americké armádě, pracoval jsem jako překladatel v Berlíně. Ale možná se musíte zeptat přímo na CIA. (usmívá se)
Přemýšlel jste někdy o tom, co by se stalo, kdybyste vykopal relikviář s policisty za zády? Co kdyby vás třeba zatkli?
Nemyslím si. Ale když se dívám zpátky, tak mě fakt, že jsem tam nebyl, uchránil od potíží. Lidé mi říkají, že jsem měl štěstí. Relikviář byl ve velmi špatném stavu a oni mohli chtít, abych se podílel na nákladech na opravu. Navíc pak udělali chyby při vyzvedávání a ještě umístili relikviář do bankovního sejfu. Jak mohli být tak hloupí?
Považujete honbu za svatým Maurem za svůj životní obchod?
Ve skutečnosti ne. Měl jsem lepší výsledky při jiných obchodech, ale tenhle byl bezpochyby velmi vzrušující.
Čím si vysvětlujete, že vám český stát nechce oficiálně připsat zásluhy za nález relikviáře svatého Maura?
Asi si uvědomují, že bych mohl mít nárok na nálezné. Schránka byla ztracená 46 let a pak po několika schůzkách se mnou ji najednou našli. Jaká souhra okolností! Ministr Dostál mi napsal, že nemám nárok na nálezné, protože jsem nebyl na místě, když takzvaní historikové relikviář objevili. Ale jak může srovnávat situaci z roku 1985 se současností. Měl jsem podobný případ v Polsku, ale tam jsme se s demokratickou vládou dohodli.
Ale relikviář jste chtěl vyvézt a prodat. Proč by vám Češi měli být vděční?
Musím se odkázat na smlouvu. Nikdy jsem nebyl v pozici, abych rozhodoval o tom, že má být schránka vyvezená z Československa a kdokoli toto říká, tak nemluví pravdu. Vždycky to bylo podle smlouvy společně, společně. Požadoval jsem tu jistinu ve výši 500 tisíc dolarů, abych měl jistotu, že když to vykopeme, že mi neřeknou sbohem.
Věděl jste v roce 1984, že relikviář patří podle Benešových dekretů Československu?
Samozřejmě.
Když byl relikviář zrestaurován a v roce 2002 veřejně odhalen, nebyl jste pozvaný. Mrzí vás to?
Ani ne.
Pro list Daily Mail promluvil před rokem a půl Christian Beaufort-Spontin. „Celé to bylo provedené hloupě. Byl jsem moc mladý. Dneska už bych na nic podobného nepřistoupil, jsem z toho celého unavený a zahanbený,“ citoval ho list. Co si o tom myslíte?
S tím nemohu souhlasit.
Rád riskujete?
Myslím, že jsem v životě nikdy neriskoval, alespoň ne záměrně. Mám rád umění a právo a komplikovaná vyjednávání, ale obvykle jsem raději opatrný a dobře připravený. Možná jsem si tehdy to nebezpečí neuvědomoval.
Myslíte si, že se v Evropě dají najít další poklady?
Věřím, že ano.
Co si myslíte o polské honbě za zlatým vlakem?
Polská vláda nabízí nálezné 10 procent, to je jediné, co k tomu mohu říci. To není špatné.
Reliéfy zobrazují výjevy ze života svatého Jana Křtitele, svatého Maura a svatého Timoteje. Sošky a reliéfy na relikviáři sv. Maura patří svou kvalitou k vůbec nejlepším plastikám zlatnicky zhotoveným v kontextu středověkého zlatnictví.
Na Bečov jste se vypravil až v roce 2005. Jak to probíhalo?
Jeden novinář mě přemluvil, ať se tam jedu podívat, že je tam slavnostní akce. Nikdo nevěděl, že tam budu, ale Maryška mě hned poznal, pozdravili jsme se. Byli tam novináři a hosté, i z Belgie. Nechal jsem Maryšku mluvit prvního, hovořil asi dvacet minut. Pak jsem si vzal mikrofon, řekl jsem, že to bude krátké a že nic z toho, co řekl pan Maryška, není pravda. Koukali na mě. (směje se)
Myslíte si, že současní Češi vás přijímají lépe než v minulosti?
Nemyslím si, že by o tom Češi moc věděli. Přikládáme relikviáři moc velkou váhu. Jděte na ulici a zeptejte se lidí. Tak dva ze sta budou o relikviáři vědět.
Když jsem o vás mluvil se známými, říkali „aha, to je ten lovec pokladů“.
Lovec pokladů, ano. (směje se)


description: Evropa o víkendu podepsala dohodu CETA s Kanadou. Clive Crook na serveru Bloombergu připomíná, že týdeník The Economist také v této souvislosti oslavuje kanadský liberální, ven do světa hledící centrismus.

title: MACHÁČEK: Může se stát

maintext:
Crookův text je k přečtení zde. The Economist napsal: „Příznivci brexitu mohou tvrdit, že hlasovali pro to, co Kanada vlastně reprezentuje. Kontrolu migrace a svobodu dojednávat zvláštní obchodní dohody s jakoukoli ochotnou protistranou.“
Člověk se podle Crooka diví, proč tento úctyhodný názor není brán vážněji. Rádoby osvícený názor proti brexitu je, že v moderním světě je suverenita mýtus. Žádná země – a zvláště ne ta s velkým sousedem – nemá svobodu výběru. Vliv se realizuje spojováním suverenit, ne prázdnými pokusy o její udržení nebo znovuzískání. Takže úsudek médií jako Financial Times a The Economist byl, že buď jste chytrý obhájce setrvání Británie v Unii, nebo hlupák.
Jenomže Kanada ukazuje něco jiného. Její možnosti volby jsou na každém rohu omezeny silami mimo její kontrolu, ale pořád jsou to ještě možnosti volby a nejsou zredukovány na maličkosti. Jenže všichni říkají, že Kanada je jiná a podobně.
Podle Crooka ale není pravda, že by zkušenost Kanady nešlo vůbec aplikovat na Spojené království. Ano – nelze čekat tak pohodové vztahy Británie s EU,jako má Kanada s USA. Brexit byl navíc do značné míry diktován protiliberálním sentimentem. Šlo také o touhu přivřít se světu, ne se mu s otevřenou náručí otevřít. EU navíc nebude kooperativní, nechce, aby byl z brexitu úspěch, který jako příklad táhne.
Podobnou dohodu, jako je CETA mezi EU a Kanadou, by mohla s EU uzavřít Británie. Není to sice zdaleka jednotný trh, který Británie potřebuje pro své finanční služby, i tak je to ale slibný a vysoký stupeň integrace.
CETA se dojednávala sedm let a málem zkolabovala kvůli opozici ve Valonsku. Vyhlídky na schválení TTIP mezi EU a USA jsou chabé. Lze si tedy vsadit na nějakou lepší dohodu mezi Británií a EU? Bude to těžké, ale jsou tu tři argumenty pro.
1. Dohoda „CETA plus“ mezi Spojeným královstvím a EU bude dávat ekonomický smysl oběma stranám, jakmile emoce vychladnou.
2. Na rozdíl od Kanady bude Británie startovat z pozice plného osvojení si evropských norem.
3. Čím bude těžší či nemožnější uzavřít s EU jakoukoli dohodu, tím bude pro Británii výhodnější vyjednat si svoje dohody. A Británie pak bude úspěšná a tozas EU nechce...
...
Ekonomové z Deutsche Bank se neobvykle ostře pustili do ECB. Kvantitativní uvolnění – tedy nákup dluhopisů ze strany ECB – zastavilo nebezpečnou spirálu deflace v eurozóně. Jenže ceny dluhopisů ztratily svou signální funkci, národní bilanční sumy jsou přetížené, střadatelé jsou penalizováni a nafukují se bubliny.
Nejdůležitější je však vazba mezi uvolněnou měnovou politikou a sníženou ochotou se reformovat. U schodkových zemí v eurozóně byla ochota se reformovat daleko vyšší, předtím než ECB začala vystupovat jako věřitel poslední instance, jako někdo, kdo udělá ono pověstné „cokoli“, aby se eurozóna nerozpadla. Ekonomové Deutsche Bank tvrdí, že to je důsledkem toho, že jsou příliš příjemné podmínky na trhu dluhopisů. Trhy zkrátka vůbec netrestají reformní lenochy a opozdilce.
ECB prý vytváří morální hazard.
...
Ekonom Jean Pisani-Ferry změnil názor, a proto cituje Keynese, který říkával, že „když se změní fakta, změním názor. Co uděláte vy?“ Takový pragmatismus se zdá logický a normální, jenže není. Názory na vhodnou politiku jsou příliš často tvarovány včerejšími fakty. Keynes změnil názor na to, co má vláda dělat v ekonomické depresi. V čem změnil názor Pisani-Ferry? Připojil se k těm ekonomům, kteří volají po masivní fiskální expanzi. Když si i země, které mají dluh okolo 100 procent HDP (jako Španělsko nebo Itálie), v klidu půjčují na 50 let za 1,6 procenta, je tu přece jedinečná příležitost k financování velkých veřejných projektů.
EU by měla vyjmout zvláštní velké investiční projekty z rozpočtového krunýře maastrichtských kritérií, resp. pravidel paktu stability a růstu (SGP). Evropská komise by měla kontrolovat, zda projekty opravdu přispívají zvýšení růstového potenciálu ekonomik.
Autor je předsedou správní rady IPPS-Institutu pro politiku a společnost.


