description: Zatímco v říjnu ještě trhaly úrokové sazby rekordy (směrem dolů), v listopadu a prosinci řada bank úrok zvedla. Zbývající banky je budou podle expertů následovat během ledna. Kdo konkrétně šel s cenou nahoru? Dozvíte se v našem přehledu.

title: Přehled: Konec extrémně levných hypoték. Jak banky zdražují

maintext:
| rubrika: Co se děje | 27. 12. 2016
Některé z bank zvedly úrokové sazby plošně, jinde došlo k růstu především u pěti- a víceletých fixací. Důvodů pro zdražení bylo přitom hned několik. Samotné banky nejčastěji skloňovaly především nový zákon o úvěrech, který změnil pravidla hry předčasného splacení hypotéky. Nově je totiž možné každý rok umořit až pětinu jistiny bez sankcí. Pokud navíc dojde na straně klienta k nenadálým událostem – vážné nemoci, invaliditě nebo smrti, je možné splatit dokonce celou hypotéku. Nový zákon také určil strop pro předčasné splacení hypotéky obecně: po dvou letech jejího trvání, lze umořit celý zbytek dluhu a sankce přitom nesmí být víc než padesát tisíc korun. „Nový zákon usnadnil předčasné splácení. Banky proto část nákladů převedou na klienty v podobě vyšších sazeb. Růstu sazeb hypoték napomáhá i vývoj ekonomického cyklu. Díky růstu ekonomiky se zvyšuje zájem o nové úvěry. Banky si proto podle ekonomických zákonů mohou dovolit tuto službu zdražit,“ tvrdí Jiří Cihlář, analytik finančních trhů ze společnosti Next Finance.
Očima expertů Co říká naše anketa Prosincové statistiky ukazují, že období extrémně levných hypoték končí. Až rok 2017 ale ukáže, jestli bude růst úroků pozvolný, nebo prudký. A také kde se zastaví. Hypoteční úroky rostou. Bude to o hodně, nebo trošku?
Banky na růst úrokových sazeb zejména u delších fixací upozorňovaly, ještě než zákon nabyl účinnosti. Po zavedení nových legislativních opatření pro ně totiž nebude tolik výhodné zavázat si klienta na delší dobu. „Většina bank se snažila dlouhé fixace – tedy fixace nad sedm let – cenově velmi zvýhodnit do prvního prosince. Některé banky například nabízely stejnou sazbu pro tří- až desetileté fixace. Od prosince pak více méně většina bank okamžitě navýšila sazby u fixací nad pět let. Dlouhé fixace v portfoliích bank nicméně určitě zůstanou. Jen se přirážkovou vrátí zpátky tam, kde byly přibližně do léta, kdy začaly velké marketingové kampaně bank,“ vysvětluje úvěrová specialistka společnosti Partners Lucie Drásalová.
Omezení (nejen) stoprocentních hypoték
Dalším důvodem růstu úrokových sazeb je regulace České národní banky, která banky v minulosti opakovaně varovala před poskytováním stoprocentních hypoték. Banky nicméně dál půjčovaly i lidem bez vlastních úspor, proto centrální banka své rozhodnutí ještě zpřísnila – od prvního října by měly banky poskytovat hypotéky maximálně do výše 95 procent hodnoty nemovitosti a navíc jen desetině klientů přiklepnout úvěr v rozmezí 85 až 95 procent hodnoty nemovitosti. Jenže tím regulace ze strany ČNB nekončí. Centrální banka naopak přišla s dalším doporučením – od dubna příštího roku bude novým maximem 90 procent hodnoty nemovitosti, přičemž jen patnáct procent klientů by mělo dostat půjčku nad 80 procent hodnoty nemovitosti. Pokud banky nebudou doporučení respektovat, bude po nich ČNB požadovat vyšší kapitálové zajištění.
Na zvyšování úrokových sazeb hypotečních úvěrů má ale podle poradenské společnosti Golem Finance vliv i růst sazeb na mezibankovním trhu. Bankám totiž zdražují peníze na vstupu, což se zpravidla projeví i v cenách hypoték. To ostatně potvrzují i banky samotné. „V přímé souvislosti s novým zákonem o úvěru platném od prosince zvýšení úrokových sazeb neplánujeme. Nicméně od začátku příštího roku může dojit k mírnému zvýšení sazeb v souvislosti s rostoucími cenami zdrojů,“ uvedla Lucie Leixnerová z Moneta Money Bank.
Velké banky zdražují, menší vyčkávají
Už v listopadu proto ohlásila zvýšení úrokových sazeb Komerční banka, konkrétně o půl procentního bodu u fixací na tři a pět let, u sedmileté fixace dokonce o 0,7 procentního bodu. V prosinci ji následovaly i další velké banky. U Hypoteční banky, ČSOB a Ery/Poštovní spořitelny si klienti připlatí o 0,2 procentního bodu u hypoték s pětiletou fixací, u delších fixací dokonce o tři desetiny procentního bodu. Úrokové sazby ale zvedly i UniCredit Bank, Raiffeisenbank a jako poslední se k nim připojila Česká spořitelna. Ta ohlásila zvýšení úrokových sazeb – plošně o 0,4 procentního bodu – na leden.
Menší banky zatím většinou vyčkávají. Respektive – svorně tvrdí, že se na zvýšení úrokové sazby aktuálně sice nechystají, tuto možnost nicméně do budoucna nevylučují. „Zvyšování úrokové sazby hypoték nyní nechystáme. Většina bank zdražuje kvůli změně zákona a nařízení částečné mimořádné splátky, my klientům umožňujeme zdarma splatit kdykoliv jakoukoliv část úvěru, klidně celou hypotéku najednou, bez poplatků a sankcí. Výjimkou je pouze převedení úvěru do jiné banky. Vývoj na trhu ale samozřejmě sledujeme a nelze vyloučit, že s rostoucími sazbami dojde během příštího roku ke zvýšení i u nás,“ uvedl například tiskový mluvčí Fio banky Zdeněk Kovář.
Podle expertů je nicméně pravděpodobné, že i zbývající banky zvednou úrokové sazby už během ledna. „Některé banky nabízí stále ještě extrémně levné sazby a budou zdražovat až od ledna,“ komentuje pravděpodobný vývoj Lucie Drásalová z Partners. Další růst sazeb pak očekává během dubna příštího roku. „Případné další zdražení by mohlo přijít až kolem dubna, kdy začne platit druhá vlna doporučení ČNB ohledně maximálního poměru půjčky a hodnoty nemovitosti. Je pravděpodobné, že banky na to budou reagovat buď produktovou úpravou, nebo zdražením.“
Za kolik banky půjčují: Srovnání hypoték
Na výhodnější úrok tedy nyní klienti dosáhnou zejména u menších bank. I když – v lednu už může být všechno jinak. Při porovnání nabídek jednotlivých bank je navíc potřeba počítat s tím, že většina z nich zveřejňuje ve svých cenících takzvané nabídkové úrokové sazby. Konečný úrok, za který hypotéku od banky dostanete, ale ovlivňuje řada parametrů – doba splácení, délka fixace a samozřejmě bonita klienta. Vedle toho banky do těchto reklamních sazeb započítávají také nejrůznější slevy. U řady bank je možné najít konkrétní výši slev přímo v nabídce produktu, jinde je potřeba zapátrat v sazebníku. Některé banky nicméně tyto informace nezveřejňují a odkazují klienty na osobní setkání.
Obecně pak klient na konkrétní slevu dosáhne, jen pokud si u banky sjedná další produkt – pojištění schopnosti splácet, životní pojištění nebo třeba běžný účet. V opačném případě bude úrok zpravidla o několik desetin procenta vyšší.
Přehled úrokových sazeb modelové hypotéky
Jaký úrok aktuálně nabídnou banky u hypotéky na 1 800 000 korun, s pětiletou fixací a poměrem půjčky k hodnotě nemovitosti (LTV) 85, kterou chce klient splácet dvacet pět let? Porovnali jsme nabídky jednotlivých bank.


description: Konec umělého přidržování koruny pod 27 korunami za euro oznámí Česká národní banka pravděpodobně někdy ve druhé polovině roku 2017. Nicméně i po oficiálním ukončení závazku bude centrální banka podle potřeby dál na trzích intervenovat, aby zajistila hladký vývoj kurzu. Koruna by tedy neměla k euru skokově posílit. Dlouhodoběji ale posilovat nejspíš bude.

title: Blíží se konec umělého oslabování koruny. S čím počítat

maintext:
Banka:
Air Bank a.s. Citibank Europe plc, organizační složka Česká spořitelna, a.s. Československá obchodní banka, a. s. Equa bank a.s. Era/Poštovní spořitelna Expobank CZ a.s. Fio banka J&T BANKA, a. s. Komerční banka, a.s. mBank MONETA Money Bank, a. s. Oberbank AG pobočka Česká republika Raiffeisenbank a.s. Sberbank CZ, a.s. UniCredit Bank Czech Republic, a.s. Wüstenrot hypoteční banka a.s.

fasttext_language: cs


description: Konec velkého českého snu o vlastním bydlení – tak se zřejmě zapíše konec letošního roku do historie realitního trhu. Na hypotéku totiž od příštího roku dosáhnou už jen ti, kteří mají naspořenou aspoň čtvrtinu kupní ceny. Kdo má míň, musí zůstat v nájmu.

title: Vyhnání z hypotečního ráje. V roce 2017 už bez peněz bydlení nekoupíte

maintext:
Banka:
Air Bank a.s. Česká spořitelna, a.s. Československá obchodní banka, a. s. Equa bank a.s. Era/Poštovní spořitelna Expobank CZ a.s. Fio banka Hypoteční banka, a.s. Komerční banka, a.s. mBank MONETA Money Bank, a. s. Raiffeisenbank a.s. Sberbank CZ, a.s. UniCredit Bank Czech Republic, a.s. Wüstenrot hypoteční banka a.s.


title: Nepřiznáváte příjmy z Airbnb nebo Uberu? Finanční správa si na vás brousí zuby

