description: Členové zrušené kladenské organizace Českého svazu bojovníků za svobodu založí nový spolek. Serveru Lidovky.cz tuto informaci sdělila jedna z iniciátorek projektu Gabriela Havlůjová, bývalá předsedkyně kladenské organizace. Do spolku, který oficiálně vznikne 9. listopadu, vstoupí i válečný veterán Pavel Vranský. O názvu se bude hlasovat.

title: Bývalí členové svazu bojovníků i veterán Vranský založí nový spolek. Stropnický s nimi bude jednat

maintext:
Ke zrušení kladenské okresní organizace došlo před dvěma týdny. Vedení Českého svazu bojovníků za svobodu (ČSBS) tehdy tento krok vysvětlovalo organizačními důvody. Členům místní pobočky jejím zrušením členství nezaniklo, spadají nyní přímo pod Ústřední výbor ČSBS a mohou se přidružit k jakékoliv jiné okresní organizaci. Většina ale o setrvání ve svazu nestojí, založí proto vlastní spolek.
„Máme v plánu v rámci Kladna a Slaného pokračovat v dosavadních aktivitách. Předsednictvo okresní organizace se ale okamžitě po jejím zrušení usneslo, že ve svazu zůstávat nechtějí,“ řekla serveru Lidovky.cz Havlůjová, která byla z ČSBS údajně kvůli „dehonestaci předsedy Jaroslava Vodičky a pomlouvačné kampaně v médiích“ vyloučena krátce poté, co byla zrušena kladenská organizace.
Do nově plánovaného spolku by tak mělo vstoupit přes sto lidí, kteří ve svazu odmítají setrvat. Dalších stovka z celé republiky už podle Havlůjové projevila zájem, že by se do něj po jeho vzniku ráda přidala - vdovy a sirotci po účastnících druhé světové války či sami bojovníci, kteří stále žijí. „Ti všichni sledovali stav svazu, zvažovali členství. Vždy jim to ale znechutila skutečnost, že do něj vstoupila paní Bobošíková, nebo se v něm angažuje pan Ovčáček, tak si řekli, že do něj nechtějí,“ uvedla Havlůjová.
Informace o nově vznikající organizaci tyto lidi dle ní motivovala a rádi by se aktivně zapojili. I kvůli tomu tak zakladatelé upustili od původního záměru založit regionální spolek a rozhodli se zpřístupnit jej celorepublikově.
„Návrat“ válečného veterána
Úvodní ustavující schůze se uskuteční ve středu 9. listopadu, informoval jako první server Aktuálně.cz. Podle Havlůjové by mělo jít o společenské setkání lidí, kteří chtějí pokračovat v aktivitách, které do teď nejen v Kladně a okolí fungovaly. Tedy připomínat si válečné věci, spolupracovat s pamětníky, obnovovat pomníky padlých či hledat jejich příbuzné. Ten samý den by se mělo prostřednictvím hlasování rozhodovat i o novém názvu a předsedovi.
„Za 14 dní od vyloučení se toho odehrálo hodně, byla jsem vyčerpaná. Říkala jsem si, že nemůžu. Jenže vlak jsme rozjeli my, tak jej nemůžeme zastavit,“ řekla Havlůjová, která o post předsedkyně sama usilovat nebude. V případě zájmu ze strany ostatních členů, by se ale této funkci nebránila.