description: V sobotu v noci zemřel bývalý kubánský vůdce Fidel Castro. Smrt zasáhla nespočet Kubánců, i když zemi už několik let nevládl. Instituce byly polepené fotografiemi. Zrušili se koncerty a svatby. V zemi je nyní státní smutek až do Castrova pohřbu.

title: Kubánští studenti truchlí


description: Pátým hejtmanem Plzeňského kraje se v pondělí stal jednapadesátiletý Josef Bernard z ČSSD. Bývalého generálního ředitele plzeňské firmy Škoda Transportation, lídra ČSSD v krajských volbách. V Ústeckém kraji zůstává hejtmanem Oldřich Bubeníček z KSČM.

title: Hejtmanem Plzeňského kraje je Bernard,


description: „Jedna kulka plus jedna kulka se rovná? Dvě kulky,“ musely se učit děti z malé irácké vesnice Džaráf počítat během dvouleté nadvlády džihádistů. V sobotu se otevřela školní brána poprvé od chvíle, kdy byly minulý týden z vesnice vyhnáni příslušníci Islámského státu (IS).

title: Už se nemusí učit kamenovat ďábla. Irácké děti se radují z osvobození od IS

maintext:
Děti během chvilky v hlavní hale hrály fotbal s vojáky a slavily konec područí islamistů trháním učebnic IS vejpůl. „Donesli nám nové knihy, všechny islamistické,“ vzpomínala pro agenturu AFP desetiletá Sanaa Ahmedová na rok 2014, kdy Islámský stát obsadil vesnici jižně od metropole Mosulu.
„Před tím jsme v knihách měli i obrázky. To ale změnili. Řekli, že jsou zakázané,“ řekla Sanaa, živá holčička v růžových šatech s štosem bílých náramků na obou zápěstích. „Ukazovali nám jen obrázky kompletně zahalených dívek v nikábech (oděv, zakrývající celé tělo pouze s otvorem na oči – Pozn. red.) i s ponožkami a rukavicemi. Nevěřím, že se v tom neudusily,“ podivovala se Sanaa.
When their school was under IS control, children learned arithmetic by adding bullets and rockets, says one father https://t.co/wYvwcB3aGN pic.twitter.com/6O7aANHblo — AFP news agency (@AFP) 13. listopadu 2016
Podle organizace UNICEF přímo ovlivnil konflikt v Iráku celkem 4,7 milionu dětí a 3,5 milionu dětí kvůli němu nechodí do školy. Třeba v Džaráfu mnoho rodičů raději přestalo své děti posílat do školy poté, co v ní začali vyučovat podle pravidel IS.
„Pokoušeli se kontrolovat myšlení dětí. Učili je i věci, které je měly nabádat k zabíjení,“ řekl Abu Salem, který bydlí v domě naproti škole. V matematice počítali kulky či rakety, připojil se jeden z otců, který odmítl posílat své děti do školy IS, Salem Abdel Mohsen. „Když děti vyrostou, co z nich s takovými základy bude? Stanou se doktory, inženýry? Ne, měly z nich vyrůst vojáci IS,“ řekl Mohsen, člen lokální paramilitární organizace Hashed al-Ashaeri.
Spoustu rodičů odradila i vysoká cena učebnic IS. Jedním z příkladů je učebnice tělovýchovy. Většinou běžné cviky jsou proloženy speciálními úkony džihádistů, od postupu, jak správně sedět s překříženými nohami až po „hru se sedmi kameny“, která měla děti připravit na rituál „ukamenování ďábla“, součást posvátné pouti do Mekky. Některé cviky byly děti nuceny doprovázet zpěvem písně, ve které je chválen chalífa IS Abú Bakr Bagdádí.
„Měli jsme učitelku, která nám říkala, že Islámský stát je dobrý, že vám dají jídlo a peníze. Dobré peníze, víc než v irácké armádě. Měli jsme říkat rodičům, ať se k IS připojí,“ vzpomínala desetiletá Sanaa.
Džaráf je jednou ze stovek malinkých vesnic, jimiž je poseto údolí řeky Tigris v provincii Ninive, jejímž centrem je Mosul. Před tím, než začala irácká armáda dobývat zpět pruhy území, vesnice se nacházely v srdci chalífátu vyhlášeného v červnu 2014, který je oddělil od zbytku světa mnohem více, než kdy byly.
V posledních dnech byla škola uzavřená a i když někdy přijel na několik lekcí učitel z Mosulu, většina dětí zůstala doma.
Džihádističtí učitelé si pokaždé stěžovali, že dívky nenosí nikáb a chlapci se neoblékají v „afghánském stylu“. Ale podle místních dětí to nikdy nebylo vynucováno silou. V Džaráfu nebyly džihádistické tréninkové kempy pro děti, které se objevují v některých propagandistických videích IS.
„Děti tomu celému nerozumí. Jsou to jen děti, chtějí si hrát,“ řekl Abu Salem, soused od naproti. Většina dětí v životě nebyla dále než několik kilometrů od Džaráfu. Vládu džihádistů proto spíš vnímaly jako nevinnou nepříjemnost, pár let s nesympatickým učitelským sborem. „Snažili se nás naučit jejich věci, ale Daesh (IS) už nás nebavil a vše o něm jsme už stejně zapomněli,“ uvedla Sanaa.


description: Jeden z nejočekávanějších filmů roku a horký kandidát na Oscara v několika kategoriích je muzikál La La Land, který do amerických kin vstoupí v polovině prosince a do našich 5. ledna. „Vždycky jsem snil o tom, natočit film ve stylu muzikálů 30. a 40. let,“ říká ve filmu o filmu představitel hlavní mužské role Ryan Gosling. Jeho hereckou partnerkou ve filmu režiséra Damien Chazellea je Emma Stone.

title: Ryan Gosling o La La Landu: Natočit muzikál ve stylu 30. let bylo mé tajné přání


description: Desítky Čechů se ročně ocitnou ve vazbě kvůli chování, které by doma ani nebylo trestné. Patří sem třeba sběr živočichů a rostlin, o jejichž ochraně nemají potuchy, nebo překročení hranic, které nejsou vyznačeny.

title: Záchranu zadržených Čechů hatí vztahy s Turky. Kauza je od začátku zpolitizovaná


description: Miliardu rublů našli ruští vyšetřovatelé v bytě generála prezidentské ochranky FSO Gennadije Lopyrjova. Lopyrjov byl prý zatčen za korupci při rozdělování pozemků při výstavbě olympijských objektů v Soči. V kauze údajně figuruje starosta Soči Anatolij Pachomov, který je vyslýchán jako svědek.

title: V Rusku zadrželi generála Putinovy ochranky. ‚Hrubě porušil zákon‘


description: Maďarský parlament v úterý těsně neschválil návrh premiéra Viktora Orbána na změnu ústavy, který je namířený proti kvótám pro přerozdělování migrantů v rámci Evropské unie. V zákonodárném sboru se nenašla potřebná dvoutřetinová většina, napsala agentura MTI.

title: Maďarský parlament nepodpořil Orbána. Jeho návrh změn ústavy proti kvótám odmítl


description: Policie vypátrala řidiče, jehož vůz v sobotu srazil ve Žďáru nad Sázavou jednaosmdesátiletou chodkyni. Seniorka na místě zemřela. Muž z místa nehody ujel a neposkytl ženě pomoc. Policie třiapadesátiletého řidiče vypátrala ještě v sobotu. Hrozí mu až pětileté vězení, uvedla policejní mluvčí z Vysočiny Dana Čírtková.

title: Policie vypátrala řidiče, který


description: Bistro Home Kitchen bylo před sedmi lety prvním podnikem svého druhu v Praze. Postupně se rozrostlo do čtyř poboček, zatím poslední je ta smíchovská. A podle šéfa značky Mirka Strakoše bude expanze v hlavním městě pokračovat.