maintext:
O tom, kolik si poskytovatelé ubytování či „taxikáři“ vydělají přes aplikace typu Airbnb a Uber, se finanční úřad velmi snadno dozví. Podobně to ostatně bylo v minulosti u prodejů přes Aukro. Zatajení těchto příjmů může mít bolestivé následky. Rizikem není jen daň z příjmů, ale i případná daň z přidané hodnoty.
Popularita ubytovávání prostřednictvím aplikace Airbnb roste. A rostou zřejmě také příjmy, těch, kteří tak ubytování nabízejí. Stejný trend je i v jiných oblastech takzvané sdílené ekonomiky, například v přepravě osob s využitím aplikace Uber. Dosažené příjmy by se podle platných zákonů měly každoročně danit. Neplatí to jen pro ty, u kterých celkový zdanitelný příjem včetně příjmu z ubytování/přepravy nepřesáhl v daném roce 15 tisíc korun, a pro zaměstnance, kteří si vedlejší činností v daném roce nevydělali víc než šest tisíc korun.
Příjmy z ubytovacích služeb, kam spadají i příjmy dosažené prostřednictvím aplikace Airbnb, jsou obecně považovány za příjmy z podnikání, jsou-li poskytovány soustavně, a to bez ohledu na to, jestli k činnosti bylo vydáno živnostenské oprávnění. Stejně tak je to u příjmů za přepravu osob přes aplikaci Uber.
Podnikatelské příjmy pak obecně podléhají nejen dani z příjmů, ale i odvodům sociálního a zdravotního pojištění, dále pak dani z přidané hodnoty (při ročním obratu přes milion korun). Poskytovatel služeb by měl být už v okamžiku, kdy je začíná poskytovat, registrovaný na příslušných úřadech, měl by si také požádat o živnostenské oprávnění, jinak mu hrozí pokuta za nelegální podnikání. A když člověk u ubytovacích služeb přijímá platby v hotovosti nad rámec toho, co mu na účet připisuje Airbnb, týká se ho i právě spuštěná evidence tržeb (EET).
Ondřej Antoš Ing. Ondřej Antoš, LL.M, se daňovému poradenství věnuje od roku 2007, daňovým poradcem se stal v roce 2009. V roce 2010 úspěšně ukončil postgraduální studium evropského daňového práva na Univerzitě Jana Keplera v Linci. Specializuje se na daň z příjmů a daň z přidané hodnoty s důrazem na problematiku nemovitostí. K tématu přednáší i pro širokou veřejnost v rámci seminářů Daně v nemovitostech a jak ně.
Nehlaste se všichni! Seminář Daně v nemovitostech Pronajímáte nemovitosti? Chcete koupit nemovitost a pronajmout ji? Chcete vědět, jaké všechny daně se týkají nemovitostí a transakcí s nimi a jak daně legálně optimalizovat? Přihlaste se na seminář Ondřeje Antoše Daně v nemovitostech a jak na ně
Finanční úřad varuje
Začínají se objevovat zprávy o tom, že finanční správa si s ohledem na objem potenciálních daňových úniků už vyžádala od Airbnb informace o tom, kdo platformu využívá, včetně údajů o dosažených příjmech. Finanční úřady k tomu kompetenci mají, dává jim ji platný daňový řád, a to v rámci takzvané vyhledávací činnosti. Tento institut spočívá v tom, že finanční úřad jednoduše požádá konkrétní subjekt, aby mu sdělil určité informace, a ten je povinen informace poskytnout.
Na přímý dotaz, jestli si finanční správa údaje od Airbnb skutečně vyžádala, uvedla tisková mluvčí Ministerstva financí Linda Paterová, že se nemůže ke konkrétnímu subjektu vyjádřit, neboť by tím došlo k porušení zákonné povinnosti mlčenlivosti.
Jinak než jako varování si ale nelze vysvětlit tiskovou zprávu, kterou finanční správa letos 21. listopadu vyzývá k podávání opravných daňových přiznání.
Píše se v ní: „Další ‚opomíjenou‘ kategorií zdaňování příjmů jsou příjmy za služby poskytované prostřednictvím aplikace, kdy spolu komunikují přímo jednotliví klienti (uživatelé).“ Jako typické příklady zmiňuje ve zprávě Martin Janeček, generální ředitel Generálního finančního ředitelství, právě Uber a Airbnb.
Vzpomeňte na Aukro
Zkušenost z minulých let přitom ukazuje, že finanční správa v rámci vyhledávací činnosti údaje o příjmech dosažených přes internet či aplikace může snadno získat. Nejlépe to bylo vidět v kauze Aukro, kdy finanční úřady doměřovaly daně těm, kteří přes tento portál obchodovali a dosahovali významnějších obratů. Řada těchto případů pak dospěla až k Nejvyššímu správnímu soudu, a díky tomu si můžeme udělat obrázek o tom, jak finanční úřady postupovaly.
Finanční úřady si informace o obchodnících vyžádali přímo od serveru Aukro.cz a pak je porovnávaly s informacemi od bank a s tím, co konkrétní osoby uváděly ve svých přiznáních (pokud je vůbec podaly). Pokud byly údaje chybné, případně nebylo přiznání podáno vůbec, finanční úřady vyzývaly k nápravě. Řada poplatníků uposlechla a chybu dobrovolně napravila, někteří nikoliv, těm pak byla zpravidla doměřena vyšší sankce.
V případě dobrovolného dodanění na základě podaného dodatečného daňového přiznání totiž vzniká poplatníkovi povinnost uhradit navíc pouze úrok z prodlení z doměřené daně za dobu, po kterou byla daň uhrazena v nesprávné nižší výši. Zato po doměření daně finančním úřadem poplatník zaplatí kromě úroku z prodlení ještě i penále ve výši 20 procent z doměřené daně. Dodatečné daňové přiznání je prakticky totožné jako řádné přiznání, pouze na titulní straně se označí kolonka dodatečné a na poslední straně se vypočítá dodatečná daň.
Propojeno! Jak na Airbnb Airbnb, služba pro alternativní nebo komunitní cestování. Služba, kde byste nabídku hotelů hledali marně. Své domy, byty nebo pokoje tady totiž nabízejí konkrétní lidé. Jak ji využít? Jak sehnat ubytování a jak vydělat na Airbnb
Dnes jsou doměrky bolestnější
V dřívějších kauzách kolem obchodů přes server Aukro platilo, že pokud neměl daný obchodník k činnosti spočívající v nákupu a prodeji movitých věcí živnostenské oprávnění, vykonával fakticky nelegální činnost, která se zdanila jako takzvaný ostatní příjem. V důsledku toho nehrozilo, že by při zpětném doměření mohlo být uplatněno solidární zvýšení daně. Jenže v mezidobí se k problematice začalo přistupovat jinak – nyní se příjmy z činnosti vykonávané nelegálně považují za příjmy z podnikání. Doměrky tak mohou být ještě bolestivější.
Co tedy těm, kteří příjmy z činností vykonávaných přes aplikace typu Airbnb či Uber hrozí? V prvé řadě je to doměření daně z příjmů z dosaženého zisku ve výši 15 procent plus případné sedmiprocentní „solidární“ zvýšení daně. Kromě toho se může doměřovat i DPH ve výši 15 procent (Airbnb), resp. 21 procent (Uber), pokud dosažený příjem z podnikatelské činnosti přesáhl za uplynulých 12 kalendářních měsíců jeden milion korun. V některých případech může hrozit i doměření sociálního a zdravotního pojištění ve výši 42,7, resp. 45 procent (včetně nemocenského pojištění) z vyměřovacího základu, kterým je polovina zisku.
V případě sankcí jde o úrok z prodlení za pozdní úhradu daně ve výši cirka 14 procent ročně dlužné daně, úrok za pozdní podání přiznání rovněž ve výši až pěti procent dlužné daně a dále pak už zmíněné penále ve výši 20 procent z doměřené daně, pokud ji člověk sám nepřizná a nechá její doměření na finančním úřadu. Kromě těchto sankcí může hrozit zmíněná pokuta za nelegální podnikání, je-li činnost vykonávána bez živnosti, a dále pak i pokuta, přijímá-li podnikatel platby v hotovosti, ale neeviduje je v rámci EET.
O tom, jak se finanční správa ke zdanění příjmů z dynamicky se rozvíjející sdílené ekonomiky postaví, se určitě brzy dozvíme z praxe…


description: Minimální mzda od ledna 2017 razantně roste. Týká se ale jen nekvalifikovaných profesí. Pro jiná povolání platí ještě vyšší hranice: takzvaná zaručená mzda, která taktéž citelně povyskočí vzhůru. Podívejte se, kolik za svou práci musíte od ledna dostávat.

title: Zaručená mzda v roce 2017: Pro někoho i 22 tisíc. Kolik vám šéf musí dávat

maintext:
Diskuze
12. 12. 2016 | 13:07 | Host
Jde o porovnání spodních hranic. Rozhodně to nejsou vyplácené mzdy a už vůbec ne porovnání platů mezi profesemi ve skupině. Na to by asi 8 skupin opravdu nestačilo.


title: Starost o nemocné příbuzné? Pomůže dlouhodobé ošetřovné

maintext:
Jak řešit situaci, kdy vás péče o nemocné členy rodiny na delší čas vyřadí z pracovního procesu? Pomoci by mohla nová dávka, kterou prosazuje Ministerstvo práce a sociálních věcí – dlouhodobé ošetřovné. Kdo bude mít nárok a kolik dostane?
| rubrika: Co se děje | 21. 12. 2016
Ošetřovné je jedna z dávek nemocenského pojištění. Nárok na ni mají zaměstnanci, kteří kvůli nemoci blízkých – dětí, manžela nebo třeba vlastních rodičů – nemůžou do práce. Konkrétní podmínky přiznání ošetřovného najdete v našem článku.
Klasické ošetřovné můžou zaměstnanci čerpat maximálně devět dní, případně šestnáct, jestliže se sami starají o dítě do šestnácti let věku, které ještě nedokončilo školní docházku. Ministerstvo práce a sociálních věcí teď ale přišlo s návrhem, který dobu ošetřovatelského volna prodlouží, respektive s novou dávkou – dlouhodobým ošetřovným. „Chceme podpořit rodiny v náročné situaci, kdy se musí náhle postarat o někoho blízkého, často například o staré rodiče po úrazu nebo vážné nemoci. Dnes je situace lidí, kteří o své blízké pečují doma, nejistá, nemají zaručeno volno v zaměstnání ani finanční prostředky. To je nedůstojné,“ říká ministryně Michaela Marksová.
Propojeno! Jsou nemoci, které netrvají jen devadesát dní. Poradíme, co dělat, pokud musíte kvůli péči o dítě nebo vážně nemocného partnera odejít z práce nadobro. Končím v práci kvůli péči o blízkého
V návrhu zákona o nemocenském pojištění, který by měla v nejbližších týdnech projednat vláda, se počítá s čerpáním dlouhodobého ošetřovného až po dobu tří měsíců. „Předpokládá se, že doba 90 kalendářních dnů je dostatečně dlouhá pro to, aby došlo ke zlepšení zdravotního stavu ošetřované osoby, nebo aby rodina nastalou situaci vyřešila za pomoci jiných k tomu určených sociálních systémů. Například při poskytování formální péče, půjde-li o osobu, jejíž zdravotní stav je chronický, dlouhodobě nepříznivý a zhoršující se,“ píše se v důvodové zprávě.
Dlouhodobou ošetřovatelskou péčí se myslí poskytování celodenní péče ošetřované osobě, tedy každodenní ošetřování a provádění léčebných a ošetřovatelských opatření. Vedle toho může jít i pomoci při péči o vlastní osobu – péči spojenou s podáváním jídla a pití, oblékáním, svlékáním a tělesnou hygienou, a pomocí při výkonu fyziologické potřeby.
Zaměstnanci i OSVČ
Okruh osob, které budou moct dlouhodobé ošetřovné pobírat, je o dost širší než u klasického ošetřovného. Návrh ministerstva práce přináší zásadní změnu zejména pro osoby samostatně výdělečně činné. Zatímco na klasické ošetřovné nárok nemají – ani pokud si dobrovolně platí nemocenské pojištění – dlouhodobé ošetřovné by se mělo vztahovat i na ně.
Konkrétně pak dávku přizná okresní správa sociálního zabezpečení tomu, kdo bude pečovat o osobu, jejíž hospitalizace trvala alespoň sedm dní a u které se nepředpokládá zlepšení zdravotního stavu ještě minimálně měsíc. Tento předpoklad musí potvrdit ošetřující lékař. Dlouhodobé ošetřovné pak budou moci krom manželů a registrovaných partnerů čerpat i:
příbuzní v linii přímé nebo sourozenci ošetřované osoby, tchyně, tchán, snacha, zeť, neteř, synovec, teta nebo strýc,
případně jejich manžel, manželka, registrovaný partner, druh nebo družka
druh nebo družka přímo ošetřované osoby
Další podmínkou je, aby se osoba, která bude péči poskytovat, účastnila během čtyř měsíců před podáním žádosti o dlouhodobé ošetřovné nemocenského pojištění, a to alespoň po dobu tří měsíců. Tříměsíční účast na nemocenském pojištění by měla platit i pro OSVČ.
Dlouhodobé ošetřovné: Kolik dostanete
Dávka dlouhodobého ošetřovného by měla dělat šedesát procent denního vyměřovacího základu, tedy stejně jako u klasického ošetřovného. Zaměstnanec navíc bude mít záruku, že zaměstnavatel omluví jeho nepřítomnost v práci a zároveň, jakmile péče skončí, zařadí zaměstnance zpět k původní práci. Podobně jako v případě pracovní neschopnosti nebude možné dát po dobu čerpání dlouhodobého ošetřovného zaměstnanci výpověď. Z pohledu sociálního, respektive důchodového pojištění se bude na dlouhodobou péči nahlížet jako na takzvanou náhradní dobu zaměstnání. Což v praxi znamená, že čas, který péčí o blízké strávíte, se vám započítá do doby potřebné pro přiznání starobního důchodu.
Levnější než LDN nebo domov důchodců
Podle Ministerstva práce a sociálních věcí jde o opatření, které může pomoci státní kase. Domácí péče je totiž pro stát levnější, než péče institucionální. Zatímco náklady na novou dávku jsou odhadovány na 350 korun na osobu na den, náklady na lůžko například v léčebně dlouhodobě nemocných nebo domově pro seniory se pohybují kolem 1300 korun. Podle propočtů ministerstva by se tak mohlo ušetřit až 900 milionů korun za rok.
Zároveň se ale v předkládací zprávě píše, že zavedení této nové dávky přijde státní rozpočet na 1,8 miliardy korun. Počítat se totiž musí nejen s výdaji na samotnou dávku, ale i výpadkem příjmu z pojistného na sociální zabezpečení a daně z příjmu fyzických osob. Vedle toho je potřeba počítat také se snížením výběru pojistného na zdravotní pojištění zhruba ve výši 242 milionů korun.
Pro zaměstnavatele by pak mělo zavedení dlouhodobého ošetřovného znamenat především nehmotné přínosy. „Zaměstnanci, kteří budou pečovat o svoji blízkou osobu, budou spokojenější v zaměstnání, což povede k jejich větší efektivitě a loajalitě jakožto zaměstnanců. I ostatní pojištěnci, kterým odpadne starost o zajištění péče o blízkou osobu, budou v práci spokojenější,“ hodnotí ministerstvo v předkládací zprávě. Samozřejmě – krom nehmotných přínosů – se budou zaměstnavatelé muset vyrovnat také s případným výpadkem pracovní síly.
Návrh zákona nicméně ještě čeká legislativní kolečko. Pokud novela projde, měla by být účinná od první ledna roku 2018. Na samotné čerpání dlouhodobého ošetřovného si ale budeme muset počkat až do září téhož roku – tak dlouho totiž bude trvat České správě sociálního zabezpečení, než se na zavedení nové dávky připraví.


description: Rok 2016 spěje do finále, a tak se v redakci ohlížíme. Vydáváme se zpět po časové ose a sledujeme stopu, kterou jste nám vy, naši čtenáři, zanechali: které texty byly trhákem roku, co jste letos nejvíc četli, co vás na Peníze.cz nejvíc přitahovalo? Výsledky jsou sečtené.

title: Hity roku 2016: Co jste na Peníze.cz nejvíc hltali


description: Pojišťovna MetLife rozšířila nabídku dětského úrazového pojištění Kamarád o online pojištění. eKamaráda inzeruje jako horkou novinku, která na trhu chybí. Důraz dává na jednoduchou a přehlednou online aplikaci pro sjednání pojištění. Ta má odpovídat tomu, co lidé při nakupování online vyžadují. Bude to stačit?