Ve vedení spolku by se mohl objevit i válečný veterán od Tobruku Pavel Vranský, jenž vystoupil z ČSBS na protest právě proti zrušení kladenské organizace a vyloučení Havlůjové po podivném hlasování, o němž nebyla vedena diskuze. Do nově vznikající organizace se chce se zapojit nejen jako člen, ale i jako aktivní funkcionář.
Historik a ředitel odboru pro válečné veterány ministerstva obrany Eduard Stehlík, který prostřednictvím rezignačního dopisu vystoupil ze svazu v úterý, už do žádné organizace vstupovat nechce. „Pro památku umučených, popravených a bojovníků za svobodu se budu věnovat přednáškové a publikační činnosti, budu ty věci nadále propagovat, ale nebudu vstupovat do žádné jiné organizace. Nejsem sběratelem členství,“ uvedl Stehlík.
Zájem ministerstva obrany
Instituce se už nyní těší velké podpoře ze strany magistrátu města Kladna. Právě díky městským dotacím a členským příspěvkům by významné svátky a výročí příští rok měly být finančně zajištěny. Pokud by byl zájem a příliv členů z dalších okresních organizací nadále obrovský, muselo by se podle Havlůjové vedení pokoušet o finanční podporu ještě jinou cestou, například od krajů nebo ministerstva obrany.
Samotné ministerstvo se podporu nového spolku nebrání. „Pan Stehlík mi předloží analýzu a návrh dalšího postupu příští týden. Podpora nového spolku rozhodně není vyloučena. Odkaz naší armády, historie a vztah k veteránům je pro mě priorita. Nesmí na to padnout žádný stín,“ informoval server Lidovky.cz ministr Martin Stropnický (ANO). Ten už v úterý při jednání výboru pro obranu připustil, že naopak ČSBS může příští rok kvůli „překračování morálního kodexu“ o pravidelné finance přijít (více ZDE).
Odchod pamětníků
ČSBS je v poslední době zmiňován zejména v souvislosti s odchodem či vylučováním členů, kteří kritizovali jeho vedení za nedemokratické praktiky. Vedle Pavla Vranského a Eduarda Stehlíka svaz opustily například ženy spojené s vyvražděním Ležáků za druhé světové války či dcera dlouholetého předsedy svazu Markéta Čermínová (rozhovor s ní si přečtěte ZDE).
Loni opustily lidickou organizaci svazu poslední tři žijící dospělé svědkyně lidické tragédie. Důvodem bylo zvolení bývalé novinářky a političky Jany Bobošíkové do čela lidické organizace.
Předseda hnutí Jaroslav Vodička dodnes čelí kritice za svůj květnový projev při Terezínské tryzně. Na akci, která má připomínat oběti nacistické perzekuce, ve svém vystoupení označil současnou migraci za invazi, což odsoudily i židovské obce, které některé jeho výroky označily za xenofobní. Šéfa ČSBS kritizoval před několika dny v otevřeném dopise i spisovatel Jiří Padevět (čtěte ZDE).
Naposledy ČSBS svolal tiskovou konferenci, aby se vyjádřil k obvinění, že místopředseda Milan Andres podle informací České televize pracoval před rokem 1989 pro vojenskou kontrarozvědku, která spadala pod Státní bezpečnost. Andres to nepopírá, ale funkce se vzdát nehodlá. „Nejsem přesvědčený, že bych kohokoliv poškodil nebo že bych jakýmkoliv způsobem mohl být nebezpečný pro svaz či pro směr a cíl svazu,“ prohlásil Andres.


