description: Radkova Lhota – Devětačtyřicetiletý Karel Šrom z Radkovy Lhoty má za sebou téměř dvě stovky odběrů krve a plazmy. Za sto šedesát odběrů získal z rukou…

title: Za sto šedesát odběrů krve získal Zlatý kříž I. třídy

maintext:
Radkova Lhota – Devětačtyřicetiletý Karel Šrom z Radkovy Lhoty má za sebou téměř dvě stovky odběrů krve a plazmy. Za sto šedesát odběrů získal z rukou zástupců Českého červeného kříže Zlatý kříž I. třídy. Přesto to nepovažuje za nic mimořádného a zůstává nohama na zemi.
Karel Šrom z Radkovy Lhoty získal za sto šedesát odběrů krve Zlatý kříž I. třídy.Foto: DENÍK/Petra Poláková-Uvírová
„Když máte v rodině sedm pohřbů za sebou, uvědomíte si význam dárcovství. Bylo to hrozné období – jeden z mých příbuzných se utopil, druhého přejelo auto. Manželka už mi říká, abych už toho nechal, ale já přestat nechci," říká Karel Šrom, který má vzácnou krevní skupinu nula minus. Darovat krev začal před více než dvaceti lety a pomohla tomu náhoda.
„Poprvé jsem šel na odběr proto, že jsem zaspal do práce. Nikdy předtím se mi to nestalo, ale protože hrozilo, že bych mohl mít áčko, šel jsem raději darovat krev, abych přinesl do práce omluvenku," líčí s úsměvem. Dnes už ale darování té nejcennější tekutiny považuje za běžnou součást života.
„Pracuji jako zedník, a abych to stihl na sedm do práce, jezdím do přerovské nemocnice už v šest ráno. Beru to jako samozřejmost, vždycky jdu na odběr, a pak rovnou do práce. Vydržím to tak dlouho, jak dlouho mi to mé zdraví dovolí," dodává. Stejné ocenění jako on prý získal i jeho kamarád Jan Štastný z Veselíčka, se kterým chodí na odběry společně.


description: Přerovsko - Přesně v 18 hodin se ve středu 14. prosince rozepívala desítkami tisíc hlasů celá země. Akce Česko zpívá koledy pořádaná Deníkem se koná již…

title: VIDEO: Česko zpívalo koledy, v Přerově se přidalo přeplněné náměstí

maintext:
Přerovsko - Přesně v 18 hodin se ve středu 14. prosince rozepívala desítkami tisíc hlasů celá země. Akce Česko zpívá koledy pořádaná Deníkem se koná již pošesté a letos se jen na Přerovsku hromadně koledovalo na třech desítkách míst!
Už na první pohled bylo vidět, že jsme lidem udělali radost. Někteří se dokonce svěřili, že jim do této doby připadalo náměstí T. G. Masaryka v Přerově trochu posmutnělé. Zpěv koled ho konečně rozzářil a vykouzlil na jejich tvářích úsměv.
Atmosféra byla fantastická a spolu s Dětským pěveckým sborem Vocantes a pozvanými hosty si ji vychutnalo nejméně sedm stovek lidí.
„Po zpěvnících, které jsme lidem rozdali, se doslova zaprášilo. A zpěváčci z dětského sboru zase jásali nad sladkými dárky, které jsme jim předali," pochvalovala si tradiční akci „Česko zpívá koledy" šéfredaktorka Přerovského a hranického deníku Liba Mátlová.
Začínalo se na zimáku
V jediný okamžik se tak pomyslně propojily obce a města v celé České republice.
Jen na Přerovsku se k této akci kromě Přerova a Hranic připojilo na dvaatřicet obcí. Zpívalo se v Tovačově, ale i ve Veselíčku nebo Dřevohosticích.
Jedním z každoročních hostů akce Česko zpívá koledy je i zpěvák Pavel Novák. Je s námi od prvních ročníků a na náměstí v Přerově nechyběl ani letos.
„Koledy, to je pro mě už od dětství obrovské bohatství. Patří k Vánocům, a kdykoliv mám možnost si je zazpívat, tak to udělám," svěřil se.
„Mám velkou radost z toho, že Přerováci přišli v takovém počtu na náměstí, protože poslední dobou už není tolik příležitostí ke společnému setkávání," řekl s tím, že pro něj osobně byl největším zážitkem první ročník, kdy se zpívalo na zimním stadionu.
„Připadalo mi to jako dobré spojení koled se sportem. Ale náměstí je přece jen náměstí," poznamenal.
"Chodíme pokaždé"
Zazpívat koledy si přišly maminky s malými dětmi, ale dorazili i starší lidé nebo studenti.
„Máme vlastní zpěvníček a s manželem jsme pilně trénovali," smála se starší žena z Přerova.
Dvě kamarádky, paní Jitka a Věra, nevynechaly jediný ročník. „Chodili jsme na každé zpívání koled. Je to bezvadné, opravdu, moc nám to udělalo radost. Koledy jsme totiž vždycky zpívaly doma se svými dětmi," shodly se.
Nadšená byla i Kateřina Stojanová, která dorazila na náměstí i s manželem a dcerkou.
„Jsem tady poprvé, ale ráda. Konečně to alespoň trochu navodí vánoční atmosféru. Zdá se mi, že to zatím v Přerově nedýchá Vánocemi. Bohužel netuším, kde je chyba, ale je to tak. Na koledy se ale člověk vždycky těší, právě kvůli té atmosféře," uzavřela.
A kde všude se letos zpívalo?
★ Přerov, náměstí TGM
★ Rokytnice, u kostela, U Rybníčka
★ Lobodice, před školou
★ Kokory, u stromečku
★ Beňov, památník arcibiskupa A. C. Stojana, u stromečku
★ Bochoř, u stromečku
★ Tovačov, u stromečku na náměstí
★ Dřevohostice, na Náměstí u betlému
★ Čekyně, náves
★ Dluhonice, u kaple Povýšení svatého Kříže
★ Kozlovice, u pomníku, u kapličky sv. Vendelína
★ Horní Moštěnice, kulturní dům
★ Bezuchov, u kaple
★ Žeravice, u kaple sv. Václava
★ Radslavice, u kostela
★ Oprostovice, u místní kapličky
★ Skoky, před pohostinstvím U Jana
★ Vlkoš, u vánočního stromu před školou
★ Újezdec, kaple v Újezdci
★ Prosenice, nádvoří u obecního úřadu
★ Lazníky, v parku před školou
★ Veselíčko, před obecním úřadem
★ Brodek u Přerova, u zvonkohry
★ Hranice – Masarykovo náměstí, ve spolupráci s MKZ Hranice, vystoupí DPS Cantabile
★ Zámrsky – u kaple sv. Václava
★ Drahotuše – na náměstí Osvobození
★ Milenov – na hřišti u školky
★ Horní Těšice – před kapličkou
★ Klokočí – v parku
★ Skalička – u Lesní kaple
★ Jezernice – u pošty
★ Opatovice – u vánočního stromu před pohostinstvím U Veličků
★ Bělotín – autobusová točna
Mapu všech míst najdete ZDE
VIDEO: Takto jsme v Přerově koledovali minulý rok
GALERII z loňského koledování najdete ZDE

fasttext_language: cs


description: Přerov – Sedmačtyřicátý ročník silvestrovské show otužilců na řece Bečvě se uskuteční poslední den v roce v Přerově. Milovníci dálkového a zimního plavání…

title: Otužilci se ponoří do Bečvy

maintext:
Přerov – Sedmačtyřicátý ročník silvestrovské show otužilců na řece Bečvě se uskuteční poslední den v roce v Přerově. Milovníci dálkového a zimního plavání mají 31. prosince sraz u sokolovny, a poté se představí divákům na slavnostním nástupu.
Ilustrační foto.Foto: DENÍK/Martina Křečková
Do studených vln Bečvy se otužilci ponoří kolem druhé hodiny odpoledne. Na akci letos dorazí na tři desítky borců a očekává se účast několika tisícovek nadšených diváků. Moderovat bude Bohuslav Přidal spolu s nestorem zimního dálkového plavání Milanem Svobodou. Návštěvníci se mohou po skončení show vydat do Galerie města na Horním náměstí na výstavu, věnovanou Františku Venclovskému. Potrvá do 17 hodin.


description: Přerov – Nikdy to není jen obyčejný koncert. Mísí se na něm vzpomínky na ty, kteří už nejsou s námi, lidé jsou si vždy trochu blíže. Po letech se tu…

title: Pavel Novák: Vánoce? Táta ve smokingu a kulturní čísla u stromečku

maintext:
Přerov – Nikdy to není jen obyčejný koncert. Mísí se na něm vzpomínky na ty, kteří už nejsou s námi, lidé jsou si vždy trochu blíže. Po letech se tu potkávají staří přátelé a známí, kteří přijeli na svátky domů.
Tak probíhaly Vánoce u NovákůFoto: Archiv Pavla Nováka
Tradici dopoledních koncertů na Štědrý den se už sedmnáct let snaží dodržovat zpěvák Pavel Novák, který převzal štafetu po svém otci.
A ani letos o svůj oblíbený koncert na Masarykově náměstí Přerované nepřijdou.
Je to neuvěřitelné, ale zatímco většina lidí chce mít na Štědrý den spíše klid a užívat si chvíle volna, vám se vždy podaří zaplnit celé náměstí. Jaký bude ten letošní „štědrodenní" koncert?
Začátek je jako obvykle, tedy 10.30 hodin. Na koncertě zazní vánoční písničky, ale i hity šedesátých let a některé skladby, které hrajeme jen na Vánoce. Na podiu vystoupí kromě skupiny Family také kapela Black Rose a chybět nebudou ani sólisté – například zpěvačka Eva Zarivnij. Spolu s námi navodí sváteční atmosféru i pěvecký sbor Gymnázia Jakuba Škody. Překvapením bude i vystoupení vítězky dětské pěvecké soutěže, která letos nejvíce zaujala porotu. Takže je určitě na co se těšit. Budeme hrát také písničky, které se normálně nehrají – mnozí lidé si třeba přejí duet Přání, který jsem kdysi nazpíval s tátou. A na závěr koncertu opět pošleme balonky do nebe těm, kteří už nejsou mezi námi, a budeme na ně vzpomínat.
Štědrý den je pomalu za dveřmi – jak probíhal u Nováků, když ještě žil táta?
Scházeli jsme se úplně celá rodina. Nás bylo třeba ve dvoupokojovém bytě patnáct lidí, a pak jsme se v tom jednom pokoji nacpali ke stromečku, a všichni museli vystoupit s nějakým kulturním číslem. Buď jsme zarecitovali básničku, nebo zazpívali písničku. Bez toho by nebyl Ježíšek. Dospělí nám dělali obecenstvo a my museli předvést, co umíme. Samozřejmě Štědrý večer byl u nás tradiční – nikdo nesměl vstát od stolu, pod talířem jsme našli šupinu, podávala se rybí polévka, a pak přišel na řadu kapr.
Tak probíhaly Vánoce u Nováků. Autor: Archiv Pavla Nováka
A jaké je to dnes?
Tradici ctíme i dnes, jen rodina se trochu zmenšila a mnozí se rozprchli do světa. Letos zažiji své vůbec první Vánoce, kdy nebude doma syn Filip. Díky svému pracovnímu vytížení nebyl přes dva roky na dovolené, a tak se rozhodl strávit svátky u moře a v teple. Moc mu to přeji, protože už si potřebuje trochu odpočinout, ale manželka to obrečela.
Je to už osm let, co váš otec – známý zpěvák Pavel Novák – prohrál svůj boj s rakovinou. Vzpomínáte na něj na Štědrý den v rodinném kruhu, nebo je stále s vámi i na podiu?
Vzpomínáme doma beze slov. Štědrý den u nás v posledních letech vypadá tak, že je máma s námi doma. Dopoledne jdeme na koncert a po obědě se sbalím, vezmu psa a jdeme s dcerou Eliškou na hřbitov za dědou, což už je taková tradice. Pak se vrátíme a je večeře. Doufám, že se nám i nadále podaří udržet tradici dopoledních koncertů na Štědrý den, protože všichni vědí, že je to velký zážitek a stojí to za to.
Jaké Vánoce s tátou se vám nejvíce vryly do paměti?
Vzpomínám, že jsme se vždycky na Štědrý večer oblékali do svátečního. Takže já svého otce vidím ve smokingu, a aby tomu dodal ještě větší vážnost, tak si nasadil i klobouk. Vidím ho před sebou, jak hraje koledy na kytaru, a my všichni zpíváme u stromečku. U nás doma se třeba dědí i kancionály – já jsem ten svůj zdědil po prababičce, i se svatými obrázky z Hostýnku. Podle mě je strašně důležité dodržovat a ctít vánoční zvyky. Lidé by měli zachovávat to obrovské bohatství koled, které jsou podle mě národním bohatstvím.
Tak probíhaly Vánoce u Nováků. Autor: Archiv Pavla Nováka
V adventním čase máte nabitý kalendář, kde všude jste už s kapelou hráli?
Rozsvěcovali jsme stromek v Prostějově, ale i Tovačově, kde se to už stalo tradicí, za což jsem hrozně rád. Každá tradice je totiž důkazem toho, že se to dělá dobře, a lidi o to stojí. Letos si nás poprvé pozvali i do Lipníku, kde se koncert strašně povedl. Mezi spoustou vystoupení jsme si odskočili i do sálu na tradiční vánoční program pro děti Od čerta k Ježíškovi. Poslední dny tedy byly hodně hektické.
Letos jste se objevil i v nové „roli"- jako Mikuláš, který rozdával dárky dětem na hemato-onkologickém oddělení Fakultní nemocnice v Olomouci. Jaké byly vaše pocity?
Bylo to něco úžasného, měl jsem na sobě svůj mikulášský ohoz, který jsem si kdysi nechal ušít. Prošli jsme s vrchní sestrou celé oddělení a děti byly nadšené. Rozdával jsem jim klasickou mikulášskou nadílku s cukrovinkami, ořechy a vezl také plyšáky a hromadu ovoce. Jel jsem bez čerta, protože tam čert není potřeba – všechny děti jsou totiž hodné. Místo andělů mají zdravotní sestřičky a své rodiče. Byl to opravdu silný zážitek a děti byly skvělé – odříkaly básničky a zazpívaly písničky. Zeptal jsem se jich, jak se měly, jestli byly hodné a naučily se nějakou novou básničku nebo písničku. Takže si to podle mě užily. Chystám se na oddělení ještě jednou i se synem Filipem, který zorganizoval veřejnou dražbu svých věcí – a vybral asi patnáct tisíc korun, takže je tam i s dárky předáme. Řekl jsem, že splním i jedno vánoční přání – na oddělení je chlapeček, který kromě tohoto vážného onemocnění má i další – trpí autismem. Hrozně si přál nafukovací člun, aby mohl s rodiči v létě na vodu. Napsal jsem tedy Ježíškovi, aby mu donesl nafukovací člun. A věřím, že mu toto přání splní.