title: Kamarád má eKamaráda. Jaké je online dětské úrazové pojištění od MetLife?


description: Zvýšení efektivity evidence tržeb a podpora řádného výběru daní. Ministerstvo financí si od účtenkové loterie slibuje mnohé. A proto slibuje i zákazníkům – každý rok výhry za 65 milionů korun. Jenže v praxi se bude vyhrávat spíš jen pár stovek.

title: Za chléb hry. Účtenková loterie začne příští rok

maintext:
Zaplatíte útratu v restauraci, sednete k počítači, naťukáte údaje z účtenky, případně vyfotíte telefonem a nahrajete přes mobilní aplikaci. Když se zadaří, příští měsíc vyhrajete auto, několik tisíc, ale dost možná taky jen pár stovek. Tak zatím vypadá herní plán účtenkové loterie, pomocí které chce Ministerstvo financí motivovat zákazníky k přebírání účtenek, respektive kontrole jejich správného zaevidování do systému elektronické evidence tržeb.
Účtenkovka – jak se bude česká verze účtenkové loterie jmenovat – by měla odstartovat v polovině příštího roku. Aktuálně proto ministerstvo vypsalo výběrové řízení a hledá firmu, která dodá IT řešení – zajistí registraci hráčů a účtenek, losování i výplatu výher. Kolik peněz ze státního rozpočtu na loterijní systém padne, zatím není jasné. Vyhrát má nejvýhodnější nabídka. Oficiálně jsou prozatím vyčíslené alespoň výdaje na výhry – ročně na ně půjde 65 milionů korun, měsíčně tedy něco kolem pěti milionů. Propagace Účtenkovky pak přijde zhruba na dalších 20 milionů korun. Současně ministerstvo hledá asistenční místa, kde by mohli účtenky registrovat i lidé, kteří nemají přístup k internetu, například senioři.
Co konkrétně vás čeká, pokud se do Účtenkovky zapojíte?
Nedals? Hlásím! Koho spíš než laciná výhra motivuje teplý bonz, nemusí se s účtenkovou loterií zdržovat. Pokud vám obchodník nevydá účtenku, můžete ho rovnou nahlásit. Stačí vyplnit pár podrobností na webu Finanční správy. Nemusíte se přitom nijak žinýrovat – není nutné (vlastně ani možné) zadávat vlastní kontaktní údaje.
Dvacet pět tisíc výher každý měsíc
Největším tahákem účtenkové loterie má být pět hlavních výher, mezi kterými je i zmíněný vůz. Podrobnosti o dalších výhrách ministerstvo neuvedlo, prozatím alespoň prozradilo jejich hodnotu – od sta tisíc do jednoho milionu korun. Pravděpodobnost, že los padne zrovna na vaši účtenku, nicméně není nijak velká. V prvních pěti pořadích se totiž bude losovat pouze jedna účtenka. Daleko větší šance na výhru bude až v osmém pořadí, kde se bude tahat největší počet – dvacet pět tisíc účtenek. V osmém pořadí ale patrně půjde o výhry pouze v řádu stokorun. Předběžný herní plán zatím počítá s rozdělením výher mezi 25 115 vylosovaných účtenek každý měsíc.
Evidence tržeb Čeká vás elektronické evidování tržeb a nejste si jisti, že všechno stoprocentně zvládáte? Odborníci z naší poradny pro EET vám vrátí klid. Elektronická evidence tržeb (EET) – poradna
Jasno je i v konkrétních pravidlech Účtenkovky. Oproti studii, kterou si nechalo Ministerstvo financí k elektronické evidenci tržeb zpracovat, a ve které se uvažovalo i o registrování a především zvýhodnění účtenek, které nebyly obchodníkem řádně zaevidovány, budou slosovatelné pouze účtenky validní – zaevidované v systému EET. Pro ověření validity bude nicméně krom prvních šestnácti znaků BKP (bezpečnosti kód poplatníka) nebo FIK (fiskální identifikační kód) nutné zadat také datum a čas transakce, částku, na kterou byla účtenka vystavená a DIČ prodejce. Pokud zadáte účtenku, kterou EET neeviduje, vyzve vás systém k dobrovolnému doplnění dodatečných informací o nevalidní účtence a přesměruje na web Finanční správy.
Kritici účtenkové loterie často upozorňovali také na možné zneužití ze strany zákazníků – rozložení jedné útraty na několik účtenek kvůli větší pravděpodobnosti výhry. Kdo už se radoval, jak jednoduše si výhru pojistí, bude muset své nadšení mírnit. Ve specifikaci účtenkové loterie je totiž pravidlo, podle kterého bude možné od jednoho podnikatele v jeden den zaregistrovat jen jednu účtenku. Což pravděpodobně neznamená, že jeden nákup na pěti účtenkách nepůjde registrovat do loterie vůbec. Jen to bude chtít o něco víc času. Dobrá zpráva naopak je, že do slosování půjde poslat i účtenku v hodnotě jedné koruny. Minimální hodnotu útraty totiž herní plán nestanovuje, platí jen, že nesmí jít o částku zápornou. A konečně poslední pravidlo – Účtenkovka bude pouze pro osoby starší osmnácti let.
Losování by mělo probíhat každý patnáctý den v měsíci, z účtenek vydaných za předem stanovené období. Jinak řečeno – účtenky vystavené například od prvního do posledního července se budou losovat patnáctého srpna. O výhře chce Ministerstvo financí informovat prostřednictvím esemesky nebo e-mailu, číslo nebo adresu bude nutné zadat při registraci do loterie.
Losování účtenek. Byli jsme první Nebo skoro první. Už před pěti lety psal Michal Kašpárek o tchajwanské účtenkové loterii. Nejprve zvedla výběr daní o sedmdesát pět procent. Proč moc nefunguje? Vydupej si ve večerce doklad, vyhraj milion
Místo zákazníků podnikatelé
Plán Ministerstva financí nicméně neschvaluje například Hospodářská komora ČR. Vyhrávat v loterii by podle ní měli spíš podnikatelé samotní. Například slevu na dani. „Daleko logičtějším pojetím by byla konstrukce loterie adresovaná prodejcům zboží nebo služeb, kteří přijímají platby v hotovosti. Dávalo by smysl jako pozitivní stimulace k dobrovolnému plnění evidenčních a vůbec daňových povinností – stranou ponechme diskuzi o jejich obsahu i rozsahu – losovat mezi zaevidovanými tržbami ty, které by přinesly vítězným podnikatelům prémii v podobě slevy na dani z příjmů,“ myslí si poradce prezidenta poradce Hospodářské komory Ladislav Minčič.
Inspiraci pro účtenkovou loterii čerpalo Ministerstvo financí na Tchaj-wanu, kde podobná hra běží už desítky let. Jako doplněk elektronické evidence tržeb ji ale zavedli i v Chorvatsku, Slovinsku či na Maltě. V roce 2013 se účtenková loterie rozběhla i na Slovensku jako Národná bločková lotériá. Zejména v prvních dnech po spuštění se sice těšila velkému zájmu, v dalších letech ale postupně počet registrovaných účtenek klesal.


description: Co je největší problém našeho důchodového systému? Potřebujeme zásadní reformu penzí? Ptáme se ekonomů, politiků, zaměstnavatelů i zaměstnanců.

title: Očima expertů: Potřebujeme reformovat důchody?

