description: Počítač s Windows už nemá výkon jako dříve, vykazuje chybová hlášení a nic už nepomáhá. Potom zkuste jeden z programů pro hledání a čištění systémového registru od jeho nepotřebností. Předloží potenciální chyby a je na vás, zda je necháte vyřešit.

title: Programy zdarma: výkon Windows zvýší čističe registrů

maintext:
Programy pro hledání chyb v systémovém registru Windows mohou pomoci, ale také hodně uškodit. Musí se používat s rozumem a uživatel by měl vždy vědět, co dělá, protože jde o velké zásahy do systému a v případě špatně provedené operace se počítač může stát nefunkční. Vždy si tedy před aplikací změn vytvořte zálohu registru – většina programů v našem přehledu tak činí automaticky.
Nejpopulárnější nástroj pro čištění registru. Umí toho však mnohem více. Čistí neplatné záznamy a zbavuje registr zbytečností – dočasných souborů, pozůstatků po surfování na internetu (cookies, navštívené odkazy, stažená data aj.), historie souborů otevřených v různých programech atd. Registr také automaticky zálohuje, takže ho lze obnovit.
Informace o programu Operační systém: Mac OS X, Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (7,5 MB).
Jeden z nejstarších čističů registrů vůbec, ale také jeden z nejlepších a nejšetrnějších. Rozhraní není nejmodernější a vypadá poměrně staře, ale vše vrátí svojí pečlivostí. Skenování registru je pomalejší, ale zase důkladnější. Mimo jiné odstraňuje i dočasné soubory, cookies apod.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (2,7 MB).
Dokáže projít klíče a záznamy registru a zjistit potenciální chyby. Po instalaci stačí kliknout na tlačítko Sken. Po několika minutách dojde k zobrazení celého seznamu potenciálních problémů. Vy následně můžete buď všechny problémy opravit, či si vybrat jen ty, které chcete. K dispozici je i placená verze Professional, která umí navíc exportovat položky do Excelu a optimalizovat chod Windows.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (2,2 MB).
Jeden z nejjednodušších (na použití) čističů registru. Má vlastního vstřícného průvodce, který vás provede celým procesem krok za krokem a naučí, co vybrat a na co kliknout. Obsahuje i nástroj pro defragmentaci a komprimaci registru a umí opravit další chyby, které ve Windows najde.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (22 MB).
Prohledá registr a sdělí, jestli nalezl nějaké chyby. Pokud ano, pokusí se je po odsouhlasení opravit. Od ostatních ho odlišuje to, že u chyb ukáže, co přesně je špatně, a tak ulehčí rozhodování, co s problémem udělat. Rychlost skenování je slušná, ale výsledky jsou důkladné.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (4,9 MB).
Nabízí průvodce podobně jako Registry Life, ale na rozdíl od něj ne tak propracovaného. K dispozici je také automatický režim údržby, který bude spuštěn při každém spuštění počítače a sdělí vám, jestli existuje něco, co je potřeba opravit. Automaticky také umožňuje zálohovat registr před tím, než něco uděláte. Zálohu lze dělat i ručně.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (4,8 MB).
Extrémně rychlý čistič registru, který ho projde během několika málo sekund a zjistí, zda se v něm nevyskytují nějaké chyby. Obsahuje rozhraní, které není trnem v oku a je jednoduché na používání. Umí také odstranit soubory v koši, odstranit dočasné soubory a neplatné zástupce. Dále jsou k dispozici nástroje pro optimalizaci RAM paměti nebo funkce pro odinstalování aplikací. K dispozici je také placená verze s některými zvláštními funkcemi.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (3,6 MB).
Má jednoduché a moderní rozhraní, ale nejlepší na něm je, že výsledky kategorizuje a přidává k nim úroveň poškození. Rychlost skenování není nejrychlejší, ale není nikterak pomalejší, než jiné programy tohoto druhu. Může vytvořit automatickou zálohu registru.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (5,7 MB).
Tento nástroj je ideální pro uživatele, kteří nechtějí být obtěžováni různými výzvami, co mají udělat, ale v případě potřeby nabízí i tuto funkci. Je jednoduchý a snadno ovladatelný. Kromě toho je preciznější a najde i takové neplatné záznamy, které ostatní čističe nenajdou. Registr i zálohuje a obnovuje.
Informace o programu
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (962 KB).
Tento program nemá průvodce, ani ho nepotřebuje. Je zaměřen především na snadné použití. Počítač prohledá velmi rychle a ukáže stupeň závažnosti problému každé chyby s možným dopadem na chod Windows. Je velmi důkladný a tak může najít i to, co jiné čističe registrů nevidí.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (7,6 MB).


description: V Česku se znovu šíří na sociálních sítích podvodná reklama, která se snaží vytáhnout z uživatelů citlivá data.

title: Banky varují před podvodem s odměnou za přihlášení do bankovnictví

fasttext_language: cs


description: Bydlet pouze na jeden či několik měsíců, bez nutnosti prohlídky a s možností uzavřít smlouvu on-line umožní projekt Flatio.cz. S dobrým a kvalitním jídlem v restauraci i doma poradí blog Cuketka.cz. A kde se právě otřásá země, zjistíte díky projektu Oe-files.de.

title: Tipy na zajímavé weby: Přestěhujte se on-line a dobře jezte


description: Chcete si přes internet koupit novou bundu. Ale jak se trefit do správné velikosti? Pomůže služba SizeID.com. Získat jazykový pas a možnost otestovat se z jazykových znalostí zprostředkuje Ejp.rvp.cz. A recenze filmů s programy kin přináší Kinohled.cz.

title: Tipy na weby: Jedna míra, ale několik velikostí? Internet poradí

maintext:
Snadný nákup oblečení na internetu
Na internetu se dnes již běžně nakupuje také oblečení a boty. Na co si však většina zákazníků stěžuje, je nesourodost velikostí. Značeny jsou v evropském, britském a americkém číslování, a sami výrobci si vytvářejí ještě své značky velikostí. V tom by měl pomoci projekt SizeID.com.
Jde o start-up, který si klade za cíl spojit různé velikosti do jedné. Jde na to chytře. Ve formuláři stačí zadat vlastní míry (jejichž určením vás u konkrétního kusu oděvu služba provede) a na konci doporučí nejvhodnější velikost z rozsáhlé databáze nejrůznějších značek a výrobců napříč kontinenty. Zohledňuje přitom typ oblečení i způsob jeho nošení a přidává doplňující informace, třeba jestli vám bude zvolený kousek těsnější přes boky nebo naopak volnější přes ramena. Je pak jen na vás, jakou variantu si zvolíte a objednáte. SizeID.com umožňuje sdílet vytvořený profil nejen s partnerem či partnerkou, ale i se členy rodiny nebo s kamarády a známými. Jakmile se tedy rozhodnete, že je oblečení tím správným dárkem k narozeninám nebo suvenýrem z dovolené, během několika vteřin snadno ověříte tu správnou velikost. Službu již integrovaly vybrané obchody do svých stránek a zákazníkům tak pomáhají šetřit náklady na zbytečné logistické operace, které vznikají vracením zboží. Podle statistik e-shopů vracejí zákazníci mezi 20 a 50 % objednávek a největší část z nich právě kvůli nesprávné velikosti.
Podobné weby Wikipedia.org – velikost oděvů
Tabulkavelikostí.cz – velikosti oblečení a bot
Získejte jazykový pas
Webová aplikace vám po jazykovém testu sdělí, do které ze šesti mezinárodně uznaných kategorií spadáte. Pro komfortnější práci je aplikace přizpůsobena věku konkrétního uživatele (žáci do 11 let, 11 - 15 let, 15 - 19 let a dospělí). K dispozici je nejen v českém jazyce, ale také v angličtině, němčině, francouzštině, španělštině a italštině. Navíc si lze monitorovat dosažené pokroky, ale také si vytvořit a vytisknout jazykový pas (jeden z dokumentů Europassu). Úroveň jazykových znalostí zjistíte podle konkrétních ukazatelů popisujících jednotlivé jazykové dovednosti. Ty vám pomohou zjistit, co již v cizích jazycích umíte, anebo stanovit vlastní cíle, čeho chcete ještě dosáhnout. Vybrané popisy jsou doprovázeny ilustrativními cvičeními, ve kterých si dovednosti můžete přímo vyzkoušet.
Informace o programu
Průměr recenzí filmů a program kin
Nehledejte programy kin ani recenze a rovnou zabrouzdejte na tento web, který vám poradí a na jednom místě ukáže, kdy a kde se co hraje.
Kinohled.cz je totiž web informující nejen o filmových novinkách v kině, ale také prozradí, v jakém větším městě ten daný film budou dnes, zítra, ale i v dalších dnech hrát. Kromě toho nechybí plakát k filmu, jeho procentuální hodnocení ze serverů Informuji, IMBD, FFFilm, FDB, ČSFD a odkaz na trailer. Průměrem všech hodnocení získáte rychlý přehled, zda film stojí za váš čas či nikoliv. Z každého hodnocení se lze přesunout rovnou i na záznam na konkrétním serveru, kde se nacházejí další informace jako celá textová recenze atd.
Informace o programu ČSFD.cz – Česko-Slovenská filmová databáze
FFFilm.cz – František Fuka versus kinematografie
Uwwwízlo v síti
Dávejte si pozor na nejakostní, falšované a nebezpečné potraviny. Ty, o kterých je toto známo, si můžete prohlédnout na Potravinynapranýři.cz. Pravidelně k nim přibývají další. Svůj podnět ke kontrole v případě, že jste narazili na nějakou nekvalitní potravinu, můžete dát i vy.
Web NajdiVŠ.cz přináší uchazečům o vysokoškolské studium možnost zorientovat se v nabídkách vysokých škol a vybrat si fakultu podle svých představ.
Kde si postojíte v koloně, kde jsou aktuální uzavírky a vlastně, jak vypadá aktuální dopravní situace v ČR, přináší portál Dopravníinfo.cz. Prozradí, jaká panuje dopravní situace na vaší trase, a tak se stane i dobrým pomocníkem přímo na cestách.


description: V roce 2016 v Praze přistáli letečtí obři. Na Petřín se vydrápal obří jeřáb. V nevadské poušti poprvé úspěšně otestovali superrychlou potrubní dopravu a na vojenském cvičení za polárním kruhem se blýskla americká jaderná ponorka Hartford.

title: VIDEA ROKU: Obří letadla v Praze, ponorka z ledu a potrubní doprava


description: Všech sedm zúčastněných se stalo oběťmi historicky první srážky komerčních letadel ve vzduchu. Tato nehoda měla velký vliv na další rozvoj letecké dopravy po stránce bezpečnosti.