description: Přerov – Pro Přerovany je legendou. Nejen proto, že jako první Čechoslovák pokořil kanál La Manche, ale i kvůli svému bodrému humoru a husarským kouskům,…

title: František Venclovský udělal i stojku nad propastí

maintext:
Přerov – Pro Přerovany je legendou. Nejen proto, že jako první Čechoslovák pokořil kanál La Manche, ale i kvůli svému bodrému humoru a husarským kouskům, které si lidé dodnes pamatují. František Venclovský dokázal udělat stojku nad propastí Macocha, ale nebál se vrhnout do Bečvy, když přišly povodně. Právě jeho milovaná řeka se mu ale nakonec stala osudnou.
Když se v prosinci roku 1996 vynořil z jejích studených vln, skončil v nemocnici s bolestmi břicha. Krevní sraženina, jež vznikla zřejmě jako následek podchlazení, uzavřela tepnu vyživující střevo a tkáň odumřela. Jeho život už nezachránila ani operace. Před dvaceti lety, přesně třináctého prosince, zemřel.
Výstava, která začala v úterý vpodvečer v Galerii města na Horním náměstí v Přerově, připomíná především sportovní úspěchy legendárního přemožitele kanálu La Manche.
Ve vitrínách jsou jeho diplomy, legitimace, čestná uznání, pamětní odznaky, plakety, ale i výstřižky novin. Tyto cenné exponáty předala muzeu jeho manželka Pavlína.
Nejvíce zajímavostí o Františku Venclovském se ale i dnes dozvíte od pamětníků. Například jeho bývalý spolužák z Lipníku nad Bečvou, jemuž je přes osmdesát let, prozradil, že Venclovský řeku Bečvu miloval už od dětství.
„Když nám bylo tak deset, což bylo někdy v roce 1943, čekali jsme, až odplavou kry z Bečvy. Skočili jsme do řeky, přeplavali ji, proběhli se, přeplavali zase zpátky a poklusem švihali domů do tepla," vrátil se do minulosti.
Vybavily se mu ale i vzpomínky na dobu, kdy Venclovský působil v oddíle řecko-římského zápasu. „Chodili jsme tam ještě před vojnou. Pamatuji si, že trenér toho oddílu měl doma nějaké problémy a na tréninku v lipenské sokolovně řekl, že se půjde utopit. Sebral se a utíkal k Bečvě. Franta se za ním ale rozběhl, u řeky ho chytl a dlouho s ním mluvil. Zachránil mu život," dodal.
V noci mě vzbudil a šel plavat
František Venclovský věděl, co je to prát se s nepřízní osudu. V padesátých letech patřil ke špičce českých boxerů, ale kvůli těžkému úrazu krční páteře musel se sportem skončit. Nevzdal se a začal s otužováním. Vzal si do hlavy, že pokoří kanál La Manche. Pokud je jeho životní příběh v něčem inspirující, tak právě v síle překonat těžké chvíle.
„Když se do něčeho pustil, tak se nemohl vzdát. Po prvním neúspěšném pokusu přeplavat kanál La Manche mě kolikrát i v noci vzbudil. Přišel za mnou třeba v pět ráno, abychom společně podnikli noční plavby. Tak jsme šli k Bečvě. Nedalo mu to spát," přiblížil Milan Svoboda, který stál u zrodu oddílu dálkového zimního plavání v Přerově.
Právě on byl v roce 1970 jedním ze zakladatelů silvestrovské show na řece Bečvě, jejíž tradice trvá dodnes. Svým objektivem zachytil Františka Venclovského známý přerovský fotograf Jan Čep, jehož snímky jsou na výstavě k vidění.
„Byla s ním vždycky legrace. Třeba v srpnu roku 1988, když přišla velká voda, vlezl na špici na schodkách do Bečvy a plaval až k elektrárně. Pak utíkal zpátky a zase znovu," vylíčil.
K jeho oblíbeným husarským kouskům patřily i stojky, které dělal na neobvyklých místech. „Neměl strach udělat stojku na ruce třeba na zábradlí nad propastí Macocha, ale i na paneláku naproti Strojaře," poznamenal s úsměvem.
Na kanál šli jen s malou brožurkou
František Venclovský byl velkým vzorem nejen pro české sportovce, ale i obyčejné lidi.
„Když šel jako první na kanál La Manche, na což dodnes vzpomíná i jeho největší sportovní kamarád Honza Novák, tak v té době existovala jen jedna malá brožurka. Dnes s sebou vezete spoustu lidí, víte přesně, co dělat, jaké budou proudy. Oni to ale tehdy nevěděli. I v tom si jeho výkon zaslouží úctu a obdiv," doplnila předsedkyně oddílu dálkového zimního plavání TJ Spartak Přerov Kamila Svobodová.
O jednu vzpomínku se podělila i mluvčí radnice Lenka Chalupová. „Byli jsme sousedi, protože bydlel na Velké Dlážce, tak jako my. Když se v zimě odklízel sníh, byli všichni tatínci navlečení v bundách, měli čepice a rukavice. Tatínek holek Venclovských ale odhrnoval sníh jen v plavkách," poznamenala s úsměvem.
Výstava v galerii potrvá symbolicky do Silvestra a návštěvníci tradiční show na řece Bečvě ji zde mohou zhlédnout až do 17 hodin.


description: Přerov – Osud devítipatrového komplexu bývalého hotelu Strojař v centru města dal politikům na chvíli zapomenout na hašteření, které je typické pro…

title: Strojař usmířil zastupitele, bourat se nebude

maintext:
Přerov – Osud devítipatrového komplexu bývalého hotelu Strojař v centru města dal politikům na chvíli zapomenout na hašteření, které je typické pro jednání přerovských zastupitelů. Po téměř dvouhodinové debatě se shodli na tom, že se panelová budova ze sedmdesátých let minulého století bourat nebude. Jednoznačné bylo i hlasování o budoucím využití. Pro účely bydlení zvedlo ruku všech pětatřicet přítomných.
Bývalý hotel Strojař v PřerověFoto: DENÍK/Petra Poláková-Uvírová
Výškovou budovu se strategickou polohou v centru Přerova, z jejíž střechy je krásný výhled na řeku Bečvu, koupilo město od armády za více než 40 milionů korun. Důvodem byly obavy lidí z toho, že by zde mohla vzniknout další sociální ubytovna. Radní Petr Vrána (ANO) představil na jednání několik variant budoucího využití.
Opíral se přitom o sociálně demografickou analýzu, podle níž dnes představují senioři výrazné procento obyvatel města. Starších lidí nad 65 let žije v Přerově podle údajů z konce prosince loňského roku na 9 340, obyvatel nad 70 let pak na 6 188.
I z toho důvodu je jednou z reálných variant na využití Strojaře právě bydlení pro seniory – ať už v podobě domova důchodců nebo pečovatelského domu.
„Možností, jak území řešit, je více a každá má své výhody i nevýhody," řekl Petr Vrána s tím, že v úvahu připadá i komunitní bydlení či přestavba na sídlo magistrátu. U některých variant by byla nutná demolice, u jiných ne.
Demolice? Rozhodně ne!
Právě návrh na srovnání budovy se zemí ale na jednání vyvolal bouřlivé reakce.
„Nepřikláním se k tomu bourat. Chodíme po špičkách kolem a neodborně rozhodujeme, co se Strojařem dál. Doporučili jsme přikoupit dva přilehlé pozemky a dovedu si představit celý ten komplex na rohu včetně louky," řekl zastupitel Marek Dostál (ODS), který navrhl ustanovit pracovní skupinu, složenou ze zástupců všech politických stran napříč spektrem, ale i odborníků – statika, architekta a rozpočtáře.
Dvě varianty na využití prosazoval radní Radek Pospíšilík (Za prosperitu). Podle jeho slov by mohl sloužit bývalý hotelový dům jako sídlo magistrátu.
„Magistrát má tři sta zaměstnanců, a ti by se mohli soustředit na jednom místě. Dnes sídlí v desíti budovách ve městě," řekl s tím, že by to znamenalo i výrazné úspory. Druhou možností je pak bezbariérové bydlení pro seniory a mladé lidi, které by bylo finančně přijatelné.
Z debaty vyplynulo, že si nikdo z přítomných nepřeje demolici. „Pro nás nepřipadá v úvahu varianta zbourat. Měli bychom to ještě jednou promyslet, věnovat tomu dostatek času a znovu se k věci vrátit s konkrétním zadáním," vyjádřil svůj názor zastupitel Radovan Rašťák (ČSSD).
„Bourání je až poslední věc, chci najít cestu, jak využít objekt pro bydlení," doplnil také zastupitel a poslanec za KSČM Josef Nekl s tím, že je možné na tuto akci čerpat dotaci ze Státního fondu životního prostředí.
Petr Vrána: referendum je alibismus
Na jednání padl i návrh, aby se o osudu Strojaře rozhodlo v referendu. „Pojďme do věci vtáhnout občany. Nepálí nás to, pojďme tomu dát ještě prostor," navrhoval zastupitel Michal Zácha (ODS).
Radní jsou ale přesvědčeni, že by se město nemělo zbavovat své odpovědnosti. „Referendum je alibismus a přesouvání odpovědnosti na lidi. Od toho nás ale zvolili, abychom to rozhodli," reagoval na to radní Petr Vrána (ANO).
Podobného mínění je i jeden z občanů Jakub Navařík, který v debatě vystoupil. „Měl bych strach z účasti v referendu, bylo by lepší nechat zpracovat profesionálně provedený průzkum veřejného mínění," konstatoval s tím, že mu stávající dotazníkové šetření nepřipadá jako vypovídající vzorek.
S ohledem na vážnost této otázky primátor Vladimír Puchalský (SpP) jednání přerušil a politici na chvíli opustili sál, aby společně dohodli konsenzus. Jednotlivé návrhy pak zastupitelé schvalovali po bodech.
Na čem panovala shoda? Drtivá většina přítomných rozhodla o tom, že se Strojař bourat nebude. Záměr na využití pro účely sídla magistrátu neprošel, politici byli ale naprosto jednotní v tom, že by měla budova sloužit pro účely bydlení.
Zastupitelé také rozhodli o vypsání architektonicko-urbanistické soutěže na využití celého území. Pracovní skupina, jež bude o této otázce jednat, se rozšíří o zástupce všech politických stran a nezávislé odborníky – zejména autorizovaného architekta, statika a rozpočtáře. Radní mají rovněž zahájit jednání o nabytí přilehlých pozemků.