maintext:
Důchodová reforma vlády Petra Nečase dopadla neslavně. Druhý pilíř je v propadlišti dějin. O doplňkové penzijní spoření nebyl velký zájem, takže se poměrně záhy měnilo jeho nastavení, aby bylo přitažlivější. A brzy by se měl v Parlamentu schvalovat i nový mechanismus pro určování věku odchodu do důchodu. Skončí tak nynější nastavení, které počítá s neustálým zvyšováním hranice penzijního věku.
Novou důchodovou reformu měla připravit odborná komise v čele se sociologem Martinem Potůčkem. Alespoň tak to v roce 2014 vláda prezentovala. Jenže politici se nijak nemají k tomu, aby teoretické návrhy komise, kterou si sestavili, překlápěli do praxe. „I když si jako teoretik myslím, že by se zásadnější reforma důchodového systému měla připravovat, jako člověk obeznámený s tím, jak to v české politice chodí, nevidím velké předpoklady, aby se to zdárně podařilo,“ říká tak Martin Potůček v rozhovoru pro časopis Finmag. Bez vůle a ochoty přijmout politickou odpovědnost tedy v dohledné době penzijní systém čekají jen drobné, kosmetické úpravy.
Čeká nás velký důchodový průšvih? Co na náš penzijní systém říkají odborníci? Potřebujeme ho zásadně revidovat a proměnit? Pokud ano, jak by si hlavní úpravy představovali?
Jan Švejnar
ekonom, Kolumbijská univerzita a CERGE-EI
Současný systém není dlouhodobě udržitelný. Důchodová reforma opravdu vyžaduje zásadní inovaci. Potřebujeme penzijní systém, který diverzifikuje rizika důchodců a je stabilní. Nový systém by mohl stát na dvou pilířích. Ten první by vyšel z toho stávajícího: důchody by se v něm tvořily z příspěvků současných výdělečně činných občanů. Byl by tedy i nadále založen na principu solidarity, kdy mladší lidé přispívají na ty starší.
Jeden pilíř ale nestačí, je potřeba ho doplnit o druhý. Na rozdíl od toho v minulosti zrušeného ovšem musí být otevřený všem generacím, nikoliv pouze lidem do určitého věku, a musí diverzifikovat riziko tak, že bude vázán na celosvětové finanční produkty (akcie a dluhopisy), nikoliv pouze ty české. Tím zajistí vkladatelům jistotu v případě problémů české ekonomiky způsobených například přírodní katastrofou, válečným konfliktem nebo extrémně špatnou hospodářskou politikou.
Aleš Michl
ekonom, poradce ministra financí
Žádná převratná reforma penzí není potřeba. Je to jen klišé, které se vžilo. Stát by měl říct občanům, že jim garantuje jistý základní důchod, že nikdy nesníží odvody, protože jinak to neufinancuje, a ať si každý spoří vedle, kam chce. Dobré jsou třeba pravidelné investice do fondů nebo nějakého ETF. Nechápu ale, proč zvýhodňujeme pseudopenzijní fondy.
Vladimír Pikora
hlavní ekonom Next Finance
Důchodový účet letos skončí s deficitem kolem 11 miliard korun. Státní rozpočet má naopak rekordní přebytek. Ten nesoulad ukazuje, že i když se ekonomice daří, na důchody není a musí se brát jinde. A až se dařit nebude, to bude teprve mazec. Každým rokem to bude přitom horší. V roce 2030 má být lidí starších 80 let dvakrát více, než jich bylo v roce 2013. Lidé si v průměru moc nenaspoří. Příjmy mají tak malé, že není z čeho spořit.
Na skutečnou reformu nemají politici odvahu. Teď hrají hru, že se do důchodu bude chodit v 65 letech, a myslí, že jim to hodí politické body. Němci se ale už teď připravují na odchod v 69 a Britové v 75 letech. Navíc ti, co nebudou mít děti, nebudou mít také nikoho, kdo by na ně ze svých daní přispíval. Teď si falešně namlouvají, že se o ně někdo postará. Kdo? Proč by to dělal? Nebudou proto hlasovat ani daňoví poplatníci, ani důchodci, kterým budou děti na důchod přispívat. Důchody jsme nevyřešili v dobré době a teď bude špatná. Teď se ukáže nutnost zbrojit minimálně za dvě procenta HDP a už nebude kde brát. Svět bude krutý! Prostě ne každý se důchodu dožije, důchod bude velmi nízký a budeme na důchodce víc platit do státního rozpočtu.
Jitka Chalánková
místopředsedkyně TOP 09
Vláda ANO, ČSSD a KDU-ČSL v oblasti důchodů nekoná nic, když pominu nic neřešící a naprosto zbytečný návrh na zastropování věku do důchodu pro občany odcházející do důchodu po roce 2035. Je třeba průběžně reagovat na situaci důchodového účtu, tedy na oblast příjmů, a vývoj demografie, tedy věk dožití a počet aktivních lidí, kteří svými odvody plní důchodový účet. Naše vláda takový výhled – ne radostný, ale reálný, předložila a Parlament schválil. Nechceme snižovat důchody, i v nepříznivé situaci finanční krize jsme prosadili alespoň možnost odložené spotřeby. Tedy snížení odvodů a spoření části těch peněz, které stejně musejí být odvedeny, na účtech zaměstnanců i živnostníků. Tak se řešila takzvaná zásluhovost při zachování maximálně slušné míry solidarity. Deficit důchodového účtu se měl sanovat z výběru zvýšené sazby DPH, systém by se dostal do rovnováhy za dvacet let.
Současná vláda nevrátila zvýšenou hladinu DPH zpět a dívá se jen k horizontu svého volebního období. Osobně ještě doporučuji bedlivě sledovat intervence České národní banky vůči české koruně. S tak obrovskými makroekonomickými komoditami, jako je výplata důchodů, nepochybně souvisí.
Josef Středula
předseda Českomoravské konfederace odborových svazů
Český důchodový systém prochází od roku 1989 nepřetržitou reformou, skoro všechno zásadní se už stalo. Nyní je finančně udržitelný a poskytuje důchody, které jsou reálně vyšší, než byly před rokem 1989. To je ale pořád žalostně málo. Za zásadní proto považuji tlak odborů na zvyšování mezd v rámci kampaně Konec levné práce, protože růst mezd a platů, tím pádem i odvody z příjmů, jsou živou vodou pro růst důchodů. Naším cílem je, aby celkový důchod (z prvního a třetího pilíře) činil 60 procent mzdy, kterou důchodce pobíral před odchodem do penze.
Chybí také vyrovnání se s důsledky zrušení preferovaných pracovních kategorií v roce 1992, zajišťujících dřívější odchod do důchodu zaměstnancům, kteří byli nejvíc postiženi dlouhodobým výkonem namáhavých, popřípadě rizikových prací. Vláda avizuje připravenost řešit tento problém v doplňkovém penzijním spoření, kam by měli zaměstnavatelé zaměstnancům zařazeným do III. a IV. kategorie rizika povinně přispívat. Je však zřejmé, že bez přechodného řešení v průběžném důchodovém pojištění se neobejdeme.
Jaroslav Vostatek
ekonom a pedagog
České „důchodové pojištění“ je v průměru ze dvou třetin rovným důchodem pro seniory s dlouhou dobou pojištění a jen z jedné třetiny jde o pojištění. Důchody se skládají ze základní a procentní výměry, aniž by to mělo jakoukoliv logiku; víme jen, že základní výměra je pokračovatelem drahotního přídavku z roku 1990. Jediným srozumitelným parametrem „důchodového pojištění“ je důchodový věk; neví se už ale, že je poměrně výhodné odejít do důchodu předčasně. Hlavním problémem celého systému je jeho nesystémovost a nesrozumitelnost, viz též nález Ústavního soudu (2010). Jakékoliv funkční řešení předpokládá zrušení redukčních hranic a koeficientů při výpočtu procentní výměry starobního důchodu. Z dnešního „důchodového pojištění“ je nezbytné vyčlenit samostatný solidární starobní pilíř, například v podobě základní výměry důchodu, se sazbou třeba 30 procent průměrné celostátní mzdy. Účelem takové reformy není měnit míru solidarity či výši důchodů – jde „jen“ o racionalizaci, která učiní systém srozumitelným… a také podpoří zájem na pokračování pracovní činnosti. Za tím účelem lze zrušit předčasné odchody do důchodu a důchodový věk v novém pilíři důchodového pojištění zastropovat na 60 let.
Vladimír Dlouhý
prezident Hospodářské komory ČR
Před lety probíhala rozjitřená debata k důchodové reformě. Česko procházelo krizí a vývoj výdajů na důchody, největšího břemene našich veřejných financí, se jevil jako zásadní. Byl jsem u přípravy velké důchodové reformy jako člen Národní ekonomické rady vlády a nepopírám, že výsledný projekt, který navíc významně pokřivilo politické vyjednávání, měl řadu slabých míst. Stále jsem ale zastáncem druhého pilíře, bez kapitálové složky se dlouhodobě udržitelný důchodový systém neobejde.
Potřebnost reformy nelze posuzovat jen podle momentální bilance, která se v období mimořádně příznivého hospodářského růstu může jevit jako bezproblémová. Hlavní zdroj průběžného systému tvoří odvody zaměstnavatelů na důchodové pojištění a ty jsou tu jedny z nejvyšších na světě. Vysoké náklady práce pak brzdí konkurenceschopnost ekonomiky. To je třeba vnímat v kontextu probíhajícího zvyšování mezd. Pochopitelně není na škodu paralelně rozvíjet pobídky k individuální odpovědnosti. Seniorský věk není nečekanou nehodou a soukromé spoření nebo jiná forma materiálního zabezpečení na stáří se musí stát samozřejmostí.
Lukáš Kovanda
hlavní ekonom finanční skupiny Roklen
Anketa Kdo se vám v dnešní anketě líbil? Jan Švejnar Aleš Michl Vladimír Pikora Jitka Chalánková Josef Středula Jaroslav Vostatek Vladimír Dlouhý Lukáš Kovanda Aleš Tůma
Vlivný marxistický intelektuál Slavoj Žižek by zjevně rád přemosťoval ideje progresivní levice a islámu. „Muslimské tradice v sobě mají neuvěřitelně progresivistické prvky,“ míní. „Islám totiž není náboženství rodiny; je to sirotčí náboženství. Prorok Mohamed byl sirotek.“ Vida tedy, vlivný Žižkův hlas dává tušit, že brexit či zvolení Trumpa, zdánlivé debakly pokrokářů, levicový progresivismus nijak oslabit nemusí, naopak mohou podnítit jeho námluvy s islámskými tradicionalisty. Apologetiku pro takové – na první pohled těžko myslitelné – zásnuby Žižek právě zplichtil. O to více by se měla semknout pravice, klasičtí liberálové, konzervativci západního střihu, ale například i autentické křesťanskodemokratické síly. Třeba tak, že i v Česku prosadí novou podobu důchodového systému, který povede nejen k větší odpovědnosti za své vlastní zajištění na stáří, ale bude také daleko znatelněji zvýhodňovat rodiny s dětmi. Kdo nemá děti, bude si prostě o to více muset spořit kapitálově. Před pár týdny vystoupil na půdě českého parlamentu s takovým návrhem Hans-Werner Sinn, špičkový německý ekonom. Navrhuje ho pro zemi našeho západního souseda, ale prospěl by i nám. Je-li rodícím se ideálem progresivistů islámsky sirotčí osud, čili už zcela nepokryté rozbíjení rodiny, je nejvyšší čas, aby se právě i podoba důchodového systému stala hrází fatálnímu podvolení v režii nových marxistů. Efektivní důchodový systém má do budoucna význam nejen ekonomický, ba ryze sebezáchovný.
Aleš Tůma
finanční analytik Partners
Anketa Kdo se vám v dnešní anketě nelíbil? Jan Švejnar Aleš Michl Vladimír Pikora Jitka Chalánková Josef Středula Jaroslav Vostatek Vladimír Dlouhý Lukáš Kovanda Aleš Tůma
Jak by řekla jistá legendární penzistka: Tyhlety reformy každého jenom otravují, já bych je zakázala. Reformu řeší různé odborné komise už víc než desetiletí, většinu jejich návrhů nakonec odnesly politické větry; teď se bude revidovat i růst důchodového věku.
Chodit do penze v sedmdesáti už by skutečně bylo poněkud brutální, každopádně kvadraturu kruhu udělat nejde. Pokud se o nás nepostarají osobní roboti, budeme mít na výběr mezi delší dobou pobírání nižší penze a vyšší penzí, ale od pozdějšího věku.
Kdysi bych tu napsal libertariánský výkřik: Privatizujte! Ale víme, jak dopadl poslední pokus o částečný opt-out. Je tedy potřeba se realisticky smířit s tím, že průběžný systém tu s námi je a bude. Ani se nihilisticky smiřovat s tím, že „na důchod nebude“, ani volit politiky předstírající, že problém neexistuje. Zavedl bych proto reformu reforem: Každý návrh úprav penzí by musela doprovodit detailní modelace jeho dopadů na výši důchodů, schodek systému atd. Tyto modelace by zastřešovala některá relativně nezávislá instituce. Politici by navíc měli povinnost předvolební sliby doplnit varováním jako na krabičkách cigaret. Tedy horní polovina billboardu by zněla např. „Vyšší penze pro všechny“ a dolní velkými černými písmeny: „Stejně to zaplatíte vy nebo vaše děti“. Zároveň by všichni poplatníci dostávali od správy sociálního zabzepečení každoročně poštou výpis obsahující tři informace: a) celkové odvody b) přibližnou modelaci budoucího důchodu c) dopad změn od minulého roku na body a+b. Třeba by ta debata potom byla o malý kousek racionálnější.


title: Kam až může růst minimální mzda? Hledá se bod zlomu

maintext:
Aby minimální mzda v Česku způsobila růst nezaměstnanosti, musela by být víc než 20 tisíc korun měsíčně, říká šéf odborářů Josef Středula. Znamená to, že při minimální mzdě dvanáct, patnáct nebo třeba sedmnáct tisíc se s trhem práce nic moc nestane?
Od ledna bude mít Česko zase vyšší minimální mzdu. Její zvyšování začalo po dlouhé stagnaci v roce 2013 a během té doby vyrostla poměrně rychle o tři tisícovky – z osmi na jedenáct tisíc (to je právě suma, platná od roku 2017). Tam ale její růst nemusí končit.
Při každém zvyšování minimální mzdy se ovšem ozvou hlasy, že zvyšování minimálních mezd může mít nepříjemné ekonomické důsledky. Jednoduše: že pracovní síla se některým podnikům přestane při zvýšených nákladech vyplácet a že se začne zvyšovat nezaměstnanost. S grafem, který ukazuje, že při zvýšení minimální mzdy klesne poptávka po práci, se studenti potkávají už v základech mikroekonomie. „Je to jen teoretická poučka,“ tvrdí ovšem dlouhodobě odboráři. V České republice podle nich v posledních letech k žádnému propouštění kvůli růstu minimální mzdy nedošlo.
Znamená to, že se uznávaní ekonomové mýlí? Předseda Českomoravské konfederace odborových svazů (ČMKOS) Josef Středula připouští, že graf známý z učebnic skutečně platí. Česká ekonomika se ale podle něj ještě nedostala do bodu rovnováhy. Tedy situace, kdy se nabídková a poptávková křivka střetnou a výše minimální mzdy bude příčinou propouštění a růstu nezaměstnanosti.
Tento „bod zlomu“ je podle Středuly ještě „strašně daleko“ a v nedohlednu. „Museli bychom uvažovat o minimální mzdě tak nad dvaceti tisíci korun [měsíčně, pozn. red.],“ uvedl v říjnu v rozhovoru pro Finmag.
Jak roste minimální mzda Zvětšíte klikem
Minimum těsně pod mediánem?
Zmíněných 20 tisíc korun by podle údajů z ISPV znamenalo v roce 2015 zhruba 70 procent průměrné české hrubé mzdy a víc než 87 procent mediánu. Znamená to, že je prostor pro růst minimální mzdy až do této hodnoty? V čem má tento předpoklad oporu?
Na obojí jsem se šéfa odborů několikrát dotázala. „Bod zlomu zatím nebyl detailně diskutován se všemi odborovými organizacemi v rámci ČMKOS,“ uvedla prvně mluvčí svazu Jana Kašparová. „Omlouvám pana předsedu, ale v tuto dobu nebudeme onu hypotetickou zlomovou výši minimální mzdy komunikovat,“ dodala.
Na žádnou českou ani zahraniční studii, která by podobný „bod zlomu“ pro Česko vyčíslila, jsem nenarazila. Obrátila jsem se proto na víc než desítku dalších ekonomů – ani ti mě ale nedokázali přesněji nasměrovat. Podle Lukáše Kovandy z finanční skupiny Roklen podobné ekvilibrium ani stanovit nelze – jednoduše proto, že se česká ekonomika neustále mění. „Pokud bude v solidní kondici, unese takové zvýšení minimální mzdy, které by ji za horších podmínek neblaze poznamenalo,“ doplňuje.
„S přesnou hranicí jsem se v odborných studiích, pokud si dobře pamatuji, nesetkal,“ říká analytik Akcenty Miroslav Novák. K růstu nezaměstnanosti by však podle něj došlo pravděpodobně mnohem dříve než okolo zmíněných 20 tisíc korun. „Rychlý růst minimální mzdy by tlačil i na růst mezd zaměstnanců, kteří pobírají vyšší mzdu než minimální. Mzdy by navíc rostly daleko rychleji než ve zbylých zemích střední a východní Evropy a podniky působící v ČR by ztrácely konkurenceschopnost,“ předpokládá. Podle dalších ekonomů by se průměrná mzda v podobném případě dostala mezi 30 až 40 tisíc korun měsíčně.
Minimální mzda nechodí sama Minimální mzda udělá na začátku roku pořádný skok – z 9900 na 11 000 korun. Neskáče ale sama, spolu s ní rostou taky zaručené mzdy. Minimální mzda je totiž garantované minimum pro ty nejmíň kvalifikované. Existuje osm kategorií povolání podle kvalifikace, v té nejvyšší je „minimální mzda“ od ledna 2017 hezkých 22 000 korun. Zaručená mzda 2017: Kolik šéf musí dát
Špatně placená práce zmizí
Podle ekonomky Raiffeisenbank Heleny Horské profitují z nízké mzdy hlavně obory, ve kterých pracují nekvalifikovaní zaměstnanci. „Příkladem může být stavebnictví, například výkopové práce, textilní průmysl, zemědělství, hutě,“ vyjmenovává.
Sama je však k příliš vysokému růstu minimální mzdy skeptická. „Firmy pak začnou nahrazovat drahou nekvalifikovanou práci stroji, automaty a nakonec roboty,“ varuje. „Může sice dojít k růstu produktivity a následně ekonomiky a životní úrovně, otázkou ale je, kolika z nás by se tento růst týkal. Co pak budou dělat odbory a stát s rostoucí armádou nezaměstnatelných osob?,“ dodává.
Výsledkem nevhodně nastavených mezd je podle ní takzvaná hystereze, tedy situace, kdy vzniká málo nových pracovních míst a z nezaměstnaných se stávají nezaměstnatelní. „Našim zájmem není nakazit náš trh práce touto evropskou nemocí, naopak bychom měli usilovat o pružný trh práce, který bude motivovat nezaměstnané k hledání uplatnění,“ uvádí Horská.
Čas přizpůsobit se
Ekonom a vedoucí Oddělení strategií a trendů EU při Úřadu vlády Aleš Chmelař je ale přesvědčen, že v tomto smyslu by vysoká minimální mzda byla prospěšná – protože „pročistí“ trh. Pokud ji podniky nedokážou zaplatit, zkrachují. Ty, které si ji zvládnou dovolit, budou podle něj naopak nabírat. „Jestli budou mizet pracovní místa vlivem zvyšování minimální mzdy, robotizace nebo zvyšování ceny práce a životní úrovně, je vlastně jedno, protože něco podobného přijde a my se musíme soustředit na to, aby to náš trh práce zvládl,“ zdůrazňuje.
Že by v Česku existoval „bod zlomu minimální mzdy“ na hranici 20 tisíc korun, si Chmelař nemyslí. Sám však věří, že pokud by se minimální mzda zvyšovala postupně – a cíleně a zároveň v tomto období nepřišla recese, bude mít česká ekonomika čas se jí přizpůsobit.
S tím, že by minimální mzda nutně vedla k růstu nezaměstnanosti, nesouhlasí ani ekonom Jiří Šteg. „Nízká úroveň minimální mzdy v ČR naopak vyvolává řadu návazných sociálních i ekonomických problémů. Ostatně nerovnosti a nesymetrické rozdělování příjmů jsou zdrojem celé řady politických problémů v mnoha zemích světa,“ uvádí. S tímto fenoménem je podle něj třeba něco udělat, tak „proč nezačít právě u minimální mzdy“.
Anketa Vítali byste další růst minimálních mezd? Určitě Ano, ale nespěchat tak, ať si firmy vydechnou Mně je to upřímně fuk Zrušit. Každý se může dohodnout, jak chce
Škodí minimální mzda mladým?
Tradičního grafu, který znázorňuje vztah mezi minimální mzdou a mírou nezaměstnanosti se zastává například profesor ekonomie na University of Michigan Mark J. Perry. Na růst minimální mzdy podle něj doplácejí ti nejméně zkušení s nejméně znalostmi a nejnižším vzděláním, především zaměstnanci do dvaceti let. „Připomeňme si, co se [v USA, pozn. red.] stalo naposledy, když hodinová minimální mzda mezi lety 2007 a 2009 postupně vzrostla z 5,15 na 7,25 dolaru,“ píše. Nezaměstnanost mladých mezi 16 a 19 let se podle něj v tom samém období zvýšila z 16 na 26 procent čili o deset procentních bodů.
Vzhledem k tomu, že v letech 2007–2009 procházely Spojené státy hypoteční krizí, by uvedený ukazatel pravděpodobně rostl i bez zvýšení minimální mzdy. Perry proto srovnává i nezaměstnanost mladých s nezaměstnaností celé ekonomicky aktivní populace – ta podle něj ve sledovaném období rostla ze zhruba 5 na 10 procent, tedy polovičním tempem.
S tím, že příliš vysoká minimální mzda může kromě některých oborů zasáhnout i určité věkové skupiny souhlasí ekonom J&T Banky Petr Sklenář. „A v tom je to prokletí vysoké ochrany zaměstnanců a vysoké minimální mzdy, že tvoří armádu mladých nezaměstnaných. Stačí se podívat do statistiky jižní Evropy,“ tvrdí.
Přímo čísla Eurostatu ale tento trend nepotvrzují. Podle říjnových dat vykazovaly nejvyšší nezaměstnanost mladých do 25 let Řecko, Španělsko, Itálie a Chorvatsko – ve všech těchto zemích přesahovala 30 procent. Itálie minimální mzdu přitom vůbec nemá, ve Španělsku je z 22 zemí Evropské unie, které ji zavedly, až 9. nejvyšší, v Řecku 11. a v Chorvatsku 15. Pokud přepočteme minimální mzdu z národních měn, tedy eur a kun, na standard kupní síly, nachází se „naše“ trojice zemí v žebříčku na 10., 11. a 14. pozici.