title: První srážka dopravních letadel a pravidlo pravé ruky

maintext:
Je pátek 7. dubna 1922, šest minut po poledni. Letoun Farman F. 60 Goliath F-GEAD patřící francouzské Companie des Grands Express Aériens (CGEA) se rozbíhá po dráze pařížského letiště Le Bourget. Na palubě se nachází pět osob, pilot Jean Mire, mechanik Simonet a tři cestující, zaměstnanec GCEA inženýr Bouriez a američtí novomanželé Yuleovi. Obchodník s cukrářskými potřebami Christopher Bruce Yule připlul do Evropy s chotí Mary v polovině února na lodi Empress of Scotland. Jejich svatební cesta po Francii byla u konce a nyní se přes Londýn a Portsmouth vraceli zpět do New Yorku.
Letiště v přímém přenosu Sledujte letadla na Slow TV
O něco dříve startuje z londýnského Croydonu de Havilland DH 18.A G-EAWO společnosti Daimler Airway. Na palubě je pouze pilot poručík Robin E. Duke, stevard Edward Hesterman a pytle s poštou, které mají dopravit do Paříže.
Když se ve čtvrt na dvě odpoledne nad obcí Thieuloy-Saint-Antoine ozve ohlušující rána a z nebe se začnou sypat trosky, nikdo z místních netuší, že se stal nechtěným svědkem historicky první srážky dvou dopravních letadel ve vzduchu.
Jaké bylo pozadí této nešťastné události a jaký vliv měla na další rozvoj letecké dopravy?!
První světová válka zaznamenala neobyčejný rozvoj letecké techniky. Po jejím skončení se logicky nabízelo uplatnit letadla, ještě nedávno rozsévající smrt, v civilním sektoru. Takový osud potkal i letoun Farman F. 60 Goliath. Dvoumotorový bombardér vyvinutý v posledním roce války v továrně bratří Farmanů mohl nést až 1000 kg bomb, avšak v průběhu testování válka skončila a stroj byl celkem rychle přestavěn na dopravní letadlo. Mohutný trup s velkými okny táhnoucími se přes příď stroje připomínal spíše tramvajový vůz. Silné vzpěry nesoucí váhu horních křídel připomínaly stěžně.
Robustnost stroje doplněná o masivní podvozek však byla vyvážena kapacitou 12 cestujících, což bylo nepředstavitelné číslo, neboť většina společností v té době přepravovala sotva dva cestující. Dvě kabiny pro cestující byly odděleny úzkou chodbičkou ve střední části trupu, kde se za přepážkou nacházel otevřený pilotní prostor. Na svůj první zkušební let s cestujícími se Goliath vydal v únoru 1919 z Paříže do Londýna, a protože v Británii ještě nebylo povoleno civilní létání, cestující byli zastoupeni vojáky.
V dubnu 1922 již bylo všechno jinak. Pravidelné spojení mezi Paříží a Londýnem zajišťovalo šestkrát denně hned několik společností, které s ohledem na počasí za den přepravily až čtyřicet cestujících. První letadla s nákladem ranních vydání novin startovala z Croydonu a Le Bourget v sedm hodin ráno, v dalších intervalech se létalo až do sedmi hodin večer. Croydon byl již vybaven zaměřovačem, který v husté mlze pomáhal pilotům najít směr k letišti. Jenže pro radiotelegrafii bylo vybaveno jen velmi málo strojů, nemluvě o absenci autopilota.
Společnost CGEA používala spolehlivé Farmany na linkách z Paříže do Londýna, Lausanne a Ženevy. Prosazovala také tehdejší ekonomickou novinku. Cestující si mohli zakoupit letenku předem a spolehnout se tak na odlet stanovený letovým řádem. Do té doby se létalo po naplnění kapacity stroje cestujícími nebo zbožím tak, aby žádný let nebyl ztrátový.
Taková organizace leteckého provozu byla ovšem nepružná, časově nepředvídatelná a z ekonomického hlediska znamenala přešlapování na místě. Zavedením pravidelného letového řádu bez ohledu na plnou vytíženost přilákalo z dlouhodobého hlediska mnohem víc cestujících, kteří začali využívat letadel nejen na cestě za zábavou, ale především za obchodem. Vůbec první společností, která prodej letenek v návaznosti na letový řád zavedla, byla Lignes Aériennes Farman (1919-1933).
de Havilland DH.18
Ve stejném ekonomickém duchu operovala z Londýna i společnost Daimler Airway. Pouhých několik dní před osudným 7. dubnem 1922 zařadila do své flotily nové stroje de Havilland DH.18 A, jednomotorový dvouplošník s kabinou pro osm cestujících a pět set liber bagáže. Prvním kontraktem společnosti pod novým vedením byla zatím jen doprava pošty do Paříže.
Osudného dne lemovala trasu nízká oblačnost s drobným mrholením, tedy faktory, které výrazně snižovaly dopřednou dohlednost. Létání podle přístrojů bylo v začátcích a piloti se orientovali podle význačných bodů na zemi. Výšku nad terénem přitom udržovali podle své potřeby a úsudku. Pokusem o zachování prvku bezpečnosti bylo dodržování neformálního pravidla hlavní, tedy pravé ruky. Jak se však ukázalo, podstata této myšlenky se rozpustila v tom, že většina pilotů v Anglii za tu hlavní stranu považovala levou.
Srážku letadel způsobili piloti, kteří neuměli anglicky Kazašský Iljušin IL-76 rozřízl svým ocasem křídlo Boeingu 747 v plné letové rychlosti. Katastrofu nepřežil nikdo z 349 lidí z obou letadel. Vyšetřování ukázalo, že piloti kazašského letadla neuměli dostatečně anglicky a nedodrželi správnou letovou hladinu.
Zhruba ve čtvrt na dvě zahlédli obyvatelé vesnice Thieuloy-Saint-Antoine, ležící něco málo přes sto kilometrů severně od Paříže nedaleko Grandviliers, jak se z husté mlhy ve výšce kolem sto padesáti metrů vynořil obrovský Goliath. Na jeho každodenní průlet do Londýna byli již vesničané zvyklí. Z opačného směru, od severu, z cárů deštivých mraků, se na zlověstný okamžik objevil malý stroj. Krátce na to se ovzduší naplnilo hlukem tříštícího se kovu a dřeva a kvílením motorů, to když do sebe oba letouny vrazily s neobyčejnou energií.
Náraz připravil oba stroje o levé křídlo. Havilland, který ztratil i ocasní část, dopadl na zem první a v zemi vyhloubil přes metr hluboký kráter. Goliath se ještě chvíli naslepo potácel zataženou oblohou a pak se zřítil za vesnicí, zatímco jeho utržené křídlo již dopadlo na střechu domu, kterou zdemolovalo. Vesničané tak spěchali na pomoc do dvou stran. Z trosek kdysi luxusní kabiny Farmana vytáhli těla obětí krátce před tím, než scénu pohltil požár. Tváře pilota a mechanika, kteří během letu stáli v otevřeném kokpitu, byly zdeformované k nepoznání.
Deset metrů od trosek anglického letadla byl nalezen těžce raněný pilot, který svým zraněním podlehl po převozu do nemocnice. Poručík Robin E. Duke, veterán Velké války, měl velkou reputaci, byl to zkušený pilot, který po válce létal již pro dvě společnosti, Aircraft Transport and Travel Co. a Royal Dutch Aviation Co. Francouzský pilot Jean Mire létal u Grands Express déle než rok.
V kondolencích, které britský tajemník pro letectví Frederic Guest zaslal svému francouzskému protějšku, zmiňoval hlubokou lítost nad událostí, která je vůbec první kolizi letadel v historii letecké dopravy mezi Velkou Británií a Francií. V dalších týdnech se odborníci na letectví z evropských zemí shodli na řadě změn, které byly uvedeny do praxe. Prvním krokem bylo sjednocení pravidla pravé ruky.
Na nejrušnějších trasách se začal tvořit základ dnešních letových cest, daný otočnými body, světelnými majáky, s rozvojem radiotelegrafie byla zavedena povinná hlášení polohy. Šlo tedy o celý komplex opatření. Systémovým pravidlem se stalo určení a dodržování letových výšek, hladin, kdy na západ se létá v sudých výškách (8000 feet etc.) a na východ v lichých výškách (9000 feet etc.) Toto pravidlo zajišťující bezpečnost letového provozu platí dodnes a stalo se fundamentem národních předpisů zemí světa sdružených v ICAO.
O autorovi Miroslav Jindra Řídící letového provozu od ledna 1999, předtím létal šest let jako stevard na palubách letadel ČSA. V roce 1988 začínal takzvaně "od plochy", kde nakládal a třídil zavazadla. Miroslav Jindra pochází z letecké rodiny Jindra je autorem mnoha odborných článků o letectví nejen pro server Pilotinfo.cz. Z oboru vydal také dvě knihy Ikarové bez legend a bájí a Nebe, peklo, zem - Příběh první letušky ČSA Máji Staré a lidí kolem létání na pozadí historických událostí.
V dalších letech došlo k zavedení mnoha užitečných inovací, leč častokrát vykoupených katastrofou. Pokrok v létání byl zaváděn evoluční metodou pokus-omyl, kdy se nejlepší řešení získávala za pochodu. Vlastně za letu. Vznikl první rámec pravidel o létání. Samostatnou kapitolou pak vždy byla pravidla pro létání přes oceán, s odlišnými způsoby navigace i komunikace.
Je třeba konstatovat, že tvorba předpisů se historicky držela o krok pozadu za snahou samotných výrobců letadel, kteří přicházeli se stále výkonnější technikou. Jejich konstruktérskou fantazii se letecké úřady snažily udržet v bezpečných mantinelech. Byla to doslova krystalická evoluce, během které se nápady křtily krví svých vynálezců. Samotné zabezpečení letového provozu urazilo velkou cestu, i když ve srovnání s letadlovou technikou se o tak překotný vývoj nejednalo.
GCEA i Daimler Airway ve své činnosti pokračovaly dál, aniž by je nehoda poznamenala. Veřejné mínění považovalo v roce 1922 srážku letadel ve vzduchu za natolik ojedinělou, že téměř nikdo nevěřil v opakování. Masivní rozvoj letecké dopravy však tento falešný mýtus vyvrátil.
V dubnu 1924 došlo sloučením Daimler Airway, Handley Page Transport, Instone Air Line a British Marine Air Navigation ke vzniku Imperial Airways. Tato společnost, která v historii letectví zanechala nesmazatelnou stopu, přinesla vyšší úroveň cestování a propojila Evropu s dalekými kraji. Cesta do Austrálie trvala přes dvanáct dní a cestující během ní zažili až dvacet devět přistání, přičemž jedenáctkrát museli přespat na hotelu.
První letecká srážka ve vzduchu byla tvrdou lekcí. Mějme tedy na paměti, že dnešní bezpečnost letecké dopravy je vykoupená smrtí těch cestujících, kteří se před devadesáti lety s důvěrou odhodlali jako první ke svým cestám.
Článek vznikl pro server Pilotinfo.cz, kde najdete i další zajímavosti ze světa letectví.


description: Situace v souvislosti s Karibskou krizí se 27. října 1962 začala pomalu uklidňovat. Přesto se našly na obou stranách horké hlavy, které by neváhaly v nejbližších hodinách zahájit jaderný útok.