title: Dvě písmena ve znaku. Bistro

maintext:
Logo se dvěma písmeny a stolkem mezi nimi je pro každého pražského labužníka jistotou, za níž se rád vydá. Podniky sdružené pod tímhle vývěsním štítem a značkou Home Kitchen jsou v hlavním městě už sedm let jistotou chutného sezonního jídla.
Když v půlce listopadu 2009 otevírala první Home Kitchen v Jungmannově ulici, byla ale situace o dost jiná. Ve městě se tehdy podniky tohoto typu vlastně nevyskytovaly: synonymem rychlého oběda byly dožívající chlebíčko-polévkové bufety nebo nudle s glutamátovým ocasem. Anajednou bylo v centru Prahy místo s elegantním interiérem, kde jste za pár minut dostali čerstvý oběd ze sezonních surovin. Prostě zjevení. Za chvíli tu díky šeptandě mezi mlsnými Pražáky bylo plno.
Mirek Strakoš (37) Mirek Strakoš (uprostřed v černém) pochází z Krásného Pole na západním okraji Ostravy, kde jeho rodina tradičně vedla hostinec U Strakošů. Z rukou jeho babičky a dědečka ho sice vyrvali komunisté, ale jejich syn, tatínek Mirka Strakoše, se s manželkou do podnikání na restauračním poli pustil hned poté, co jim hostinec v restituci vrátili. Právě tady trávil dnešní šéf Home Kitchen volné chvíle od nějakých svých čtrnácti let. Zatímco maminka stála u plotny, on nosil talíře. „Musel jsem dělat, i když bylo hezky a všichni kamarádi byli na koupališti. Neměl jsem to rád.“ Chtěl studovat architekturu, ale rodiče měli jasnou představu – bude pokračovat v řemesle. A tak šel na hotelovou školu. Po ní nastoupil do svého prvního ostravského baru, kde pochopil, že gastronomický provoz může být zábava. A v roce 2002 se vydal do Prahy. „Nebyl to zrovna ideální rok: chvíli po jedenáctém září a před velkými povodněmi.“ Jeho prvním působištěm byl Alkohol bar, pak nastoupil do Ocean Drive, zároveň rozjel jednu kavárnu a postupně si jej začali na různých místech najímat na optimalizaci provozu. V roce 2009 otevřel první Home Kitchen, která má dnes už čtyři pobočky.
Paradoxem je, že nápad na takovéto bistro měl Mirek Strakoš už dva roky předtím, nemohl ale s kolegy sehnat vhodné prostory. „Majitelé domů nechápali, co přesně chceme udělat. Asi jsme to nedokázali ani sami pořádně vysvětlit.“ Navzdory rychlému úspěchu předpovídala spousta lidí z branže Strakošovu projektu stejně rychlý konec. „Měli jasno v tom, že podnik o dvanácti místech k sezení nemá šanci přežít. Když se ohlédnu zpátky, spočítané jsme to vážně neměli. Nadšení nějak předcházelo rozum a věřili jsme, že to fungovat bude.“
Příjemná atmosféra, čerstvé a dobře ochucené jídlo, milá obsluha... tento mix rozhodl, že Home Kitchen Jungmannova na trhu uspěla i bez promyšleného byznys plánu, který by vývoj číselně předpovídal. A taky personálně nenáročný koncept: „Na začátku jsme na Jungmannově byli vlastně jen tři: já, jedna servírka a Eduard Ondráček, který má dnes Bonvivant’s. Eduard má neskutečnou chuťovou paměť, v kuchyni je skvělý.“
Jen Praha
Problémy s hledáním prostor se opakovaly i při pátrání po místech pro další pobočky Home Kitchen. „Nejdřív jsme se zaměřili na domy, které patřily městským částem. Třikrát jsme se přihlásili do výběrového řízení, ale pokaždé to dopadlo stejně: někdo z úředníků si tak či onak řekl o úplatek. A rozhodně ne malý. Znechutilo mě to tak, že jsme pozornost obrátili k developerům a naše holešovická i smíchovská pobočka jsou v nových budovách. Dům v Kozí ulici zase patří jedné konkrétní rodině. Takhle bychom chtěli pokračovat i dál, teď nás zajímá Praha 4.“
Možnost, že by se rozvoj Home Kitchen na chvíli zastavil, Mirek Strakoš zjevně nepromýšlí. „Vlastně už když jsme otevírali Jungmannovu, myslel jsem si, že by poboček mělo být nakonec víc. Praha 4, to by mělo být zatím poslední velké bistro, další plán je otevírat v office parcích menší Home Kitchen to go.“
Směr, jímž se naopak Strakoš a jeho obchodní partneři vydávat nechtějí, jsou další města. „Máme z toho strach, chceme mít provoz pod kontrolou, aby všechno bylo správně. I kvůli tomu nechceme dělat třeba franšízy.“
Lilek táhne
Když spolu sedíme ve smíchovské pobočce Home Kitchen, nemůžu si nevšimnout podobnosti jednotlivých interiérů, i když jejich dispozice je naprosto odlišná. Dominuje dřevo, občas proložené sklem, na viditelném místě je vždy stolek, kde jsou vystaveny všechny pokrmy z nabídky. Dneska je z polévek možno vybírat rustikální bramboračku, smetanou zjemněný krém z brokolice a jednoduchý vývar. Mezi hlavními jídly převažuje maso, podzimní chutě dobře uspokojí třeba jehněčí karbanátky nebo telecí kýta. Pro vegetariány je tu nachystaný mezi jinými lilkový salát s kozím sýrem.
„Lilek je věc, která vždycky rychle mizí, a kozí sýr taky. Jsou to takové naše jistoty. Tohle je recept inspirovaný něčím od Jamieho Olivera, ale od originálu se dost liší.“ Pokrm, o němž Mirek Strakoš mluví, je klasickou ukázkou středomořské části menu Home Kitchen. Do téhle kategorie spadají jídla bezmasá, saláty a taky část polévek. Nezřídka ale na menu natrefíte i na klasické české recepty. „Velkým hitem byly od začátku francouzské brambory, i když jsme často slyšeli, že to si mimo domov nikdo nedá. Naopak: jsou vždy vyprodané rychle. Postupně jsme do nabídky zařadili mnohem víc zdejších starých receptů, než jsme původně plánovali. Hodně táhne žemlovka, děláváme buchtičky se šodó, plněné knedlíky...“
Jídel, která Home Kitchen poslala mezi hosty, ale neuchytila se, je naopak poměrně málo. „Jednou z těchhle výjimek je sleď. Na toho jsme zákazníky vážně přitáhnout nedokázali.“
Menu sestavuje Mirek Strakoš ve spolupráci se šéfkuchařem každý týden, dělá se stejné pro všechny pražské provozovny. „Dost to žere čas, ale jiný model jsme zatím nevymysleli. Každý den máme tři polévky, mezi nimiž je vývar a alespoň jedna bez masa. Vegetariánskou variantu dáváme vždy i mezi hlavní jídla.“
Rodinné vztahy
Jednou z provozních věcí, které trvalo nastavit dlouho, byla stálá síť dodavatelů. „Zkoušeli jsme jít za farmáři, ale najít někoho, kdo dodává spolehlivě a v dobré kvalitě, se nám u většiny zboží nepovedlo. Ale máme trvale farmářské máslo, jogurty. Na druhou stranu, se všemi našimi dodavateli, byť to nejsou farmáři, máme dlouhodobé a dobré vztahy, někdy doslova rodinné.“
Jednou z dalších cest, kterou se Home Kitchen postupně vydává, jsou jejich vlastní produkty. „Děláme si lučinu – jednu kolegyni to baví a umí skvělou. Taky přidáváme do nabídky domácí vepřovou pomazánku... Chceme nabízet čímdál víc věcí, co takhle přichystáme sami.“
Rodinné vztahy má Home Kitchen nejen s dodavateli jedlých surovin, ale též s těmi, kteří pro ně pracují na interiérech. „Máme stálého tesaře i kováře, se kterými se pustíme do práce hned, jak skončí hrubé práce zedníci. Rád jsem dědovi pomáhal v dílně a chtěl bych se toho naučit víc. Jsme vlastně domluvení, že když budu mít všeho dost, můžu na čtrnáct dní přijet a naučit se kus řemesla a pomáhat při výrobě.“
Už v téhle chvíli je Mirek Strakoš tím, kdo navrhuje veškeré interiéry pro jednotlivé pobočky Home Kitchen. Plní si tím trochu dávný sen, kterým bylo studovat architekturu. Tomu jako mladému klukovi zatrhli rodiče, sami hostinští, kteří chtěli, aby šel v jejich šlépějích. „Tohle mě na celém provozu baví skoro nejvíc, jsem vždycky rád, když najdeme nové místo a můžu se pustit do navrhování dalšího interiéru. Nejradši kombinuji přírodní materiály, jako jsou kov, dřevo a sklo.“
Pozorovat cvrkot
Skoro to vypadá, že šéf Home Kitchen nedokáže stát bokem u žádné z činností týkající se čtyř bister. „Přenechat někomu kus zodpovědnosti pro mě bylo asi nejtěžší. Pak jsem postupně pochopil, že spousta našich lidí některé věci zvládne lépe než já. S tím postupně mizel i strach, jestli dokážeme atmosféru z Jungmannovy přenést na další pobočky. Týmu absolutně věřím, jsou to lidé, kteří přicházejí na doporučení těch, kdo už u nás pracují. Většina z nich nemá gastronomické vzdělání, chceme spíš lidi bez zlozvyků, které naučíme všechno sami.“
Když přijde na focení, projeví se Strakošův vztah ke kolegům asi nejsilněji. Tam, kde se jiný šéf s chutí postaví před objektiv nebo jde pózovat se zaměstnanci, se začne tvářit rozpačitě. „A nechcete prostě vyfotit ostatní? Oni jsou tváře Home Kitchen.“ Nakonec se usadí v chumlu mezi číšníky a kuchaři a za neustálého vtipkování pro fotografa chvíli postojí.
Vztah Mirka Strakoše ke značce Home Kitchen a jejím lidem ukazuje ještě jedna věc: „Vlastně nechodím jíst jinam než k nám. Na kávu zajdu ke konkurenci rád, ale do restaurací v Česku skoro nechodím. Spíš se stáhnu domů. Anebo jedu na výlet třeba do Mnichova: po práci tam vyrazím na večeři a zůstanu na noc a užiji si ráno, když se město probouzí. To je můj oblíbený moment. Města a restaurace nevybírám podle průvodců, prostě nějakou čtvrť prozkoumám. Zajímá mě atmosféra restaurací, zkrátka pozoruji cvrkot.“
Článek vyšel v magazínu Esprit.