description: Elity ještě mají šanci vzít populistům vítr z plachet.

title: Poučení z krizového vývoje globálních elit

maintext:
V Evropě i ve světě zvedá hlavu pravicový populismus. Před patnácti lety byly britská UKIP, Švédští demokraté, Praví Finové, nizozemská Strana svobody, Dánská lidová strana či Alternativa pro Německo bezvýznamné či neexistující straničky. Dnes se hřejí na výsluní voličské obliby a derou se stále výš.
V Maďarsku vládnou pravicoví populisté už několik let, ve Švýcarsku, Norsku a Polsku se chopili kormidla nedávno. Ve Francii vytáhla Marine Le Penová Národní frontu do hlavního proudu a na jaře se možná stane noční můrou nejedné francouzské feministky coby první ženská hlava státu v dějinách země. Amerika utrpěla šokující vítězství člověka, který působil poněkud nepatřičně i jako moderátor křiklounské reality šou a který sype z rukávu státnické výroky typu „nepotřebuju se s nikým radit, protože mám dobrý mozek a hodně jsem toho řekl.“
Ze zimního spánku se probouzí i populismus levicový. V Řecku smetla zkorumpované dinosaury revoluční Syriza a španělská Podemos loni prolomila tradiční stranický duopol poprvé od pádu generála Franka. Vedení nejctihodnější levicové instituce v Evropě, britské Labouristické strany, se ke zděšení svých umírněných kolegů chopil bezmála sedmdesátiletý buřič z té nejzazší stranické periferie. A za oceánem jeho ještě starší pobratim Bernie Sanders, který se v nejkapitalističtější zemi světa hrdě hlásí k socialismu, přivodil bezkrevné Hillary Clintonové nejednu probdělou noc, když jí v demokratických primárkách sebral téměř polovinu všech států.
A aby byl výčet úplný, nesmíme zapomenout ani na ryze protisystémová hnutí bez jasného politického programu, snad kromě hesla „všeci kradnú a jestli mě zvolíte, zrobím tam pořádek“. Ta v Evropě reprezentuje pestrý sortiment antipolitiků, od italského komika Beppe Grilla, který se svým Hnutím pěti hvězd s přehledem vede voličské preference a v nedávném referendu vlastnoručně zařídil drtivou porážku premiéra Renziho, až po slovenského miliardáře a českého ministra na poloviční úvazek Andreje Babiše.
Trend je to evidentní, překotný a globální. Je to celosvětová vzpoura „prostého lidu“ vůči elitám. Vůči tradičnímu establishmentu v politice, médiích, akademické obci a soukromém sektoru.
Elity si zprvu moc nevšímaly, co se kolem nich děje a dál si hleděly svého. Když ale v létě přišel brexit, který na evropské intelekutály zapůsobil asi jako první pražská defenestrace na katolickou církev, a na podzim si Američané zvolili za prezidenta televizního baviče a prodavače falešných vysokoškolských diplomů, politici, novináři, společenští vědci a manažeři zpanikařili a začali hledat odpovědi.
Bohužel, místo aby konečně vyšli ze svých kanceláří do ulic a zeptali se lidí, co to propána vyvádějí, spokojili se s tím, že se zeptali sami sebe. Koneckonců, kdo by měl znát správnou odpověď, když ne elity.
Ten tupý dav
A tak začala média vysvětlovat. Když se prý Britové doslechli o vítězství brexitu, teprve pak začali horečně googlit, co je to Evropská unie a co bude odchod znamenat. „Lidé ani nevědí, o čem hlasovali!“ volaly rozhořčeně noviny. „Půlka země volila brexit, a vůbec přitom netušila, co to provádí!“ Dál přišla zpráva, že podle povolebních průzkumů Britové svého rozhodnutí hromadně litují, a kdyby se mělo referendum opakovat, hlasovali by pro setrvání v Unii. Média také dávala průchod hněvu mladých voličů, kteří hlasovali většinou pro setrvání a hořekovali, že starší generace, která volila většinou odchod, jim zničila budoucnost. Generální ředitel megabanky Credit Suisse se nechal slyšet, že za výsledek můžou nízké investice vlády do vzdělání, které je prý v některých koutech Británie na úrovni Pobřeží slonoviny. Média nezapomněla ani na rasismus, nenávist a xenofobii.
To všechno si blíž rozebereme za chvíli, nicméně už teď se nám rýsuje hlavní nápěv – prostý člověk je hloupý, nevzdělaný, impulzivní a vyžívá se v rasismu. Nevěří expertům, kteří mají na své straně fakta a argumenty, řídí se vášněmi a nechá se utáhnout na vařené nudli zlatoústými demagogy, kteří mu navykládali, že se má špatně, i když se ve skutečnosti má dobře. Jak ukazují všechny agregátní ukazatele.
Když pak v listopadu vyhrál Donald Trump, utrpěly sice elity další šok, ale odpověď už tentokrát měly po ruce. Refrén se potvrdil. Většinoví Američané, kteří osm let trpěli v Bílém domě černošského intelektuála, si konečně vybrali podle svého – hrubozrnného kryptofašistu, který slíbil, že na mexické hranici postaví obří zeď a vyžene ze země všechny cizince. Znovu zapůsobily emoce a fakta znovu zůstala na ocet. Zvítězil všudypřítomný rasismus, nenávist a hloupost davu. Závěr je jasný, žijeme v „době postfaktické“. Fakta přestala zabírat a lidé místo expertů drze věří, čemu chtějí.
Přehlížení
Vyskytli se ale i komentátoři, kteří si zachovali profesionální čest a základní míru objektivity. V lavině pohrdlivých, nadutých a skoro až natruc ignorantských reakcí na vzestup protestních voličů se tu a tam objevily články, které poukázaly na jisté nesrovnalosti. Britové že nevěděli, o čem hlasují, když volili brexit? Ano, služba Google Trends sice ukázala, že odpověď na otázku „Co je to EU?“ lidé den po referendu hledali asi třikrát častěji než předtím. V absolutních číslech to ale byl nárůst z přibližně 300 na necelých 1000 hledání denně. Tedy asi o 700 hledání. Na 60 milionů obyvatel. To není zrovna obrázek zděšené země, která s křížkem po funuse houfně zjišťuje, pro co vlastně hlasovala.
A co ta lítost? Průzkumy skutečně ukázaly, že někteří voliči brexitu nemají ze svého vítězství radost. Média ovšem opomněla dodat, že svého hlasu litují i voliči pro setrvání a výsledek referenda vítají. Podle agentury ComRes jich bylo dokonce až čtyřikrát víc. A z průzkumů dva měsíce po referendu vyplývá, že žádná lítost se nekoná a opakované referendum by skončilo úplně stejně. A pokud jde o mladé voliče, kteří bědují, že je senioři připravili o budoucnost… Inu možná mají pravdu oni, protože vidí nový svět novýma očima, a možná mají pravdu ti starší, kteří v životě leccos zažili, například Británii před vstupem do Unie. Tak či onak je pro ně brexit tvrdou lekcí – kdo chce něco v demokracii prosadit, musí v prvé řadě přijít k volbám. Mladých mezi 18 a 24 lety volilo pouhých 36 procent, jejich rodiče a prarodiče přišli k urnám prakticky všichni – od 55 let nahoru přesahovala účast 80 procent.
Také v Americe se začaly příběhu o rasismu objevovat trhliny. Jako první vrátil média do reality známý levicový rebel Michael Moore, který odhadl vítězství Donalda Trumpa neuvěřitelně přesně a po volbách znovu upozornil, že Trump nevyhrál díky rasistům z hlubokého Jihu. Tradičně republikánské státy volily pravicově a tradičně demokratické levicově, na tom se už desítky let nic nemění. Rozhodl kdysi průmyslový Středozápad, dnes přezdívaný „Rezavý pás“. Tam lidé tradičně tíhli spíše k levici, přestože si dlouhodobě stěžovali, že je Demokratická strana přehlíží a jejich problémy neřeší. Globalizace odsála kdysi obří průmyslové podniky do Číny a Mexika a miliony lidí zůstaly bez práce a budoucnosti. Dvacet let jen přihlíželi, jak politické elity napříč spektrem utápějí biliony ve všemožných válkách na Blízkém východě, za podpory masmédií a vojenských expertů, kteří tvrdili, že Saddám Husajn ukrývá zbraně hromadného ničení a tajně spolupracuje s teroristy. Poslouchali, jak je ekonomičtí experti ujišťují, že ekonomika si vede skvěle a ceny nemovitostí celonárodně nikdy neklesnou. Sledovali, jak experti z centrální banky zaplavují ekonomiku levnými penězi, a jak se díky tomu už tak obří banky nafukují jak Otesánek, až z nich jde strach. Bezmocně přihlíželi, jak celá ta bublina praská, jak se jim penzijní spoření rozplývá před očima a jak se z jejich daní bublina zase horečně dofukuje. Morbidně obézní finanční ústavy místo ozdravné kúry schramstly stovky miliard státní podpory, sociopatičtí manažeři vyfasovali místo ocelových pout zlaté padáky a dnes jsou hlavní viníci finanční krize větší a ziskovější než kdy dřív. To všechno navzdory ujišťování politiků, že hned co stát banky zachrání, rozláme je na menší kousky, aby už jediný moloch nemohl ohrožovat celý globální systém. Dnes tito politici namnoze působí jako experti ve finančním sektoru.
To je nápěv, který zní už podstatně věrohodněji. Jak napsal komentátor listu Los Angeles Times Vincent Bevins „Brexit a trumpismus jsou velice špatným řešením legitimních problémů, před nimiž elity 30 let zavíraly oči. [...] a teď s hrůzou sledují, jak se voliči bouří“. V Evropě se slib politiků, expertů a médií o jednotné měně a silné vnější hranici změnil v totální fiasko. Evropská unie chtěla být velká ve věcech velkých a malá ve věcech malých, ale dnes je pravým opakem, jak už přiznává kdekdo, včetně bývalého prezidenta Evropské komise Manuela Barrosa. Který teď mimochodem také dělá experta u Goldmana a Sachse. Politici napříč Evropou, od Angely Merkelové po Davida Camerona, kteří dlouhá léta otevírali hranice dokořán a kritikům hromadné migrace vyčítali nepřejícnost a nenávist, dnes přiznávají, že integrace lidí z jiných kultur nemůže fungovat, pokud je imigrace masová, chaotická, neregulovaná.
Na papíře i do čtečky
„Jen tentokrát nevolili nás“
Žijeme v éře absolutního selhání elit. Ty si ale pořád nevidí na špičku nosu a odmítají za své chyby převzít zodpovědnost. Ať jde o evropského komisaře, který se chce pomstít nezaměstnanému britskému montérovi, že hlasoval pro brexit, nebo o šéfredaktory, kteří masírují zprávy o migraci tak, aby nehrály do karet extremistům, a nevědomky tak přispívají k tomu, že důvěra v novinářskou profesi je na historickém minimu a blíží se důvěře v politiky a prodejce ojetých aut. Nebo mladého a neklidného intelektuála, který na Facebooku deklaruje nechuť vůči sprostému lidu s tím, že „obyčejný Čech“ nenávidí uprchlíky, přestože s nimi nepřijde do styku…, a který přijde s prodavačkou do styku akorát u pokladny, s řidičem tramvaje vůbec a s horníkem jednou za rok v pohádce Dařbuján a Pandrhola.
Břevno ve vlastním oku je holt neviditelné. Americký sociální psycholog Jonathan Haidt pozoruje politické nůžky, které se rozevírají mezi elitami a zapomenutým člověkem, s obavami a upozorňuje, že Západ dnes stojí před velkou otázkou: Jak naložit s nespornými přínosy globální spolupráce na poli obchodu, kultury, lidských práv a ochrany životního prostředí, tak abychom přitom neválcovali ty z nás, kdo na rozdíl od kosmopolitních elit přirozeně tíhnou spíše k místním komunitám a národní identitě.
Haidt ale nad Západem neláme hůl a tvrdí, že zdejší elity můžou snadno změnit rétoriku, vystupování a legislativu tak, že populismu opět vezmou jak vítr z plachet, tak většinu hlasů. Budou se ale muset důkladně zamyslet, proč trucování, snobská zášť a nálepkování nefungují. Musejí si položit otázku, kde udělaly chybu. Americký viceprezident Joe Biden nedávno prohlásil: „Prohráli jsme, protože jsme ztratili velkou spoustu poctivých Američanů, kteří žijí v regionech, na které se zapomnělo. Předtím dvakrát hlasovali pro Baracka Obamu. Nejsou to rasisté. Jen tentokrát nevolili nás.“ A prezident Evropské rady Donald Tusk zase přiznal: „Neseme plnou zodpovědnost. […] Byli jsme posedlí vidinou, že přes noc vybudujeme Evropu bez národních států, a neuvědomili jsme si, že obyčejní lidé, občané Evropy naše evropské zanícení nesdílejí.“
Snad se blýská na lepší časy.