title: Krůček od jaderné války. Nakonec k ní nedošlo, Castro byl rozladěn

maintext:
Neklidný víkend
Americký útok na Kubu nehrozí – shodly se obě sovětské výzvědné služby v sobotu 27. října. Zprávy o chystaném útoku byly falešné. Chruščov se tuhle informaci dověděl večer okolo osmé hodiny.
Na ostrově se setkal generál Plijev s Castrem. Sovětský velitel mu ohlásil: „Všechny jednotky jsou připraveny k útoku!“ I když to nebyla úplně pravda.
V Kremlu dokončili Chruščovovu odpověď Kennedymu. Americkému velvyslanci Kohlerovi v Moskvě ji doručili podvečer místního času, tedy okolo poledne washingtonského. Sovětský vůdce požadoval stažení amerických střel z Itálie a Turecka, ani slovo o raketách na Kubě.
Ve Washingtonu byli zmateni. Jak si máme rozdíly v obou dokumentech vysvětlit? Vojáci, podnícení zpravodajci, se snažili přimět Kennedyho k rozkazu k útoku. Vždyť montáž raket pořád pokračuje!
Nejvíc o to usiloval generál LeMay: „Zaútočíme nejpozději v pondělí!“
Vojákům bylo jedno, jestli Amerika ztratí deset milionů lidí anebo víc, jen když změní Sovětský svaz v rozvaliny. Politici byli rozvážnější. Jaký by mělo takové vítězství smysl? Sovětští maršálové by klidně obětovali i půl miliardy lidí – to Chruščova vyděsilo.
Bývalý velvyslanec v Moskvě Llewellyn Thompson navrhl: „A co kdyby prezident odpověděl pouze na sobotní dopis a nedělní depeši by opominul?“
John Kennedy souhlasil: „Ano, dáme Kubě záruky nedotknutelnosti za stažení vašich raket.“ V osm hodin večer zatelegrafovali tuto stručnou odpověď na ambasádu v Moskvě – tam už bylo časné ráno.
Major Rudolf Anderson
V sobotu se situace opět zdramatizovala. O půl jedenácté dopoledne místního času sestřelili nad východem Kuby letoun U-2 s pětatřicetiletým majorem Rudolfem Andersonem. Zasáhly ho dvě sovětské rakety.
Rozkaz k palbě dal náčelník štábu divize protivzdušné obrany kapitán Antonec. Když se dověděl, že se blíží americké letadlo, telefonoval do štábu Plijeva, ale nezastihl ho nikoho odpovědného. Nakonec se rozhodl sám.
Chruščov zuřil – tohle se nemělo stát! Přehorlivý nižší důstojník mohl vyvolat válku. „Jak později řekl Chruščov svému synovi, právě v tomto okamžiku v hloubi duše věděl, že rakety je třeba odstranit,“ napsal William Taubman v knize Chruščov – člověka a jeho doba. Malinovskij později omlouval tento sestřel tím, že důstojníci protivzdušné obrany neměli čas na konzultaci se svým velením, a proto se řídili pokynem Fidela Castra. Chruščova to rozlítilo: „V které armádě je ten náš generál? V sovětské, nebo kubánské? Jestliže je v sovětské, proč plní rozkazy někoho jiného?“
Washingtonští jestřábi žádali tvrdou odplatu. Naštěstí prezident Kennedy neměl chuť situaci vyhrocovat, i když ředitel FBI Edgar Hoover ohlásil další nepříjemnou novinu: „Pracovníci sovětské mise při OSN v New Yorku se chystají pálit spisy.“ Takové přípravy se zpravidla dělají před začátkem války.
Po čtvrté hodině odpoledne se opět setkali Scali a Feklisov. Rus však neměl nové informace. Americký novinář chtěl vědět, proč se dva Chruščovovy dopisy od sebe tolik liší. Feklisov zamumlal něco o „špatné komunikaci“. Není to žádný podraz a Scali by to měl povědět svým přátelům.
Americké a kanadské námořnictvo postavilo protiponorkové zábrany jihovýchodně od Nového Foundlandu.
Členy Výkonného výboru vyplašila zpráva od Hilsmana: „Kapitán Charles Maultsby, který měl na U-2 sledovat sovětské jaderné pokusy na dalekém severu, narušil v oblasti Čukotského poloostrova sovětské výsostné území. Proti tomuto stroji vylétlo šest sovětských stíhaček, které jeho pilotovi signalizovaly, aby se vrátil. Zůstal tam dlouhých 74 minut. Po přistání 27. října tvrdil, že ho zmátla polární záře.“ Nebude tenhle incident pokládat Kreml za další příznak příprav k nukleárnímu útoku? Neudeří teď jako první?
Skoroultimátum zapůsobilo
Robert Kennedy si pozval k sobě v pátek večer na ministerstvo Dobrynina. Předal mu bratrův dopis pro Chruščova a mluvil velmi hněvivě: „Stavba raketových základen pokračuje a dneska jste sestřelili naše letadlo! Prezident se snažil vyhnout se konfliktu, ale teď už nemůže dál čekat. Stáhněte rakety do osmačtyřiceti hodin, nebo je odstraníme my! To není ultimatum, to je konstatování a vy ho musíte pochopit!“
Když se velvyslanec zeptal na rakety v Turecku, Robert Kennedy mu sdělil, že nezávisle na nynější krizi chce prezident střely Jupiter odtamtud stáhnout. „Tyto zbraně podléhají velitelství NATO, jehož orgány to musí projednat. Žádáme proto o diskrétnost! Kuba podporuje terorismus v Latinské Americe. Jestliže s tím skončí, my nemáme důvod uvažovat o invazi.“
Dobrynin se rozhodl, že nebude posílat žádnou šifrovanou zprávu do Moskvy, ale telefonicky Kennedyho sdělení rovnou přetlumočí. K ránu tedy přepojili velvyslance do vládní vily v Novo-Ogarevu za městem, kde od večera zasedalo předsednictvo strany s generály, diplomaty a vládními úředníky.
Chruščovův asistent Oleg Trojanovskij si Dobryninův výklad zaznamenal. Potom ho na zasedání přečetl. Všichni byli unavení, mnozí nechápali, co obsahuje, proto ho přečetl ještě podruhé. Následovala diskuse, většina účastníků přiznávala kapitulaci. Kennedyho nabídku přijmou. Jiná možnost neexistuje!
Vzápětí je vystrašil generál Semjon Ivanov, náčelník GRU: „Dostal jsem informaci, že americký prezident vystoupí v 17 hodin našeho času v televizi.“
Co by to mohlo znamenat? Ohlášení leteckého bombardování Kuby?
To nesmíme dopustit! Okamžitě musíme naformulovat odpověď soudruha Chruščova Kennedymu! Tajemník ústředního výboru Leonid Iljičev ji odveze do rozhlasu. Moskva ji odvysílá ještě před 17. hodinou! Malinovskij přikáže Plijevovi, aby zahájil demontáž raket. Současně poslal Chruščov tajný vzkaz Robertu Kennedymu, že kladnou odpověď uslyší z moskevského rozhlasu.
Právě takovu mapu, která ukazuje rozmístění sovětského vybavení, měl k dispozici americký prezident během jednání se svými vojenskými a politickými poradci během řešení karibské krize.
Poplach byl zbytečný, protože televize chtěla pouze připomenout prezidentův projev z pondělka. Nicméně přispěl k urychlenému ukončení napětí.
Ve Washingtonu zavládlo uvolnění. Válka nebude! Kennedy cítil potřebu to zatelefonovat svým předchůdcům Trumanovi a Eisenhowerovi. „Bylo to po všech stránkách krásné washingtonské nedělní ráno,“ ulevil si Sorensen.
Zato Castro neskrýval rozhořčení. Chruščov mu poslal dopis, ve kterém vysvětloval své rozhodnutí. Kubánského vůdce urazil, nic s ním nekonzultoval.
V pondělí 29. října měli sovětští vojáci sestaveno osmnáct raket R-12, stačilo jenom na ně nasadit jaderné hlavice. Když přišel z Moskvy rozkaz, aby se pustili do jejich demontáže, důstojníky to rozladilo, dosud se cítili pány, kteří to imperialistům spočítají. Teď Kreml ostře kritizovali, žádné ubrousky si nebrali. Generálové se je snažili mírnit, i když si asi mysleli totéž.
V úterý odpoledne přiletěl do Havany generální tajemník OSN Maha Thray Sithu U Thant. Na letišti ho uvítal ministr zahraničí Raúl Roa, zatímco Fidel Castro pořád trucoval. Třebaže Gromyko požadoval, aby mu Kubánci dovolili návštěvu základen, kde probíhala demontáž, nepustili ho tam. Alexejev proto požádal velitele sovětské raketové divize generála Igora Stacenka, aby přijel na ambasádu a nejvyššího představitele světové organizace o všem informoval. Do 20. listopadu odplují poslední lodě s našimi raketami.
Nakonec musel Castra udobřovat Mikojan. Místopředseda sovětské vlády byl přítelem Chruščova a výborným vyjednavačem. Na tuto misi vyrazil i přesto, že v kremelské nemocnici umírala manželka. Jednání s kubánskými představiteli proběhlo za mrazivé atmosféry. Marně Mikojan vysvětloval Kubáncům, že stažení bylo nezbytné, jinak by vypukla atomová smršť.
Uražený Fidel
U Thant, Kennedyové a Chruščov počítali s tím, že zástupci OSN budou na místě kontrolovat odvoz sovětského vojenského materiálu. Uražený Castro nesouhlasil – a dělal Sovětům všechny možné potíže. Dokonce se stalo, že Mikojan si musel u něho návštěvu vynutit.
Přitom Mikojan měl upřímnou snahu Kubáncům v rámci možností pomáhat. Ovšem když při večeři navrhl Stevensonovi a prezidentovu poradci Johnu McCloyovi, aby Washington začal jednat přímo s Havanou, narazil. To není možné! Vždyť Kuba je ohniskem nákazy pro celou Latinskou Ameriku.
I stahování sovětských vojsk probíhalo dost složitě. Předně Castro nesouhlasil s mezinárodní inspekcí jejich odchodu. Zadrhl se také odsun bombardérů Il-28, o kterých Sověti tvrdili, že nepatří mezi strategické zbraně – přitom to byly nosiče jaderných bomb, byť zastaralé. Teprve po dvou týdnech jednání, 7. listopadu, Chruščov kapituloval a slíbil, že i je odvezou. A inspekci odváženého materiálu loděmi mohou dělat Američané z letadel.
Proudový podzvukový bombardér Il – 28 byl v roce 1962 již zastaralý
Moskvě vadila přetrvávající blokáda. Washington odpovídal, že dokud nebudou splněny všechny jeho požadavky, musí pokračovat. Ukončil ji až 20. listopadu.
Měsíc pendloval Mikojan mezi Havanou a New Yorkem. Na závěr ho přijal prezident Kennedy. Zdůraznil mu, že západní polokouli je americkou zájmovou sférou. Měli byste se vzdát všech pokusů o podporu marxistických revolucí v této oblasti – žádal. Mikojan se snažil převést hovor na americko-kubánské vztahy, požadoval písemnou záruku bezpečnosti Kuby ze strany USA, což prezident odmítl. Kennedy připomněl, že Američané neměli možnost překontrolovat kubánské území. Například deník Daily Mirror nedávno psal, že tam zůstaly podzemní sklady sovětských jaderných hlavic.
V prosinci si vyměnili Kennedy a Chruščov ještě několik dopisů. Americký prezident odmítl vydat Sovětům Berlín. A písemný slib, že nezaútočí na Kubu, mu nedá z několika důvodů. Nemá totiž žádnou záruku, že Sověti anebo Číňané se nepokusí znovu tam umístit „ofenzivní zbraně“. Také nemá důvěru ke Castrovi, který dosud nikdy neprokázal mírové úmysly. Tyto garance podepsal až v roce 1970 ministr zahraničí Henry Kissinger.
„Přes všechny pozdější bouřlivé peripetie vztahů mezi Washingtonem a Havanou křehký kompromis podzimní krize roku 1962 stabilizoval postavení Kuby na dlouhá desetiletí,“ připomněl historik Vladimír Nálevka.
Pokusy CIA o zavraždění Castra pokračovaly. Jeho dlouholetý osobní ochránce Fabian Escelante jich do začátku roku 2006 napočítal 638.
Hranice možností tajných služeb
Svět byl mnohem blíž k atomové katastrofě, než si lidé mysleli – zdůraznil bývalý americký ministr obrany Robert McNamara na konferenci o kubánské krizi v Havaně v říjnu 2002. A ředitel Národního bezpečnostního archivu (National Security Archive) Thomas Blanton označil Vasilije Archipova, který blokoval vypuštění atomového torpéda, za „mládence, který zachránil svět“.
U-2 a jeho kamery
Je neuvěřitelné, že v těchto kritických chvílích neměli dva hlavní hráči – Kennedy a Chruščov – ozbrojené síly pod svou plnou kontrolou. Dokládal to let U-2 nad Čukotkou, který narušil sovětské území, a sestřelení jiného U-2 nad Kubou z rozkazu obyčejného kapitána. Rovněž tak překvapuje, že selhávalo rádiové spojení mezi Plijevem a Malinovským.
Severoatlantická rada jako nejvyšší orgán NATO schválila v prosinci 1962 americký postup. V lednu 1963 v Ottawě dohodla stažení zastaralých raket z Turecka, což se uskutečnilo za rok. Místo nich nastoupily ve Středozemním moři strážní službu americké atomové ponorky vyzbrojené raketami Polaris.
Bolšakov na svou zprostředkovatelskou službu doplatil. V prosinci 1962 se o jeho roli rozepsaly deník Washington Post a časopis Saturday Review. Po tomto prozrazení se musel vrátit domů – jeho tajná mise skončila. Před odletem se s Robertem Kennedym ještě jednou setkal. Od té doby mu posílal ministr spravedlnosti po různých společných známých pozdravy a občas si i psali.
Je zajímavé, že takový osobní kontakt mezi důstojníkem GRU a západním ministrem se už nikdy nepodařilo navázat. I ministr obrany Rodion Malinovskij si plukovníka velmi cenil: „Jsme velmi spokojeni s prací soudruha Bolšakova.“
Tato krize také ukázala hranice výzvědných služeb.
KGB a GRU neměly na rozhodování v Kremlu žádný vliv. Chruščov jejich vedení dokonce ani plně neinformoval o svých záměrech. Ve Spojených státech Sovětům chyběli informátoři, kteří by zasvěcovali Moskvu do situace.
CIA přišla o svého klíčového vyzvědače Peňkovského už na počátku krize a jiné neměla. Američtí špioni na Kubě působili pouze na podřadných místech.
Američtí analytici – stejně jako politici – se neuměli vcítit do myšlení Rusů. Pozdní zjištění sovětských raket na Kubě bylo jednou z nejzávažnějších chyb CIA. Ale zaplať pánbůh, že je objevili, a to ještě ve stadiu, kdy nebyly aktivní. Zato vůbec netušili, že čtyři sovětské ponorky vezou atomová torpéda, přičemž velitelé jasně nevědí, jestli je mohou sami vypustit.
Sherman Kent, šéf oddělení, které vydávalo zpravodajské odhady, se hájil své zpoždění tím, že představa útočných zbraní na Kubě vybočovala z běžného myšlení, domníval se, že Sověti budou chtít zaútočit jinde ve světě. Z toho tedy vyplynulo, že v budoucnosti musí počítat i s nejméně pravděpodobným chováním protivníků. Ostatně nedostatkem pochopení sovětského způsobu myšlení trpěla většina západních zpravodajských služeb.
Přes všechno úsilí Američané přesně nevěděli, co se na Kubě děje. A nevěděli to ani v později. Až do pádu komunismu začátkem devadesátých let zůstalo na Kubě na 40 tisíc sovětských vojáků, kteří se vydávali za technické experty.
Ovšem kdyby Bílý dům přesně znal situaci na ostrově, je paradoxem, že by se asi mnohem obtížněji dohadoval s Kremlem – domnívá se Raymond L. Garthoff z Brookingsova ústavu (Brookings Institute), jednoho z washingtonských myšlenkových center.
Tento případ připomněl, že je třeba zdokonalovat špionážní družice a dálkový odposlech. Rovněž se stal pobídkou k hledání vyzvědačů na klíčových místech komunistických států – to se začalo dařit v širším měřítku až v sedmdesátých letech. Zpravodajské technické prostředky a agenti, kteří by jejich údaje doplňovali či potvrzovali, jsou rovnocenným prostředkem – nelze dávat přednost jednomu či druhému. Přesto Američanům slabost pro techniku zůstala.
Poučení z Chruščovova fanfarónství
Poprvé se obě atomové supervelmoci přiblížily k okamžiku celoplanetární zkázy. A jakmile se to jejich představitelé uvědomili, snažili se od toho odpoutat, ale pokud možno aby to nevypadalo jako prohra. Chruščovovi se to nepovedlo – byla to kapitulace, kterou nedokázal zakrýt ničím.
Vysláním jaderného kontingentu na Kubu prokázal Chruščov své fanfarónství a svou neschopnost domýšlet strategická rozhodnutí. Před tím tvrdil, že „naše děti budou žít v komunismu“. Chvástal se, že SSSR předežene USA ve výrobě oceli a dalších produktů na hlavu během dvaceti let. Přitom nedokázal nakrmit vlastní obyvatelstvo. Až na podzim 1963 mohl poprvé, a to s Kennedyho požehnáním, nakoupit přebytky obilí ve Spojených státech.
Sovětský svaz, byť zatím nejmodernějšími prostředky chabě vyzbrojen, se chtěl na podzim 1962 postavit mnohem lépe vojensky připraveným Spojeným státům. Vytvořením základny 150 kilometrů od amerických břehů by je nepříjemně podrbal v podbřišku. A bláhově si myslel, že to USA budou tolerovat. Neuvědomoval si, že stát, na jehož území se víc než století neválčilo, takové ohrožení nepřipustí. Je zarážející, že neměl žádný scénář k případnému ústupu.
Raketovou Kubou chtěl Chruščov demonstrovat své vůdcovské schopnosti i na poli armády zvláště pak vůči maršálům, kteří získali ostruhy za druhé světové války a jinak válčit neuměli. Chtěl tím upevnit vůdčí postavení Moskvy v mezinárodním komunistickém hnutí, které se pokoušel přetáhnout Peking.
Kreml také znepokojila možnost nenadálého či neúmyslného odpálení raket. Je trestuhodné, že rozhodnutí o střelbě Lunami s malou jadernou náloží nechal na místním generálovi – i tyhle výbuchy by přece mohly zažehnout apokalypsu. Proto předsednictvo ÚV KSSS rozhodlo, že odpovědnost zůstane výhradně buď na prvním tajemníku strany či na předsedovi sovětské vlády. I když později Moskva vyzbrojila armády Varšavské smlouvy raketami, jaderné hlavice jim nepředala. To bylo první ponaučení. A za druhé musíme tyto zbraně rozmístit tak, abychom je mohli v případě potřeby co nejrychleji použít.
Kubánská krize vyburcovala Spojené státy, aby si uvědomily, jak komunismus ohrožuje celou západní polokouli – hodnotil říjnové dny roku 1962 bývalý Kennedyho zvláštní poradce Arthur Schlesinger, později profesor historie na Harvardově univerzitě.
Dokud Američané neukázali snímky raket, Chruščov bohapustě lhal, že tam nejsou. Tím se sovětský vůdce znevěrohodnil a znovu potvrdil, že sovětským politikům nelze věřit.
Třebaže tato krize si vynutila nové závody ve zbrojení, na druhé straně přispěla ke zmírnění mezinárodního napětí – podnítila několik kroků, které se měly obdobným situacím předcházet.
„Červený telefon“ Přímé spojení mezi Bílým domem a Kremlem bylo zavedeno na základě smlouvy z 20. června 1963, podepsané v Ženevě. Poprvé je použili v roce 1967 během šestidenní války mezi Izraelem a Egyptem. Původně komunikace probíhala po běžných telefonních linkách, zálohovaných rádiem, v roce 1971 je zdokonalili a převedli na družice. Třebaže se běžně hovořilo o „červeném telefonu“, ve skutečnosti se jednalo o přenos zpráv dálnopisem. Za tento provoz odpovídají na obou stranách tajné služby.
Předně vznikla dálnopisná linka mezi Bílým domem a Kremlem, známá jako „červený telefon“. Její zavedení podepsali zástupci obou vlád 20. června 1963.
Historik Paul Johnson se domnívá, že Kennedy mohl chtít víc. „Amerika měla stále ještě silnou převahu a k případnému střetnutí by došlo v oblasti, kde si i v konvenčních zbraních mohli Američané důvěřovat,“ napsal v Dějinách 20. století. „Kennedy měl proto možnost žádat stoprocentní obnovení stavu, jaký byl před tím. Dokonce mohl jít ještě dál, mohl požadovat zadostiučinění – sovětský souhlas s neutrální odzbrojenou Kubou podle vzoru Finska.“ Johnson tvrdí, že Kennedy karibskou krizi prohrál. „Byla to porážka Spojených států, nejhorší, jakou až dosud ve studené válce utrpěly.“
Velmoci se dohodly na omezování jaderného zbrojení. Dne 5. srpna 1963 stvrdili zástupci USA, Velké Británie a SSSR v Moskvě smlouvu o zákazu zkoušek atomových zbraní v atmosféře, na pevnině, v kosmu a pod mořskou hladinou. Pokus o omezení podzemního testování ztroskotal, ten jediný byl přípustný. Nicméně i to byl slibný začátek atomového usmiřování. V říjnu odhlasovalo Valné shromáždění OSN rezoluci schvalující dohodu USA-SSSR o neumisťování zbraní hromadného ničení do vesmíru.
„Současně pohasínal význam Berlína jako hlavního jablka sváru předchozí éry a konflikt se stále víc přesouval z Evropy do třetího světa,“ napsal Petr Luňák v knize Západ – Spojené státy a západní Evropa ve studené válce. „Naopak potvrzení významu jaderných zbraní vedlo k tomu, že soutěž mezi oběma supervelmocemi se přesunula do oblasti strategických zbraní. Tato soutěž se však měla napříště odehrávat podle určitých pravidel, která obě strany hodlaly i v důsledku zkušeností z karibské krize respektovat.“
„Tento těžko uvěřitelný řetěz událostí, který je dnes všeobecně pokládán za bod, v němž se svět druhé poloviny 20. století nejvíc přiblížil k prahu třetí světové války,“ upozornil John Lewis Gaddis v knize Studená válka, „umožnil nahlédnout do budoucnosti, kterou si nikdo nepřál: konflikt bez hranic, bez rozumu a bez možnosti přežití.“
Bojechtiví maršálové nemohli Chruščovovi potupný odchod odpustit. V říjnu 1964 ho skupina vedená Leonidem Brežněvem svrhla. Zatímco jeho politika se opírala o určitou rovnováhu v raketojaderných silách s USA, vojáci stojící za novým vůdcem prosadili představu sovětské nadřazenosti. A ta vedla k roztočení obrovské zbrojní spirály, kterou nemohl SSSR utáhnout.
I Kennedyho někteří američtí politici a generálové ostře kritizovali. Vytýkali mu, že umožnil přežít Castrově socialistické Kubě, tomuto trvalému ohnisku napětí poblíž Floridy. Někteří mluvili o nové „jaltské dohodě“. Neuvědomovali si, že uhájil bezraketovou Kubu a svobodný Západní Berlín.
Avšak při návštěvě Dallasu v Texasu v listopadu 1963 byl prezident Kennedy zastřelen. Atentát údajně spáchal jediný člověk – Lee Harvey Oswald. Tento závěr potvrdila i většina členů zvláštní komise vedené členem Nejvyššího soudu USA Earlem Warrenem. Vzhledem k mnoha podivným okolnostem, které vyšetřování provázely, ho většina lidí nepovažuje za správný, domnívá se, že americké úřady pravou příčinu zatajují.
Po odchodu Kennedyho jeho nástupce Lyndon B. Johnson pomalu změnil politiku vůči Latinské Americe. USA přestaly dávat přednost demokratickým státům, nevadily jim diktátorské režimy – podle náměstka ministra zahraničí Thomase Manna se této politice říkalo Mannova doktrína.
Na druhé straně Fidel Castro si udělal o svých sovětských protektorech novou představu – a správnou. Jestliže je to pro ně výhodné, odepíší ho. A možná tohle zjištění ho přivedlo k vlastnímu organizování partyzánské činnosti v Latinské Americe, kterou chtěl přivést k socialismu. Kromě toho Castro chytře využil rozporů mezi Moskvou a Pekingem k tomu, aby bral pomoc i z Číny – a tím dráždil Kreml. Nicméně hospodářství stále víc krachovalo, často následkem necitlivých pudových rozhodnutí Fidela a jeho ministrů. Nakonec musela vláda zavést přídělový systém prakticky na všechno.
Kuba se přikláněla k socialistickým státům nejen zahraniční, ale i domácí politikou. Tento vývoj vyvrcholil v říjnu 1965 vytvořením Komunistické strany Kuby v čele s Fidelem Castrem – strany stalinistického typu. Kuba se stala komunistickou totalitou.
„Karibská krize výrazně ovlivnila tehdejší systém mezinárodních vztahů,“ upozornil Nálevka. „Předně prokázala, že obě supervelmoci nemohou riskovat čelný střet v lokálním konfliktu, aniž by ohrozily svět i samy sebe nukleární válkou.“
Nicméně oba státy pokračovaly v atomovém a raketovém vyzbrojování. Američané si dlouho zachovávali nadvládu. V roce 1965 měli nad Sověty převahu v počtu hlavic v poměru 9:1 a v jejich nosičích 4:1. O pět let později se tento poměr zmenšil na 2:1 a 1,3:1. Až později se tyto síly vyrovnaly, byť za cenu obrovského finančního a materiálního vypětí Moskvy, které však zabrzdilo zvyšování životní úrovně obyvatelstva.
Zkrácená kapitola z knihy OSUDOVÉ OKAMŽIKY XX. STOLETÍ (2010)