description: Lipník nad Bečvou – Jan Patočka, Václav Havel, Jiří Němec nebo Ludvík Vaculík. Ale i řada dalších známých osobností a obyčejných lidí, kteří po podepsání…

title: Charta 77 oslaví čtyřicátiny v Lipníku, zahrají Plastici

maintext:
Lipník nad Bečvou – Jan Patočka, Václav Havel, Jiří Němec nebo Ludvík Vaculík. Ale i řada dalších známých osobností a obyčejných lidí, kteří po podepsání Charty 77 měli budoucnost jistou – vyhodili je z práce, nebo skončili ve vězení.
Plastic People of the Universe s Vratislavem Brabencem Foto: Ota Bartovský
Charta 77 – neformální občanská iniciativa, která komunistický režim kritizovala za nedodržování lidských práv, oslaví čtyřicet let svého vzniku. A v Lipníku si toto výročí připomenou ve velkém stylu. Kdy? V sobotu 14. ledna.
„S trochou nadsázky se říká, že chartisté byli partou Pražáků a jednoho Lipeňáka. I z toho důvodu jsme se rozhodli oslavit výročí Charty 77 v Lipníku, kde žije jeden ze signatářů a první polistopadový ministr vnitra Tomáš Hradílek," řekla za organizátory akce Marie Šuláková.
Lidé se mohou odpoledne těšit na pestrý program, který má mladší generaci přiblížit a pamětníkům připomenout dobu, kdy se lidé báli říct nahlas svůj názor, tiskly se samizdaty a nepohodlné oponenty režimu zavírala do vězení komunistická Státní bezpečnost.
Program začne ve čtyři hodiny odpoledne v Galerii Konírna besedou u kulatého stolu, na niž přijali pozvání vzácní hosté – první polistopadový rektor Univerzity Palackého v Olomouci Josef Jařab, chartista Tomáš Hradílek nebo člen legendární undergroundové kapely The Plastic People of the Universe Vratislav Brabenec.
Moderovat ji bude známý olomoucký politolog Pavel Šaradín.
„Spousta mladých lidí už dnes neví, co to Charta 77 je, a nedokáže si představit, jakým represím byli lidé za totality vystaveni, pokud třeba jen pomáhali šířit letáky nebo samizdatové tisky," vysvětlila Marie Šuláková.
Ukázka tisku samizdatu
Právě samizdat, jenž je dnes téměř zapomenutým pojmem, bude tématem výstavy ve foyer Kulturního domu Echo. Na expozici zapůjčili své výtisky Tomáš Hradílek, ale také Tomáš Tichák nebo Jan Koráb.
Názornou ukázku toho, jak se tiskl samizdat, předvede veřejnosti Roman Prokeš ze Studia Bez Kliky. Chybět nebude ani typický cyklostyl, na němž se rozmnožovala díla zakázaných trezorových autorů.
„Básníci nebo spisovatelé, kteří se znelíbili režimu, byli zakázaní, a jejich knihy se nemohly číst. Proto se podomácku přepisovaly a tiskly na cyklostylu. Roman Prokeš pro tuto příležitost vymyslel krátké představení, které má demonstrovat, jak se samizdat šířil – ve strachu a utajení," doplnila.
Celé odpoledne uzavře koncert legendární undergroundové kapely Plasic People Of The Universe, který začne v 19 hodin v Kulturním domě Echo.
„Plastici" zde vystoupí v sestavě Josef Janíček, Vratislav Brabenec, Jaroslav Kvasnička, Johnny Jůdl jr. a David Babka.


description: Přerov – Sutiny polorozbořených domů v bývalém romském ghettu ve Škodově ulici možná už v příštím roce zmizí. Město získalo zchátralé území zpět do svého…

title: Domy ve Škodově ulici srovnají se zemí


description: Přerov – Jako asistent prevence kriminality je nepřehlédnutelný. Potkáte ho nejčastěji v romských čtvrtích v Husově, Kojetínské nebo Škodově ulici v…

title: Romský asistent Pavel Mirga: Dnes můžu říci, že jsem svobodný

maintext:
Přerov – Jako asistent prevence kriminality je nepřehlédnutelný. Potkáte ho nejčastěji v romských čtvrtích v Husově, Kojetínské nebo Škodově ulici v Přerově, kde ho lidé respektují. Protože sám dobře ví, co je to být bez práce, rozhodl se pomáhat nezaměstnaným Romům. A daří se mu.
Romský asistent prevence kriminality Pavel Mirga dostal od primátora města vánoční dárek za svou pomoc lidem v sociálně vyloučených lokalitách.Foto: DENÍK/Petra Poláková-Uvírová
I z toho důvodu dostal Pavel Mirga z rukou primátora města Vladimíra Puchalského (SpP) malý dárek k Vánocům – jako výraz ocenění toho, co dělá pro lidi ze sociálně vyloučených lokalit. Jako asistent prevence kriminality působí v Přerově už téměř dva roky.
„Rozhodli jsme se předat Pavlu Mirgovi věcné dary z toho důvodu, že já ho už rok a půl vnímám v roli asistenta prevence kriminality a pracuje velmi dobře. Myslím si, že i on sám jde příkladem mnoha lidem v sociálně vyloučených lokalitách a romské komunitě," říká radní Jiří Kohout (SpP).
„Dokázal dosáhnout insolvence, řeší si své věci, které se s ním táhnou z minulosti, a postavil se k tomu čelem a ve všech ohledech správně. Je potřeba mu poděkovat a ukázat, že tady takové lidi máme," dodává.
Pavel Mirga je rád, že si našel práci, která ho baví.
„Vím, jaký je to pocit, když je člověk nezaměstnaný, jak se cítí. Prošel jsem si výběrovým řízením na asistenta prevence a dnes můžu říci, že jsem svobodný. Rád bych doporučil každému, kdo nemá práci, aby si ji našel, a cítil se tak, jako já," říká.
Obchodníci nás rádi vidí
Práci asistentů prevence kriminality v problémových lokalitách u nádraží si lidé v Přerově pochvalují.
„Chvíli to trvalo, než si na nás zvykli, a začali nás brát. Hlavně obchodníci ve vyloučených lokalitách nás ale na obchůzkách rádi vidí a cítí se bezpečněji. Někteří už si ani nedovedou představit, že bychom na kontroly nechodili," podotýká.
Pomáhá ale najít také pracovní uplatnění Romům – a to prostřednictvím náborů personální agentury, která se na město obrátila.
Obyvatele sociálně vyloučených lokalit ale podle svých slov nepřemlouvá.
„Definoval jsem jim své pocity, a buď to někdo pochopí, nebo ne. S boží pomocí jde ale všechno. Nikdy nikoho k ničemu nenutím, a už vůbec ne do práce. Takže to buď vzali, nebo ne," vysvětluje Pavel Mirga. Podle něj už díky náborům našla práci více než desítka Romů.
„To hlavní ale vypukne až po novém roce. Spolupracuji s agenturou a mají něco domluveného ve Zlíně, kde se budou šít vložky do bot. Má zde vzniknout až stovka míst, takže se počítá i s lidmi z Přerova," uzavírá Pavel Mirga, kterého lidé znají i jako úspěšného hudebníka.


description: Přerov – Ohňostroj, petardy, hluk, alkohol. Vánoční svátky spojené s oslavami příchodu nového roku jsou nejčastěji spojovány s pouštěním petard a…

title: Na Silvestra je nutno myslet i na domácí mazlíčky

maintext:
Přerov – Ohňostroj, petardy, hluk, alkohol. Vánoční svátky spojené s oslavami příchodu nového roku jsou nejčastěji spojovány s pouštěním petard a všeobecně s bujarým veselím. Většina lidí má toto období v oblibě, ale jak hluk snášejí zvířata?
Ilustrační foto.Foto: DENÍK/Alena Kaňková
České pořekadlo říká sto lidí, sto povah. Totéž platí zřejmě i pro zvířata. „Naše fenka byla sice veliká, vážila téměř šedesát kilo, ale petardy ji hodně znervózňovaly, Silvestr by asi nezvládla bez prášků na uklidnění, někdy se i strachy pomočila," řekla Monika Čechová z Hranicka.
Někteří domácí mazlíčci zvládají konec roku bez problémů. „Mám Amerického pitbulteriéra, zvláštní opatření na Silvestra nedělám. Doma vše probíhá v klidu, pes se nebojí a venku, pokud nebouchne nějaký dělobuch kousek od něj, nereaguje," líčil Radim Zbránek z Přerova.
Někteří psi dokonce zvládají návštěvu drobných akcí spojených s ohňostrojem. „Mojí fence hluk z petard nevadí. Jednou jsem si ji dokonce vzala na náměstí, kde zrovna pouštěli ohňostroj a nejevila žádný strach, dokonce vrtěla ocáskem a poštěkávala," uvedla Zuzana Salingerová z Přerova.
Každoročně však dochází k několika odchytům pejsků, kteří se v poslední den roku zaleknou petard. Tyto zvířata jsou umístěna v útulku pro zvířata Dr Matinové. „V tomto období příjmeme každoročně několik psů, kteří se zaběhnou. Pokud mají zvířata čip, je majitel dohledatelný a většinou ho kontaktujeme my. Pokud čip nemá, čeká na svého pána u nás," uvedla zaměstnankyně útulku Jana Klímková. Sama se setkala s tím, že lidé psům ucpávali uši vatou. „Je smutné, že pejskaři litují své mazlíčky, přitom jsou to oni, kdo nakupují petardy do zásoby již v létě," uzavřela Jana Klímková.
Veterinář Josef Pospíšilík doporučuje vyjet na Silvestra mimo město, někam, kde není tolik hluku. Doporučuje také uklidňující tablety, které je nutno zvířatům podávat již den předem. „Tyto léky jsou vhodnou variantou pro zklidnění zvířete, navíc jsou na přírodní bázi takže mají nulový efekt na srdce zvířat a hodí se i pro straší mazlíčky," informoval.


description: Přerov – Psí piškoty, konzervy nebo pelíšky. Nejen to nosili v uplynulých dnech čtenáři Nového Přerovska do redakce. Sbírka pro psy a kočky z přerovského…

title: Dárky od čtenářů Nového Přerovska si opět rozdělí obyvatelé přerovského útulku

maintext:
Přerov – Psí piškoty, konzervy nebo pelíšky. Nejen to nosili v uplynulých dnech čtenáři Nového Přerovska do redakce. Sbírka pro psy a kočky z přerovského útulku se i v letošním roce setkala s velkým ohlasem.
V redakci jsme vyčlenili jednu místnost, kde se dary ukládaly. Do pondělního odpoledne byla tato místnost úplně plná. Lidé postupně nosili obojky, boudy a pelíšky, deky, granule, hračky nebo piškoty.
V úterý 20. prosince jsme naskládali všechny dary do auta a rozhodli jsme se, udělat pejskům a kočičkám hezčí Vánoce.
„To budete muset jet asi dvakrát," podotkl při nošení věcí do auta sportovní redaktor Ivan Němeček.
Editorka Zuzana Krybusová to viděla jinak. „Je vidět, že to nemáš v oku. Minulý rok jsme to taky zvládli nacpat do jednoho auta," řekla.
Zuzana to samozřejmě v oku měla a nám se nakonec vše podařilo nacpat do auta najednou.
Před Útulkem pro zatoulaná zvířata Dr. Matinové již hlídají dva pejsci. Větří vůni pamlsků, štěkají. Vyskládané dary ze tří čtvrtin plní vstupní místnost útulku. „Posledního půl roku máme plný stav. Je tu dvacet tři pejsků a pět kočiček," uvedla zaměstnankyně útulku Jana Klimková.
V tom, jak rozdělit zvířatům dobroty má Jana Klimková jasno. „Každý den po jídle dostanou pejsci a kočičky malou odměnu v podobě pamlsku," řekla.
V útulku našli domov i pejsci, kteří následkem stresové situace plně nespolupracují, i jim pamlsky poslouží k novému získávání důvěry u lidí.
Prvním pejskem, který očichával dárky byl Zlatý retriever Max, který se osvědčil i jako zdatný model. Pózování před fotoaparátem mu vůbec nevadilo.
„V redakci jsme byli všichni nadšení tou solidaritou lidí. Nosili nejen krmení, ale i pelíšky, deky a ostatní potřeby. Je hrozně fajn vědět, že Přerovanům není lhostejný osud psů bez domova. Je vidět, že jsme národ pejskařů. Všem lidem, kteří se do naší sbírky zapojili, moc děkujeme," dodala šéfredaktorka Nového Přerovska Liba Mátlová.