description: Turecké úřady ve středu zadržely dva Čechy, kteří se snažili v provincii Şirnak překročit hranici se Sýrií, a obvinili je z příslušnosti k teroristické organizaci. Informovala o tom mluvčí českého ministerstva zahraničí Michaela Lagronová. Podle tureckého serveru Daily Sabah jde o bojovníky milic syrských Kurdů YPG.

title: Turecké úřady zadržely dva Čechy a obvinily je z příslušnosti k teroristické organizaci


description: Údajný požadavek Číny, aby dostala zakázku na dostavbě jaderné elektrárny Dukovan bez soutěže, o kterém informovala česká média, je pouze spekulace. Novinářům to řekl premiér Bohuslav Sobotka v neděli v Rize, kde se účastní summitu zemí s Čínou. Premiér si umí představit, že podobné přání by se dalo přisoudit i dalším zájemcům o zakázku. Nepovažuje za taktické omezit se nyní jen na jednoho partnera.

title: Sobotka: Zájem Číňanů obejít

maintext:
08:14
Donald Trump vyráží v neděli do Iowy, kde jsou voliči mírně nakloněni jemu, a do Wisconsinu a Pensylvánie, jejichž obyvatelé chtějí podle průzkumů volit spíše Clintonovou. Ta se vydává do Ohia, kde jsou sondáže pro demokraty spíše nepříznivé, a do New Hampshire, kde se po jejím přesvědčivém vedení v posledních dnech situace vyrovnává.


description: Středočeský kraj přestane hradit žákovské jízdné a proplácet poplatky za návštěvu lékařské a zubní pohotovosti. Rozhodli o tom noví radní na dnešním jednání, sdělila Helena Frintová z tiskového oddělení kraje. Nová koalice ANO, STAN, ODS a tří zastupitelů za TOP 09 tak zrušila praxi zavedenou za předchozí vlády ČSSD. Bývalý hejtman Miloš Petera (ČSSD) to označil za velkou chybu.

title: Středočeský kraj ruší žákovské


description: Sníh a někde i ledovka ztížily ve čtvrtek ráno cestování řidičům téměř v celé České republice, nejvíce na Vysočině a v Ústeckém kraji, kde v kopcích uvízly kamiony. Na Vysočině policie eviduje na tři desítky nehod. V celém Česku jsou ale všechny silnice sjízdné s opatrností, na horách může ležet na komunikacích sníh.

title: Sníh a ledovka komplikují


description: Jmenování Stephena Bannona strategickým poradcem nového prezidenta Donalda Trumpa vyvolalo pobouření v Demokratické straně. Šéf ultrakonzervativního webu Breitbart News podle agentury Reuters udělal ze svého informačního portálu tribunu neonacistů, bílých rasistů a antisemitů. Bannona údajně podporuje i rasistická organizace Ku Klux Klan.

title: Hlavní Trumpův poradce je rasista a vede portál neonacistů. Bouří se i republikáni

maintext: Saying "stop it" to racist attacks means little when you name white supremacist darling Steve Bannon chief strategist in the very same day. https://t.co/BKuyA09VRA


description: Mezi dosluhujícím americkým prezidentem Barackem Obamou a jeho nástupcem Donaldem Trumpem nemůže být většího rozdílu. Jejich střídání ve funkci je výsledkem toho, jak má demokracie fungovat, řekl ve středu Obama v Řecku, kde zahájil svou poslední zahraniční cestu ve funkci hlavy státu.

title: Obama: Mezi mnou a Trumpem nemůže být větší rozdíl, budoucnosti se ale nebojím


description: Vítězný film letošního Berlinale Fuocoammare: Požár na moři je výsledkem ročního pobytu režiséra Gianfranca Rosiho na ostrově Lampedusa, jednom ze symbolů uprchlické krize.

title: RECENZE: Fuocoammare - portrét

maintext:
Titulní „Požár na moři“ je název skladby, kterou nechává stará paní zahrát v rádiu svému synovi – rybáři s přáním, aby se zlepšilo počasí a on mohl vyplout na moře. A je to také její dávná vzpomínka na válečná léta, kdy lodě v noci osvětlovaly moře světlicemi – tu historku vypráví svému vnukovi, školáku Samuelovi. Kdo ví, co mu z ní utkví, má totiž moře vlastních zájmů: především si rád vyrábí praky a střílí z nich, pohříchu někdy i po ptácích. Pro něj je Lampedusa domov, místo dětských dobrodružství, a jeho svět je stejně pravdivý jako ty ostatní, které se zde potkávají.
Když má Samuele pocit, že se mu obtížně dýchá, prohlédne ho doktor Bartolo, jediný lékař na ostrově. Stejný doktor Bartolo, jehož rukama projdou tisíce uprchlíků, kteří se na půdu Lampedusy dostanou často ve zbídačeném stavu a mnohdy dokonce po smrti.
VIDEO: Nový film Fuocoammare: Zmařené životy uprchlíků Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Gianfranco Rosi chtěl původně na Lampeduse natočit jen desetiminutový dokument, brzy ale změnil názor: „Jakmile jsem na ostrov dorazil, zjistil jsem, že realita je velmi odlišná od obrazu prezentovaného v médiích a v řeči politiků, a uvědomil jsem si, že by nebylo možné zhustit tak komplikovaný svět, jakým Lampedusa je, do několika málo minut. Aby bylo možné jej pochopit, bude nutné se do něj dlouze a důkladně ponořit.“
Rosi se ve svém dokumentu pokouší vytvořit jakýsi portrét duše tohoto ostrova, spojeného s neustávajícím a často tragickým putováním uprchlíků z Afriky. Nezachycuje přímou konfrontaci obyvatel Lampedusy s uprchlíky, ale skládá dohromady obraz téměř mimoběžných dějů, které se přesto odehrávají na tomtéž místě a v tomtéž čase.
Samuele Pucillo ve filmu Fuocoammare: Požár na moři
„Poté, co byly spuštěny záchranné akce, jako například Mare Nostrum, která má za cíl zachytit čluny na moři, nejsou už migranti na Lampeduse vidět. Procházejí ostrovem jako duchové. Vyloží je na molu ve starém přístavu, naloží do autobusů jedoucích do detenčního centra, kde se jim dostane pomoci a identifikují je, a o pár dní později jsou posláni na pevninu,“ vysvětluje režisér mechanismus zaběhlé praxe, kterou ve filmu zachycuje ve výmluvných podrobnostech. Rosimu se podařilo s kamerou dostat i na záchrannou misi na moře; syrové záběry ukazují bezvládná těla mezi životem a smrtí, která záchranáři překládají na své čluny. Natočil zoufalé volání na radiových vlnách, němou hrůzu mrtvol zabalených v černých pytlích i žal pozůstalých. Daří se mu neukazovat uprchlíky jako anonymní masu, ale jako velmi rozmanité lidské bytosti propojené tragickým osudem. Mimořádnou pasáž ve filmu tvoří vystoupení uprchlíků z Nigérie, kteří vyprávění o strastiplné pouti skrze Saharu a libyjské vězení až na moře vtělili do naléhavé písně v angličtině, novodobého truchlivého eposu...
Jedním z nejsilnějších momentů snímku je věcné, ale zároveň emocemi prodchnuté vyprávění doktora Bartola o tom, jak hrůzné výjevy vídá. Jak musí při ohledávání mrtvol před jejich pohřbením uchovávat vzorky tkání, proto jim odebírá prsty nebo uši... Lékařovo pevné humanistické odhodlání pomáhat uprchlíkům nevyrůstá z ideologie, ale z každodenní osobní zkušenosti, proto je tak přesvědčivé.
Fuocoammare: Požár na moři Itálie, Francie 2016
Režie: Gianfranco Rosi Premiéra: 3. 11.
A přece mají tahle důrazná svědectví v Rosiho filmu stejný prostor jako scéna, kdy babička malého Samuela po ránu pečlivě uhlazuje ustlanou postel. Nebo když Samuele ve škole těžce bojuje s anglickým překladem: i to je podle Rosiho tatáž Lampedusa uprostřed „ohně na moři“. „Bylo nezbytné, abych nekopíroval styl práce médií, která dorazí na Lampedusu jen, když je nějaká krize. Něco se totiž děje každý den,“ vysvětluje režisér. Má bezesporu pravdu.


description: Zatímco demokratka Hillary Clintonová se mezi známými americkými osobnostmi těší obrovské podpoře, republikán Donald Trump jich napočítá poskrovnu. Pravděpodobně nejsledovanějších americké volby v historii ale může ovlivnit důvěra byť jen jediné známé tváře. Server Lidovky.cz přináší výběr deseti nejslavnějších podporovatelů obou kandidátů.