description: Noční „přelet“ je u konce. Poslední Tupolev z bývalé vládní letky dorazil do cíle. Podívejte se, jak se proplétal uličkami středočeských a západočeských měst.

title: Podívejte se: Druhý vládní letoun přes noc „přeletěl“ do muzea


description: Pro náročné uživatele chytrých telefonů a tabletů jsou skoro nepostradatelné. Ale mají powerbanky opravdu výrobcem udávané kapacity a dokážou dodat slíbený proud? Otestovali jsme čtrnáct powerbank od devíti výrobců. Poradíme také, jak je správně používat.

title: Test energie do kapsy: jedna z powerbank by nenabila skoro nic

maintext:
Někdy nás čtenáři plísní za užívání cizích názvů a anglicismů, ale powerbanky jsou příkladem zařízení, které český název ještě nezískalo. Mohli bychom jim tedy říkat třeba „přenosné akumulátorové zdroje pro nabíjení USB zařízení“, ale raději zůstaneme u ustáleného anglicismu powerbanky.
Powerbanka je přenosný zdroj elektrické energie s jedním, či více USB porty, kterými můžete nabíjet ta zařízení, která USB kabelem dobít lze, nejčastěji tedy chytré telefony, tablety, elektronické čtečky knih, kapesní hudební přehrávače, bezdrátová sluchátka nebo některé fotoaparáty. Výhodou je možnost nabíjet kdykoli a kdekoli. Vybitou powerbanku poté dobijete z elektrické zásuvky klasickou USB nabíječkou, třeba tou, kterou jste dostali k chytrému telefonu.
Podle čeho vybírat?
Otestovali jsme 14 powerbanek o kapacitách 2500 mAh až 20000 mAh.
Při výběru powerbanky je potřeba zvážit několik (někdy protichůdných) vlastností a parametrů. Klíčové jsou kapacita, maximální výstupní proud a hmotnost powerbanky.
Kapacita je vlastnost, která udává množství energie, kterou je powerbanka schopna uschovat.
Nejnižší kapacity kolem 2 600 mAh zpravidla nestačí ani na jedno plné nabití chytrého telefonu, jsou však nejmenší a nejlehčí a jako „poslední záchranu“ je použít lze. Na opačném konci nabídky najdeme powerbanky s kapacitou 30 000 mAh (někdy i více), které jsou leckdy uzpůsobeny i pro napájení notebooků, nebo nouzové nastartování vozidla. Jsou však velké a s hmotností zpravidla výrazně přesahující půl kilogramu se pro každodenní nošení příliš nehodí. Do testu jsme je proto nezařadili.
Nejprodávanější jsou dnes powerbanky s kapacitami kolem 10 000 mAh. Ty zhruba stačí na dvě až tři dobití vybitého chytrého telefonu, ale samozřejmě záleží na velikosti akumulátoru v telefonu a míře jeho vybití. Zároveň mají příjemnou hmotnost v rozmezí 200 - 250 gramů.
Jak vyplývá i z předchozích řádků, s rostoucí kapacitou zpravidla roste i hmotnost powerbanky. Ty se totiž ve většině případů skládají z válcových Li-Ion akumulátorů (často typu 18650 o napětí 3,7 V a kapacitě 2 200 - 2 600 mAh) a rostoucí kapacita powerbanky tak vyžaduje větší počet použitých článků.
Rozebraný batterypack (TP-Link 5200 - není v testu). Základem jsou dva Li-Ion akumulátory 3,7V, 2600 mAh od LG Chem. Napravo vidíte napěťový měnič a řídící a nabíjecí elektroniku.
Jen pro zajímavost, prakticky stejné články najdete i v noteboocích, elektrokolech, akumulátorovém nářadí nebo elektromobilech.
Další důležitou vlastností, kterou je potřeba brát při výběru powerbanky v potaz, je maximální proud, kterým na USB výstupu disponuje. Ten určuje, zda se připojené zařízení bude moci nabíjet maximální rychlostí, nebo to bude trvat déle, než je nutné. Pokud chcete rozumnou rychlostí nabíjet moderní chytrý telefon nebo tablet, měl by mít výstup alespoň 2 A, pokud je schopen dodat více (např. 2,4 A nebo 3 A), je to dobře. Přebíjení telefonu či tabletu se bát nemusíte, postará se o to nabíjecí elektronika připojeného zařízení.
Fáma kolem kapacity
Pokud jste se někdy pokusili na internetu dohledat rady k výběru powerbanky, pravděpodobně jste narazili na informaci, že výrobci klamou, protože uváděná kapacita je součtem kapacit jednotlivých článků a je platná pro napětí 3,7 V, nikoli pro 5 V, které je na výstupu powerbanky o zhruba 26 % nižší. To znamená, že 10 000 mAh powerbanka bude mít při napětí 5 V jen 7 400 mAh.
Matematicky to sedí, je to pravda.
Rozebraný plochý Li-Ion článek. Ve válcovitém by byla plocha stočena do ruličky. //Varování: nikdy se nepokoušejte lithiové články rozebrat sami, hrozí riziko vážného poranění a požáru.//
Potíž je v tom, že většina uživatelů bude powerbankou nabíjet zařízení, která samotná mají akumulátory s napětím 3,7 V a pro toto napětí i udávanou kapacitu. V tomto ohledu je udávaná kapacita powerbanky pro 3,7 V v podstatě relevantnější, protože je to hodnota, kterou lze srovnat se zařízeními, které budete připojovat. Jinými slovy 10 000 mAh můžete srovnávat s 3 000 mAh akumulátorem vašeho telefonu - obojí je při stejném napětí.
Platí tedy, že 10 000mAh powerbankou dobiji 3 000mAh telefon třikrát a ještě trochu energie zbude? Bohužel neplatí.
Do hry totiž vstupuje napěťový měnič, který v powerbance z 3,7 V vyrobí 5 V a pak druhý napěťový měnič v telefonu, který naopak ze vstupních 5 V opět vyrobí 3,7 V pro nabíjení akumulátoru telefonu. Účinnost napěťových měničů se pohybuje kolem 90 % (i když kolísá a i tím se náš test zabýval), proto ztráta energie jen na převodech napětí činí zhruba 19 %.
Pro nabití 3 000mAh akumulátoru v telefonu tedy potřebujete zhruba 3 600 mAh energie v powerbance.
Jak se k powerbance chovat?
Protože žádný výrobce neuvádí přesný typ (chemické složení) použitých Li-Ion akumulátorů a ani žádné podrobnosti o „battery managementu“, tedy elektronice, která nabíjení akumulátorů řídí, budeme v odpovědi počítat s tou horší možností - se články, které lze do významného poklesu kapacity nabít zhruba 400krát a elektronikou, která se z nich bude snažit vyždímat maximum (protože větší hodnoty prodávají).
„Pro prodloužení celkové životnosti powerbanky je vhodné ji nevybíjet do nuly, ale ideálně tak ze dvou třetin, co který ukazatel na powerbance dovolí odhadnout. A když už ji vybijete, nenechávejte ji vybitou dlouho,“ radí Tomáš Reichl z Fakulty elektrotechnické ČVUT, který se na diagnostiku akumulátorů specializuje. „A co je důležité, jakmile ji dáte nabíjet, nechte ji nabíjet až do konce,“ doplňuje Reichl.
Nevadí nabíjení vypnout chvíli před koncem (to naopak může životnost akumulátorů prodloužit, ale jednak tím snížíte následně dostupnou kapacitu a jednak by to vyžadovalo nepohodlné hlídání vhodné chvíle pro odpojení). Ale pro akumulátor je škodlivé přerušované nabíjení.
Zároveň - a to platí i pro chytré telefony, tablety a další elektroniku - není žádný problém ji nechat zapojenou v nabíječce déle, než je nutné. Pokud není řízení nabíjení v powerbance (nebo chytrém telefonu, tabletu apod) příliš špatné, po plném dobití akumulátoru jej dobíjet přestane a nebude se o to dále pokoušet. V případě telefonu či tabletu je pak přístroj z nabíječky napájen, čímž akumulátoru neklesá kapacita a nijak se neopotřebovává. Zpráva, která nedávno proběhla bulvárním tiskem, že „noční nabíjení telefonů ničí jejich baterie“, je tak u drtivé většiny moderních zařízení nepravdivá.
Jak jsme testovali
Ověřit výrobcem udávané hodnoty powerbank nelze jinak než měřením. Obrátili jsme se proto na odborníka Pavla Hrzinu z Fakulty elektrotechnické Českého vysokého učení technického v Praze. Ten s kolegy sestavil testovací soustavu obsahující řízenou elektronickou zátěž, záznamovou ústřednu pro měření napětí a proudů, stabilizované zdroje (byly nastaveny na 5,1V/3A) a provedl sérii testů a souvisejících úkonů:
Všechny vzorky byly po dodání zaevidovány a nabity. Byl proveden test vybití s cílem určit kapacitu powerbanky. Byl proveden test s cílem určit rychlost nabíjení powerbanky. Byl proveden test s cílem určit maximální proud, který je schopna powerbanka dodat. Byl proveden test přívodních kabelů.
V některých případech, zejména těch s velkým rozdílem mezi kapacitou udávanou a naměřenou, byl test kapacity proveden dvakrát. Nutno podotknout, že vždy dopadl v podstatě stejně.
Měřící pracoviště v laboratoři Katedry elektrotechnologie Fakulty elektrotechnické Českého vysokého učení technického v Praze.
Metodika nabíjení: Pomocí laboratorního zdroje byla simulována nabíječka s USB výstupem. U systému nebyla použita metoda „vyjednání maximálního proudu“, čímž byla simulována obecná „USB nabíječka“. Vzhledem k absenci přesných specifikací požadavků na nabíječky od výrobců testovaných powerbank byla tato metoda zvolena pro zajištění rovných podmínek testu. Není tak vyloučeno, že některé powerbanky budou schopny „vyjednat“ prostřednictvím datových vodičů rozhraní USB ve spolupráci s některou z komerčních nabíječek větší nabíjecí proud. Námi použité zdroje byly schopny poskytnout 3A při napětí na svorkách 5,1V. Většina powerbank ale odebírala ze zdroje pouze 0,8A – 1,5 A. To odpovídá USB specifikaci (Imax 1,5A). Při nabíjení byl vždy využit kabel dodávaný výrobcem powerbanky.
Metodika vybíjení (s měřením kapacity): Powerbanky byly vybíjeny konstantním proudem pomocí elektronické zátěže. Proud byl nastaven podle specifikací výrobce. V případě, že byl specifikovaný proud větší než 2 A, byla použita hodnota 2A.
Měření odporu přívodních USB kabelů: Pro měření odporu byl pomocí microUSB konektoru zkratován jeden konec přívodního kablíku pomocí upraveného microUSB konektoru, na straně USB A konektoru pak byl čtyřvodičově připojen přesný laboratorní ohmmetr. Výsledkem je hodnota odporu páru napájecích vodičů včetně přechodových odporů USB A a microUSB konektoru.
Výsledky
Největší naměřenou (tedy uživatelem použitelnou) kapacitu měla powerbanka Xiaomi 20000, u které jsme při 5 V naměřili 12 044 mAh. Po přepočtení na energii ve watthodinách (kde nehraje roli napětí) výrobce slibuje 74 Wh, powerbanka nabízí 60,2 Wh - rozdíl je 18,65 %.
Využití výrobcem deklarované energie powerbanky. Modrá = skutečně využitelná kapacita, oranžová = rozdíl oproti výrobcem deklarované kapacitě. 1) ADATA A10050, 2) Anker 10400, 3) Axagon 10000, 4) GoGen 2500, 5) GP 8400, 6) Platinet 5000 7) Platinet 13000, 8) Power Plus 16000, 9) Proda Remax 20000, 10) Samsung 10200, 11) TP-Link 3350, 12) TP-Link 6700, 13) Xiaomi 5000, 14) Xiaomi 20000
Jako absolutního vítěze jsme zvolili powerbanku Anker 10400. Důvodem této volby je kvalitní proudový výstup (banka dodá až 3,2A), kvalitní provedení a příjemné rozměry při dostatečné kapacitě. Podle výrobce má powerbanka uchovat 38,5 Wh energie, my jsme naměřili 32,3 Wh, což je rozdíl 16,1 %. Dodávaný kabel patřil také spíše mezi lepší kusy a v balení je i praktický transportní obal, respektive pytlík.
Velmi dobře hodnotíme i power banky ADATA A10050, Axagon 10000 a Samsung 10200.
Maximální výstupní proud powerbanky. Modrá = hodnota udávaná výrobce, oranžová = hodnota naměřená. A = port1, B = port 2. 1) ADATA A10050, 2) Anker 10400, 3) Axagon 10000, 4) GoGen 2500, 5) GP 8400, 6) Platinet 5000 7) Platinet 13000, 8) Power Plus 16000, 9) Proda Remax 20000, 10) Samsung 10200, 11) TP-Link 3350, 12) TP-Link 6700, 13) Xiaomi 5000, 14) Xiaomi 20000
Naopak mezi propadlíky se zařadila zejména power banka PowerPlus 16000, která nebyla schopná stabilně dodávat proud již při zátěži okolo 1,5 A, ačkoli výrobce udává 2,1 A. Ke konci vybíjení se na rozdíl od ostatních vzorků nevypne, ale začne kmitat, což může některým přístrojům škodit. Její skutečná kapacita je oproti hodnotě deklarované výrobcem nižší o 30,1 % (41,2 Wh oproti 59,2 Wh).
Špatné chování powerbanky Power Plus 16000 při vybíjení - místo aby se vypla, začne kmitat. Špatné chování powerbanky TP-Link 3350 - po necelé hodině při zatížení 1,2 A se vypnula ...
Nedobře dopadl i TP-Link 3350, který nebyl taktéž schopen stabilně dodat ani 1,5 A, přičemž se při zátěži 1,2 A po hodině vypnul, patrně kvůli přehřátí. Nabídl také rekordní nepoměr výrobcem udávané a skutečně dodané energie - místo 12,4 Wh nabídne jen 3,6 Wh, což je o 70,7 % méně. Při nižší zátěži (cca 0,9 A) byla powerbanka TP-Link schopná vydat zbytek energie. Moderní telefony s ní proto nenabijete. V obou případech jsme zajistili k testu i druhý vzorek a měření zopakovali - bohužel to jejich hodnocení nepomohlo.
Všechny výsledky naleznete u jednotlivých powerbank ve fotogalerii.
Problém jménem kabel
Trochu překvapivým slabým místem některých powerbank se stal dodaný USB kabel. Ten byl totiž často natolik poddimenzovaný, že byl při průtoku proudu 2 A při napětí 5 V schopen ztratit i 0,4 V, přičemž tato ztráta (0,8 W) byla vyzářena v podobě tepla. Lze říci, že nekvalitní kablíky jsou schopny ztratit přibližně 5 - 10% energie.
Odpor vodičů dodaného kabelu. Zde naopak platí, že nižší hodnota je lepší. 1) ADATA A10050, 2) Anker 10400, 3) Axagon 10000, 4) GoGen 2500, 5) GP 8400, 6) Platinet 5000 7) Platinet 13000, 8) Power Plus 16000, 9) Proda Remax 20000, 10) Samsung 10200, 11) TP-Link 3350, 12) TP-Link 6700, 13) Xiaomi 5000, 14) Xiaomi 20000
Výsledkem je pomalejší dobíjení powerbanky nebo tímto kablíkem k powerbance připojeného zařízení. V takové situaci je energií uloženou v powerbance zbytečně plýtváno.
Za zapůjčení powerbank Anker, Axagon, GoGen, GP, Platinet, PowerPlus a Proda do testu děkujeme obchodu Alza.cz. Powerbanky Xiaomi zapůjčil obchod XiaomiMobile.cz. Powerbanky ADATA a Samsung do testu zapůjčila oficiální česká zastoupení společností.