description: Přerov – U vchodu vás vítá portrét E.T. mimozemšťana. Když vstoupíte do vestibulu, narazíte na King Konga, který drží ve své dlani Adinu Mandlovou a…

title: Kino Hvězda po pauze konečně promítá

maintext:
Kino Hvězda po pauze konečně promítá
Přerov – U vchodu vás vítá portrét E.T. mimozemšťana. Když vstoupíte do vestibulu, narazíte na King Konga, který drží ve své dlani Adinu Mandlovou a Oldřicha Nového. Přerovské kino Hvězda po více než měsíční pauze konečně otevřelo své brány a novinek je spousta – kromě atraktivní výmalby, nového loga a filmových taháků jsou to i přenosy koncertů – například zpěvačky Adele nebo skupiny Rammstein.
Fotogalerie 16 fotografií Znovuotevření přerovského kina Hvězda po více než měsíční pauzeFoto: DENÍK/Jana Obšnajdrová a Petra Poláková – Uvírová
Prvním snímkem, který mohli Přerované zhlédnout, byla v pátek přesně v pět hodin Fantastická zvířata a kde je najít. Na promítání přišla asi stovka lidí, kteří se netajili radostí z toho, že je kino znovu otevřené. Pauza prý byla příliš dlouhá. „Pro nás je Olomouc daleko a nejsem zase takový řidič, takže v době, kdy bylo zavřeno, jsme nejezdili nikam. Se synem chodíme spíše na pohádky a naposledy jsme tu byli na Lichožroutech," svěřila se Kateřina Jemelková z Přerova. Zatímco v jiných městech se rozběhly úspěšné premiéry, přerovská Hvězda má co dohánět. „Na Anděla Páně 2 jsme museli do Olomouce, protože tady bylo zavřeno. Jsme tedy rádi, že se konečně promítá, protože z Dřevohostic to máme rozhodně blíže," řekla také Svatava Spáčilová. Lístky byly hned pryč Podle nové vedoucí kina Svatavy Měrkové je největší zájem o český film Anděl Páně 2. „Lidé nelenili a koupili si lístky přes internet. Ze 399 míst k sezení zbylo jen čtrnáct volných míst, a ty se dnes rychle prodaly," vylíčila. Návštěvníci ale nemusejí smutnit – ti, kteří lístky nesehnali, mohou film zhlédnout ještě ve třech lednových termínech. Novinek je ve Hvězdě spousta – kromě moderního designu a výmalby od Elišky Lišky, která se nechala inspirovat propojením českého a zahraničního filmu, se od ledna změní také promítací časy. „Chci vyjít vstříc dojíždějícím divákům a rodičům s dětmi. Bijásek pro děti bude začínat v 10 hodin a Biosenior v 15 hodin odpoledne, aby se starší lidé nebáli v zimě domů ve tmě," dodala. Kromě divácky atraktivních titulů se mohou lidé těšit i na přenosy z koncertů. „Dala jsem do předprodeje koncert zpěvačky Adele z Royal Albert Hall, který bude 1. února, a lidé mohou lístky na něj koupit třeba jako vánoční dárek," řekla. Lákavý bude i přenos koncertu skupiny Rammstein, jenž se bude v jeden den – 13. ledna – promítat ve stovce kin v celé republice. A Přerov mezi nimi nebude chybět. V jednání je i účast režiséra filmu „Miluji tě modře" Miloslava Šmídmajera na přerovské premiéře tohoto snímku.
Autor: Petra Poláková-Uvírová


description: Přerov – Popřát si do Nového roku a udělat něco pro své zdraví vycházkou na čerstvém vzduchu – takový je cíl Novoročního výstupu na Čekyňský kopec, který…

maintext:
Popřejte si do Nového roku na Čekyňském kopci!
Přerov – Popřát si do Nového roku a udělat něco pro své zdraví vycházkou na čerstvém vzduchu – takový je cíl Novoročního výstupu na Čekyňský kopec, který se letos koná už pošestadvacáté. Lidé si mohou vybrat méně i více náročné trasy a vyrazit do přírody pěšky, na kole či koloběžce. Z Přerova nebo klidně i od Lipníku či Hranic. V cíli u památníku na Žernavé je kromě setkání s přáteli čeká i občerstvení, pamětní list a zvláštní razítko do vandrovního listu. Setkání se koná v době od 10 do 14 hodin.
dnes 00:02 SDÍLEJ:
Novoroční výstup na Čekyňský kopec. Ilustrační fotoFoto: Vojtěch Podušel
Autor: Petra Poláková-Uvírová


description: Přerov – Kratochvílova ulice v katastrofálním stavu, nová cyklostezka do Předmostí, nepřizpůsobivé parkování řidičů nebo odkoupení bývalého hotelu Strojař…

maintext:
Pasáž, Strojař i Kratochvílova. Primátor hovořil s Přerovany "z očí do očí"
Přerov – Kratochvílova ulice v katastrofálním stavu, nová cyklostezka do Předmostí, nepřizpůsobivé parkování řidičů nebo odkoupení bývalého hotelu Strojař. To nejvíce zajímalo občany Přerova, kteří se sešli z primátorem města Vladimírem Puchalským (SpP) z očí do očí.
Velká pasáž v PřerověFoto: DENÍK/Petra Poláková-Uvírová
V pondělí odpoledne se sešel již po čtvrté primátor města Vladimír Puchalský s občany Přerova a reagoval zde na poslední podměty od občanů, které se týkají města. Posezení se zúčastnilo asi patnáct lidí. Kromě témat, jenž občanům vadí již delší dobu, poukázala část diskutujících na problémy, které si vedení města poznamenalo jako podměty do budoucna. „Kratochvílova ulice je v katastrofálním stavu, každý rok se opravuje nemalým nákladem. Myslím, že jsme vytvořili dobré podmínky pro to, aby se tato ulice zklidnila," řekl primátor Přerova Vladimír Puchalský. V minulém roce proběhla jednání s Krajským úřadem o značení v ulici Palackého, tak aby se dostala do dvousměrného provozu a ulehčila tak ulici Kratochvílova. K problematice těchto ulic se vázal i dotaz občana Vojtěcha Kostruhy ohledně velké pasáže. „Problematiku pasáže jsme důrazně projednávali od září do listopadu. Hovořili jsme s majiteli domů a apelovali jsme, aby se chovali tak, jak očekává většinová populace města," dodal primátor. Velká pasáž je problematická z hlediska hygieny, statiky a elektroinstalace. Město požádalo příslušné orgány, aby provedly šetření. Výsledné zprávy město předložilo vlastníkům domů. V současné době se ještě čeká na posudek ze statického posouzení. PSALI JSME: Z výkladu Přerova je pasáž hrůzy. Nepřizpůsobiví vyhání zákazníky i obchody Cyklostezka Emos - Předmostí Primátor také hovořil o problematice ulice Škodova. Primátor zde také uvedl, že v příštím roce se podaří zrealizovat cyklistickou stezku Emos – myší díra – Předmostí. Řešení této stezky nebylo jednoduché, své zájmy zde má i Ředitelství železnic. V ulici Macharova chce město opravit chodníky, a to i nad rámec plánu investicí na rok 2017. „Plánujeme opravit chodníky v ulici Macharova, ale nepočítáme s opravou silnice," informoval náměstek primátora Pavel Košutek (ANO). První větší diskuzi rozpoutala kritika jednoho Přerovana, týkající se parkování u garáží Technických služeb města Přerova, kde nezodpovědní řidiči mnohdy znemožňují průjezd autobusům. „Bohužel zde parkují občané města, naši zaměstnanci zde mají parkování zakázáno," uvedl jednatel technických služeb Bohumír Střelec (ANO). Diskuze proběhla také na téma odkoupení bývalého hotelu Strojař městem. Do této debaty se zapojil i člen opozice Břetislav Passinger (KSČM). „Já jsem nikdy nikde nehlasoval, aby se zboural Strojař," konstatoval.
Autor: Jana Obšnajdrová


description: Přerov – Cukroví, bramborový salát nebo chlebíčky. O vánočních svátcích je tradičně kalorických lákadel mnoho, váha poté mnohdy ukazuje nějaká ta kila…

title: V přerovských posilovnách byl po Vánocích nával

maintext: Přerov – Bylo to nevídané. Mistrovství světa v ledním hokeji žen do 18 let navštívilo v roce 2012 celkem sedmnáct a půl tisíce diváků. Světový rekord, o který se postarala dvě česká města – Přerov a Zlín. Na zápas o šesté místo přišly na přerovský zimní stadion podpořit domácí hokejistky neuvěřitelné tři tisícovky fanoušků. Není tedy divu, že Mezinárodní federace ledního hokeje měla velký zájem o to, aby se pořadatelství na Moravu po pěti letech vrátilo.


description: Přerov – Štědrý den si bez něj nedokážou představit stovky Přerovanů. Řeč je o tradičním vánočním koncertu Pavla Nováka, který převzal „řemeslo" po…

title: Pavel Novák rozezpíval vánoční náměstí. Přišly davy, i když to klouzalo


description: Přerov – Vytříbený humor, znamenitý zpěv a elegance sama. K tomu svižné swingové melodie, které vrátily publikum do třicátých a čtyřicátých let minulého…

title: VIDEO: Ondřej Havelka vrátil Přerov do třicátých let

maintext:
Přerov – Vytříbený humor, znamenitý zpěv a elegance sama. K tomu svižné swingové melodie, které vrátily publikum do třicátých a čtyřicátých let minulého století, kdy byli ještě muži galantní a dámy skutečnými dámami. Kdo na chvíli zavřel oči, ten si musel v sále Městského domu v Přerově připadat jako za první republiky.
Přesně takovou atmosféru se podařilo v pátek večer vykouzlit Ondřeji Havelkovi a jeho orchestru Melody Makers, který je v Přerově již tradičním předvánočním hostem. Ani tentokrát posluchače nezklamal a název programu „Bude to jinak! Ještě znamenitější!" rozhodně nelhal.
Lidé se zaposlouchali nejen do českých kousků jako „Hm, hm, ach ty jsi úžasná," ale z pódia zazněly i skladby George Gershwina a vrcholná čísla světových swingových big-bandů. A právě swing je žánr, který má v Přerově své věrné a tradiční posluchače. I proto byl koncert Ondřeje Havelky beznadějně vyprodán.
Nenechal si ho ujít ani dlouholetý šéf přerovského orchestru Academic Jazz Band Otakar Smejkal, jehož repertoár se zaměřuje na skladby ze stejného období.
„Dívám se, jestli nepoužívá nějaké neznámé finty nebo fóry. Repertoár je více swingový než býval, což dokumentuje i to, že hrají i písničky, které kdysi hrával Karel Vlach," řekl Otakar Smejkal.
Vánoční koncert Ondřeje Havelky nikdy nevynechá ani Hana Vymazalová, která si večer užívala. „Hudbu z tohoto období mám strašně ráda. Dnes je to trochu jiný styl, ale hudebníci jsou vynikající. Co muzikant, to osobnost," pochvalovala si.
Ondřej Havelka na pódiu předvedl, jak všestranný je umělec. Srdce posluchačů si získal hlavně díky autentické interpretaci historického jazzu a swingu meziválečného období.
Ve své show kromě zpěvu a tanečních kreací navíc nezapomněl ani skvěle bavit publikum. Na podiu mu kromě špičkových instrumentalistů z Melody Makers zdatně sekundoval i jeho syn Vojtěch.


description: Přerov – Kluzké chodníky, zledovatělé silnice, námraza na stromech a mrholení. Tak vypadalo ráno, do kterého se na Štědrý den probudili Přerované. Ani…

title: Koně na Štědrý den kvůli ledovce nepřišli zkrátka

maintext:
Přerov – Kluzké chodníky, zledovatělé silnice, námraza na stromech a mrholení. Tak vypadalo ráno, do kterého se na Štědrý den probudili Přerované. Ani nevlídné počasí je však neodradilo od tradičního svátečního krmení koní na místní Střední škole zemědělské. I letos byli lidé velmi štědří. Zvířatům nosili plné košíky a tašky mrkve, jablek a suchého pečiva.
„Je to akce, která se stala neodmyslitelnou součástí Štědrého dne v Přerově. A my jsme rádi, že je mezi lidmi tolik oblíbená a vyhledávaná. Odhaduji, že sváteční krmení pořádáme už dvanáctým rokem. Vzpomínám si, že za tu dobu snad jen dvakrát nasněžilo. Letošní počasí není k vycházkám moc příznivé, ale i tak se sešlo hodně lidí. Letos jsme si pro návštěvníky připravili novinku, a to v podobě menšího občerstvení," řekl Martin Veselský, vedoucí Jezdeckého oddílu při Střední škole zemědělské v Přerově, který zde funguje od roku 1999.
Letos na návštěvníky čekalo v areálu školy celkem osmnáct koní. A protože je nadílka skutečně bohatá, od chovatelů dostávají zvířata poslední krmení večer před Štědrým dnem. „Přinesli jsme jim to, co mohou. To znamená mrkev a suchý chleba. Akce je super. Chodíme sem pravidelně, ale letos jsme si do programu zařadili i návštěvu útulku," svěřil se jeden z návštěvníků Igor Steiner z Přerova. Akci si pochvalovali ale i ostatní, i když cesta do školy, která se nachází za parkem Michalov, nebyla zrovna jednoduchá. „Klouzalo to teda docela hodně. Občas jsem se viděla i na zemi, ale nakonec jsme to zvládli bez pádu," prozradila další z přítomných Hana Cagašová, která přišla s manželem.
Sváteční krmení láká hlavně mladé rodiny s malými dětmi. „Bez této akce se prostě u nás žádný Štědrý den neobejde. S dětmi je to z toho čekání na Ježíška doma k nevydržení. Je nutné s nimi vyjít ven a není nic lepšího než vyrazit někam do přírody a za zvířaty," svěřila se Michaela Vrtělková z Přerova.
Kromě koní si návštěvníci mohou každoročně v areálu školy prohlédnout také netradiční betlém zhotovený ze slámy. Letos byl navíc zpestřený živým poníkem. Také ten měl sváteční jídelníček obohacen o všelijaké dobroty. Kromě poníka bylo velkou atrakcí zejména pro děti pak hříbě, které se v letošním roce na zemědělské škole narodilo. „Letos slavíme obrovský úspěch. Od roku 1999 se nám zde poprvé narodila hned dvě hříbata a další přírůstky očekáváme na jaře," netajil se Martin Veselský.
Brány zemědělské školy se po Štědrém dni uzavřely. Veřejnosti se ale otevřou zakrátko znovu, a to ve dnech 27. a 28. ledna, kdy se zde koná Den otevřených dveří. „Rád bych na tuto akci pozval všechny příznivce a především zájemci o studium na naší škole. Další zajímavá akce pro veřejnost bude krajské mistrovství v orbě, které se uskuteční 19. května a mistrovství republiky v orbě konané 28. a 30. září,," informoval ředitel zemědělské školy Radovan Rašťák. Milovníci koní se také mohou těšit na tradiční parkurové závody, které místní jezdecký oddíl pořádá v novém roce 27. května, 24. června a 23. a 30. září.
DAGMAR ROZKOŠNÁ