title: Clintonová, nebo Trump? O prezidentovi


title: Zpěvem proti Trumpovi. Kapela

maintext:
kapela Pussy Riot | foto: Reuters
MOSKVA Píseň ruské dívčí kapely Pussy Riot se ocitla na prvním místě žebříčku Viral 50 hudebního serveru Spotify. Je to přitom poprvé, co se na první místa této hitparády dostal ruský interpret, respektive interpretka, informoval server anglicky psaného deníku The Moscow Times.
Protivné ženy‘ se bouří proti Trumpovi. Hlasy republikánek mohou rozhodnout volby Píseň s názvem Make America Great Again (Vraťme Americe její velikost) vydala jedna ze tří odsouzených členek punkové skupiny Pussy Riot Naděžda Tolokonnikovová. Politicky a drsně laděný song znázorňuje představu autorky, jak by vypadala budoucnost Ameriky v případě, že prezidentské volby vyhraje republikánský kandidát Donald Trump. Název písně se opírá o slogan, na kterém Trump postavil svou volební kampaň. Skupina Pussy Riot uspořádala v roce 2012 v moskevské katedrále protestní akci proti prezidentovi Vladimiru Putinovi. Soud ji následně potrestal dvouletým vězením za výtržnictví motivované náboženskou nenávistí. Tolokonnikovová se po odpykání trestu, mírně zkráceného amnestií, rozhodla vrátit na hudební scénu, zbývající členky skupiny se věnují spíše aktivistické činnosti. Virální žebříček je podle Spotify nový způsob, jak definovat novodobé úspěšné písně. Virální song je takový, který posluchači nejen hromadně poslouchají, ale následně také sdílejí a hodnotí. Právě kvůli tomuto hodnocení je „Make America Great Again“ na vrcholu žebříčku.


description: Muž z Prahy si od známého půjčil během pěti let 42 milionů korun na obchody, ale když měl peníze vrátit, zmizel. Policisté proto 68letého Antonína Nováka podezřívají z podvodu a pátrají po něm. Na policejním webu to v úterý oznámil mluvčí pražské policie Tomáš Hulan. O pomoc při pátrání prosí policisté i veřejnost.

title: Muž si od známého půjčil 42 milionů.


description: Na jihu Slovenska se dnes ráno srazil vlak dopravce RegioJet z české skupiny Student Agency s nákladním autem. Při kolizi se zranilo více než deset osob včetně řidiče kamionu. O nehodě informovali hasiči, RegioJet i policie.

title: Na jihu Slovenska se srazil vlak RegioJetu s kamionem. Na místě bylo 12 zraněných


description: Peking po schůzce premiéra Sobotky s čínským protějškem vydal prohlášení, že Česko respektuje „klíčové zájmy“ Číny. Co se může zdát jako slovíčkaření, přitom bývá vykládáno jako podpora všech akcí Číny i v teritoriálních sporech.

title: Třenice s Japonskem, pozice v Jihočínském moři. Česko přitakává čínským zájmům

maintext:
Na první pohled to může vypadat jenom jako diplomaticky zaobalené konstatování o prohlubující se česko-čínské spolupráci. Další z řady prohlášení, že Česko respektuje svrchovanost a územní celistvost Číny, jako bylo to v podobě společné deklarace čtyř nejvyšších ústavních činitelů po setkání ministra kultury s tibetským duchovním vůdcem dalajlamou.
Když však čínské ministerstvo zahraničí k nedávné schůzce premiéra Li Kche-čchianga s českým protějškem Bohuslavem Sobotkou uvedlo, že jménem Česka vyjádřil respekt ke „klíčovým zájmům“ Číny, nabývají slova o ujišťování Prahy ve vzájemné podpoře další dimenze.
Vágní a stále širší termín
Sobotka jednal s čínským premiérem krátce minulou sobotu v lotyšské metropoli, kam se sjelo na každoroční summit s Čínou 16 šéfů vlád zemí střední a východní Evropy, doprovázených podnikatelskými delegacemi. Čínská diplomacie vydala k setkání ministerských předsedů obou zemí na svých webových stránkách oficiální tiskové prohlášení.
„Bohuslav Sobotka poznamenal, že Česká republika přikládá vysokou důležitost svým vztahům s Čínou, respektuje klíčové zájmy Číny a její priority,“ uvedlo čínské ministerstvo zahraničí.
Termín „klíčové zájmy“, který nechybí jak v čínské, tak anglické verzi prohlášení (v originále che-sin li-i, v anglickém překladu core interests), přitom používá Peking k zastřešení základních pilířů toho, co považuje za svá nedotknutelná práva. V první řadě je to zachování stávajícího politického systému – tedy vlády jediné, komunistické strany, obhajoba územních nároků a toho, co si vykládá jako teritoriální integritu Číny, nebo ekonomický rozvoj.
Co do otázky územních nároků a teritoriální integrity ale ve světle rostoucích ambic „říše středu“ na globálním poli nabývá tento pojem stále větší elasticity a vágnosti. Zatímco ještě kolem roku 2004 býval používán pro označení svrchovanosti nad Tchaj-wanem, později nabral všezahrnující ráz. Dnes tak Čína používá toto spojení nejen k označení Tibetu či autonomní ujgurské oblasti Sin-ťiang za svoji integrální součást, ale i k zahrnutí všech geopolitických priorit v citlivých oblastech.
Za „klíčové zájmy“ tak platí třeba prosazování čínských pozic v Jihočínském moři, kde vede Peking mimořádně vyostřené spory s pěticí dalších zemí. V arbitráži, kterou vůči Číně kvůli tomu zahájily Filipíny, přitom v červenci rozhodl mezinárodní soud v Haagu, že čínské nároky jsou neoprávněné. Čína ale předem avizovala, že verdikt soudu nebude respektovat.
Podobně pak Peking označuje za „klíčové zájmy“ i své teritoriální nároky v případě třenic s Japonskem o ostrovy ve Východočínském moři či dalším sporu s Indií o hornaté území Aksai Čin. To, že se přitom tento termín objevuje i v prohlášení o schůzce s českým premiérem, podle sinologa Ondřeje Klimeše z Orientálního ústavu Akademie věd přináší další rovinu do deklarovaného sbližování Prahy a Pekingu. „To, že toto čínská strana napsala, je důkazem, jak Číňané uplatňují vliv na české elity,“ říká.
Dodává přitom, že odráží i jistá očekávání, která má Čína k Česku. „Nejedná se jenom o podporu čínských zájmů v Čechách, ale o to, že Číňané budou chtít, abychom prosazovali jejich zájmy v mezinárodní politice. V rámci EU je to třeba uznání statusu tržní ekonomiky nebo zrušení zbrojního embarga. Chtějí prostě, abychom za ně lobbovali,“ řekl LN.
Premiér Sobotka ani ministr zahraničí Lubomír Zaorálek na dotaz LN k upřesnění čínské deklarace až do uzávěrky vydání nereagovali. Černínský palác přes tiskový odbor uvedl, že na summitu v Rize otázku „klíčových zájmů“ zmínila čínská strana. „Premiér Sobotka pouze potvrdil pokračování politiky respektu k územní celistvosti,“ uvedlo ministerstvo zahraničí.
„Přihlížení ke klíčovým zájmům nebo jejich vzájemné respektování znamená, že je vnímáme a podle situace k nim (kriticky) přihlížíme, ale neznamená to automatické sdílení, souhlas nebo ztotožnění se s nimi,“ namítal resort. Argumentuje, že je formulace o respektování klíčových hodnot součástí všech dohod s Čínou od roku 2014.


description: Galakoncertem v Národním divadle oslavil své 60. narozeniny tenorista Štefan Margita. I on, podobně jako před čtrnácti dny jiný jubilant, pětaosmdesátiletý Richard Novák, svým koncertem především obdaroval publikum. V Národním bylo vyprodáno a dárkem oslavenci byl právem nadšený potlesk. Margita jasně potvrdil, proč patří mezi ty sólisty, kteří mají vysoký kredit na těch nejprestižnějších zahraničních scénách včetně Metropolitní opery, londýnské Královské opery, milánské Scaly, mnichovské Státní opery, pařížské Národní opery a dalších.