description: Letošní rok bude v pásmu UTC o sekundu delší, než je běžné. Při odpočítávání posledních sekund tak teoreticky zazní „Tři, dva, jedna, nula, nula“. Nebo přesněji - na hodinkách v pásmu GMT se objeví nezvyklý čas 23:59:60. V Česku tato přestupná sekunda připadne na leden.

title: Český leden bude delší než obvykle. Na hodinkách uvidíte divné číslo


description: Rok 2017 začne i skončí meteorickým rojem, ale v jeho průběhu se dočkáme i několika částečných zatmění. Astronomické úkazy budou oproti letošku v roce 2017 podle vědců bohatší.

title: V roce 2017 budeme hodně sledovat oblohu. Vesmír chystá řadu představení

maintext:
Nový rok začne hned zajímavostí, protože v noci z 31. prosince na 1. ledna bude po 0:59:59 středoevropského času (SEČ) vložena jedna sekunda navíc.
Lidé se mohou po celý rok těšit na aktivní meteorické roje, možná uvidí i známé komety a zažijí dvě zatmění Měsíce.
Sekunda navíc
Nový rok začne ve světovém čase o sekundu později. Mezinárodní služba rotace Země (IERS) totiž zveřejnila ustanovení přestupné sekundy na rok 2016 a 2017. Po sedmadvacáté od zavedení v roce 1972 se tak v jeden okamžik najednou posune na celém světě čas o jednu sekundu a platit to bude i pro Českou republiku.
V greenwichském čase bude sekunda vložena před začátkem nového roku a lidé tak budou muset do odpočtu k ohňostroji jednu sekundu přidat. O světové půlnoci po čase 23:59:59 bude následovat 23:59:60 a teprve potom 00:00:00 následujícího dne. To se stane na celém světě ve stejný okamžik. To znamená, že v Česku se tak stane v 1:00 SEČ 1. ledna.
Zatmění i komety
Kvadrantidy Roj ze zrušeného souhvězdí Simulační grafika k maximu roje Kvadrantidy 2017 Kvadrantidy mají radiant v dnes již neexistujícím souhvězdí Kvadrantu (či Zedního kvadrantu, lat. Quadrans Muralis), které bylo zrušeno v roce 1922. Nacházelo se na pomezí Pastýře a Draka, jen kousek východně za ojem „Velkého vozu“. A právě z tohoto směru na obloze do atmosféry vstupují drobná tělíska, která letem a třením v atmosféře vytvářejí meteorickou podívanou.
Příští rok budou dobré pozorovací podmínky pro několik meteorických rojů. „Kvadrantidy (nebo též Quadrantidy), vrcholí už v úterý 3. ledna 2017 za minimálního rušivého vlivu měsíčního svitu, který zapadne ještě před půlnocí. Na tmavé obloze daleko od měst proto uvidíme v době okolo maxima, v noci z 3. na 4. ledna 2017, až 60 meteorů za hodinu. Znovu budou mít Kvadrantidy příznivé podmínky až v roce 2019,“ řekl v tiskové zprávě mluvčí Astronomického ústavu Akademie věd ČR Pavel Suchan. Znovu se Kvadrantidy budou moct takto dobře pozorovat až za dva roky.
Astronomický ústav zároveň doporučuje ke sledování druhou polovinu noci z 3. na 4. ledna, tedy od půlnoci do rozbřesku, kdy se stoupajícím radiantem bude ještě stoupat aktivita roje, ačkoliv již bude po maximu, a zároveň je vyšší šance na jasné meteory. K ránu by tedy mohlo zazářit s každou hodinou až 60 meteorů.
Po půlnoci z pátku na sobotu 10. na 11. února nastane polostínové zatmění Měsíce, v tomto případě na hranici už částečného zatmění. „V první polovině února nás čekají nejlepší podmínky pro sledování komety 45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková, která byla spoluobjevena československými astronomy Antonínem Mrkosem a Ľudmilou Pajdušákovou v roce 1948,“ doplnil.
Na konci února budou pozorovatelé moci spatřit druhou nejznámější kometu vůbec - kometu 2P/Encke, která se ke Slunci vrací na své krátkoperiodické dráze každých 3,3 roku. Třetí kometu nazvanou 41P/Tuttle-Giacobini-Kresák uvidí začátkem dubna. Ke Slunci se vrací každých zhruba pět let, návrat v roce 2017 však astronomové hodnotí jako nepříznivější za posledních 200 let. „Tato vlasatice je hodně nevyzpytatelná a její návraty jsou známé neočekávanými zjasněními, takže nám může připravit i různá příjemná překvapení,“ řekl Suchan. Za příznivých podmínek by mohla být vidět i přes světelné znečištění z měst.
Léto bude bohaté na nejkrásnější část Mléčné dráhy, vědci také předpokládají, že dobrou viditelnost by mohl mít Saturn. Jedním z nejlákavějších úkazů v příštím roce bude také částečné zatmění Měsíce, které se očekává 7. srpna večer.
Zatmění Měsíce z roku 2013:
VIDEO: Zatmění měsíce nad Českem. Podívejte se Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
V polovině prosince nastane pravidelný meteorický roj Geminidy. K pozorování bude nejlepší noci ze 13. na 14. a 14. na 15. prosince. Za ideálních podmínek půjde podle Suchana v průběhu maxima roje zachytit až 1 000 meteorů za noc.


description: Společnost Facebook odpovídá na kritiku ohledně šíření falešných a lživých zpráv. Nově upozorní člověka, který chce sdílet zprávu označenou jako „zpochybňovanou“. I nadále však umožní takové zprávy sdílet, aby nenarušil práva uživatelů na svobodu slova.