description: Archeologové v Jilemnici objevili pozůstatky gotického kostela svaté Alžběty. Jde o nejstarší zděnou stavbu ve městě. Kostel byl vystavěn na přelomu 13. a 14. století, uvedl archeolog Jan Prostředník.

title: Archeologové objevili nejstarší

maintext:
Průzkum terénu v okolí kostela zároveň ukázal, že historie města je starší, než se dosud vědělo. První písemná zmínka o Jilemnici je z roku 1350. „Objevili jsme sídelní horizont, který lze datovat do druhé poloviny 13. století a zhruba o 70 až 80 let předchází první písemné zprávě o Jilemnici. Takže víme o tom, že o dvě generace dříve měla Jilemnice sídelní buňku a evidentně tady byla nějaká sídelní aglomerace,“ uvedl archeolog.
Objevený kostel se nacházel v místě dnešního zámeckého areálu, na jeho základech v 19. století vyrostl zahradní domek. „Při terénním archeologickém průzkumu jsme objevili část severní zdi kostela, díky které jsme prokázali, že středová zeď procházející zahradním domkem je severní zdí presbytáře,“ uvedl Prostředník. Archeologům se povedlo najít i pískovcové ostění sanktuária - nejposvátnějšího místa v katolických kostelích, které je určené pro ukládání liturgických nádob.
Při průzkumu zvolili archeologové takzvaný nedestruktivní přístup, aby pozůstatky kostela nepoškodili. Jeho půdorys zaměřili pomocí geofyzikálního měření. „Kostel tak můžeme popsat jako jednolodní stavbu s dlouhým pravoúhlým závěrem. Na délku měl 25 metrů, šířka lodi byla 13 metrů a presbytáře 7,5 metru,“ upřesnil Prostředník.
Podle něj vědí díky písemným materiálům, že kostel zanikl při požáru v roce 1788. Byl i místem pohřebním, což potvrdila sonda před severní zdí. Ve vyhloubené jámě archeologové našli značné množství lidských kostí, zaplnily 19 krabic. „Řada kostí nesla stopy požáru. Je tedy možné, že byly instalovány přímo v interiéru pohřebního kostela sv. Alžběty a do země byly uloženy až po požáru v roce 1788,“ uvedl Prostředník. Po dokončení antropologického průzkumu badatelé kosti navrátí do země. Stejně naloží i s ostatky zhruba třicetileté ženy a osmnáctiměsíčního dítěte nalezené ve dvou hrobech za východní zdí presbytáře. „Je možné, že šlo o matku s dítětem, zatím to ale nemáme potvrzeno,“ dodal archeolog.
Objevení kostela podle něj také dokládá, že v té době už zde musela být s největší pravděpodobností tvrz Markvarticů. O té je přitom první zmínka až z roku 1492.

fasttext_language: cs


description: Otokar Březina zemřel na konci března 1929. O dva měsíce později se ve Velkém Meziříčí konal vzpomínkový večer, na kterém promluvil i Březinův básnický druh Jakub Deml. Během projevu reprodukoval kritické názory na prezidenta Masaryka, které mu Březina sdělil během soukromých rozprav: „Masarykova kniha – Světová revoluce – není dílem filozofa, je v ní mnoho frází, jichž by člověk od Masaryka nečekal.“

title: ZÍDEK: Paragraf na ochranu Zemana je ,hezkým’ dárkem k 17. listopadu

maintext:
Deml dále nazval Masaryka „prorokem minulosti“, vinil jej z „nechutného hrdopyšného a povážlivého neomylnictví“ a jeho pojetí náboženství označil za „nevěru“.
Za tyto výroky začal být Deml trestně stíhán. Proces před krajským soudem v Jihlavě začal v listopadu 1930. Podle zákona na ochranu republiky z roku 1923 hrozil Demlovi za urážku hlavy státu trest vězení od jednoho měsíce do jednoho roku. Deml však odsouzení unikl: u Masaryka za něj intervenoval Karel Čapek a prezident před Vánocemi 1930 trestní řízení zastavil. (Celou kauzu podrobně popisují Daniela Iwashita a Šárka Kořínková v publikaci V obecném zájmu.)
Prvorepublikový zákon na ochranu republiky (č. 50/1923 Sb.) zmiňuje jako zdroj své inspirace 64 poslanců za KSČM, ČSSD, ANO a Úsvit přímé demokracie, kteří navrhují, aby byl ten, kdo veřejně hanobí prezidenta republiky, potrestán „odnětím svobody až na jeden rok, peněžitým trestem nebo propadnutím věci“. Prvorepublikový zákon ale počítal se základní trestní sazbou osm dní až šest měsíců, zatímco dnešní poslanci spodní hranici trestu vůbec nezmiňují a horní stanoví na jeden rok. Což svědčí o tom, že se inspirují spíše komunistickým zákonem na ochranu lidově demokratické republiky z října 1948 (č. 231/1948 Sb.), jenž za „ublížení na cti prezidentu republiky“ stanovil právě trest do jednoho roku. To je opravdu hezký dárek k letošnímu 17. listopadu!
Poslanci z naší protiliberální fronty by měli být důslední a převzít ze zákona 231/1948 i další dnes dobře využitelné pasáže. Například § 24 „Hanobení některých ústavních činitelů“, podle kterého mohl dostat dva roky vězení ten, kdo urážel poslance nebo člena vlády. Nebo § 42 „Hanobení spojeneckého státu“, podle kterého by stejný trest mohli dostat kritici čínského režimu.
Navrhovatelé „paragrafu na ochranu Zemana“ by možná měli vědět, že když se v roce 1923 schvaloval zákon na ochranu republiky, vyvolalo to dost silnou politickou krizi, včetně rozkladu některých politických stran. Od roku 1923 pak u nás byly trestné například výroky „císařpán byl lepší než Masaryk“ nebo „Československo je vazalem Francie“. Jde o jednu z mála prvorepublikových tradic, která opravdu není hodná následování.
Pokud bude ale zákon schválen, bude to mít jeden pozitivní dopad: vězení budou zase plná disidentů, čímž se bude všem ostatním lépe rozlišovat, co je pravda a co mocenská zvůle.