title: Margitovo špičkové jubilejní gala v

maintext:
Ostatně kalendář má plný i na následující období – bude zpívat Tichona v Turíně, Bergova Tamburmajora v Paříži, Logeho a opakovaně Janáčkova Luku Kuzmiče – včetně legendární inscenace Patrice Chéreaua a Pierra Bouleze, která doslova objela svět.
Margita své postavení nejen získal, ale hlavně udržel. Vždyť takto ve světě, pohříchu nikoli u nás, zpívá už více než neuvěřitelných třicet let. Jeho mezinárodní kariéra začala po ne zcela vydařeném prvním pokusu v roce 1986 v Ženevě Janáčkovým Kudrjášem. Margita si především velmi uvážlivě volil a volí repertoár pro svůj typ hlasu i osobnosti. Nehnal se do Verdiho ani Pucciniho, ale zaměřil se na Janáčka, který už několik desetiletí zažívá ve světě boom. Ostatně nedávno jako Luka Kuzmič předvedl i u nás v koncepci inscenace Z mrtvého domu tu intenzitu a flexibilitu a nuance výrazu, se kterou vystihl, jak drsného suveréna a respektovaného i obávaného kápa vězeňské komunity zdevastuje ztráta mileneckého vztahu s Aljejou do opilecké trosky. A je to bohužel už více než pět let, kdy v Koutově hudebním nastudování Její pastorkyně po plejádě zahraničních inscenací alespoň v repríze i českému publiku předvedl, jak hluboce promyšlený je jeho Laca, který se ze své zvláštní směsice plaché drsnosti „prožije“ k obětavé a odpouštějící lásce k Jenůfě. Druhou Margitovou doménou je Wagner. S Logem se nedávno prosadil i v Metropolitní opeře, kde v inscenaci Zlata Rýna Roberta Lepage zpívá zavěšený na laně na stěně pohyblivých lamel.
Štefan Margita Gala 60. Slavnostní galakoncert k životnímu jubileu.
Mistrovství těchto Margitových domén, ve kterých dává svůj tvárný hlas plně do služeb mnohotvárného vyjádření obsahu zpívaného textu, si mohli užít diváci alespoň v ochutnávkách. Po předehře Z mrtvého domu galakoncert Margita zahájil velkou a pro celý Prsten klíčovou árií Logeho ze Zlata Rýna, ve které jako vychytralý rádce boha Wotana vykládal o výsledku svého šmejdění, že by šlo u obrů nahradit krásnou Freiu zlatem a všemocný prsten.
Margita ovšem na svém galakoncertu neprezentoval pouze sebe, ale velmi moudře přizval své přátele – a společnost to byla vynikající. Sopranistku Evu-Mariu Westbroeck známe z kinopřenosů z MET jako Sieglindu, Wagnerovu Alžbětu nebo Francescu da Rimini, na galakoncertě zazpívala Vissi d’arte Tosky, s Margitovým Turiddu Santuzzu, ale především s Margitou závěrečný výstup Jenůfy a Lacy z Pastorkyně Odešli, jdi také, ve kterém její podání přece jen nemělo tu hloubku závěrečné katarze. Jedním z vrcholů večera se tak stal jiný výstup z Pastorkyně – ten s Kostelničkou, kdy se tato Jenůfčina pěstounka – v podání Evy Urbanové - rozhodne Lacovi prozradit, že se Jenůfě narodilo Števovo děcko a když vidí Lacovu odmítavou reakci, svádí vnitřní boj, ve kterém se odhodlává k vraždě nemanželského dítě. Interpretace dvojice Eva Urbanová – Štefan Margita byla špičková a strhující. Po sentimentální Brahmsově ukolébavce v podání Margity s Jiřím Brücklerem, která z programu večera poněkud trčela, se tento barytonista výborně uvedl v árii Franka z Pucciniho raného Edgara.
Štefan Margita s Evou Urbanovou. Slavnostní galakoncert k životnímu jubileu
Dalším vrcholem večera byl duet Dona Ottavia a Donny Anny, ve kterém si přísahají, že pomstí smrt komtura - Annina otce. Pro Margitu byl Ottavio vzpomínkou na jeho pražské začátky v mozartovském lyrickém oboru tehdy pod „dohledem“ Zdeňka Košlera, kdy zpíval právě Ottavia, ale i Tamina nebo Ferranda, zatímco pro sopranistku Simonu Houdu Šaturovou je v současné době právě mozartovský obor tím, ve kterém září svým pohyblivým třpytivým a přitom barevně plným sopránem. A brilantně ho uplatnila i v Juliině valčíku z Gounodovy opery, když kolem ní tančí houf ctitelů v nafukovacími balónky.
Koncert totiž nebyl pojatý klasicky tak, že sólisté defilují na jevišti před orchestrem. Orchestr byl v orchestřišti a sólisté jednotlivé výstupy naplno hráli v režijní spolupráci Daniela Špinara – to vše v dekoraci jeho inscenace Z mrtvého domu s klavírním křídlem uprostřed a jeho replikou ve výšce nad jevištěm. Ta scénografie se ukázala překvapivě jako docela univerzální a hodila se pro všechna čísla programu. Doplňovali ji tanečníci a v duetu z Prodané nevěsty dokonce i ženský sbor oněch dívek, které Kecal Jeníkovi nabízí. Toto „divadelní“ řešení mělo svou výhodu v tom, že výstupy mohly být obohaceny právě o hereckou složku a světelný design. V programu složeném z různorodých čísel se ale také projevila nevýhoda takové koncepce – střihy mezi nimi byly hodně nemilosrdné. To se ukázalo hlavně po onom dramatickém výstupu Kostelničky, po kterém v kontrastu až drastickém následovala slavná Gershwinova árie Sporting Lifa z Gerswinovy opery Porgy a Bess It Ain’t Necessarily So – Vono to tak nemusí bejt s pochybnostmi tohoto drogového dealera nad biblí. Otazník tak směřuje k větší citlivosti vůči dramaturgické stavbě koncertu, včetně promítání záběrů z Margitových inscenací k Janáčkově předehře Žárlivost. A ne zcela šťastné bylo svěřit Nemorinovu árii Josefu Moravcovi. Nic to však to nemění na tom, že koncert byl i díky výborně hrajícímu orchestru Národního divadla pod taktovkou Roberta Jindry milou a zároveň důstojnou oslavou Margitových šedesátin, které si užil on i diváci. Koncert zaznamenávala televize – kdo se v neděli nedostal do Národního, bude mít alespoň televizní šanci. Štefanovi Margitovi rozhodně patří gratulace!
Štefan Margita Gala 60 Slavnostní galakoncert k životnímu jubileu. Dirigent Robert Jindra, režie, scéna a světelný design Daniel Špinar. Dále účinkují Eva-Maria Westbroek, Simona Houda-Šaturová, Eva Urbanová, Josef Moravec, Jiří Brückler. Orchestr Národního divadla. Národní divadlo, neděle 13. listopadu 19:00 h. Hodnocení 80 %
Inspirace na dny příští
Bedřich Smetana: Tajemství. Rekonstruovaná nahrávka Československého rozhlasu z roku 1945. Osoby a obsazení: Malina, konšel (Jaroslav Veverka), Kalina, konšel (Zdeněk Otava), Panna Róza, sestra Malinova (Marta Krásová), Blaženka, sestra Malinova (Marie Budíková), Vít, syn Kalinův, myslivec (Beno Blachut), Bonifác, vysloužilec, Kalinův výměnkář (Vladimír Jedenáctík), Skřivánek, zpěvák (Karel Hruška), Mistr zednický (Karel Kalaš), Hospodská (Miloslava Fidlerová), Jirka, zvoník (Jaroslav Skácel). Spoluúčinkují Český pěvecký sbor se sbormistrem Janem Kühnem a Orchestr Národního divadla v Praze, řídí Jaroslav Krombholc. Připravil a uvádí Ivan Ruml. Český rozhlas Vltava sobota 19. listopadu 2016 20:00 h.


description: Přehlídka knižních novinek Knihex je už tradičně místem setkání nakladatelů a čtenářů malých nakladatelství. Počtvrté se uskuteční v zimě, a to o víkendu 3. a 4. prosince v prostoru Studia ALTA v pražských Holešovicích.

title: Zimní festival malých nakladatelů


description: Od zahájení ofenzivy spojeneckých vojsk s cílem osvobodit irácký Mosul od teroristů z takzvaného Islámského státu uplynul měsíc. Jak se bitva, v níž proti sobě stojí téměř sto tisíc vojáků a pět tisíc islamistů, vyvíjí?

title: Měsíc od zahájení útoku na Mosul: IS počítá mrtvé ve stovkách, na oslavy je ale brzy