title: „Sdílíte pochybnou zprávu,“ varuje Facebook spolu s odborníky

maintext:
„Chystáte se sdílet zpochybňovanou zprávu“
„Než budete sdílet tuto zprávu, měl byste asi vědět, že nezávislí ověřovači zpochybnili její důvěryhodnost.“ S takovým varováním se nyní nově setkají v Americe lidé, kteří na Facebooku budou chtít sdílet tzv. „falešnou zprávu“. Oznámil to Facebook ve své tiskové zprávě.
Síť Facebook předvedl nové nástroje, které mají blokovat šíření falešných zpráv na jeho síti.
Možnost nahlášení falešných zpráv.na Facebooku
Uživatelé budou mít možnost nepravdivé zprávy označovat snadněji než nyní, a zpochybněná fakta budou také prověřovat týmy expertů ze Snopes, FactCheck.org, Politifact, televize ABC News nebo agentury Associated Press. V New Yorku to oznámil viceprezident společnosti John Hegeman.
Pokud prověrka potvrdí faktické nesrovnalosti, objeví se u zprávy označení „sporné“ s proklikem na vysvětlení výhrad. Nepravdivá zpráva nebude vyřazena, aby se síť vyhnula nařčení z cenzury. V seznamu příspěvků se však posune dolů a nebude možné ji přeposlat bez výše uvedeného upozornění.
Facebook nebude cenzurovat, jen upozorňovat
„Věříme, že lidé mají mít právo se vyjádřit a nepřísluší nám, abychom se stali soudci toho, co je pravda a co ne. Proto k tomuto problému přistupujeme opatrně,“ píše viceprezident Facebooku Adam Mosseri. „Zaměřili jsme se na ty nejhorší zprávy z nejhorších, na ty jasné nepravdy a hoaxy, šířené spamery, kteří z nich mají zisk. Využíváme při tom pomoc naší komunity i třetích stran.“
Sdílet takové zprávy půjde dál. Jen dostanete upozornění, že je zpráva zpochybňována.
„I nadále bude možné šířit a sdílet tyto zprávy,“ zdůrazňuje Mosseri. „Jen se lidem zobrazí varování, že to, co sdílejí, je zpochybňováno.“ Facebook chce rovněž zabránit tomu, aby podvodníci napodobovali doménová jména skutečných médií.
Již dříve se významné internetové firmy dohodly, že přestanou podporovat weby zveřejňující nepravdivé zprávy tím, že jim nebudou poskytovat reklamu.
Společnost Facebook byla v poslední době vystavena kritice za benevolentní přístup k falešným zprávám, které se ve stále větší míře na internetu objevovaly během kampaně před prezidentskými volbami.
Sociální bubliny Falešné zprávy se na Facebooku šíří i díky jevům, jako jsou polarizace, potvrzující omyl a komnata ozvěn (viz náš článek).
Podle analýzy BuzzFeedu se falešné zprávy šířily na levicových i pravicových stránkách. Facebook byl rovněž v minulosti obviněn z toho, že jeho „redaktoři“ ovlivňovali „Trending News“, v srpnu 2016 Facebook tuto funkci předal automatům.
Sociologická společnost Pew Research Center zveřejnila výsledky průzkumu, podle něhož téměř čtvrtina Američanů, ať vědomě, či nevědomě, přeposlala falešnou zprávu. Podle dvou třetin dotázaných takové informace vyvolávají zmatek o základních faktech probíhajících událostí.
Měly by sociální sítě rozhodovat o tom, co je pravda?
Falešná zpráva („fake news“) je pojem, který se ujal jako označení zpráv, které se šíří po sociálních sítích navzdory jejich prokazatelné nepravdivosti. Ale často se do tohoto pojmu dostanou i různé zprávy, které jsou spíše zavádějící, jednostranné nebo chybné.
Ne všechny nepravdivé zprávy jsou zprávy falešné. Někdy je to prostě jen špatná novinařina.
Je potřeba vnímat celé toto spektrum, myslí si Vivian Shillerová, bývalá šéfka operací Twitteru. „Existují falešné zprávy, nepochybně. Třeba zpráva o tom, že papež doporučil voličům, aby volili Trumpa. To je naprostá fabrikace. Ale pak jsou zprávy, které byly zkrátka špatně, ale to neznamená, že jsou falešné. Nebo zprávy, které jsou jednostranné, chybí jim kontext a tak dále. To nejsou zprávy falešné. Podle mého by byla chyba, kdyby se sociální sítě snažily rozhodovat o tom, co je a co není falešná zpráva. To je nebezpečný precedent.“
Facebook využívá k vyhledávání falešných zpráv externí zdroj, konkrétně ověřovače (fact-checkery) sdružené principy prestižní nestranické organizace Poynter. Podobnou strategii zvolil také Google, když začal označovat žánr fact-checkingu v rámci zpráv na Google News.
Aktualizace: Článek jsme rozšířili o citace, odkazy a podrobnosti. Rozšířili jsme citace týkající se falešných zpráv.


description: Letošní rok byl ve výzkumu vesmíru plný překvapení. Očekávaných i zcela nečekaných. Astronomové nalezli nedaleko od nás „druhou Zemi“, svého cíle po deseti letech putování vesmírem dosáhla sonda Rosetta a New Horizons prolétl kolem Pluta a dopravil neuvěřitelné záběry. Shrnutí roku od Karla Pacnera.