description: V USA vrcholí prezidentské volby. V části amerických států Indiana a Kentucky už volby skončily. Brzy se také očekávají první odhady, jasno o budoucím prezidentovi USA by mohlo být po 05:00 SEČ.

title: Prezidentské volby vrcholí, místnosti se zavírají. U jedné v Kalifornii se střílelo: 1 mrtvý, 3 zranění


description: Učitelka dostala podmínku za ponižování a urážení žáků Podmíněným trestem za týrání svěřené osoby končí případ učitelky, která urážela a ponižovala třeťáky a čtvrťáky. Když někdo nezvládal látku nebo zapomínal, nutila jej před ostatními opakovat, že je blb.

title: Učitelka nutila žáka opakovat, že


description: Po úspěchu u kritiků i čtenářů s předloni vydaným dokumentárním románem o Ivanu Blatném Básník se Martin Reiner (* 1964) v knize Jeden z milionu vrací k „čisté“ beletrii. Respektive k fabulovaným příběhům. Byť ten, kdo zná autorovy předešlé práce či výroky v rozhovorech, tuší či pozná autobiografičnost nejedné ze čtrnácti povídek svazku. Ale to je vedlejší...

title: RECENZE: Příliš nápadný lovec příběhů. Martin Rainer přichází s novinkou Jeden z milionu