description: Přerov – Talentovaný herec a zpěvák David Gránský, který okouzlil diváky v televizní show Tvoje tvář má známý hlas, bavil celé odpoledne návštěvníky…

title: Na Davida Gránského se v Přerově stály dlouhé fronty. Překvapilo mě to, řekl

maintext:
Přerov – Talentovaný herec a zpěvák David Gránský, který okouzlil diváky v televizní show Tvoje tvář má známý hlas, bavil celé odpoledne návštěvníky obchodního centra Galerie Přerov.
V pátek tam rozdal stovky podpisů a ochotně se fotil s fanynkami, které si musely na jeho autogram vystát dlouhou frontu.
„Něco na mě leze a ráno jsem měl teplotu. Ale to je v pohodě. Jak se jmenuješ? Emička? Se dvěma „m"?," ptal se s úsměvem jedné z dívek, která si přišla pro podpis.
Jaké bývaly Vánoce u Gránských?
Vzpomínám si, že jsme Vánoce slavili pouze s mámou a bratrem. Otec s námi tyto svátky neslavil. Co si pamatuji, dárky jsme dostávali skromnější, protože naše rodina bohužel neměla veliké prostředky, ale musím říct, že já i bratr jsme ani vysoké nároky neměli. Tato skromnost mi asi zůstala doteď. Když se mě někdo zeptá, co bych si přál na Vánoce, nejsem schopný odpovědět, protože ani nevím, co vlastně chci. Nechávám se překvapit tím, co mi každý rok Ježíšek nadělí.
Vzpomínáte si na tradice, které se u vás doma dodržovaly?
Tradice samozřejmě ctíme každý rok. Lijeme olovo, pouštíme lodičky z ořechových skořápek. Pak máme ještě jednu tradici, i když ta je spíše novoroční. Chodíme s rodinou na terasu, kde zapálíme prskavky, a píšeme každý svou prskavkou přání do nového roku, dokud prskavka nevyhoří.
Měl jste už čas nakoupit při svém pracovním nasazení vánoční dárky?
O nakupování dárků mluvím nerad, dárky přece nosí Ježíšek, takže já dárky nekupuji.
O televizní show „Tvoje tvář má známý hlas" bylo už asi řečeno mnoho. Můžete říci, která z proměn pro vás byla nejtěžší?
Je to strašně těžké takhle říci. Každá proměna byla samozřejmě náročná, protože proměnit se věrohodně v někoho jiného není jednoduché. Celkově těžší, tedy alespoň pro mě, byli čeští interpreti, protože je zná každý napříč generacemi. Jmenovitě Michal David nebo Jaromír Nohavica. Druhý zmiňovaný byl asi opravdu nejtěžší, co se týče textu a emocí.
Pozorujete nárůst fanoušků po skončení pořadu Tvoje tvář má známý hlas?
Asi bych lhal, kdybych řekl, že ne, ale párkrát už za mnou přišli novináři a začali větu slovy: „Tak teď jste díky Tváři slavný." Já si myslím, že tohle povolání dělám, vzhledem ke svému věku, docela dlouho. To jsou takové úsměvné momenty. Myslím, že to více vnímá okolí, já moc ne, ani na pracovních nabídkách se to neodráží.
V Přerově jste poprvé, měl jste čas na prohlídku města?
Bohužel neměl. Dorazil jsem do Olomouce na vlakové nádraží, a odtud mě autem dovezli až do Galerie Přerov. Tady jsem zavřený od jedné hodiny. Navíc jsem nachlazený, ale je mi jasné, že při další návštěvě to budu muset napravit.
Jste spokojený s dnešním programem a následnou autogramiádou? Zájem lidí byl obrovský…
Určitě ano. Atmosféra byla skvělá. Tak veliký zájem o autogramy mě překvapil, někteří tu na můj podpis čekali i čtyři hodiny, protože autogramiáda byla rozdělena na dvě části. Mezitím byl dva a půl hodiny dlouhý program a pak stáli zájemci další hodinu a půl v řadě. Za to mají můj obrovský obdiv.


authors:
Pavel Lízal
Lucie Ráčková
Marek Janáč
Eva Bobůrková
Ondřej Vrtiška

title: Špičkoví vědci oceněni

maintext:
Cena Neuron za přínos světové vědě
V oboru chemie získal ocenění za přínos světové vědě profesor Josef Michl. V zahraničí je ve svém oboru známou a respektovanou osobností. K předmětům jeho studia patří vývoj materiálů pro účinnější a levnější solární panely. Jeho tým před časem vytvořil chemickou stavebnici z molekul. Ve svém oboru patří ke světové špičce a mezi českými vědci k těm nejcitovanějším. Jako malého chlapce jej k zájmu o chemii přivedl jediný experiment, který během školní hodiny uskutečnila jeho učitelka.
„Profesor Josef Michl je jednou z mála osobností, která udiví neuvěřitelnými znalostmi téměř ve všech oborech, nejen v chemii. Jeho znalosti v matematice či fyzice jsou naprosto profesionální. V oborech chemie, fyziky a matematice vás vždy udiví hloubkou znalostí a promyšleností každého detailu. Tomu jistě napomáhá i jeho fenomenální paměť. A není to jen reprodukování znalostí, jeho myšlení je vysloveně kreativní, vždy má rozmyšleno, co by se mělo vyřešit a dokonce, jak by se to mělo řešit. Nikdy se nedá odradit složitostí problému. Dobře to vystihuje jeho pořekadlo: „Jednoduché problémy necháme ostatním, my si vybereme to složité“. Někdy to ovšem vede k tomu, že se k rozdělaným problémům vrací po mnoha letech. Ale nevím o žádné nedodělané studii, která by se později opět nevynořila a nedokončila.
Je také výtečně vybaven jazykově. Mluví mnoha jazyky, kromě mateřské češtiny a téměř mateřské angličtiny mluví německy, francouzsky, rusky, japonsky, dánsky, a řadou dalších. Dokonce jsem měl možnost ho pozorovat, kdy v Budapešti radil taxikáři v maďarštině.
Je neuvěřitelně pracovitý. Je to někdy až k uzoufání, už bych si rád odpočinul, ale on chce stále ještě pracovat. Ráno ho najdete ve čtyři hodiny vyřizovat e-maily či psát publikaci, a večer v deset ještě pokračuje. Soboty a neděle nevyjímaje. Sepisovat s ním publikaci je velký zážitek. Jeho schopnost přesně formulovat myšlenky je fantastická, navíc ve velice čtivé angličtině. Čtenář má vždy pocit, že jeho článkům rozumí, nic se mu nezatajuje a každá myšlenka je řádně doložená. Jsou to vlastně krásná umělecká díla.
Ani hudba a kultura mu není cizí. Nejen že si udělá čas na koncerty, dokonce i sám hraje na kytaru, jako správný skaut. Žije střídmě a k obědu si většinou nosí jen krajíček chleba (suchého) a jablko. Ale přece jen není vše tak asketické. Zcela nestřídmý je při pojídání švestkových knedlíků a švestkového koláče (který mu při každé návštěvě Boulderu musím upéct, jen kde v USA brát švestky?)
Přestože se s ním znám dlouhou dobu, vlastně ani nevím, zda je manuálně zručný. Jakoukoliv takovouto práci, kromě pomoci s úklidem v kuchyni po večeři, odmítá. Bralo by mu to čas na vědu a další užitečné aktivity.
Má vřelý vztah ke své rodné zemi. Nejen že s mnoha českými vědci spolupracuje velice blízce, přednáší na českých pracovištích, má částečný úvazek ÚOCHB AV ČR, ale i finančně podporuje českou vědu. Přírodovědecké fakultě UK věnoval 100 tisíc dolarů, a podobný dar nyní připravuje na podporu Učené společnosti České republiky.
Nepotkal jsem v životě tolik výrazných osobností a jsem hrdý, že se s ním znám a můžu s ním spolupracovat.“
– dr. Zdeněk Havlas, člen vědecké rady NF Neuron pro obor chemie


authors: Autor Dvou Knih A Cd S Populárně-Vědeckou Tematikou. Za Svou Tvorbu Získal Řadu Ocenění Na Domácích I Mezinárodních Festivalech. Popularizaci Vědy Považuje Za Dílo Na Úrovni Jazykového Překladu Básně. Jeho Ideálem Je - Na Rozdíl Od Bonmotu Srovnávajícího Dobrý Překlad S Ženou - Překlad Věrný I Krásný Zároveň.

description: Paleontologové poprvé na světě objevili zkamenělý mozek dinosaurů. Po zkamenělých srdcích, kůži a červených krvinkách máme k dispozici první stopu...

title: Britové našli zkamenělý mozek dinosaura

maintext:
P alentologům se již podařilo objevit zkamenělá srdce, kůži a dokonce červené krvinky. Nález zkamenělého dinosauřího mozku je však první svého druhu na světě.
Příběh začal na sklonku roku 2004 asi 70 kilometrů jihovýchodně od Londýna u Bexhillu. Zdejší pláže jsou pověstné bohatstvím fosilních nálezů, což sem láká množství jejich „lovců“. Jeden z nich, Jamie Hiscocks, se sem vydal po nedávné zimní bouři s nadějí, že živel odkryl nové nálezy. Byl večer a ten podivný předmět neobvyklého tvaru upoutal jeho pozornost mezi hromadami úlomků. Měl tvar jakési nahnědlé hroudy.
Když doma Hiscocks probíral nálezy s bratrem, došli oba k závěru, že musí jít o usazeniny, které postupně vyplňovaly nějakou vnitřní dutinu těla dávného tvora. Takové odlitky mohou nést velmi cenné informace. Podivnost nálezu jej přiměla obrátit se na předního paleobiologa univerzity v Oxfordu – Martina Brasiera – se žádostí o názor.
Vědec si byl okamžitě jist, že jde o něco mimořádného. Když pak vzorek dostal k podrobnějšímu studiu, zeptal se Hiscockse mailem, jestli někdy slyšel o tom, že by se ve fosilním záznamu zachovaly dinosauří mozkové buňky. „Věděl jsem, kam míří,“ vzpomíná dnes Hiscocks, který si něco takového nedokázal představit ani v nejdivočejších snech. „Ohromilo mne, že to slyším od světově uznávaného odborníka, jakým je on.“
Co objevili
Následný výzkum ukázal, že tušení něčeho výjimečného je správné. Fosílie vznikla před asi 133 miliony let a patřila patrně dinosaurovi z příbuzenstva Iguanodonů, býložravých dinosaurů, žijících ve značném množství v rané křídě. Překvapení však odhalil až rastrovací elektronový mikroskop, na němž zkamenělinu zkoumali ve spolupráci s kolegy z University of Western Australia.
Na řezech se v materiálu zkameněliny ukázaly stopy jakési vláknité struktury, začínající u povrchu. Později vědci tuto strukturu ztotožnili s kusy mozkových blan, tvrdými ochrannými membránami, obklopujícími mozek a podílejícími se na jeho zásobení živinami. Tedy zkamenělý dinosauří mozek, měkká tkáň, která podléhá rozkladu mimořádně rychle.
„Šance na zachování mozkové tkáně jsou minimální, proto je objev tohoto vzorku tak udivující,“ podotýká Alex Liu, který byl na počátku výzkumu Brasieroým doktorandem. Společně zjistili, že zkoumaná fosílie obsahuje i spleť mineralizovaných cév, tenčích než lidský vlas, jejichž síť je na několika místech charakteristicky zvlněna. Vedlo je to k podezření, že by mohlo jít o projev přirozeného zvrásnění některé povrchové struktury mozku.
Video: University of Oxford
Celkové posouzení podrobného skenu fosílie odhaluje, že mozkových pleny i struktura mozku dinosaurů se nápadně podobají obdobným strukturám novodobých potomků dinosaurů – ptáků a krokodýlů. Měli dinosauři před 133 miliony let stejně stavěné mozky? Měli je větší, než jsme si dodnes představovali? To v tuto chvíli nedokážeme říci.
Typický mozek dnešních plazů lze přirovnat ke tvaru salámu. Obklopuje jej hustá oblast krevních cév a dutých tenkostěnných cévních komor. Na samotný mozek tak připadá jen asi polovina prostoru uvnitř lebeční dutiny. To byl důvod, proč jsme si zatím představovali, že mozky dinosaurů a tím i jejich inteligence, byly malé.
V případě bexhillské zkameněliny to ale vypadá na nutnost tuto představu revidovat alespoň u některých dinosaurů. Zdá se, že mozkové pleny tu jsou v bezprostřední blízkosti lebeční stěny, což by mohlo znamenat, že mozek vyplňoval podstatně větší část mozkovny, než si dnes představujeme. To ale může být ovlivněno posmrtným procesem tlení či pohybů těla v prostředí, které mohly změnit postavení jednotlivých tkání při procesu mineralizace.
Nakládané tkáně
Důvod, proč se zmíněný kus mozkové tkáně tak dobře zachoval až do našich dob, jsou zřejmě podmínky, v nichž byl dinosaurus v okamžiku smrti nebo krátce po ní. Mozek totiž musel být v podstatě rychle „naložený“ ve velmi kyselé lázni s nízkým obsahem kyslíku. Šlo patrně o dno nějakého vodního toku, možná přímo v nějaké bažině. To umožnilo měkkým tkáním, aby do nich vstoupily minerály ještě předtím, než se hmota úplně rozložila, a tím byla mozková hmota uchována.
Jako důležitý prvek zřejmě zapůsobilo i to, že se lebka během zlení převrátila dnem vzhůru, což mělo na uložení částí tkáně významný vliv, domnívá se vědecký tým.
Jehla v kupce sena
Vědci jsou si vědomi, že závěry, které ze zkoumané fosílie dělají, nemohou být kategorické. Jde přece jen o jedinou zkamenělinu mozku, kterou máme. Navíc neúplnou, vždyť zcela chybí oblasti čelních laloků, které by nám mohly otázku velikosti mozku a případného vztahu k inteligenci nositele pomoci lépe zodpovědět.
Proto se nyní tým hodlá zaměřit na průzkum muzejních sbírek a hledat v nich možný srovnávací materiál, který dosud jejich očím zůstal ukryt. Když může existovat jeden zkamenělý dinosauří mozek, proč by nemohly existovat další?
Nalézt druhý podobný vzorek však bude mimořádně obtížné. „Je však skutečně pozoruhodné, že podmínky [které v místě dinosaurovy smrti panovaly] byly tak akorát, aby se umožnilo zachování mozkové tkáně,“ podotýká další člen výzkumného týmu, paleontolog David Norman z cambridgeské univerzity a dodává: „Doufejme, že se jedná o první z mnoha takových objevů.“
Ať už to dopadne jakkoliv, do budoucna čeká brexhillský vzorek ještě mnoho analýz. Zejména moderní zobrazovací metody, jako 3D skeny, by mohly pomoci přímo porovnávat strukturu dinosauřího mozku s mozky ptáků a krokodýlů. Máme se tedy nač těšit.
Mohlo by vás zajímat: Původní odborný článek (anglicky)
Titulní snímek: Fotografie zkamenělé části dinosauřího mozku. Autor: Jamie Hiscocks