title: Rok 2016 ve vesmíru: nalezení „druhé Země“, přistání na kometě i havárie

maintext:
Na Mezinárodní kosmické stanici (ISS) slouží od října 50. posádka. Je to vskutku mezinárodní pracoviště: americký pilot, americká biochemička, francouzský pilot, dva ruští letci a jeden ruský inženýr. Stanice je od října 2000 trvale obydlena. V březnu tam přistála 47. expedice, zatímco předešlá se vrátila po půl roce na Zemi. Další střídání proběhla v červnu, v září a v říjnu.
Ve 49 posádkách sloužilo 105 astronautů/kosmonautů. Z toho bylo 49 Američanů, 39 Rusů, 10 zástupců Evropské kosmické agentury (ESA), pět Japonců a dva Kanaďané. Z toho sedmnáct absolvovalo dva dlouhodobé pobyty. Do května 2009 tam pracovali v trojicích, nyní tam jsou po šesti.
Roskosmos ohlásil, že počet svých kosmonautů v budoucnosti omezí ze tří na dva. Prý tím zefektivní vědecké výzkumy – to je výmluva, spíš chce ušetřit peníze. Hospodářské sankce Západu a propad cen exportované ropy totiž způsobily, že Kreml musel letos snížit dotace na kosmonautiku o třetinu. Tohle drastické osekání rozpočtu má trvat možná až deset let.
Kromě toho pobývalo na palubě ISS osmnáct návštěv, které trvaly 7–10 dnů. Šlo o platící turisty, jiné tam vysílaly národní kosmické agentury. Celkem se tam vystřídalo asi 220 lidí.
Po vyřazení amerických raketoplánů z provozu obstarávaly zásobování stanice ruské osobní a nákladní lodě. Tato služba nyní postupně přechází do rukou soukromých amerických firem.
Letos k ní doputovaly dva nákladní čluny Dragon společnosti SpaceX – od roku 2012 to byl 8. a 9. zásobovací let. Strojů Cygnus společnosti Orbital ATK tam připlulo za poslední čtyři roky šest, z toho letos dvě.
Raketa Falcon 9, která vynáší Dragon, v září havarovala. O dva měsíce později se během startu zřítil ruský náklaďák Progress. S těmito ztrátami plánovači kosmických výprav počítají – jsou neodmyslitelnou součástí provozu.
Kamera zachytila výbuch rakety Falcon 9
Posádka ISS nehladoví. V prosinci přivezla japonská zásobovací loď Kounotori 6 na stanici 4,5 tuny jídla, vody, náhradních dílů a vědeckých aparatur.
S dopravou lidí spoléhá NASA od roku 2011 na ruské lodě. USA uzavřely s Ruskem dohodu, že v letech 2018–2019 dopraví stroje Sojuz na ISS šest Američanů. Mezitím by měly začít létat osobní plavidla Dragon firmy SpaceX a Starliner (CST-100) od Boeingů.
Orbitální stanice: zbytečnost? Nebo potřeba?
ISS má fungovat do roku 2024. Co ji nahradí? To zatím není jasné. Americké firmy se rozmýšlejí nad různými projekty. Některé dávají přednost základně, která by vyrostla v blízkosti Země, a potom by ji odtáhli na dráhu okolo Měsíce. Stala by přestupním nádražím na lince Země-Měsíc a současně by sledovala činnost lidí na povrchu tohoto nebeského tělesa.
Ovšem provoz by byl technicky náročnější než ISS. Posádka by musela počítat s větší dávkou záření a v případě potíží se složitějším návratem domů. Proto by musely být všechny systémy a součásti stanice mnohem spolehlivější než jiné kosmické stroje.
O ještě ambicióznějším projektu uvažují šéfové ESA. Za deset let by chtěli vyslat stanici s lidmi do Lagrangeova bodu L 1 nebo L 2. Obtíže, s jakými by se musela tato unikátní pozorovatelna Měsíce a její posádka vyrovnávat, by byly ohromné, zatím je jenom tušíme.
Rusové, kteří zoufale touží po vlastní kosmické stanici, by chtěli v polovině dvacátých let odpojit některé své moduly od ISS a z nich vytvořili samostatné obydlí. Základních článků ISS, které jsou na dráze dlouhou dobu, by se to netýkalo. Také uvažují o tom, že ke starým válcům vyšle Moskva několik kusů zcela nových – to by byl přirozený vývoj.
Vynořily se nové představy, které vycházejí z politických zájmů Kremlu. Podle nich by se ruská stanice stala společným projektem států BRICS, tedy vedle Ruska i Číny, Indie, Brazílie a Jihoafrické republiky.
Čínská vesmírná stanice Tiangong 1
Ambiciózní Čína si vyzkoušela malou stanici Tiangong 1 (Nebeský palác) a v říjnu vypustila dokonalejší verzi číslo 2. Na její palubě pobývali od poloviny října 33 dnů dva muži. Začátkem příštího desetiletí chce Peking umístit na oběžnou dráhu Tiangong 3 vytvořený ze tří modulů.
V listopadu vyzkoušela Čína novou raketu Chang Zheng 5 (Dlouhý pochod 5). Na nízkou dráhu může vynést až 25 tun užitečného nákladu, na geostacionární 14 tun. Ovšem na rozsáhlejší kolumbovské výboje její kapacita nestačí. Čínští konstruktéři proto vyvíjejí nosič, který by dopravoval do vesmíru 100 tun.
Není vyloučeno, že mnohé orbitální základny vůbec nevzniknou. Robotizace a kybernetika se vyvíjí tak prudkým tempem, že riskantní výzkumy možná obstarají chytré přístroje. Stanice by potom sloužily jako přestupní nádraží pro Měsíc, případně Mars, i jako laboratoř pro analýzu mimozemských materiálů.
Mars v obležení automaty
Pokračuje výzkum Marsu pomocí automatů. Krouží okolo něho šest umělých družic: Mars Odyssey (od roku 2001), Mars Reconnaissance Orbiter čili MRO (2006), MAVEB (2014) – vesměs z dílen NASA, dále Mars Explorer (2003) a Trace Gas Orbiter (TGO) čili ExoMars (2016) z ESA, Mars Orbiter Mission (2014) z Indie.
Demonstrační modul Schiaparelli se tři dny před plánovaným přistáním na Marsu odděluje od mateřské družicové sondy TGO (kresba ESA).
Po povrchu jezdí dvě americké pojízdné laboratoře – Opportunity (2004) a Curiosity (2012). Evropský modul Schiaparelli, který vypustil ExoMars, se však během sestupu letos v říjnu zřítil a rozbil. Zřejmě se předčasně zbavil padáků, které měly zbrzdit jeho rychlost.
Družice a rovery zmapovaly většinu povrchu Marsu, zjistily základní údaje o něm a rovněž o jeho minulosti. Spousta informací se shoduje v tom, že planeta měla v minulosti velké množství vody, naposled MRO ohlásila v listopadu podpovrchovou zásobárnu vodního ledu, rovněž se tam našly organické látky. Opět důkazy o dávné existenci života, byť opět důkazy nepřímé.
Voda, voda, voda... Všude voda. A co život?
Pátrání po životě v naší sluneční soustavě se neomezuje pouze na Mars či na Venuši. Zajímavé informace přicházejí také ze vzdálenějších končin.
Začátkem července se na dráze okolo Jupitera, největší planety naší soustavy, usadila americká družice Juno. Jupiter je plynná koule, její horní vrstva se skládá z vodíku a hélia, ale co je pod ní nevíme. A tohle zkoumání bude úkolem Juna. Vědce také zajímá, jestli její atmosféra obsahuje vodu. Měli bychom se dovědět, jak se planeta formovala, a také další informace o historii sluneční soustavy. Po tři čtvrtě roce navede řídicí středisko v kalifornské Pasadeně Juno do nitra planety, kde zanikne.
Z HLUBIN KOSMU. Tři z měsíců Saturnu - Mimas, Enceladus a Tethys - zachytila při své misi planetární sonda Cassini, vypuštěná ze Země v roce 1997. Na průzkumu Saturnu, jeho prstenců a měsíců se podílí americká a evropská vesmírná agentura.
Od března 2004 krouží okolo Saturnu automat Cassini, který vypustila NASA a na němž spolupracovala ESA. Na měsíci Titan objevila moře z metanu, na Enceladu podzemní oceán vody. V listopadu zahájila Cassini sebevražednou misi – postupně se ponořuje do atmosféry planety.
Okolo Pluta, který dřív býval nejvzdálenější planetou našeho systému a dnes patří mezi takzvané trpasličí planety, prolétla sonda New Horizons loni v červenci. Ovšem údaje, které získala, se postupně zpracovávají. Vědci ke svému překvapení zjistili, že Pluto není mrtvé těleso, nýbrž stále geologicky aktivní. Také udivilo, že pod ledovým příkrovem se skrývá oceán, který má mít stejné množství vody jako ve všech pozemských mořích – ohlásil Francis Nimmo z Kalifornské univerzity. „Vzhledem k tomu, že má tamní oceán ledovou pokrývku, není pravděpodobné, že by se v něm mohl nacházet život,“ odhadoval Richard Binzel, astronom z Massachusettské vysoké školy technické. Současně alibisticky dodal: „Není to však vyloučené.“
Vrstva oparu na Plutu na snímku pořízeném sondou New Horizons odhaluje jeho modrou barvu.
Na povrchu Pluta jsou jezera a řeky z kapalného dusíku, rozsáhlá pohoří, ledové sopky a rozsáhlé pláně. Mráz tam dosahuje 230 stupňů.
Voda je patrně i na měsíci Europa, který patří do rodiny Jupiterových měsíců. Ukázal to Hubblův kosmický teleskop. Z povrchu totiž tryskají velké vodní gejzíry. A pod vrstvou ledu by mohlo být moře tekuté vody, kterou v tomto stavu udržuje teplota Jupitera. Další vnitřní oceán se skrývá pod povrchem Saturnova měsíce Enceladus.
Tolik vody na různých nebeských tělesech. Bude tady platit poučka, že kde je voda, tam je i život? Nevíme.
Vědci uvažují o vyslání dalších chytrých sond k některým měsícům, které podezírají, že na nich kypí mikroskopický život.
Trump: Návrat USA na prestižní místo ve vesmíru
Zatímco prezident Barack Obama neměl pro lety do vesmíru velké pochopení, zdá se, že jeho nástupce zahrne toto úsilí do svého programu znovuobnovení americké prestiže. Donald Trump, který se usadí v Bílém domě v lednu 2017, přizval před volbami do svého štábu bývalého předsedu Výboru pro vědu, techniku a kosmonautiku Sněmovny reprezentantů Roberta Walkera. Pověřil jej, aby pro jeho administrativu připravil koncept kosmické politiky.
„Výzkum naší sluneční soustavy by měl být hlavním cílem NASA,“ uvedli Walker a ekonom Peter Navarro. „To samozřejmě znamená Měsíc, Mars a většinu toho za nimi.“ O obsluhu ISS se plně postarají soukromé firmy jako SpaceX, Boeing a další, což byla cesta, kterou narýsoval už George W. Bush.
„Je pravděpodobné, že nová vláda zahájí přípravu vysazení na měsíční povrch, zřejmě půjde o mezinárodní projekt,“ uvedl John Longsdon, bývalý ředitel Ústavu kosmické politiky Univerzity George Washingtona v deníku Washington Post. „Byl by to první krok k cestě na Mars. Už mnoho jiných kosmických velmocí projevilo zájem o Měsíc. Pokud bychom chtěli tento projekt uskutečnit v rámci mezinárodní spolupráce, zaujali bychom v něm vedoucí pozici.“
Na návratu na Měsíc má chuť se podílet ESA. Její generální ředitel Johann-Dietrich Wörner by rád postavil do roku 2030 Vesnici na Měsíci. V Evropě na ni chybí peníze. Ve spolupráci s Američany by se to dalo zvládnout.
Od roku 1997 se lze amerických voleb účastnit i z vesmíru.
K výstavbě Vesnice by využili materiál, který je k dispozici přímo na místě. Měsíční vozítko by pomocí trojrozměrných tiskáren nejprve vytvořilo z ledu, kovů a minerálů lehkou kupolovitou strukturu, která by se nafoukla. Tiskárny 3D jsou dnes schopné vyrábět betonové bloky vážící až 1,5 tuny. Na hotový příbytek navezou nákladní vozy regolit, aby ho chránily před kosmickým zářením a dopady meteoritů.
„Poslat jediný kilogram na Mars stojí asi 200 tisíc dolarů, takže plánujeme dopravit tam robotické trojrozměrné tiskárny, aby zpracovávaly tamní půdu,“ obhajoval tento projekt jeden z jeho autorů architekt Xavier De Kestelier. „Pro Měsíc stačí tři tiskárny, ale pro Mars jich bude třeba asi 50.“
Evropská Vesnice by měla stát blízko některého z pólů, kde je dost světla, tudíž tedy i sluneční energie, a rovněž led. Led, který se skrývá na dně temných kráterů, by vyřešil klíčový problém – vodu.
Ambiciózní Čína počítá s vysazením lidí na povrchu našeho nebeského souseda později, termín neoznámila, patrně ho sama neví. Rusko se do těchto plánů zapojuje jenom slovně.
Na Měsíc za deset let? A na Mars?
Obama počítal s přistáním lidí na asteroidu. Když to odborníci označili za příliš složité, chtěl menší těleso polapit a přitáhnout ho k Měsíci a jeho dráze. I tento úkol považují oba experti za technicky velmi náročný. Jeff Foust z redakce Space.com se domnívá, že ho NASA, podporovaná Trumpem, vyřadí ze svého programu.
Kosmická agentura měla podle Obamy rozšiřovat výzkumy Země směřující k objasnění klimatických změn. Trump je chce předat Úřadu pro oceán a atmosféru (National Oceanic and Atmospheric Administration – NOAA), kam patří.
Ovládnutí slunečního systému automaty a vzápětí i lidmi by se tedy stalo novým motorem americké vědy, techniky a průmyslu – tak jako kdysi Apollo. Ovšem Bílý dům a Kongres musí patřičně zvýšit rozpočet NASA.
Hypotetická otázka: Jestliže se za prvního Trumpova prezidentství rozhodne o návratu na Měsíc, kdy ho můžeme čekat? Patrně ve druhé polovině dvacátých let. A kdy se lidé vypraví na Mars? Nejdřív o deset let později.
O využití Měsíce se zajímá i soukromý sektor. Ukázalo se to na konferenci o budoucí lunární aktivitě, která proběhla v listopadu 1994 v San Diegu.
První povolení ke komerčním letům na Měsíc získala od americké vlády v létě 2016 firma Moon Express miliardáře Naveena Jaina. Chce tam těžit vzácné minerály a kovy, nejpřitažlivější je helium 3 čili tralfium, které se hromadí v regolitu. V budoucnosti by se mělo stát helium 3 palivem v termonukleárních elektrárnách. Moon Express chce vyslat první průzkumnou sondu na Měsíc koncem roku 2017. Firma SpaceX s tím počítá následující rok.
Ovšem nepovede využívání lunárních zdrojů podnikateli k bezohlednému drancování Měsíci a ke zničení tohoto unikátního prostředí? Z toho musíme mít obavy stejně jako z těžby v Antarktidě a Arktidě. O tom, že naši potomci budou z Měsíce ve vzdálené budoucnosti dobývat suroviny, nikdo nepochybuje. Jenže mělo by to probíhat pouze za přesně vymezených podmínek a pod přísnou kontrolou. Dokud vlády zúčastněných zemí a taková autoritativní mezinárodní organizace, jakou by mohl být Kosmický výbor OSN, nevydají pro tyto práce závazné předpisy, neměl by nikdo zpracovat ani tunu lunárního materiálu. Teď je důležité, aby odborníci zvládli techniku a hlavní tíhu vložili na automaty.
„Čekáme přínos pro celý svět,“ prohlásil Barney Pell, bývalý vysoký funkcionář NASA a spoluzakladatel firmy Moon Express. „Nabízí se nám cesta pro budoucí rozvoj lidstva.“
Fantazie nebo realita: těžba surovin na asteroidech?
V září vypustila NASA automat OSIRIS-REX (zkratka dlouhého anglického názvu), který se má za dva roky přiblížit k asteroidu 101966 Bennu. Po přistání na něm ho bude 505 dnů zkoumat a nabírat vzorky. Po návratu sondy v roce 2023 vědci získanou kořist analyzují – budou hledat organické látky, které by mohly zažehnout život, a získávat nové informace o počátcích sluneční soustavy.
Robotická sonda Osiris-Rex
Vláda Lucemburského velkovévodství se letos rozhodla, že se stane evropským lídrem v těžbě nerostných surovin z asteroidů čili planetek. Země má kosmický průmysl, ale chybí mu vlastní kosmické ambice. Technika pro tuto činnost zatím neexistuje, zřejmě se bude vyvíjet souběžně s přípravou návratu astronautů na Měsíc a s plánem expedice na Mars. Pokud by se nevyskytly nepředvídatelné těžkosti a vznikla by skutečná potřeba, mohla by těžba začít ve třicátých anebo čtyřicátých letech.
Tuto myšlenku tříbili vědci po mnoho desetiletí. V listopadu 2010 založili dva američtí podnikatelé odkojení aerokosmickým byznysem v Redmondu specializovanou firmu, která se dnes nazývá Planetary Resources. Jejím cílem je vyvinout techniku těžby pomocí robotů. Nejdřív si tyto metody testují při hledání přírodních zdrojů na Zemi pomocí špičkových družic.
Některé prognózy ukazují, že řada vzácných kovů, které jsou klíčové pro moderní průmysl, jako zinek, cín, stříbro, zlato, olovo či indium, se stane během několika desetiletí nedostatkovým zbožím. A tyto suroviny jsou právě na asteroidech. Geologové tvrdí, že jejich koncentrace je tam vyšší než na Zemi, což by tuto těžbu zefektivnilo a zvýšilo její význam.
Je těžba kovů na nebeských tělesech opravdu uskutečnitelná? Harry McSween z Tennesseeské univerzity, člen týmu kosmické sondy Dawn, ji považuje za neproveditelnou. Naproti tomu John Lewis z Arizonské univerzity se domnívá, že některé asteroidy mohou obsahovat až 30 % kovů například ve formě slitin. V tomto případě by mohly sbírat kovová zrna z povrchu magnety. Jestliže se nepodaří zvládnout tuto těžbu za 20–30 let, určitě nebude problémem za půl století a déle.
Astronomové zmapovali dráhy většiny asteroidů, takže vědí, které se přibližují k Zemi. Hlídají je také kvůli tomu, aby věděli, jestli některé větší nemíří na naši planetu a mohly by ji ohrozit. Dnes k této službě přibylo vyhledávání těles, které by se v budoucnosti daly přitáhnout a využívat. Zachycení takového nebeského balvanu nebude jednoduché, a pokud by se na této operaci měli podílet lidé, bylo by to i riskantní. Metody pátrání po užitkových asteroidech a ochrana Země před bombardováním těmito tělesy se budou vyvíjet společně.
Lucemburská vláda v létě koupila velkou část akcí firmy Planetary Resources, podrobnosti nejsou známé. Také se dohodla na spolupráci s americkou společností Deep Space Industries, založenou v roce 2013 v Kalifornii. Tato firma vyvíjí metodu hledání vody a nerostů z asteroidů. Ve dvacátých letech ji chce pomocí malé experimentální družice Prospector X testovat poblíž Země.
Firma Moon Express má v plánu těžbu na Měsíci. Příští rok tam chce vypustit automatickou sondu.
Podle mírové smlouvy o využívání kosmu z roku 1967 není možné si ve vesmíru přivlastňovat objekty a území na nich. Těžbu však nezakazuje. Prezident Obama ji loni usnadnil zákonem o komerčních letech do vesmíru.
Nicméně než se s těmito pracemi začne, bude třeba precizovat právní rámec – a to asi nebude jednoduché, protože půjde o peníze.
Podivná metastrukturu u hvězdy. Stavba mimozemšťanů?
Velkým hitem posledních let je hledání exoplanet – planet cizích hvězd. Pátrají po nich astronomové pomocí aparatur na Zemi, ale také specializovaná družice Kepler. Podle zprávy z května jich Kepler objevil na 1 300, přičemž víc než stovka je přibližně stejně velká jako Země. Devět exoplanet obíhá své hvězdy v takzvané obyvatelné zóně, tedy v takové vzdálenosti od ní, že by na nich mohla být voda v kapalném stavu.
V srpnu objevili radioastronomové u hvězdy Proxima Centauri planetu Proxima b, která má hmotnost přibližně jako Země. Toto zřejmě kamenné těleso krouží okolo své hvězdy v obyvatelné zóně. Proxima Centauri je od Slunce vzdálená 4,22 světelných let – je to náš nejbližší nebeský soused. Proto je možnost, že by byla nejbližším útočištěm života mimo sluneční soustavu, tak přitažlivá.
Ilustrace planety Proxima Centauri b s hvězdou v pozadí
Pokračuje hledání inteligentních mimozemšťanů, známé pod zkratkou SETI. Je přirozené, že se občas neobejde bez senzacechtivých zpráv.
Hvězda KIC 8462852, které se podle objevitelky přezdívá Tabbyina hvězda, vzdálená 1 500 světelných let, se chová velmi podivně – ohlásili loni kalifornští radioastronomové Benjamin Montet a Josh Simons. Pohasíná totiž v nepravidelných intervalech asi o 20 procent. To by mohla způsobovat gigantická stavba okolo této hvězdy, kterou dokázali postavit jedině vysoce vyspělí inteligenti.
Tato zpráva okamžitě vybudila další odborníky, aby se na Tabby zaměřili. Prověřili její dřívější pozorování a potvrdili, že hvězda opravdu prochází třemi různými stupni jasnosti.
Astronomové jsou realisté a hledají přirozené vysvětlení. Mohl by to být nový typ hvězdy. Umělou megastrukturu si ponechávají až naposled.
V srpnu ohlásili další podivnost Rusové. Radioteleskop RATAN-600 na Kavkazu zachytil před třemi měsíci nezvyklý signál, který by mohl být umělého původu. Vypadalo to, jako by jeho zdrojem byla hvězda HD 164595 vzdálená od nás 94 světelných let. Už dřív bylo známo, že má planetu šestnáctkrát větší než Země, které však chybí podmínky pro život. Hned se na tento objekt zaměřili i další radioastronomové, ale nic nenašli.
Signál našich kosmických sousedů to určitě není – vyvrátil na základě letitých zkušeností Seth Shostak z kalifornského Ústavu SETI. Francouzský astronom Jean Schneider vyslovil domněnku, že hvězda mohla posloužit jako gravitační čočka a zesílit záření nějakého vzdálenějšího zdroje.
Obdobných zpráv bylo v minulosti víc, dokonce mnohem podloženějších. Musíme si zvyknout na to, že hledání kosmických inteligencí není jednoduché.
Toto pátrání však skomírá, protože za padesát let nemělo úspěch. Štědří donátoři těchto projektů takřka vymřeli. Novou finanční injekci dal tomuto úsilí ruský miliardář Jurij Milner, který zbohatl v USA. Začátkem roku oznámil, že během deseti let do něj vloží 100 milionů dolarů. I kdyby se opět na nic nepřišlo, vyhozené peníze to nebudou – obohatí naše znalosti o vesmíru.
Glycin – další důkaz o životě. A zpátky k Vikingům
Na kometě Čurjumov-Gerasimenko je aminokyselina glycin. Objevila ji tam sonda Rosetta, kterou vypustila ESA. Rosetta doputovala k této kometě po složité desetileté cestě vesmírem v roce 2014. K jejímu povrchu spustila výzkumný modul Philae, který však dopadl tak nešťastně, že nemohl získávat energii od Slunce, proto brzy zkolaboval. Nakonec byla sonda 16. září navedena na jádro komety a tím skončila činnost.
Modul Philae nad kometou v ilustraci ESA
První aminokyseliny našli vědci v meteoritech už v šedesátých letech minulého století. Nebyli si však jisti, jestli si je tyto nebeské kameny přinesly z vesmíru, anebo se do nich dostaly až po dopadu na Zemi. Nicméně později je začali nacházet i v dalších meteoritech včetně těch, které nemohly být kontaminovány. A další detekovali radioastronomové v mezihvězdných mračnech. Najednou jich bylo všude plno.
Ovšem nález glycinu, který se podařilo třikrát zopakovat, přebil všechny ostatní výsledky Rosetty. Tato jednoduchá aminokyselina je jedním ze základních stavebních kamenů života na Zemi. Máme tedy další nepřímý argument pro hypotézu, že život ve vesmíru není výjimkou, ale naopak byl neodmyslitelnou součástí celé evoluce.
Čtyři desetiletí se čas od času obnovují diskuse o nálezu organických látek na Marsu sondami Viking. Automaty Viking nabíraly vzorky půdy a v chemických laboratořích je zkoumaly. Některé výsledky ukazovaly na přítomnost organických látek, jiné to popíraly. V sedmdesátých letech dospěli američtí chemici k závěru, že tam žádné stopy po životě neexistují. Nicméně někteří vědci, kterých není mnoho, s nimi nesouhlasí.
V říjnovém čísle časopisu Astrobiology otiskli Gilbert V. Levin a Patricia Ann Straatová studii, v níž výskyt života na Marsu potvrzovali. Vzali staré údaje ze sedmdesátých let a podrobili je analýze pomocí nejmodernějších přístrojů. Levin, majitel firmy Spherix, už dřív šéfoval tým vědců, který zkoumal výsledky Vikingů. Oba autoři varovali astronauty, kteří se na Marsu v budoucnosti vylodí, před možným ohrožením tamními mikroorganismy.
Einstein se nemýlil – gravitony existují. Převratné důsledky
Půl století pátrali vědci po gravitačních vlnách. Až letos v únoru ohlásili američtí vědci úspěch. Měli k dispozici údaje z loňského září a nejnovější z počátku roku. Dva záchyty znamenaly, že to nemohl být omyl, přístrojová chyba.
Gravitony předpověděl ve své geniální teorii relativity před sto lety Albert Einstein. Opět se tedy potvrdilo, že měl pravdu.
Tato zpráva nadchla celý vědecký svět. Někteří vědci srovnali tento objev s okamžikem, kdy Galileo Galilei poprvé obrátil svůj dalekohled k obloze. „Je to podobné, jako když se při promítání němého filmu najednou ozve zvuk,“ řekl astrofyzik Mark Szabolcs z Kolumbijské univerzity. „Nebe už nikdy nebude jako dřív.“
Jaký budou mít gravitační vlny význam pro kosmické lety a pro poznávání vesmíru? Nevíme, nedokážeme předvídat. To se projeví v příštích desetiletích. A budou to důsledky převratné.