title: Když reklama klame: Přehánět smí, lhát ne. Kde si stěžovat a čeho se domůžete

maintext:
Předvánoční nákupy vrcholí, nápor reklamy je větší než jindy. Nafukovat a přehánět se v reklamě může, aspoň do jisté míry. Ale co když vyloženě lže? Víme, kde si stěžovat. A čeho se domůžete…
Nadsázka, příkrasy, přehánění – s tím se v reklamě počítá. Lhát a klamat ale nesmí. Kde je hranice?
Klamavá reklama: Co říká zákon
Klamavá reklama by se zjednodušeně dala definovat takto: o zboží nebo službě se uvádějí nepravdivé údaje proto, aby spotřebitele přiměly k nákupu, obvykle na úkor konkurence, přičemž bez klamných údajů by produkt nekoupil.
Při posuzování toho, jestli je reklama klamavá, se podle občanského zákoníku zohledňují především (ale nejen) údaje, které reklama sděluje o:
dostupnosti, povaze nebo provedení prodávaných produktů, jejich složení, výrobním postupu, datu výroby nebo poskytnutí, způsobilosti k určenému účelu, použitelnosti, množství, zeměpisném či obchodním původu, vlastnostech zboží včetně přepokládaných výsledků jeho použití, nebo výsledků provedených zkoušek a testů,
ceně nebo způsobu jejího určení,
podmínek, za kterých se zboží prodává nebo služba poskytuje,
povahy, vlastností a práv zadavatele reklamy – jako je jeho totožnost, majetek, odborná způsobilost, jeho práva duševního vlastnictví nebo jeho vyznamenání a pocty.
Anketa Co nejčastěji děláte, když je v telce reklama? Dívám se na ni Dívám se, co dávají jinde Dívám se, co dávají v lednici Dívám se, co dávají v baru Dívám se, co nového v telefonu Povídáme si Čurám Těžko říct, televizor nemáme nebo na něj nekoukám, tak nevím, že je reklama
Příklady: Co už je přes čáru
O klamavou reklamu nejde v případě obvyklého reklamního přehánění. To je povoleno za předpokladu, že je z hlediska průměrného spotřebitele rozpoznatelné. Je tedy nutné posuzovat každý případ zvlášť.
Na hraně jsou případy výrobků, které mají vzhledem k obsahu nepřiměřeně velký obal – po otevření se ukáže, že kelímek jogurtu je poloprázdný nebo že sáček brambůrků vyplňuje hlavně vzduch. „Zkoumá se ovšem nepřiměřenost. Někdy bude větší obal v pořádku, jindy se bude jednat o klamavou reklamu,“ říká Eva Jurčíková z Vaše nároky.cz.
Typickým příkladem klamavé reklamy je situace, kdy se účtovaná cena liší od ceny avizované v letáku. Nebo když reklama hlásá, že jde o časově omezenou akci či likvidaci prodejny, přestože se obchod neruší. „Častou klamavou reklamou je tvrzení obchodníka, že koupí přispějete na dobročinné účely, ačkoliv tomu tak není. Případně obchodník na zboží neuvede výši příspěvku,“ pokračuje Eva Jurčíková z Vaše nároky.cz.
Další příklad: Výrobce nebo prodejce v reklamě tvrdí, že budete díky jeho zboží štíhlejší, krásnější nebo chytřejší, ale produkt nemá vlastnosti, které by to dokázaly jakkoli ovlivnit. Třeba tvrdí, že když budete každé ráno snídat jeho křupavé müsli, určitě zhubnete, ale müsli bude ve skutečnosti obsahovat jen složky, které k hubnutí nepřispívají. Nebo když bude prodejce běžeckých bot tvrdit, že v jeho obutí zhubnete daleko rychleji než v jiném. V minulosti dostala firma za takovou reklamu tučnou pokutu a musela ji stáhnout – nezávislé testy totiž prokázaly, že její boty mají na hubnutí stejný vliv jako každé jiné.
Důležité je vždy posoudit, jestli jde o „běžné“ reklamní přehánění nebo snahu uvést spotřebitele v omyl. Pokud například v televizní reklamě vidíte, že jakmile se člověk zakousne do kokosové tyčinky, objeví se na pláži v Karibiku, nejspíš pochopíte nadsázku; do tropického ráje vás tyčinka neteleportuje. „Tady se jasně jedná o reklamní přehánění, protože nikdo z kupících nepředpokládá, že se tak ve skutečnosti stane. O klamavou reklamu by šlo, kdyby tvrdila, že se tyčinka skládá výhradně z kokosu, mandlí a čokolády, ale nebyla by to pravda,“ dodává Eva Jurčíková.
Kde si stěžovat
Na klamavou reklamu si můžete stěžovat u České obchodní inspekce, která záležitost prověří. Pokud zjistí pochybení, udělí hříšníkovi pokutu. Odškodnění vám ale nezajistí. „Pokuta od ČOI může být udělena i v případě, že nedojde k poškození konkrétního zákazníka, stačí, když klamavá reklama existuje,“ říká Eva Jurčíková.
Kam si jít stěžovat A jak na to Na koho si můžete stěžovat u České obchodní inspekce? Jaký trest dotyčnému hrozí? Jak stížnost správně podat? A kdy vám ČOI nepomůže? Máme pro vás přehledného průvodce. Pošlu na vás ČOIku! Jak podat stížnost Někdy není Česká obchodní inspekce ta pravá instance, je třeba si stěžovat jinde. Poradíme. Tedy přinejmenším, pokud jde o stížnost na instituci či obchodníka, který vás podfouknul, očesal, vyždímal… prostě připravil o nervy a peníze. Můj seznam stížností: Hledá se adresát Na klamavou reklamu si můžete stěžovat také u: Rady pro rozhlasové a televizní vysílání v případě reklamy vysílané v rozhlase a televizi
Státního ústav pro kontrolu léčiv, Ministerstva zdravotnictví a Státní rostlinolékařské správy v případech reklamy na léčivé přípravky, zdravotnické prostředky a přípravky na ochranu rostlin, pokud nejde o reklamu televizní nebo rozhlasovou,
Krajského živnostenského úřadu příslušného podle sídla nebo místa podnikání zadavatele reklamy pro všechny ostatní případy.
Jak se domůžete náhrady
Jestli máte pocit, že jste se stali obětí klamavé reklamy, měli byste koupenou věc klasicky reklamovat. Reklamační řízení má stejná pravidla jako, když reklamujete věc s vadou. Obchodník teoreticky nemá hned při první reklamaci povinnost vrátit peníze, může věc opravit nebo nabídnout stejnou věc bez vady. U klamavé reklamy se ale většinou jedná o neopravitelnou vadu – jednoduše jste koupili jiný produkt, než jste čekali. Pokud obchodník zboží, které deklaruje, vůbec nemá, nezbývá mu než peníze vrátit.
Příklad: Koupíte legíny, které se v záruční době kvůli špatnému švu roztrhají. Reklamujete je. Protože se jedná o opravitelnou vadu, prodejce je může nechat zašít. Když se na stejném místě roztrhnou podruhé, má pořad právo nechat zboží opravit. Když se stejná vada vyskytne potřetí, můžete už trvat na odstoupení od smlouvy a vrácení peněz. Jiná situace bude, když koupíte legíny, o kterých výrobce v reklamě tvrdí, že zmírňují celulitidu, ale nestane se tak, protože legíny vlastnosti pro zmírňování celulitidy nemají. Prodejce nemůže vadu při reklamaci „opravit“ ani legíny vyměnit za jiné (pokud legíny zmírňující celulitidu nemá). Musí vrátit peníze.
Poradna pro spotřebitele Nechtějí vám uznat reklamaci, nevíte, jestli můžete vrátit zboží, nejste spokojeni se službami, ale nevíte, jak se bránit? Ptejte se na svá práva odborníků z dTestu v naší spotřebitelské poradně. Spotřebitelská poradna
„Když prodejce reklamaci neuzná, je potřeba se, stejně jako u jiné reklamace, obrátit na znalce, který potvrdí, že se skutečně o klamavou reklamu jedná, následně případně na soud. Nebo se může spotřebitel obrátit přímo na ČOI, která reklamu prošetří, a pokud dojde k závěru, že jde o klamavou reklamu, udělí prodejci pokutu. Výsledek šetření ČOI pak může mít při prokazování nároku stejnou váhu jako znalecký posudek,“ říká Eva Jurčíková.
Když prodejce v reklamě klame o ceně, například v letáku uvádí jinou cenu než v prodejně, zákazník většinou zboží nekoupí, protože zvýšenou cenu zjistí na místě. „Pokud by ve větším nákupu jednu položku, která neodpovídá letáku, přehlédnul, může v prodejně později zboží reklamovat. Jako důkaz poslouží účtenka s datem nákupu a leták s datem platnosti akce,“ uvádí Eva Jurčíková.
Když bude banka v reklamě propagovat trvale bezplatné vedení účtu, ale po čase ho zpoplatní a začne si peníze sama strhávat, můžete je chtít zpátky. „Důležité ale bude prokázat, že taková reklama existovala, například printscreenem webové stránky, letákem a podobně,“ doplňuje Eva Jurčíková.
Když vám v důsledku klamavé reklamy vznikne ještě dodatečná škoda, můžete žádat náhradu i za ni. Například: koupíte fixy na oblečení, jejichž barva se nemá smývat. Pokreslíte triko, strčíte do pračky, barva se smyje a na oblečení zůstanou fleky. Pak můžete kromě vrácení peněz žádat i náhradu škody za zničené oblečení. Opět ale bude nutné prokázat, že reklama, která slibovala, že se barva nesmyje, skutečně existovala.


description: Komentátor Peníze.cz a Finmagu vybral celkem 50 svých článků z let 2015 a 2016, které by podle něj bylo škoda minout.