authors: Vystudoval Vysokou Školu Chemicko-Technologickou V Praze. Působil V Ústavu Jaderného Výzkumu V Řeži U Prahy

authors: V Encyklopedickém Institutu Čsav A V Mladé Frontě Dnes. Je Autorem Či Spoluautorem Stovek Popularizačních Článků A Několika Knih

authors: . Či Zatím Poslední Moudrost Vědy V Citátech

title: Proč je něco spíš než nic?

maintext:
J e tento svět nejlepším z možných světů? Jakým mechanismem se v něm uplatňují fyzikální zákony? A co nadpřirozené bytosti? To jsou otázky, které si kladl Gottfried Wilhelm Leibniz (zemřel právě před 300 lety). Viz také Poslední špičkový polyhistor. Tak trochu monstrum.
Jakkoli na první pohled vypadají dost ujetě, Leibnizovy filosofické myšlenky zůstávají inspirativní i pro lidi dneška a jiných světových názorů. Zkusme si nad nimi – arci každý po svém – trochu zadiletovat…
Kořením všeho bytí je pro Leibnize monáda, skrze kterou se snaží vysvětlit, jakým mechanismem duch působí na hmotu či jinak řečeno, jak věci vědí, co mají dělat.
Všechno hmotné je tedy oduševňováno nehmotnými elementárními částicemi ducha (monádami) nestejné úrovně či kvality; nejprostší monády fungují v neživých přírodninách, nejvyspělejší v lidském vědomí. Daleko nejvyšší monádou je ale Bůh, který během stvoření všechny nižší monády naprogramoval“ a vyladil jejich součinnost.
Parafrázováno do jazyka moderního člověka: čím dál na cestě fyzika – chemie – biologie – psychologie, tím „oduševnělejší“ (rozuměj složitější, subtilnější, skrytější) přírodní zákony se uplatňují.
V tomto smyslu monádou můžeme rozumět cosi jako porci z menu přírodních zákonů, která danou entitu „řídí“.
Daleko nejvyšší monádou je ale Bůh, který během stvoření všechny nižší monády naprogramoval“ a vyladil jejich součinnost.
Do filosofie rovněž spadá otázka „proč je něco spíš než nic?“, kterou si Leibniz položil hned poté, co zformuloval tzv. princip dostatečného důvodu (ten zní: Žádný fakt nemůže být považován za pravdivý anebo existující bez dostatečného důvodu, proč je tomu tak a ne jinak).
Nábožensky věřící lidé odpovědí, že ono „něco“ je tu ve stávající podobě proto, aby v něm mohl existovat člověk coby syn a chráněnec Boží. Ovšem z přírodovědného pohledu „nic“ neexistuje, každé takové „nic“ je jenom špatně poznané „něco“. Vakuum je napěchované energií, silami, virtuálními částicemi a procesy.
Ještě názornější je podle mě příklad zohledňující úroveň nazírání: člověk v mdlobách se sice ponořil do „nicoty“, ale ve skutečnosti probíhá v jeho bezvědomém těle množství biologických dějů, a pokud v hierarchii věd sestoupíme níže, najdeme i v biologickém „nic“ děje chemické, a v chemickém „nic“ zase fyzikální. Přechod od „ničeho“ (na dané úrovni pohledu) k „něčemu“ (na úrovni nižší) ale není zadarmo: sice jím nějaké to „nic“ zviditelníme, avšak zároveň něco ztratíme (princip redukcionismu ve vědě).
Nepochopený otloukánek
Zřejmě nejvděčnějším Leibnizovým filosofickým počinem je jeho vývod, že „tento svět je nejlepší ze všech možných světů“. Na něm si brousila ostrovtip řada rozumbradů.
Voltaire tuto představu zprvu přijímal, ale osobní zkušenost z lisabonského zemětřesení v roce 1755 ho zviklala natolik, že napsal dílko Candide, v němž si z ideje nejlepšího z možných světů duchaplně utahuje.
Výlupek filosofického pesimismu Arthur Schopenhauer dokonce hlásal, že tento svět je nejhorší z možných. „Jediné, co Boha omlouvá,“ konstatoval zase Stendhal, „je, že neexistuje.“
A náš „národní učenec“ (termín Vladimíra Boreckého) Vladimír Vondráček ve svých pamětech napsal: „Slavný Gottfried Wilhelm Leibniz, který tento svět považoval za nejlepší z možných světů, mi bohužel připadal jako slabomyslný optimista.“
Prezident Akademie je dále povinen ze všech svých sil přispívat k vyhubení vlkodlaků, permoníků, draků, vodních žínek a bludiček.
Všichni pominuli podstatnou věc: Leibniz byl jednak objektivně idealistický filosof, jednak luteránský deista (pravděpodobně), který hluboce věřil ve vševědoucího, všemocného, neskonale dobrého Boha. Pak je závěr nabíledni: Svět, který takový Bůh stvoří, nemůže nebýt nejlepší!
Avšak: „Protože stvořené bytosti jsou nedokonalé (dokonalé by musely být rovny Bohu), nemohou být ani jejich vlastní pocity jenom dokonalé; k nedokonalým patří nelibost a utrpení.“ (Tato věta podle mě staví most mezi Leibnizem a Schopenhauerem: ona nedokonalost, vyrážející v řadě nevábných lidských vlastností, způsobuje, že nejlepší z možných světů – a to Země pro člověka teoreticky je – se v reálu mnohdy stává slzavým údolím. Většinu utrpení, které „přináší život“, si totiž lidé způsobují sami. Často dokonce vědomě.)
V každém případě, obhajobě Boha coby tvůrce světa s existujícím zlem Leibniz věnoval hodně času, fištrónu i popsaných stran.
Protože stvořené bytosti jsou nedokonalé (dokonalé by musely být rovny Bohu), nemohou být ani jejich vlastní pocity jenom dokonalé; k nedokonalým patří nelibost a utrpení.
Pokud ale odmítneme předpoklad, že svět vznikl Božím úradkem zaměřeným na člověka a že má nějaký (námi nepoznatelný) vyšší smysl, pojem „nejlepší“ se změní v „nejpravděpodobnější“. Tím se spustí lavina dalších zajímavých otázek, například: Vedou světy našeho typu k životu až rozumu vždycky, nebo jenom někdy? Vzniká život i v jiných než pozemských podmínkách? Bude pak pozemského, nebo nějakého odlišného typu? Dala by biologická evoluce za stejnou dobu a za stejných okolností zhruba stejné produkty (vzhled a složení organismů, strom života), nebo naopak odlišné? Jinak řečeno – je evoluce procesem vždy originálním (dominuje náhoda) nebo opakovatelným (dominuje zákonitost)?
Závěrem něco pro zasmání, alespoň z dnešního pohledu. V zakládací listině Pruské akademie věd (sepsané jejím prvním prezidentem Leibnizem) se mj. praví: „Prezident Akademie je dále povinen ze všech svých sil přispívat k vyhubení vlkodlaků, permoníků, draků, vodních žínek a bludiček. Aby byl lid účinně pobídnut k této bohulibé činnosti, vypisuje se na vypátrání každé z těchto příšer, ať už je odhalena v děrách, jámách, jeskyních nebo jezerech, odměna šesti tolarů.“ Nu, nevíme, jak si ve světě prodchnutém vírami a pověrami stál hyperracionální Leibniz, já bych se mu neposmíval. Tuto pasáž beru spíš jako rafinovaný tah – místo nepříliš účinné negativní agitace Akademie předstírá, že nadpřirozené bytosti existují. Zároveň ale počítá s tím, že když ani za tolik peněz nikdy nikdo žádnou potvoru nevypátrá, lid se začne ptát: Kde teda jsou? Jsou vůbec?
Titulní foto: Socha G.W. Leibnize od Ernsta Hähnela (1883) v německém Lipsku. Zdroj: Ad Meskens, CC BY-SA 3.0


authors: Vystudovala Agrotechnickou Fakultu Vysoké Školy Zemědělské V Brně. Pracuje Ve Firmách Zemědělský Výzkum

authors: Kde Se Zabývá Zpracováním Půdy A Půdními Vlastnostmi.