description: V Česku oblíbený videostřihový program Pinnacle se dočkal zpracování 360° videí. Automatické zálohování dat na místní a síťové jednotky a také FTP vyřeší Cobian Backup. A USB Write Protect pomůže nastavit bezpečnostní politiku u USB flash disků.

title: Software zdarma: odemykáme nedobytné soubory a složky


description: Bledost, krůpěje studeného potu a rozbouřený žaludek s nutkáním ke zvracení. Pokud jste někdy na cestách zažili podobné příznaky, stali jste se jednou z mnoha obětí kinetózy, neboli nemoci z pohybu. Podle vědců za ní může stát pradávný reflex, který nás má chránit před otravou nervovými jedy.

title: Proč se vám chce v autě zvracet? Tělo si myslí, že vás otrávili


description: Některé viry se mohly vyvinout tak, aby způsobovaly vážnější problémy mužům než ženám, spekuluje nedávná vědecká práce. Pro viry by totiž mohlo být výhodné nechat ženu nakazit děti. Bohužel fenomén mužské „rýmičky“ tento nápad vysvětlit nemůže.

title: Proč by některé viry mohly být „krutější“ k mužům než ženám

maintext:
Epidemiologie, tedy nauka o šíření nemocí, zná celou řadu malý či větších záhad, které stále nedokážeme vysvětlit. Jednou z nich, byť ne rozhodně nejpalčivější, je třeba ve studiích zaznamenaný rozdíl mezi japonskými a karibskými pacienty s poměrně vzácnou tzv. ATL leukémii (jde o anglickou zkratku výrazu adult T-cell leukemia, tedy leukémie (či lymfom) z dospělých T-buněk).
To je naštěstí celkem vzácná forma nádorového onemocnění, která postihuje buňky imunitního systému, kterou vyvolává virus. Konkrétně jde o virus označovaný jako HTLV-1 (Human T-cell Lymphotropic Virus Type 1), který se vyskytuje prakticky jen v několika oblastech světa, kromě Japonska a Karibiku třeba v částech Indie, Afriky či v jižním Pacifiku. Je přenosný zhruba jako HIV, tedy sexuálně, krví (ale na rozdíl od HIV ne samotnou plazmou) nebo z matky na dítě. Jeho jednotlivé lokální „typy“ jsou víceméně velmi podobné, ale průběh nákazy se může lišit. Třeba v případě zmiňovaného Japonska infekce přejde v leukémii spíše u mužů než u žen. Ale v Karibiku taková závislost patrná nebyla, u mužů i žen virus způsobil onemocnění v podstatě se stejnou pravděpodobností.
V tuto chvíli žádné jasné vysvětlení rozdílů nemáme. Mohlo by to být dáno genetickými rozdíly mezi populacemi, malými genetickými rozdíly mezi viry v obou oblastech. Ale možná, že by stálo za to podívat se na odlišný přístup ke kojení v obou částech světa, píší Francisco Úbeda a Vincent Jansen z Londýnské univerzity v časopise Nature Communications (celá práce je pro zájemce dostupná zdarma).
Japonky děti totiž v průměru kojí déle než v Karibiku a pravděpodobnost přenosu viru z matky na dítě je tak větší. Což znamená, že přenos z matky na dítě je pro virus důležitým kanálem šíření, zatímco v Karibiku mají větší důležitost jiné typy přenosu, například při sexu.
Úbeda a Jansen proto přichází z domněnkou, že evoluce japonský virus tlačí k tomu, aby k matkám byl „vlídnější“ - odměnou mu za to bude fakt, že může s vysokou spolehlivostí nakazit děti, které bude mít, když zůstane naživu déle. V Karibiku pro něj nemá smysl mezi pohlavími nijak rozlišovat, protože dítě se spíše nenakazí.
Pro svůj zajímavý nápad nemají autoři žádné přímé důkazy, ale o to ani tak nejde. V podstatě jde o způsob, jak ponouknout kolegy, aby se pokusili zjistit, zda na hypotéze něco není (a samozřejmě také splnit nároky na publikace). Samozřejmě začnou nejspíše tím, že budou o hypotéze pochybovat a pokusí se pozorování vysvětlit jinak - například tím, že ve skutečnosti rozdíl mohou vysvětlit odlišnosti mezi imunitním systémem mužů a žen.
Když myšlenky toto „ostřelování“ snese a podaří se pro ni najít další podpůrné důkazy, pak ji bude možné začít brát skutečně vážně a třeba se pokusit poznatek promítnout do praxe i do vývoje nových léků (nešlo by třeba virus ošálit, aby si myslel, že napadl ženu?). Nemuselo by se to přitom týkat jen HTLV-1, protože stejnému evolučnímu tlaku by mohla podléhat i jiná podobná onemocnění způsobená viry s podobným typem přenosu (jako třeba rakovina děložního čípku způsobená známým lidským papilomavirem).
Bohužel hypotéza nedokáže vysvětlit jednu ze skutečně velkých záhad medicíny, a to mužskou „rýmičku“ (či její ještě nebezpečnější variantu „rýmičku a kašlíčkem“). Pro vzduchem přenosná onemocnění přenos z matky na dítě nemá prakticky žádný význam - šíří se mnohem rychleji jinými cestami. Takže nám, dámy, budete muset prostě věřit, že si nevymýšlíme.


description: Z Lundu, kde společnost Axis Communications sídlí, pochází pět nositelů Nobelovy ceny. Není to náhoda. Švédské univerzitní město je líhní a magnetem nejen pro technické talenty z celého světa. Toho využívá i světová jednička v oblasti bezpečnostních kamer, která zde má vývojové centrum. Odtud je i naše reportáž.

title: Na zloděje zařve chytrý megafon. Jen bezpečnostní kamera nestačí


authors:
Autor
Trumpova Pozice Je Nejasná
V Minulosti Byl Pro I Proti

description: Američtí vědci se obávají, že Trumpova adminstrativa by mohla „politicky zasáhnout“ do vědeckých pozorování týkajících se globálního oteplování.

title: Vědci kopírují co nejvíce dat o globálním oteplování, bojí se Trumpa

maintext: The concept of global warming was created by and for the Chinese in order to make U.S. manufacturing non-competitive.


description: Společnost HE3DA v pondělí 19. prosince slavnostně zahájila zkušební provoz na první malé lince pro výrobu svých „3D“ lithiových baterií.

title: V Letňanech spustili první linku na výrobu patentované české baterie

maintext:
Jan Procházka rád dotahuje věci do konce. Když v 80. letech emigroval, bylo to z turistického okružního zájezdu do tehdejší NSR, se kterým jel až do poslední možné stanice. „Nechápal jsem ty, co vystoupili dřív. Když už jsem to měl zaplacené, byl nesmysl, vystupovat dřív,“ říká sám.
Kilowatthodinový článek firmy HE3DA . Vlevo je odhalený, takže je vidět jeho na lithiové baterie netradiční konstrukce s několik milimetrů silnými elektrodami.
Po návratu do České republiky se po několika letech v Akademii věd pustil do podnikání a po dlouhých letech spolu se svými kolegy a společníky dovedl až do sériové výroby svůj velký sen - lithiové baterie vlastní konstrukce. Jeho firma HE3DA (Procházka je ovšem už pouze menšinovým vlastníkem) totiž v pražských Letňanech v pondělí 19. prosince slavnostně zahájila provoz linky na sériovou výrobu lithiových baterií podle jeho patentu. Jejím cílem je proniknout mezi velké hráče na tomto stále se ještě formujícím trhu a stát se dodavatelem technologií a baterií pro významnou část světa.
O technologii, se kterou chce společnost uspět, jsme o nich psali v předchozím článku, v podstatě řečeno jde o lithiovou baterii se zjednodušenou konstrukcí. Používá totiž výrazně silnější elektrody v makroskopických spíše než mikroskopických rozměrech, a podle svých tvůrců by tedy měla být robustní a výrazně levnější na výrobu.
Jan Procházka předvádí tepelnou odolnost separátoru (membrány oddělující elektrody) z baterií firmy HE3DA. Vyrábí ho český Pardam (dříve Kertka Nantechnology) a jde o zvlákněný oxid křemičitý - což znamená, že má mnohem lepší odolnost vůči tepelnému namáhání než klasické separátory z organických materiálů.
To by měla být zásadní výhoda nové technologie. Při otevírání linky padlo, že cílem firmy je ve větších provozech (tedy ne v Letňanech, ale následných větších linkách) srazit výrobní náklady pod sto dolarů (cca 2 500 korun ) za kilowatthodinu (v našem předchozím článku Jan Procházka mluvil o 150 dolarech za kWh). Pro srovnání: menší bateriové domovní systémy se na českém trhu prodávají za cenu o řád vyšší, přibližně od 15 tisíc za kWh výše.
„Vrozenou“ výhodu by proti běžným lithiovým (Li-on) bateriím měla mít tzv. 3D baterie firmy HE3DA i v bezpečnosti. Běžné baterie používají k oddělení kladné a záporné elektrody „plastové“ membrány (tzv. separátory), které se při relativně nízkých teplotách poškozují. Což zase vede k riziku vyzkratování baterie, jejímu zahřátí a zničení /v nejhorším případě explozivnímu). HE3DA patří mezi ty typy baterií, které používají anorganické membrány, v tomto konkrétním případě vrstvu vytvořenou z velmi tenkých vláken oxidu křemičitého, který vydrží teploty zhruba do tisíce stupňů.
Produkce z letňanské linky může dosáhnout roční kapacitu kolem 10 MWh ročně, ale jejím hlavním cílem není výroba. Jde spíše o zkušební a ověřovací poloprovoz, kde se má jednak možným investorům a zájemcům ukazovat, jak technologie funguje, případně zkoušet nové postupy pro výrobu například větších typů článků. První část produkce by už během ledna měla putovat za investory a k certifikačním společnostem.
Sériová podoba kilwatthodinového článku firmy HE3DA v porovnání s hlavním investorem a většinovým majitelem společnosti, Radomírem Prusem při slavnostním otevírání malého ověřovacího provozu v pražských Letňanech 19. prosince 2016.
Typově jsou baterie určeny především pro energetické využití (vyrovnávací systémy pro obnovitelné zdroje), ale to se bude týkat předeším větších článků s kapacitou 5kWh, které by se měly v nejbližších letech začít vyrábět v zatím nepostaveném závodě v průmyslové zóně František v Horní Suché na Karvinsku. Do miliardového projektu měl velkou část investic, celkem cca 100 milionů eur, měl vložit do projektu čínský investor, ale jednání se podle kuloárních informací stále nepodařilo dotáhnout do konce. Ale o účast v projektu údajně má zájem izraelský kapitál, a tak by stavba měla podle HE3DA v příštím roce začít víceméně podle plánu.
V dalších fázích by se česká firma chtěla soustředit kromě vlastní výroby hlavně na prodej samotné technologie dalším společnostem. Zájemcům by měla zjednodušeně řečeno prodávat konkrétní projekty na stavbu dalších výrobních linek podle jejich potřeb a požadavků, a hlavní příjmy by tedy měla mít z licencování vlastní technologie.
Z Holešovic přes Seychely do Letňan
Zárodek konstrukce pochází z Procházkových pokusů v roce 2009. Firma pak nejprve technologii ladila v pražských Holešovicích, pak se vývoj přesunul do dnešních prostorů v Letňanech. Tam už probíhaly vývojové práce, které měly umožnit sériovou výrobu, například na zapouzdření článku.
Pohled na malou výrobní linku HE3DA v Letňanech. Vpravo vidíte lis, který připravuje jednotlivé elektrody, které pak na sebe uprostřed linky skládají manipulační ramena.
V té době už se také firma spojila se svým hlavním investorem a dnes většinovým vlastníkem Radomírem Prusem. Majitel moravské Exelsior Group zpracovávající plastové odpady se s Procházkou seznámil z exilu na Seychelách (pátral po lepším typu baterií pro lodě), odkud se tři roky domáhal zrušení zatykače na svou osobu kvůli obvinění z dotačního podvodu. Letos v březnu se vrátil do Česka, a tak se většinový majitel HE3DA (vlastní cca 70 procent) už účastnil.
Články měly podle společné vize Pruse i Procházky měly primárně využití v energetice, především jako vyrovnávací baterie u obnovitelných zdrojů. V další fázi už se údajně chystá i využití pro elektromobily, ale tady je asi bezpečné říci, že vývoj takové baterie nějakou dobu potrvá. Automobilové články musí být nejen bezpečné, ale také velmi robustní a jejich vývoj (a následné ověřování jejich vlastností automobilkami) není nic triviálního.
Ovšem zatím můžeme říci, že HE3DA to dotáhla dále, než asi většina pozorovatelů očekávala, a tak by bylo zbytečné je odepisovat předem. Rozhodně to ovšem nebudou mít jednoduché. Baterie jsou dnes „in“, výzkum probíhá na celém světě, konkurence je veliká a bude jí spíše přibývat.


description: Jako prevenci před problémy, jež přináší pornografie, chce zákonodárce amerického státu Jižní Karolína nechat výrobce a prodejce instalovat do počítačů blokátory obscénního obsahu

title: Návrh zákona v Jižní Karolíně: prodávat počítače jen s blokátorem porna