title: Stáhněte si výběr z Kašpárka do tabletu nebo čtečky


description: Sám se k podnikání dostal kvůli tomu, že ho nebavila škola. Po roce a půl na volné noze totálně vyhořel. Dnes je Robert Vlach jedním z největších českých odborníků na freelancing. Majitel portálu Na volné noze radí lidem, jak podnikání rozjet i jak se udržet v dobrých číslech. Pád je totiž na volné noze častý, selže polovina lidí.

title: Na volné noze uspěje jen půlka z nás

maintext:
Vy jste se na vlastní volnou nohu dostal tak, že vás štvala vysoká škola…
Ano, ale byla to moje chyba. Měl jsem za sebou skvělou obchodní akademii v Ostravě a pak jsem si špatně vybral vysokou. Přihlásil jsem se na ekonomku do Karviné, protože tam šlo hodně kamarádů. Ale brzy jsem zjistil, že tamní pojetí odborných předmětů mi není blízké, a rozhodl jsem se odejít. Bylo mi dvacet, měl jsem chuť začít něco dělat na vlastní pěst. A cestovat.
Odjel jste žít a pracovat do Španělska. Ani jste neuměl španělsky.
Jeli jsme tam s kamarádem stopem dělat cokoli. Jenže letní sezóna skončila a nic jsme nemohli sehnat. Tak jsem v jednom katalánském městečku začal obcházet firmy, až jsem přišel do jedné, kde měli problémy s počítačem. Já je vyřešil a majitel mi na místě nabídl práci. Postupně se ze mě stal jejich kontraktor. Internetová ekonomika byla tehdy v roce 1999 ještě v začátcích a oni chtěli přeložit a zprovoznit odborný web z francouzštiny do španělštiny. Já neuměl ani jeden z těch jazyků, oni neuměli anglicky. Ale nějak se to povedlo a vznikl portál pro profesionály z HVAC průmyslu, tedy vytápění, ventilace, klimatizace, hodně složité výpočty a grafy. Španělský internet byl lidnatý a kvalitních webů bylo málo, ten náš měl ohlas a úspěch.
A pak jste ukázkově vyhořel.
Což jsem si uvědomil samozřejmě až s odstupem. Přišlo to po roce a půl intenzivní práce, dřel jsem třeba šestnáct hodin denně. Mě to totiž extrémně bavilo a neměl jsem tam kamarády, koníčky, neznal jsem vlastní hranice. Totální vyčerpání přišlo naráz. Zjistil jsem, že potřebuji změnu, od počítače se přesunout k něčemu manuálnímu. Tak jsem jel do Valtic k vinařům.
Pocházíte z Ostravska, proč zrovna jihomoravské vinice?
Do Španělska jsem jezdil stopem přes Francii a zaujalo mě víno a ta kultura kolem něj. Přišlo mi, že pokud mám dělat něco rukama, stejně tam chci přesah. Ve Valticích jsem si za rok vyčistil hlavu a došel k závěru, že zůstanu na volné noze, ale autonomní, s více klienty. Od roku 2003 jsem začal podnikat v Česku. V té době jsem už pár let radil a pomáhal s propagací kamarádům, kteří na volné noze začínali. Uvědomil jsem si, že jim pomoct dokážu.
Co jste nejčastěji s klienty řešil?
Zprvu hlavně dílčí témata, prezentace na webu, ceny, psaní nabídek, řízení zakázek… Znal jsem třeba hodně freelancerů, kteří potřebovali propagaci, nebo hledali někoho ke spolupráci. Propojování lidí mám v sobě tak nějak přirozeně, hodně šikovných lidí znám a vím, kdo se na co hodí. Byl jsem také hodně ovlivněný průkopnickým étosem té doby, že nám internet dává nové možnosti a změní svět k lepšímu. Dneska projekty pro své klienty spíše jen konzultuji a řídím, na grafiku, programování a další odborné činnosti doporučuji specialisty, typicky jiné freelancery.
Co jste oficiálně dnes? Podnikatelský poradce? Stratég?
Nikdy jsem necítil potřebu být poradce a dlouho jsem ani neměl to slovo rád, protože mělo z 90. let pachuť nepoctivosti. Poradce ze mě udělal trh. Čím víc lidí za mnou chodilo pro radu, tím víc jsem měl potřebu dát tomu formální rámec. Vyprofiloval jsem se jako podnikatelský poradce, což je něco jako poradenský desetiboj. Zahrnuje to strategii, metody řízení, procesy, řešení a prevenci problémů, marketing, finance a další typy analýz. Nejsem expert na všechno, ale mám ucelený přehled, zkušenosti i kontakty. Jsem schopen doporučit desítky prověřených odborníků a sestavovat expertní týmy na klíč. Když třeba vidím, že klient nemá dobře chráněnou značku, doporučím Jindru Šulcovou jako top expertku přes ochranné známky. Typicky tedy s klienty řeším jejich strategie, jak se posunout a jak řešit problémy. Mám roky zkušeností s úspěšnými i neúspěšnými firmami a vím, co kde funguje.
Říkáte si o pět tisíc korun za hodinu, což není úplně málo. Kdo je váš typický klient?
Typicky spolupracuji přímo s majiteli malých a středních firem nebo se špičkovými profesionály na rozvoji jejich osobního byznysu. Spolupráce s firmami je většinou důvěrná a jsem vázaný mlčenlivostí, ale o spolupráci s osobnostmi mohu mluvit svobodněji. Margit Slimákové třeba radím a pomáhám od jejího návratu do Česka. Z menších firem jsem nadšený třeba z úspěchu Přírodního bydlení Jakuba Gajdy. Přišel za mnou, že chce web, aby mohl šířit osvětu o přírodním stavitelství. Ale že nemá čas psát. Vytvořil jsem pro něj koncepci videoblogu, který je tak úspěšný, že na něm postavil celou firmu a dnes generuje přes 80 procent leadů a obratu firmy, i když to vůbec nebyl původní záměr. U velkých firem dodávám spíš expertizy, u těchto malých se mohu podílet téměř na všem a ta možnost tolik věcí ovlivnit mě hrozně baví.
Další srdcovka je krajská Živnostnice roku Zuzka Bílková a její manufaktura na vlněné přikrývky. Celou komunikaci firmy teď stavíme převážně na ní, protože jsme zjistili, že zákazníky zajímá ona jako osobnost a značka je pro ně okrajová. A nově spolupracuji třeba s Evou Škorničkovou, která byla českou konzulkou v Kanadě, pak 15 let řídila středoevropské právní divize nadnárodních firem Kimberly-Clark a Mondelēz a teď jí pomáhám rozjet nové služby a osvětu kolem GDPR — to je nová legislativa Evropské unie, která radikálně mění ochranu dat občanů. Je to hodně komplexní zadání a to mě baví.
Kolik máte klientů?
Za uplynulých 13 let asi tři sta. Cíleně to omezuji, částečně i tou cenou. Poradenství hodně fragmentuje pracovní čas a já se věnuji i dalším projektům. Samozřejmě také rodině. Teď třeba právě dokončuji pro brněnský Melvil knihu o podnikání Na volné noze, která vyjde už na jaře a psal jsem ji skoro rok. Mám řadu dlouholetých klientů, s nimiž se postupně posouváme dál, a pak ty krátkodobé, na pár dní nebo jedno dvě sezení, když je to něco menšího. Ti obvykle řeší nějaký konkrétní problém ve firmě nebo jde o odborníky, kteří zvažují volnou nohu a váhají, jestli pro ně není lepší zůstat v zaměstnání.
Zpátky na zem Pokud si taky stříháte metr v korporátu, vybíráte MacBook Air a těšíte se, jak budete coby freelanceeři free, možná byste mi chtěli položit některou z těch pár otázek, které dostávám pořád dokola a rok od roku častěji Zkušenosti z volné nohy: Pět let v nóbl řetězech
A stává se, že jim řeknete, ať na volnou nohu nejdou?
Někdy ano. Typicky třeba top manažeři mají svými znalosti a stylem práce k volné noze už poměrně blízko. Ale nedávno jsem třeba klientovi doporučil s výpovědí a podnikáním počkat, protože chtěl naráz zakládat rodinu i vlastní byznys a neměl velkou finanční rezervu. Obecně doporučuji v takových případech zkusit si nejdřív udělat pár bokovek při zaměstnání, na rok omezit koníčky a věnovat tomu čas třeba i po večerech, pomalu zkoumat terén. Na volné noze je totiž neúspěch častý, nedá to zhruba polovina lidí. Ale není to pád drsný, většinou tam prostě náklady převýší příjmy a člověk se musí nechat zase zaměstnat. Není to bankrot.
Jaká je vaše nejdelší poradenská spolupráce?
Mám zásadu co nejvíc podporovat autonomii klienta. Což pro mě není výhodné, ale eticky to tak vidím. Většinou končíme, když dotáhneme kritické projekty, na které dohlížím. Spolupráce je dlouhá, když klient neustále roste a má potenciál, to běží třeba i pět let, a stále si zvedáme laťku. Pak můžeme dojít do bodu, kdy ho už nedokážu posunout výš, a přejdeme do režimu nárazových konzultací. Ozve se, jen když dělá nějaké důležité rozhodnutí a potřebuje mě jako oponenta a druhý mozek. Klienty ale sleduju i poté a mám v sobě takový morální imperativ ozvat se, pokud by se vydali směrem, který mi nepřijde dobrý.
Jak vám poradenství nese, je to hlavní zdroj vašich příjmů?
Poradenství je cyklický byznys, čili to závisí na době. Teď jsme na vrcholu hospodářského cyklu, takže poradenské zakázky jsou, a zajímavé. Naopak třeba krizový rok 2009 byl krušný. Šel jsem do skluzu s klienty a srazil hodinovku přechodně ze tří a půl tisíc před krizí na devět stovek. V porovnání s Evropou jsem ale i se svými pěti tisíci za hodinu v průměru. V zahraničí si seniorní business poradci účtují ještě mnohem víc. Nejvyšší sazba, kterou jsem letos zaznamenal u klienta ve firmě, byla zhruba 12 tisíc dolarů za manday špičkového nezávislého poradce. Pochopitelně to bylo pro korporaci…
Jste nějak pojištěný pro případ, že byste v poradenství udělal nějakou závažnou chybu?
Pojistku mám komerční, ale garance jsou ukotveny i smluvně.
Robert Vlach Podnikatel a podnikatelský poradce. Vystudoval obchodní akademii, poté pracoval ve Španělsku jako vývojář webových služeb. Od roku 2005 se v Česku jako vůbec první publicista, konzultant a lektor věnuje systematické podpoře a popularizaci podnikání na volné noze prostřednictvím internetového portálu www.navolnenoze.cz. Živnostník roku 2011 Moravskoslezského kraje. Zakladatel 1. evropského think-tanku pro nezávislé profesionály, který se schází pravidelně v Praze, Brně a Ostravě. Je také průkopníkem digitálního nomádství v ČR, rád cestuje a píše o pozoruhodných knihách na www.coctu.cz. Připravuje k vydání knihu Na volné noze: Podnikejte jako profesionálové.
A udělal jste za těch třináct let poradenství nějakou fatální chybu?
Ve svém podnikání ano. (smích) Ale to je oukej, tam zkouším nové věci a rád experimentuji, zodpovídám se jen sám sobě. Klientům ovšem radím výhradně pouze tam, kde jsem kompetentní. Na věci, které leží na hraně kruhu mých kompetencí nebo za ní, klienta odkazuji na jiné experty. Obecně řečeno, když vidím konzultanta, který je hodně izolovaný a všechno dělá sám, je to pro mě vždycky trošku varovný signál. Protože to vede k neúměrnému natahování kruhu kompetencí. A ten je při okrajích zatraceně tenký. Solidní poradci se znají a navzájem doporučují. Drží se toho, čemu skutečně do hloubky rozumějí. To je sama o sobě nejlepší prevence fatálních chyb. I proto jsem koupil doménu Poradci.cz a budu na ní rozšiřovat seznam poradců, které doporučují jiní nezávislí poradci.
Hned po návratu do Česka v roce 2003 jste taky založil portál Na volné noze. Jak ekonomicky funguje ten?
Původně vznikl hlavně za účelem veřejné prezentace nezávislých profesionálů a dodnes je nejvíc využívaný právě pro vyhledávání freelancerů. Ale časem vzrostl jeho komunitní význam. Došel jsem k tomu, že mnoho freelancerů je izolovaných od kolegů, od know-how i trendů. A zároveň nemají tolik možností se dál vzdělávat. Portál je od prvního roku ziskový, provoz kryje placená registrace (ta stojí na 2500 korun ročně, členů je nyní osm set) a školení. Není to projekt, který bych dělal primárně kvůli zisku, ale považuji za věc své podnikatelské cti dělat věci, které jsou udržitelně ziskové. Zisk je zhruba půl milionu ročně a snažím se ho reinvestovat do dalšího rozvoje. Díky tomu jsme loni rozjeli třeba videoblog, který je produkčně docela nákladný. Hlavní motivace je osvěta. Na volné noze také pořádáme školení a srazy. Založili jsme první evropský think-tank pro freelancery, kde se za zavřenými dveřmi otevřeně bavíme o podnikatelských tématech a problémech. Sám mám zkušenost, že generické know-how pro podnikání není na volné noze až tak použitelné. Freelancer musí hodně věcí dělat jinak a knihy určené specificky třeba pro start-upy nebo běžné firmy freelancerům moc nepomohou.
Co konkrétně je na volné noze jinak? Jaké chyby dělají nezávislí odborníci nejčastěji? A co naopak doporučuje Robert Vlach? Čtěte v pokračování rozhovoru.