title: Půda - to nejcennější, co máme

maintext:
P ůda je pokožkou planety Země. Lidé si svou pokožku chrání a jakmile si ji zraní, jsou vystaveni množství chorob a jejich tělo slábne. S půdou je to stejné. Když ji přestaneme chránit a vážit si jí, onemocní a přestane plodit – zemře, stejně jako živí tvorové.
Půdu musíme chápat komplexně jako složku přírodního prostředí. Spolu s atmosférou, hydrosférou a biocenózou tvoří funkční ekosystém. Je výsledkem půdotvorného procesu, při němž vznikají různé půdní typy a druhy. Stejně jako ostatní složky životního prostředí ovlivňují půdu, také ona působí na tyto složky. Vzájemný vliv znamená, že zásah do jedné ekosystémové složky se projeví v celém ekosystému.
Už od poloviny padesátých let minulého století se k půdě chováme macešsky. Stačí si všimnout, kolik zemědělské půdy denně mizí při stavbách silnic, obchodních domů a skladů: od roku 1995 ubylo 15 tisíc ha zemědělské půdy (zdroj eAgri MZe). Intenzivní zástavba má prohlubující se vliv na klimatické změny, neboť degraduje kvalitu půdy. Důsledkem této degradace jsou častější a větší povodně, které střídají období sucha. Tyto jevy nemůžeme svádět jen na změny klimatu, ale musíme si uvědomit, že většinou za vše můžeme sami a naše nešetrné hospodaření.
Kolotoč udusané půdy
Voda se vsakuje a udržuje v půdě, která má správnou drobtovitou strukturu, je pórovitá a neutužená. Pokud půdu udusáme častými pojezdy těžkými stroji (mnohdy za nevhodných vláhových podmínek), nelze se divit, že po dešti na takových pozemcích stojí voda a nevsakuje se. Když k tomu přidáme nevhodné osevní postupy, při nichž se nestřídají mělce kořenící plodiny s hluboce kořenícími, neprokypří se hlubší vrstvy půdy a do půdy se nedostane organická hmota, zhutnění se stupňuje. Voda se nevsákne, odteče bez užitku a rychle nastává období sucha. Vysušená země pohlcuje více slunečních paprsků, neochlazuje se a zvyšuje teplotu vzduchu. Teplý vzduch rozhání a vytlačuje mraky do vyšších sfér, neprší, země se otepluje…
Rok 2015 byl ukázkový – lokální srážky, při nichž se voda nestačí vsáknout. Odtéká tím rychleji, čím je půda utuženější. Bere s sebou svrchní vrstvu půdy a tím snižuje úrodnost. Potoky a řeky se rychle plní, koryta jsou smytou půdou zanášena. Dochází k povodním, a po nich rychle nastává sucho.
Záleží na hospodáři
Zpracování půdy je ekonomicky a energeticky nejnáročnější agrotechnické opatření. Má za úkol vytvořit vhodné podmínky pro kvalitní založení porostů, jejich růst, vývoj a tvorbu výnosů plodin. Jedním z hlavních cílů zpracování půdy je ovlivňování půdních procesů, především úpravy fyzikálních, chemických a biologických vlastností půdy. Je na konkrétním zemědělci, zda bude hospodařit tak, aby co nejméně docházelo k poškozování půdy a nevratným degradačním procesům (viz dvojici obrázků níže).
V zemědělské praxi se stále více uplatňují agrotechnické zásahy a postupy, které jsou charakteristické zejména redukcí hloubky a intenzity zpracování půdy, spojováním pracovních operací včetně setí a ponecháním zbytků rostlin na povrchu nebo ve svrchní vrstvě půdy. Tyto postupy se označují jako technologie minimalizační a půdoochranné. ,
Obdělávání půdy mění její fyzikální vlastnosti, na nichž závisí vodní, vzdušný, biologický a tepelný půdní režim, jež udržují dobrý strukturní stav a brání zhutnění. Obdělávání je také významným prostředkem boje proti plevelům, škůdcům a chorobám. Zvyšuje úrodnost půdy a vytváří optimální podmínky pro růst a vývoj rostlin. Názory na obdělávání půdy se subjektivně liší, ale jsou dány i podmínkami stanoviště. Základní zpracování půdy se diferencuje podle půdních a klimatických podmínek.
Úrodnost půdy
Půdní úrodnost je základní vlastností, která se u půdy hodnotí. Můžeme ji definovat jako schopnost půdy produkovat úrodu především kulturních zemědělských plodin. Nelze ji však charakterizovat jednoduše, ale je výslednicí působení velmi složitého souboru vlastností, které se vzájemně ovlivňují a mohou být značně proměnlivé (teplota, obsah vody v půdě ad.). Půdní strukturu tvoří soubor půdních agregátů různé velikosti a tvaru, pórovitosti, mechanické pevnosti a vodostálosti. To určuje vodní a vzdušný režim a tím i biologický a živný režim. Způsob zpracování půdy ovlivňuje podstatně její strukturu z hlediska propustnosti pro vodu. K tomu se váže i dostatečné množství organické hmoty v půdě, která zaručuje rovnováhu mezi jednotlivými fyzikálními vlastnostmi při rozdílných klimatických podmínkách během vegetace. Půdní organismy využívají primární organický substrát, částečně jej mineralizují, částečně humifikují, přičemž uvolňují nebo imobilizují minerální živiny. Půdní humus se tvoří jen v podmínkách přiměřeného poměru mezi půdním vzduchem a vodou při dostatku minerálních živin, při vhodné půdní reakci a působení půdní mikroflóry. Na tom všem úrodnost půdy závisí.
Úrodnost půdy rozlišujeme:
Potenciální, čili přirozená úrodnost charakterizuje půdu, která doposud nebyla zapojena do zemědělského produkčního procesu a nebyla člověkem využívána. Taková půda se vyvíjí přirozeně z povrchových zvětralin zemské kůry, ze zbytků organismů žijících v půdě i na půdě a působením podnebí. Jde o půdy přírodní, panenské.
Skutečná neboli efektivní úrodnost je výsledkem působení člověka, jehož cílem je vytvořit podmínky pro vysokou produkční schopnost půd ke svému užitku. Může docházet k pozitivnímu zkulturnění, kdy se z méně hodnotného typu půdy stává půda hodnotnější (např. úpravou vodního režimu), ale i k negativnímu působení, tedy ke zhoršení.
Některé typy fyzikální degradace půdy lze poměrně snadno eliminovat nebo alespoň zmírnit jejich negativní dopady. Stačí se řídit základními poučkami pro hospodaření na té které půdě. Význam péče o fyzikální vlastnosti a tedy strukturu půdy je velmi podstatný pro zachování pružnosti půdy, a tím její kvality pro trvale udržitelnou půdní úrodnost. Kvalita půdy je výslednicí odolnosti půdy ke změnám a působení degradačních procesů včetně náhlých klimatických zvratů.
Zbičovaná půda
V současné době dochází k tzv. vybičování půdy z hlediska živinného i strukturálního stavu. Mnozí „hospodáři“ se snaží získat z půdy co nejvíce za co nejkratší dobu a jakmile přestane půda vynášet velké zisky, vrátí pozemek původnímu majiteli nebo jej ponechají ladem. Lidé si stále neuvědomují, že prastaré dodržování střídání plodin s různými nároky na půdní prostředí a také zařazování úhorového systému hospodaření mělo svůj významný a ozdravující přínos pro kvality půdního prostředí. Jinak dochází k umrtvování půdy bez naděje na vrácení do produkčního stavu. Pokud se nebudeme řídit základními pravidly pro zachování pozitivních půdních vlastností půdy, pak se celosvětově musí lidstvo připravit na nedostatek vody a potravin. Kdosi moudrý řekl: Vláda, která si neváží půdy, nemá právo vládnout!
Příspěvek byl zpracován na základě institucionální podpory na dlouhodobý koncepční rozvoj výzkumné organizace MŠMT.
Všechny snímky: Barbora Badalíková


authors: Původní Povolání Systémové Inženýrky Nikdy Nevykonávala

authors: Neb Se Zhlédla V Novinařině. Ze Zpovídaných Lidí Jí Brzy Jako Nejzajímavější Vyšli Vědci

authors: A Tak Se Od Ekonomického Zpravodajství Odklonila K Popularizaci Vědy

authors: Kteréžto Se Věnuje Od Roku Články V Tištěném Vesmíru - Http

title: Ukrajinci utíkají před válkou. Kam?