maintext:
„ISIS utrpěl vážné škody, od začátku ofenzivy bylo zabito už 1100 jeho bojovníků,“ citoval tento týden kurdský server Rudaw generálporučíka Adnana Asadího. Další zdroje mluví až o 1300 mrtvých islamistech. Iráčtí vojáci spolu s kurdskými pešmergy také podle jeho slov dobyli už deset předměstí města, kde se setkávali s tuhým odporem ze strany džihádistů. Mluvčí iráckého ministerstva vnitra pak uvedl, že osvobozena byla už třetina východní části Mosulu. Ten rozděluje na dvě části řeka Tigris, staré město, které je rozlohou o něco menší, leží v západní části.
Civilisté prchají
Dalším výsledkem ofenzivy je exodus civilistů – podle údajů OSN z města zatím odešlo na 54 tisíc lidí, což je méně, než se předpokládalo. Neziskové organizace pomáhající v Iráku uvádějí, že třetinu z uprchlíků tvoří děti. Islamisté vyhrožují civilistům smrtí v případě útěku a v mnoha případech už své sliby splnili – v minulém týdnu světová organizace informovala o zabití čtyřiceti lidí, jejichž těla bojovníci IS pověsili pro výstrahu na sloupy elektrického vedení v centru města. Vojáci také při postupu směrem k Mosulu objevili masový hrob, v němž bylo nejméně sto obětí islamistického teroru.
„Všichni věděli, že to bude obtížná bitva, protože vedení IS požádalo své bojovníky, aby bojovali až do smrti, a také kvůli strategii používání lidských štítů. V tuto chvíli se zdá, že irácké síly postupují víceméně podle plánu,“ říká izraelský analytik Ely Karmon z Mezinárodního protiteroristického centra v Hercliji. Dobytí města podle něj potrvá dva až pět měsíců.
Islámský stát sází při obraně především na nastražené výbušniny, útoky sebevražedných atentátníků a vysílání aut naplněných trhavinami. K dispozici má ale i tanky a obrněné vozy, které za sebou v létě 2014 nechala irácká armáda. Jeden z iráckých velitelů agentuře Reuters prozradil i další taktiku: pro zmatení koaličních náletů používají islamisté dřevěné makety tanků, a dokonce i figuríny s nalepenými plnovousy. „Není to tak matoucí jako jiné věci, které jsme tu viděli,“ řekl podplukovník Abbás Azají s poukazem na zapálené ropné vrty.
I přes poslední ztráty území a defenzivu v Mosulu ale Islámský stát tento týden dokázal, že je stále schopen úderů i v oblastech ovládaných iráckou vládou. Desítky lidí zahynuly při teroristických útocích hned na několika místech – v Bagdádu, Fallúdže i Karbalá.
Podle analytika Karmona použil už IS všechny zbraně, které má k dispozici. S jednou výjimkou: „Poslední zbraní může být masivní chemický útok. Otázkou ale je, zda mají dostatečné množství chloru, hořčičného plynu nebo sarinu. Američané mají dost dobré zpravodajské informace a dávají těmto cílům přednost při leteckých útocích.“
Tuhý odpor
O silném odporu bojovníků IS svědčí i zpráva deníku The Guardian, který informoval o žádosti irácké vlády o termobarické zbraně. Střely, které vytvářejí ničivou tlakovou vlnu, také v okolí výbuchu vysávají většinu kyslíku, a jsou proto účinnou zbraní v boji proti nepříteli v tunelech. Právě ty islamisté v Mosulu vykopávají a používají k útokům.
Krátce po zahájení ofenzivy se v říjnu objevily zprávy o tom, že vůdci IS už z města uprchli do syrské Rakky, kurdské zdroje ale tvrdí, že samozvaný chalífa abú Bakr Bagdádí je stále v Mosulu. O to větší odpor jeho stoupenců se dá očekávat při bojích o centrum města. Klidné útočiště ale ostatně nenalezne Bagdádí a jeho věrní ani ve výše zmíněné Rakce– šestého listopadu zahájily arabsko-kurdské síly ofenzivu i proti tomuto městu.
Mosul má přitom pro Islámský stát klíčový význam. Právě toto irácké – dříve dvoumilionové – město bylo největším sídlem, kterého se kdy bojovníci IS zmocnili. Když během letošního roku irácká armáda vyhnala džihádisty z řady ropných polí, příjmy samozvaného chalífátu se výrazně ztenčily a případná ztráta obchodního centra severního Iráku by byla pro hospodaření IS smrtící. A se smrtí Bagdádího padne i morálka džihádistů, věří koalice.


description: Novináři serveru Lidovky.cz prošli 2606 tweetů Jiřího Ovčáčka, které publikoval na účtu @PREZIDENTmluvci do 31. října 2016. Vybrali všechny příspěvky, ve kterých se prezidentův mluvčí o někoho otřel. Ze získaných dat vyplývá, že každý pátý příspěvek hradního mluvčího někoho napadá, zesměšňuje či je jinak kontroverzní. V čem spočívá jeho trojjediná úloha? Vnímá sám sebe stále jako mluvčího prezidenta a úředníka? Uvědomuje si, že se jeho vyjadřování během posledních několika měsíců změnilo? Ptejte se hradního mluvčího Jiří Ovčáčka. Čtenářům serveru Lidovky.cz bude odpovídat v úterý od 13 hodin.

title: Osobnost na síti


description: Nově zvolený americký prezident Donald Trump bude přirozeným spojencem Sýrie, pokud splní své předvolební sliby o boji s terorismem. V rozhovoru s portugalskou televizí RTP to prohlásil syrský prezident Bašár Asad. Dodal ale, že je otázkou, zda Trump svým závazkům z kampaně dostojí.

title: Trump bude spojencem Sýrie, pokud


description: Jihočeským hejtmanem se opět stal Jiří Zimola (ČSSD). Zahajuje tak své třetí období ve funkci. Zimolu na čtvrtečním zasedání zvolili jihočeští zastupitelé, když jej podpořilo 38 z 54. Jihočeský kraj povede koalice sociálních demokratů, ANO a hnutí Jihočeši 2012. V zastupitelstvu mají 31 křesel z 55.

title: Fenomén Zimola. Jihočeští zastupitelé


description: Pobouřeně v pátek reagovala většina britských deníků na verdikt londýnského soudu, že o vystoupení země z Evropské unie musí rozhodnout parlament. Šokující zpráva způsobila vlnu rozhořčení na titulních stranách. Soudci jsou označováni například za „nepřátele lidu“. Média se pustila i do Giny Miller, která původně stojí za celým podnětem.

title: Britský bulvár označil soudce, kteří

maintext: If the worst they can say about you is you're an OPENLY GAY EX-OLYMPIC FENCER TOP JUDGE, you've basically won life. https://t.co/j8tUTjODuP


description: Na silnicích v nejvyšších polohách Orlických hor leží slabá vrstva uježděného sněhu, která je krytá posypem. Ostatní silnice v Královéhradeckém kraji jsou sjízdné bez omezení, na Náchodsku je místy mlha, informují silničáři.

title: První letošní sníh. V Orlických horách


description: Ať už úterní duel o Bílý dům dopadne jakkoliv, boj republikánů o místo na výsluní politiky zřejmě jen tak neskončí. Uvnitř strany sílí pnutí, a některé hlasy dokonce předvídají možné štěpení.

title: Republikánská strana se zmítá v chaosu. I přes úspěšné volby se může rozpadnout