description: Premiérovi Sobotkovi ani ministru vnitra Chovancovi se na pátečním jednání nepodařilo přesvědčit menšinové odboráře, aby nestávkovali kvůli požadavku na vyšší než dohodnutý růst mezd. Před Vánoci je přitom provoz na poště proti normálu téměř dvojnásobný.

title: Dorazí dárky? Poštovní stávka bude

maintext:
Premiér Bohuslav Sobotka ani ministr vnitra Milan Chovanec (oba ČSSD) na dopoledním jednání s menšinovými odbory České pošty neodvrátili stávku chystanou na pondělí.
Sobotka sice uvedl, že přetížení zaměstnanci si zaslouží lepší platy, vybavení i další podmínky pro práci a pošta větší investice do zkvalitňování svých služeb, stávkou si ale odboráři více peněz nevybojují, protože podnik je v současné chvíli nemá kde vzít.
„Rozumím požadavku na růst mezd a co nejlepší pracovní podmínky, ale máme limity ekonomických možností a ty jsou nastaveny jinak než u firem, které mají vyšší mzdy a odvádějí dividendy do zahraničí,“ říká Sobotka. Ministr vnitra, pod něhož pošta spadá, a generální ředitel podniku Martin Elkán mají podle něj dodat v prvním pololetí strategii rozvoje pošty včetně plánu mzdového vývoje.
Stát se podle premiéra musí zasadit o to, aby České poště v příštím roce uvolnil 1,4 až 1,5 miliardy korun jako kompenzaci za státem objednané služby v letech 2013 a 2014. Kompenzace za nevýdělečné služby měl původně hradit fond, do kterého měli přispívat konkurenti České pošty, ten ale nakonec nevznikl a náhradu tak má platit podle ministrů stát (Český telekomunikační úřad).
Pod bičem otrokáře? Na poště pracuje přes dvacet let. Dnes je vedoucí pobočky. Na přepážku by se prý „nevrátila ani za nic“. Musela by totiž prodávat finanční produkty aliančních partnerů České pošty. Jako vedoucí už přímý prodej nemá v popisu práce. Musela se ale smířit s tím, že jí každý měsíc nadřízený strhává několik tisíc z platu – protože její lidé „neplní plán“ a neprodají finančních produktů dost. Prodej finančních produktů na poště: prý šikana
Babiš chce transparentnější hospodaření
Na proplacení peněz se ale vláda musí domluvit i s ministrem financí a šéfem ANO Andrejem Babišem. Ten se domnívá, že pošta má nejprve najít peníze u sebe a rozkrýt netransparentní hospodaření. „Česká pošta je velice bonitní aktivum, ale bohužel je to pro mě podnik, který hospodaří velice netransparentně. Za skandální považuji, že generální ředitel má 300 000 korun plat a ještě 300 000 bonus. Takže jestli se poště nedaří, tak by si měli snížit příjmy,“ citovala Babiše ČTK.
Pokud by po jednání ve vládě pošta kompenzace dostala, na růst mezd by z nich šlo minimálně 35 procent, což představuje 1200 až 1400 korun na zaměstnance měsíčně. Pošta si podle ministra vnitra takové peníze zaslouží. „Přesoutěžila 95 procent zakázek a ušetřila tím 800 milionů korun. Na mzdy zaměstnanců dala 1,2 miliardy korun, takže peníze, které chceme poště vyplatit, nejsou žádnou dotací, ale jen platbou za to, co jsme si u ní jako stát objednali,“ uvedl Chovanec.
Narážel tak na to, že pošta musí zajišťovat obslužnost po celé republice a provozovat 3200 poboček. Kdyby se chovala čistě komerčně, provozovala by prý jen několik stovek poboček a ostatní, hlavně na vesnicích, by ke škodě obyvatel skončily.
Anketa Čekáte ještě před Vánoci pošťáka s balíčkem? Ano. To ještě stačí Ano, ale trochu se bojím Ano, ale hodně pochybuju Ne Čekáte? Pošťáka? Kde to žijete
Stávkovat plánuje pětina zaměstnanců
Práci chce na dvě hodiny během pondělí 19. prosince zastavit zhruba pětina zaměstnanců pošty. Celkem jde o zhruba šest tisíc členů Odborového hnutí zaměstnanců České pošty, SOS-21 a Nezávislého odborového sněmu České pošty. Menšinové odborové svazy požadovaly navýšení tarifní mzdy pro všechny zaměstnance o 2500 korun měsíčně.
Vedení státního podniku označuje takové požadavky za nereálné. Odborářům vytýká také to, že nevyužili všechny možnosti k jednání, a když už sáhli k radikálnímu řešení, nepředali mu ani seznamy stávkujících, ani seznamy pracovišť, aby se na výpadek pracovníků mohl připravit. Proto bude podle právníků pošty taková stávka nelegální.
Před Vánoci je přitom provoz na poště téměř dvojnásobný. Za prvních čtrnáct prosincových dní zpracovala pošta denně v průměru o 70 procent balíků více než v měsíci květnu, v přepočtu na váhu je to 1630 tun denně. Ke konci adventu však nápor balíků ještě houstne.
Celý článek si přečtete na Aktuálně.cz


description: Že se důchodový systém musí změnit, říkají a možní i vědí skoro všichni politici. A stejně taky vědí (i když třeba neříkají), že se podstatně jen tak nezmění. Dílčí změny ale nejsou vyloučeny, některé můžou přijít brzy.

title: Možné změny v důchodech: Penzijní věk, valorizace, slevy na pojistném pro rodiče

maintext:
Většina politiků se shodne na tom, že reforma penzí je nutná. Jak je reformovat, na tom ale shoda nepanuje. Nedá se ale mluvit ani o výraznějších neshodách, spíš jako by se vlastně přes deklarovanou nutnost změn nikdo do reformování nijak nehrnul. Odpovídá tomu ostatně i osud důchodové komise, která vládu už od roku 2014 zásobuje nápady a marně čeká na politické zadání, aby některé z nich mohla dál rozpracovat.
Klíčové tedy bude, jestli politici někdy seberou odvahu a zkusí kromě úprav některých parametrů naplánovat a provést razantnější, strukturální změny. Ty by se ale nutně neomezily jen na důchody. „Řada lidí si představuje, že důchodový systém funguje ve vzduchoprázdnu. Přitom má podstatné vazby na daňový systém a také na nepojistné sociální dávky. Když něco změníte v důchodovém systému, zahýbete i s dalšími oblastmi. Tohle bychom měli řešit v širších souvislostech,“ konstatoval nedávno v rozhovoru pro časopis Finmag předseda důchodové komise Martin Potůček. Jak ale dodává, většina politiků dnes není gruntovnější reformě nakloněná.
Potřebujeme předělávat penze? Na to jsme se v anketě Očima expertů ptali ekonomů, politiků, zaměstnavatelů i lidí mluvících za zaměstnance. A mysleli jsme samozřejmě opravdovou změnu, ne nějaký lifting, vypínání kůže nebo přišívání víček Potřebujeme reformovat důchody?
Za deset měsíců nás čekají parlamentní volby. Do té doby nás rozhodně už nečeká žádná důchodová revoluce. Když tedy nepočítáme to, že se z ní třeba někdo pokusí udělat volební téma. Tří konkrétních úprav bychom se ale ještě před volbami dočkat mohli. Tady jsou.
Nikomu neporoste důchodový věk do nebe
Největší šanci na schválení teď má úprava nastavení důchodového věku. Za vlády Petra Nečase se nastavilo postupné zvyšování penzijního věku – bez jaéhokoli stropu. Dnes narozené dítě by se podle těchto pravidel dočkalo možnosti odejít regulérně do důchodu půl roku před 74. narozeninami, dítě narozené ode dneška za deset let by mělo možnost řádně odejít do výslužby někdy po 85. roce… Dnešní koalice pověřila důchodovou komisi, aby vymyslela, jak neustálý růst důchodového věku zarazit. Komise tedy už v prosinci 2014 přišla s návrhem, který předala Ministerstvu práce a sociálních věcí na dopracování. Návrh zákona vláda schválila letos v září, teď ho mají poslanci.
Podle komise by se měl stát snažit, aby člověk strávil v důchodu průměrně přibližně čtvrtinu života. Komise doporučuje věk odchodu do penze pravidelně přepočítávat podle předpokládaného věku dožití při vstupu do důchodu. Prognózu populačního vývoje by měla vláda ve spolupráci s Ministerstvem práce a sociálních věcí vyhodnocovat každých pět let. Původní návrh počítal s tím, že v zákoně bude přesně stanovené, jakým způsobem se bude v případě odchylky věk odchodu do důchodu upravovat. V nyní projednané verzi zákona je ale podle našich informací formulace, která úpravu ponechává na vládě. Tím pochopitelně roste riziko, že vláda bude podplácet voliče líbivými gesty. Není to ovšem novinka, podobně dostala vláda do rukou i možnost valorizovat penze podle své vůle, když pravidla pro automatickou valorizaci nevyprodukují penzistům takové přilepšení, jaké by se vládě líbilo.
Vláda také schválila, že v této legislativní úpravě bude (do příštího přepočtu a případné úpravy) věk odchodu do důchodu stanovený na maximálně 65 roků. Ministr financí Andrej Babiš byl sice nejprve proti, nakonec se ale nechal koaličními partnery přesvědčit. Nebo mu přišlo zbytečné se dohadovat – důchodový věk 65 roků čeká až na lidi narozené po roce 1965 – a do roku 2030 je ještě daleko…
Větší růst penzí
Důchodová komise se v posledních letech zabývala také nastavením valorizace důchodů. Ty se podle aktuálního nastavení každoročně navyšují o celou míru inflace a třetinu růstu průměrné mzdy. Například letos to ale stačilo na průměrné zvýšení důchodu o pouhých čtyřicet korun. A tak se vláda rozhodla přidat důchodcům ještě mimořádný příspěvek – což je také novinka posledních let. Penze tak nakonec vyrostou v průměru o tři sta korun.
Odborníci varují, že při současném nastavení automatické valorizace může rychle začít přibývat seniorů ohrožených chudobou. Podle lidí z důchodové komise je slabým místem dnešního nastavení valorizace to, že se za její základ bere obecná míra inflace. Inflace se počítá z poměrně obsáhlého spotřebního koše, jehož skladba se výrazně liší od toho, co nejčastěji kupují důchodci. Ti ve srovnání s ekonomicky aktivními lidmi vydávají poměrně větší část příjmů na bydlení, stravování, léky a zdravotní péči. Komise proto navrhuje, aby se důchody nově valorizovaly podle vývoje inflace vztažené přímo ke spotřebnímu koši důchodců. Zároveň by se důchody měly zvyšovat o polovinu růstu reálných mezd místo nynější třetiny. Premiér Sobotka tento týden ohlásil, že ministryně práce Marksová návrh zákona brzy přeloží vládě.
Sociální pojištění: Za děti sleva
Další z připravovaných změn, které už důchodová komise předložila vládě, počítá s tím, že by se výše sociálního pojištění odvozovala podle toho, kolik člověk aktuálně vychovává dětí. „Průběžný důchodový pilíř by měl zohledňovat neplacenou péči o děti jako zásadní přínos pro jeho dlouhodobou udržitelnost. Především jde o to, aby se systém narovnal a byl vůči rodinám s dětmi spravedlivý, říká člen důchodové komise Otakar Hampl.
Rodinnému rozpočtu se má za víc vyživovaných dětí ulevit snížením pojistného. Vyměřovací základ pro starobní důchod by ale zůstal v plné výši, takže by se nižší odvody neprojevily snížením penze. Původní návrh důchodové komise počítal s tím, že se bezdětným a rodičům, kteří už mají děti z domova, pojištění nepatrně zvýší. Návrh zákona předkládaný Ministerstvem práce a sociálních věcí nastavuje důchodové pojištění tak, aby pro rodiny s žádným nebo jedním vychovávaným dítětem platila stejná sazba jako dnes, tedy 28 procent. Rodiče dvou vyživovaných dětí by pak odváděli státu 26,5 procenta hrubé mzdy, tří dětí 24 procent a čtyř a více dětí dokonce „jen“ 21,5 procenta hrubé mzdy. Ministerstvo také doplnilo, že se nižší pojistné bude týkat vždy pouze jednoho z rodičů. Návrh ale ještě musí schválit vláda, která na něj ale podle všeho nemá jednotný pohled. Z trojice možných penzijních změn má tedy pravděpodobně nejmenší šanci na úspěch.


description: A to jste věděli, že…?

title: 30 věcí, které jsem se dočetl v roce 2016


description: Investici do burzovně obchodovaných fondů ETF by měl zvážit každý, kdo důvěřuje finančním trhům, spoří si na stáří a nějaké peníze už investuje do klasického podílového fondu. Investice do ETF už od něj ale bude vyžadovat aspoň trochu aktivní přístup.

title: Komu se vyplatí ETF


description: Na co si dávat pozor při nakupování vánočních dárků na internetu, radí vedoucí právního oddělení spotřebitelské organizace dTest Lukáš Zelený.

title: Šest dobrých rad dTestu: Nákupy dárků online