maintext:
Utíkají obyvatelé Ukrajiny masově před válkou, anexí, bídou na Západ? Co ukázal váš výzkum?
Jedno se zdá být vysoce pravděpodobné: Žádné ohromné vlny útěků z východu na západ, z Ukrajiny do zemí EU, dnes nehrozí. Zatím ne. Nicméně lidé samozřejmě před válečným konfliktem prchají. Z Krymu se odstěhovali především příslušníci armády, část inteligence a krymští Tataři, nicméně „pouze“ v řádu tisíců osob. Masivnější odchod zažívá Donbas a východ Ukrajiny, domov opustily možná dva miliony lidí, kteří se cítili ohroženi na zdraví či na životě. Ale nemíří do EU, jen do sousedních regionů, nejdál do celé Ukrajiny, mnoho, přes sto tisíc, vnitřně vysídlených migrantů dnes žije například i v Kyjevě.
Západ je tedy pro ně vzdáleností a mentálně příliš daleko?
Lidé, kteří musí opustit domov, ale rádi by se vrátili, odcházejí nejčastěji a pokud možno do míst co nejbližších. Tak i lidé z Donbasu zatím zůstávají ve své zemi a čekají na vyústění situace. Navíc, východní část Ukrajiny v historii vždy migrovala do Ruska, nikoli na západ. Ekonomická krize a hlavně vojenský konflikt proud na východ samozřejmě oslabil, ale na západě tato populace nemá žádnou migrační historii, sociální vazby …
Jak se uprchlíkům z Donbasu v nových domovech daří?
Jejich integrace zdaleka neprobíhá bezproblémově. Jsou přijímáni, ale dostávají jen malou nebo žádnou finanční podporu, i humanitární pomoc je většinou málo dostupná, mají jen provizorní ubytování, jsou často diskriminováni na trhu práce, setkávají se rovněž s projevy xenofobie.
Pocit solidarity ve zbytku Ukrajiny nefunguje?
Lidé z ostatních – nevýchodních– regionů země se na ně dívají s odstupem. Říkají si, ať jdou do Ruska, když jsou z východu a vždy tam chodili, my s nimi nemáme co dělat. Navíc, jsou pro ně jakousi konkurencí, dalšími „krky“ v už tak bědném prostředí.
Jak vypadá situace ve zbytku Ukrajiny, který nebyl konfliktem přímo zasažen?
V celé zemi se velmi zhoršila ekonomická i sociální situace. Jen HDP na obyvatele spadl z roku 2013 na rok 2014 ze čtyř tisíc na tři tisíce dolarů, průměrná mzda je kolem 130 dolarů měsíčně, nefunguje zdravotní pojištění, sociální zajištění a vůbec stát jako takový; kvalita života je velmi nízká a stále se zhoršuje. Proto se i nepřímo postižená skupina v západní a střední části země dala trochu víc do pohybu, a to dle tradice a zvyklostí na západ. Ale znova opakuji, zatím to není nijak výrazné s výjimkou Polska, kam směřují poměrně vysoké počty ukrajinských migrantů.
Cesty ven mohou být legální i nelegální, jak se dostávají Ukrajinci ven?
Existují různé formy. Nejméně funguje žádost o azyl, respektive o mezinárodní ochranu, úspěšnost je minimální – Ukrajinci přece mají kam jít, v rámci své země. Přesto i v této kategorii narostl z roku 2014 na rok 2015 počet žadatelů v EU z 14 na 22 tisíc. Nedostanou-li tito lidé azyl, pak se uplatní i nelegální migrace a neoprávněné ekonomické aktivity. Anebo do hry vstoupí země, která připraví programy, v rámci kterých jsou i poměrně velké počty akceptovány – tou zemí je Polsko.
Polsko je tedy vůči ukrajinským imigrantům přívětivější?
V Česku a Slovensku je politika v posledních čtyřech letech mimo jiné v důsledku ekonomické krize velmi restriktivní, pod heslem obrany vlastního trhu práce. Ale Polsko nezažilo během krize vážnější problémy, navíc ztratilo hodně vlastních obyvatel, kteří odešli pracovat do jiných zemí EU, zejména Velké Británie. Potřeba pracovní síly tedy byla veliká. Polsko proto připravilo dva programy: První – program krátkodobé pracovní cirkulační migrace nabídli šesti postsovětským zemím, přičemž ale například v roce 2015 bylo účastníků z Ukrajiny 98 procent, v němž může příchozí velmi jednoduše získat práci a pracovat půl roku v jednom kalendářním roce. A druhý program byla tzv. „Karta Poláka“ – kdy ti, kteří prokáží polský původ, mohou poměrně velmi snadno začít v Polsku studovat či pracovat.
Kolik lidí využilo těchto nabídek?
V prvním pololetí roku 2016 vydali zaměstnavatelé 614 tisíc povolení, do Polska tedy přišlo možná půl milionu lidí. A to je nejvíce cirkulačních migrantů na světě – výrazně více než mají například i Spojené státy. V Polsku samozřejmě dlouhodobě působí i lidé, kteří se nikdy nezaregistrovali, pracují na černo nebo cestují na turistické vízum, tedy nesmí pracovat a pracují.
A jak je na tom Česko?
Naše vízová politika vůči Ukrajině je tristní – do vízového systému se vklínily mafiánské struktury, za vstup se platí úplatek tisíc euro, stát nebyl vůbec schopen to za dlouhá léta vyřešit. No a tak si lidé našli cestu oklikou – k přístupu do Česka se nově využívá polských víz. S polským vízem mohou jednoduše překročit česko-polskou hranici a pracovat u nás, byť neoprávněně. Lidé také přicházejí coby návštěva příbuzných, což dnes velmi usnadňují kontakty přes sociální sítě, jezdí tam, kde buď sami, nebo někdo z rodiny či známých již získal zkušenosti, kontakty, práci.
Směřují k nám mladí lidé na studia?
Mladí lidé z Ukrajiny samozřejmě vítají, že se češtinu naučí poměrně snadno a že pak mohou studovat český program zdarma. Na našich školách dnes máme asi 41 tisíc zahraničních studentů, z toho polovinu tvoří studenti ze Slovenska , a pak ponejvíce z dalších postkomunistických zemí, převážně z Ruska. V roce 2014 jich bylo 5 200 a z Ukrajiny 2 300.
Do jakých podmínek k nám lidé z Ukrajiny přicházejí? Pořád se mluví o mafiích, které je vydírají na ubytovnách, v pracovních agenturách…
Ten nejhrubší klientský systém, jehož součástí bylo okrádání a ohrožování na zdraví a možná i na životě lidí, kteří přijeli do cizí země, se odehrával zejména v devadesátých letech. Ukazuje se, že mnozí migranti jsou i dnes stále v područí agentur nebo zprostředkovatelů, ale už to není tak dramatické, situace se, zdá se, se v mnohém kultivovala.
Naše vízová politika vůči Ukrajině je tristní – do vízového systému se vklínily mafiánské struktury, za vstup se platí úplatek tisíc euro, stát nebyl vůbec schopen to za dlouhá léta vyřešit.
Vraťme se na úplný začátek ukrajinské emigrace, ta začala po Velké říjnové socialistické revoluci?
Mnohem dřív, západ Ukrajiny má ohromnou migrační tradici. Ukrajinci velmi výrazně přispěli k proudu přistěhovalců do Nového světa, Kanady, USA. Se socialistickou revolucí samozřejmě přišla velká vlna emigrace, do Československa tehdy mířila hlavně intelektuální část obyvatelstva, a také se zde velmi dobře etablovala, vytvořila etnický spolkový život, existovaly tady ukrajinské školy, asociace, příchozí se integrovali velmi dobře a nemálo přispěli k budování československé společnosti. To souviselo i s tím, že Zakarpatská Ukrajina byla naší součástí.
A po válce?
Mnozí dopadli špatně, většinou byli odvlečeni zpátky do Sovětského svazu. Spolkový život skončil, zbylá ukrajinská komunita se asimilovala, její pospolitost skončila. Pak přichází vlna devadesátých let, rozpad SSSR, etablování Ukrajiny a s tím i vlna ekonomické migrace, mimochodem, která nebyla moc dobře přijímána tou starou asimilovanou ukrajinskou menšinou – ostatně, konflikty byly i mezi různými vlnami československých emigrantů – například v Rakousku – osmačtyřicátníci versus osmašedesátníci versus „porevoluční devadesátníci“.
Kolik Ukrajinců tedy vlastně u nás v současnosti žije a pracuje?
Asi sto tisíc Ukrajinců zde působí legálně, vybudovali si docela dobrou pozici, byť působí většinou v těch nejnižších profesích, na spodku společenské pyramidy a výše nestoupají. Sice máme nedostatek třeba lékařů, takže je tu volný prostor k zaplnění, ale pro Ukrajince je velmi obtížné vyšvihnout se do horních pater společnosti v intelektuálních segmentech.
Často se k nám vydá jen jeden člen rodiny a posílá peníze domů. Někdy nechávají muži doma rodinu, jindy ženy své děti. Ale už také vidíme matky, které si berou do Česka i své dítě….
Narazila jste na jev, který je již jednoznačný, podíl trvalých pobytů oproti dlouhodobým výrazně narůstá. Před deseti patnácti lety to byli klasičtí rozkročení, cirkulující migranti, jednou nohou tady, druhou tam, tady produkující a doma se reprodukující. Vytvářející si dvě identity, ale s ukrajinskou jako hlavní. Matka tady, dítě doma u babičky, nebo se rodiče u dětí střídali…bylo to složité dlouhodobé/trvalé provizorium. V současné době již téměř tři čtvrtiny Ukrajinců mají v Česku trvalý pobyt, to znamená, že se zde začínají usazovat. Pokud se tu jen trochu etablují, mají práci trvalejšího charakteru, tak se snaží zůstat tady.
A v tom jim český stát nebrání?
Jsou-li tu třeba už deset let a nemají žádný problém se státem, tak ne. Nechci říkat, že pálí mosty za svou ukrajinskou minulostí, ale usazují se zde. Není divu, vzhledem k tomu, že perspektiva zlepšení na Ukrajině se zdá být v nedohlednu. Naopak, zjistili jsme, že z Ukrajinců čiší pesimismus ohledně stavu země. Nepotismus, korupce, nefunkčnost státu, nebo spíše fungování skrze mafiánské struktury….lidé tam nemohou normálně, stabilně žít, a to je špatně.
Usazují-li se tu Ukrajinci trvale, jak na tom bude druhá generace? Dá se očekávat, že děti těchto příchozích už budou studovat, dostanou se společenský výš?
Pokud se ti lidé rozhodnou koncentrovat svou energii na budování budoucnosti tady, tak má podle mne ukrajinská skupina šanci fungovat jako Češi. U první generace ta cesta bude velmi komplikovaná, inženýr, který sem přišel pracovat jako zedník, se bude těžko dostávat ke svému oboru, ale další generaci bych viděl optimisticky.
A ti, co zůstávají rozkročeni?
Peníze, které posílají domů, jsou pro rodiny zatím jedinou nadějí na slušnější život. Tyto tzv. remitence používají na prosté živobytí, především na stravu, oblečení a také na energie, to znamená nákup dřeva, zaplacení plynu, elektřiny, případně na zdravotní potřeby.
Ušetří i na dům?
Ve výzkumu před pěti, sedmi lety se ukázalo, že lidé, kteří žijí v trvalém provizoriu, touží postavit si doma dům, byť vědí, jak se jejich provizorium postupně stává trvalým, že jej nestaví pro sebe. Budují jej, protože si tím dokáží, že jejich mise byla úspěšná, protože se zvýší jejich prestiž. Tito lidé půl roku vydělávají peníze sezónními pracemi, pak se vrátí domů a dřou zase, s pomocí rodiny a přátel, na stavbě, pak zase odjedou…Nové domy zejí prázdnotou, protože nemá smysl se vrátit… Nicméně jde také o jakýsi symbolický projev sounáležitosti se svoji mateřskou zemí.
V poslední době jsme svědky toho, že mnozí Češi nejsou příliš naklonění cizincům, Jak přijímáme lidi z Ukrajiny?
Vůbec celá postsovětská imigrace není přijímána nijak dobře ve srovnání s jinými skupinami. Češi neumí odlišit ruskou populaci od ukrajinské. Tam, kde slyší jakýsi přízvuk, mimo jiné někteří Ukrajinci také mluví rusky, tak si hned udělají nedobrý obrázek. Své samozřejmě způsobil rok 1968, ale teď, po událostech na Ukrajině, došlo k dalšímu zhoršení pohledu na Rusko. A Ukrajinci se s tím bohužel svezou. Na druhou stranu si nyní český člověk uvědomuje, že ukrajinská migrace je mu mnohem bližší než ta z Blízkého východu nebo Afriky. To Ukrajincům v českých očích paradoxně pomohlo.
Přeci jen, už léta můžeme vidět, že příchozí z Ukrajiny opravdu pracují, na nezáviděníhodných místech za nevelké peníze, nejsou na dávkách…
Ano, i to Češi oceňují. Stejně jako u Vietnamců, kteří jsou pracovití, naplnili mezeru na trhu práce, lidé od nich nakupují, nekonkurují, nejsou zátěží pro systém, naopak vydělávají. Také u Ukrajinců naši lidé oceňují píli a pracovní zátěž. Druhou stranou věci je, že zaměstnavatelé, ale i třeba soukromníci, chalupáři je využívají, mnohdy zneužívají. Myslím, že z hlediska platů nebo pracovních podmínek se k nim nechováme korektně.
Aniž bych to chtěla přivolávat, pokud se konflikt mezi Ruskem a Ukrajinou více rozhoří, dá se očekávat, že se mírný příliv změní ve velký proud? A to nejen do Polska, ale i k nám?
To bychom patrně mohli očekávat. Mimochodem, musím v této souvislosti zmínit, že mezi Ukrajinci, kteří míří do Polska, Česka a Slovenska, je hodně mladých mužů. A jejich důvod není jen ekonomický – oni utíkají před vojenskou povinností. Z rozhovorů s nimi jasně vyplývá, že jsou velmi zdrceni konfliktem, ale nejsou ochotni se bojů účastnit a pokládat životy za zemi, která, teď to řeknu možná tvrdě, nefunguje jako země. Jejich národní hrdost jasně přebíjí marný pocit z dysfunkčnosti země, ekonomiky, politiky. Proč bych měl bojovat pro tuhle vládu, když mi není schopna zajistit slušný život?
Vydal či (spolu)editoval knihy:
DRBOHLAV, D.: Migration Trends in Selected EU Applicant Countries; Volume II – The Czech Republic; “The Times They Are A-Changin”. (European Commission Project: “Sharing Experience: Migration Trends in Selected Applicant Countries and Lessons Learned from the New Countries of Immigration in the EU and Austria). Vienna, International Organization for Migration (IOM) 2004.
DRBOHLAV, D. – KALVODA, J. – VOŽENÍLEK, V. (editoři): Czech Geography at the Dawn of the Millenium. Olomouc, Czech Geographic Society, Palacky University in Olomouc 2004.
DRBOHLAV, D., MEDOVÁ-LACHMANOVÁ, L., JANSKÁ, E., DZÚROVÁ, D., ČERMÁKOVÁ, D., ČERMÁK, Z. : Irregular and Informal Economic Activities of Migrants in the Czech Republic. International Migration Papers 91. Geneva, Interational Labour Organization 2009.
DRBOHLAV, D. (editor): Nelegální ekonomické aktivity migrantů (Česko v evropském kontextu). Praha, Karolinum 2008.
DRBOHLAV, D., MEDOVÁ, L., ČERMÁK, Z., JANSKÁ, E., ČERMÁKOVÁ, D., DZÚROVÁ, D. : Migrace a (i)migranti v Česku. Kdo jsme, odkud přicházíme, kam jdeme? Praha. Sociologické nakladatelství (SLON) 2010.
DRBOHLAV, D. (editor): Ukrajinská pracovní migrace v Česku. Migrace-remitence – (rozvoj). Praha, Nakladatelství Karolinum 2015.
DRBOHLAV, D., JAROSZEWICZ, M. (editoři). Ukrainian Migration in Times of Crisis: Forced and Labour Mobility. Přírodovědecká fakulta UK, 2016.


authors: Doktorandka Na Katedře Botaniky Přf Uk. Zaměřuje Se Na Ekologii Aero-Terestrických Zelených Řas

authors: Zajímá Ji Především Jejich Vztah Ke Kvalitě Ovzduší A Jejich Využití Jako Bioindikátorů. Ve Volném Čase Se Věnuje Psaní Popularizačních Článků S Biologickou A Chemickou Tematikou.

title: Zahradničení v zóně smrti

maintext:
Z a jakých podmínek jsou ještě organismy schopny přežít a rozmnožit se? V Himálaji, v západní části Tibetské plošiny, se botanici a ekologové pokoušeli experimentálně určit maximální možnou nadmořskou výšku, ve které ještě cévnaté rostliny přežijí.
V této části Himálaje cévnaté rostliny rostou vůbec v nejvyšších nadmořských výškách na světě, v šesti tisících metrech nad mořem. Dá se předpokládat, že následkem oteplování se v této oblasti budou posunovat rostlinné areály směrem nahoru. Tento posun však může být brzděn jinými faktory, například omezenou dostupností rozmnožovacích částic či absencí vhodných půdních substrátů pro růst rostlin. Nicméně faktory, které určují horní hranici rozšíření rostlin, jsou stále prakticky neznámé.
K testování vlivu nadmořské výšky a různých stanovištních podmínek na přežívání rostlin vědcům z Botanických ústavů AV ČR v Třeboni a Průhonicích, Kateder botaniky JČU a PřF UK, Katedry ekosystémové biologie JČU, Oddělení vegetační ekologie BÚ AV a Katedry ekologie lesa ČZU posloužil přesazovací experiment. K experimentu vybrali jedenáct druhů cévnatých rostlin, které se v oblasti přirozeně vyskytují. Volili je tak, aby představovaly různorodé růstové i funkční typy rostlin: s oddenky, klonální i neklonální, tvořící kompaktní i rozvolněné polštářky, růžice a trávníčky.
Rostliny putovaly z 5750 m n. m. na tři různá místa. První zahrádka byla založena ve stejné nadmořské výšce a sloužila jako kontrola. Druhá v hraniční výšce 5900 m n. m. a třetí za hranicí výskytu cévnatých rostlin, v 6100 m n. m. Každá ze tří zahrádek byla rozdělena na čtyři sektory – kontrolní, hnojený, chráněný kamennou zástěnou a hnojený s kamennou zástěnou. To proto, aby se odhalil případný vliv nedostatku živin, kolísání teplot, působení větru nebo jejich kombinace na přežívání rostlin. Vědečtí zahradníci celkem nasázeli 1056 rostlin.
Jak to s vysokohorskými trosečníky dopadlo? Výsledky čeští vědci publikovali v časopise Scientific Reports. Po první tři roky rostliny přežívaly i nad současným vegetačním limitem. To by mohlo ukazovat na omezené možnosti šíření a/nebo možnosti doplňování početního stavu. Navíc v tomto období bylo zaznamenáno značné oteplení, což mohlo k přežití rostlin přispět. Co ale bylo pro přežívání tím nejdůležitějším? Zejména jde o schopnost zvládat opakované zamrzání a tání půdy. Takto adaptované rostliny pak byly schopny významně lépe přežívat v těchto drsných podmínkách. V nejvyšších polohách se udržely při životě lomikameny Saxifraxa cernua, S. nanella a lipnice Poa attenuata, a to jak na chráněných, tak na nechráněných políčcích. Obecně kamenné zástěny měly pozitivní vliv pro přežití rostlin na rozdíl od hnojených ploch, které rostlinkám příliš nesvědčily.
Nadměrně sněhové srážky v roce 2013 však výrazně zkrátily délku vegetační sezóny a byly osudné těm květinkám, které se do té doby držely při životě. Co to znamená? Že velikou roli pro přežití populací hrají i mikroklimatické podmínky (sklon svahu nebo uspořádání daného místa) a jedinečné klimatické události, nejen pouhá nadmořská výška. Výškový limit rozšíření rostlin je daný tedy především jejich náročností na teplo společně se schopností se šířit, produkovat semena a doplňovat stavy ve vyšších nadmořských výškách. Co se týče oteplování regionu, změny na sebe pravděpodobně dají čekat vzhledem k pomalému růstu a šíření rostlin. A pokud zde dojde ke zvýšení srážkového úhrnu, může být výsledný efekt dokonce obrácený oproti očekávání.
Článek je upravenou verzí textu publikovaného na webu Přírodovědecké fakulty Univerzity Karlovy.
Titulní snímek: Lomikámen Saxifraga nanela. Autor: Martin Macek
Další články tématu