maintext:
Psal se březen 2013, sotva půl roku poté, co republikánský kandidát Mitt Romney prohrál boj o Bílý dům s obhajujícím demokratem Barackem Obamou, když si vedení Republikánské strany nechalo zpracovat dokument, jenž později americká média uštěpačně titulovala „republikánskou pitvou“. Šlo o stostránkovou analýzu, jež shrnovala chyby uplynulé kampaně a poučení propříště. Třeba to, že by se zvlášť ve světle měnící se demografie do dalšího klání o nejvyšší úřad měla strana stát inkluzivnější a přátelštější zejména k Hispáncům.
Zdá se však, že si republikáni nejenže nevzali tato doporučení k srdci, ale nechali se spolu se svým současným prezidentským kandidátem – prostořekým a kontroverzemi ověnčeným newyorským magnátem Donaldem Trumpem – strhnout naprosto opačným směrem. Takovým, kvůli němuž nyní zaznívají obavy, že je mohl stát i více než jen nejvyšší úřad. Do roku 2016 přitom vstupovali republikáni s tím, že mají většinu v obou komorách Kongresu a kompletně ovládají více než třikrát tolik států – celkem 23 – než demokraté. Tedy států, ve kterých jim připadá post guvernéra a mají i většinu v obou komorách tamního státního zákonodárného sboru. Při pohledu na tyto úspěchy byl tak apetit na republikánský návrat po osmi letech také do Bílého domu přímo obrovský.
Místo sebejistého comebacku do Oválné pracovny se však teď republikáni zmítají v situaci, která ze všeho nejvíce připomíná stranickou válku a scénář, jemuž se před několika měsíci snažili za každou cenu vyhnout, když nechali volné pole v primárkách a později i stranickou nominaci blonďatému potížistovi, nad nímž mělo už od samého počátku stranické vedení naprosto nulovou kontrolu. Přestože strana Trumpa technicky vzato dál podporuje a#předseda republikánů Reince Priebus se nechal slyšet, že ho za žádnou cenu neopustí, několik desítek republikánů, včetně těch nejvlivnějších, se od Trumpa v uplynulých týdnech distancovalo, což on sám označil za zradu.
Problémem je Tea Party i xenofobní web
I v řadách samotných republikánů se tak nyní množí hlasy, které otevřeně připouštějí, že se propadají do chaosu, a dokonce že jejich vedení není s to zabránit případnému dalšímu štěpení. Uvnitř strany se už delší dobu rýsovalo jisté ideové pnutí, které ilustruje vzestup konzervativního hnutí Tea Party za dobu osmileté vlády Baracka Obamy v Bílém domě.
„Rozpadá se to všechno přímo před očima. A děje se to právě teď,“ nechal se slyšet Rick Tyler, jenž byl šéfem tiskové kanceláře texaského senátora a někdejšího Trumpova republikánského soka v boji o prezidentský úřad Teda Cruze. „To, co se právě teď uvnitř strany děje, je válka. Otázkou je, jestli po volbách bude strana schopná obnovy, přestane úplně existovat, anebo bude dál existovat v jaksi oslabené podobě,“ prohlásil pro washingtonský list The Hill.
Pnutí, které do strany přinesl vzestup hnutí Tea Party, se však zdá být ještě dost možná tím menším problémem ve srovnání s tím, co někteří komentátoři označují za křídlo propojené se zpravodajským portálem Breitbart. Tento web intenzivně brojí nejen proti demokratům, ale i republikánskému vedení ve Washingtonu, je proslulý spekulacemi o globálních konspiracích a na jeho konto nezřídka zaznívají i obvinění z xenofobie a rasismu. Jeden ze zakladatelů a dosavadní výkonný předseda firmy zastřešující web Breitbart Steve Bannon je od půlky srpna šéfem Trumpovy kampaně.
Trump nejspíš z politiky jen tak neodejde
Jak se v tuto chvíli zdá, ať už americké prezidentské volby v úterý 8. listopadu skončí vítězstvím demokratky, anebo republikána, jedno je téměř jisté už teď: že se bude Republikánská strana z letošního souboje vzpamatovávat ještě dlouho poté a že ani případná tvrdá porážka Trumpa jeho rivalkou Hillary Clintonovou ještě neznamená tečku za všemi peripetiemi, se kterými se republikáni potýkají. Síly, které dala do pohybu Trumpova kandidatura, totiž zřejmě jen tak nezmizí.
Jako stále pravděpodobnější scénář se totiž jeví, že Trump ani po eventuální prohře jen tak nevyklidí pole. Ostatně, jak už avizoval, pokud prohraje, výsledky prý možná nebude respektovat.
VIDEO: Trump a Clintonová bojovali v poslední debatě Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Už nějakou dobu se přitom spekuluje o tom, že by Trump po případném volebním fiasku mohl založit vlastní mediální společnost názorově ne nepodobnou Breitbartu, která by se mohla stát platformou pro názory a témata, která Trump prosazoval při své prezidentské kampani, a třeba i odrazovým můstkem pro jiného, byť velmi podobně smýšlejícího a jím podporovaného kandidáta za další čtyři roky.
Chaos může trvat dalších šest let
Republikánský establishment se sice po volbách zřejmě pokusí o návrat strany do někdejších kolejí. Ostatně, snahu změnit kurz směrem k zavedeným pořádkům předznamenal při svém projevu už v polovině října jeden z nejmocnějších mužů strany, šéf Sněmovny reprezentantů Paul Ryan, který se veřejně od Trumpa distancoval. Nakolik úspěšná však tato snaha o obrat bude, je otázkou – pošramocenou pověst a ztracenou důvěru jen tak snadno napravit nepůjde.
„Není to tak, že se svolá schůzka, tam něco odhlasujeme a bude po všem,“ namítal vlivný floridský republikán John Stipanovich, jenž zastával mimo jiné post poradce Jeba Bushe, dalšího v řadě neúspěšných Trumpových rivalů o republikánskou nominaci.
„Tohle všechno se promítne do několika následujících volebních cyklů: do let 2018, 2020 a 2022,“ prohlásil s odkazem na další volby do Kongresu a Bílého domu.


description: Česká divadla a soubory lákají zájemce na tuto sobotu na Noc divadel. Koordinátoři akce z Institutu umění - Divadelního ústavu (IDU) spočítali, že se jí zúčastní více než stovka divadel a divadelních souborů, ale i knihoven a dalších kulturních institucí z téměř 35 měst ČR. V minulých letech se návštěvnost pohybovala kolem 50.000 lidí.

title: Návštěvy zákulisí i autorské jednohubky. Noc divadel se uskuteční v sobotu 19. listopadu

maintext:
Divadelní scény lákají návštěvníky na prohlídky zákulisí - nejen hereckých šaten, ale i řemeslných dílen, maskéren, kanceláří a zkušeben. Diváci tak mají příležitost nahlédnout pod pokličku vzniku inscenace. Často jsou v programu autogramiády či diskuse s herci a tvůrci.
„Řada divadel chystá program pro děti, takže na mnoha místech začíná program už dopoledne. Pro děti jsou nejčastěji připraveny pohádky, workshopy a tvůrčí dílny, ale i programy s písničkami,“ řekla ČTK koordinátorka akce Adéla Vondráková. Upozornila, že česká Noc divadel je součástí mezinárodního projektu European Theatre Night, do kterého se letos zapojilo pět evropských zemí. Odehrává se ve všech zemích, městech a divadlech současně vždy třetí listopadovou sobotu.
Archou skrz naskrz
Pražské Divadlo Archa připravilo na Noc divadel komentovanou prohlídku divadla s jeho ředitelem Ondřejem Hrabem, režisérkou Janou Svobodovou a divadelními uvaděči. Začíná v 17:00 a je zdarma. Po prohlídce následuje v 18:00 rovněž zdarma přístupné představení konané v rámci Akcent festivalu, s názvem MADE IN MACAU 2.0. Oživením vzpomínek, návratem do dětských her a jejich konfrontací se současnou realitou se mladí tvůrci Teng Teng Lam a Kevin Chio, snaží vyjádřit svůj strach ze ztráty svobody pod stále rostoucím vlivem čínské centrální vlády. Svou zprávu o svých obavách a nadějích vytvářejí pomocí vážných i komických scén, nejrůznějších výrazových prostředků, loutky a objekty nevyjímaje.
Jednohubky na Štvanici
V Praze bude mít speciální program i jedna z nových divadelních scén - Vila Štvanice. Divadlo LETÍ tu bude od osmé hodiny večer v patnáctiminutových intervalech servírovat stylové pohoštění, ke kterému divákům nabídne několik „divadelních jednohubek“ od nejzajímavějších současných dramatiků. „Jednohubky ze světa nových her budou pod taktovkou režisérky Martiny Schlegelové servírovat Marcela Holubcová, Tomáš Kobr a Adam Joura. Od půl desáté bude okolí VILY Štvanice patřit chůdám a živým loutkám. Geisslers Hofcomoedianten představí druhý díl plánované trilogie Malé příběhy velkého hraběte z fiktivních deníků hraběte Šporka podle knihy Berty Laufrové Život na Kuksu očima hofmistra Seemana. Po 22. hodině se VILA proměni v kavárnu hostící průtokový open-mic večer s živou hudbou, herci, komiky i neherci,“ uvedl mluvčí divadla Tomáš Roleček.
Vila Štvanice
Na tradici předchozích tří let navazuje i Institut umění - Divadelní ústav a ve svém sídle ve dvoře Manhartského paláce v Celetné ulici připraví program pro dospělé i rodiny s dětmi. Připraveny jsou prohlídky, promítání, bojovka i workshop divadelní fotografie. Pro zájemce otevře knihovnu s knihkupectvím, kde bude možné koupit produkci IDU se slevou. Ve studovnách návštěvníci nahlédnou do fondů, databází a způsobů, jak se materiály a údaje získávají, zpracovávají, ukládají a především zpřístupňují veřejnosti.
Olomoucká bojovka
K akci se připojí i divadla a soubory v Olomouci. Do pozdního večera nabídnou bezplatně například představení, workshopy a pohádky divadla Na cucky, Tramtarie, Konvikt a vůbec poprvé také Divadlo hudby. Všechny scény navíc propojí hra o ceny. V Divadle Na cucky letos chtějí během Noci divadel představit celé spektrum svých uměleckých i vzdělávacích aktivit. „Kromě ukázkových kurzů uvedeme představení Nacucky v kostce, které se vtipně ohlédne za naší historií a nabídne také ukázky z jednotlivých inscenací,“ řekl intendant divadla Jan Žůrek.
Program Noci divadel je většinou zdarma, či za snížené vstupné. Vzhledem k omezené kapacitě je na některé akce vyžadována včasná rezervace.


description: Ve filmovém světě Hvězdných válek spolu prožijí slavný románek, vezmou se. Cesty Princezny Leii a Hana Sola se však rozejdou poté, co se syn Ben přidá na temnou stranu. Herečka Carrie Fisherová nyní prozradila, že prožila románek s Harrisonem Fordem i v reálném životě.

title: Princezna Leia prožila románek s Hanem Solem i v reálném životě, prozradila Fisherová po 40 letech

maintext:
Harrison Ford byl v roce 1976 začínajícím hercem, přestože mu bylo už 33 let a živil se hlavně jako tesař. A také byl ženatým otcem dvou dětí. Carrie Fisherové bylo devatenáct a Star Wars byly jejím druhým filmem.
„Bylo to tak intenzivní,“ popsala herečka magazínu People tajemství střežené 40 let. „Během týdne to byl vztah Hana a Leii, přes víkend vztah Carrie a Harrisona.“
Nyní podle Fisherové nazrál čas vztah přiznat, další detaily budou v její knize The Princess Diarist, která brzy vyjde. Ford se zatím k odhalení Fisherové nevyjádřil.
První noc spolu strávili po narozeninovém večírku režiséra George Lucase. Jejich vztah skončil spolu s natočením prvního dílu (Epizoda IV – Nová naděje). „Byla jsem tak nezkušená, ale jemu jsem věřila. Byl tak milý,“ dodala nyní šedesátiletá Fisherová.