maintext:
Martin Reiner píše od osmdesátých let, publikuje od let devadesátých – jak prózu, tak poezii. Básně nechme pro tuto chvíli stranou. O Reinerově nepočetné prozaické produkci lze říci, že autorsky zraje. Zřetelněji než na počátku od sebe básně a prózu odděluje, každé z těch disciplín více, zkušeněji dává, co její jest. I když, pravda, kdesi v hloubi duše Reiner zůstává především básníkem, respektive tím, kdo bez poezie nemůže být. Poezie je mu esencí, výsostným územím vymykajícím se „próze“ všedního a profánního života – není žádná náhoda, že Reinerovo zatím životní dílo pojednává o Ivanu Blatném, že uchopuje právě existenci výsostného básníka a člověka „nepoužitelného“ pro praktický život. Reiner jako nakladatel (nejprve se značkou Petrov, nyní Druhé město) prokazuje značný smysl pro praktičnost, ale na básnění vnitřně nedá dopustit, neboť je přesvědčen o nezastupitelnosti a kráse této lidské aktivity.
Jeho univerzity
„Brno, porodnice U Šilhanů, potom park zvaný Šrébrák, ale taky Lužánky, moje městská krajina, počátky paměti. (...) Od druhé třídy cestování přes půl města do školy. Sám, s vlastní šalinkartou; velká pýcha! (Pokaždé jsem si tajně přál, aby přistoupil revizor.) (...) Žili jsme jen s mámou a mladším bráchou; ve škole nepřetržité obtíže kvůli „přílišné živosti“ vrcholící vážně míněným záměrem ředitele přesunout mě do zvláštní školy. Teprve později souvislosti: v roce nástupu na základku (1970) emigroval můj otec do Ameriky.“
Martin Reiner: Jeden z milionu.
Takto Martin Reiner (v letech 1975–2006 příjmením Pluháček po adoptivním otci) na svých internetových stránkách začíná líčení svého „života v kostce“. Citujeme to zde proto, že v novince Jeden z milionu se objevují právě i tato území a některé z autorem uvedených životopisných skutečností. Kniha je to místním určením především brněnská. Většina textů je vyprávěna v ich-formě a má charakter vzpomínky a jakoby náčrtu k něčemu rozsáhlejšímu, jde o jakési sledy epizod. Několik málo povídek autor personálně propojil: objevují se v nich téže postavy či aspoň zmínky o nich, ale neběží o těsněji sepnuté prózy, o minicyklus v rámci celého souboru. Ten se naopak vyznačuje pestrostí až přílišnou; Reiner tu ohledává možnosti různého vyprávění, dokonce u několika čísel převažuje dojem stylistického cvičení na způsob tu deníkové prózy, jindy divadelní hry nebo scénáře. Vidíme zkušenou autorskou ruku, která text „profesionálně“ upíše, avšak hledá, o čem a jak psát.
Možná se pleteme, ale pozorujeme tady nemalý vliv psaní Jiřího Kratochvila, jehož Reiner coby nakladatel vydává (např. roku 2007 Brněnské povídky, o čtyři roky později souborKruhová leč). Pozorujeme Reinerovu snahu spřádat vyprávění po způsobu Kratochvila, tohoto čaroděje a hračičky, který si zcizovacími průpovídkami pohrává s fikčním světem, ale zachovává čtenářský spád, vyjadřovací průzračnost, energičnost příběhů situovaných zhusta rovněž do Brna. Reinerovy texty postrádají tenhle esprit, ten tah; snad se dá říct jednoduše proto, že Kratochvil je v tomhle výjimečný talent, byť již někdy až marnotratně psavý.
A když Brno, povídky a Druhé město, pak Reiner vydává i Ludvíka Němce, jenž v knihách Láska na cizím hrobě (2013) a Odpustky pro příští noc (2015) hraje na ironickou a lehkonohou notu, ale občas už postrádá to, co Martin Reiner nikoliv – nemlaskavost, zkrátka vkus v podání určitých prekérních situací hrdinů. Reiner v graficky pěkně upraveném vázaném svazku s ilustracemi Mariany Dvořákové je slušný po všech stránkách, včetně stránek stinných, které toto adjektivum může obnášet. Slušný může znamenat i nevzrušivý lepší průměr.
Martin Reiner: Jeden z milionu Ilustrace Mariana Dvořáková Větrné mlýny, Brno 2016, 204 s.
U povídek, do nichž Reiner různou měrou téměř jistě transformoval své praktické univerzity života (mj. Anděl, Ruský kaktus, Nejteplejší povídka, Jsem, který jsem) se nedostává situační šťávy. Víceméně běží o ty „slušné“ evokační obrázky. Úskalí svazku Jeden z milionu symbolizuje povídka Z mostu, vníž si osamělý chlápek koupí dalekohled, chodí na lávku nad dálnicí, optikou sleduje tváře řidičů a představuje si, co je za nimi; jeho čtení obličejů se mění v posedlost, kterou přenáší i do brněnských ulic. Jenže nic kloudného z chlápka – a potažmo povídky – nevypadne. O to víc kvalitativně vystupuje text Jeden den, s „obyčejným“, ale výrazným a výmluvným momentem z rodinného pobytu v Chorvatsku. Do povídky Štěstí ve hře (skutečná story Docenta Máry) se Reinerovi podařilo věrohodně vtěsnat osud sportovního sázkaře, který má pech na ženské, ale také limity své tolerance vůči postižením druhých, takže mu nezbývá než samota. Jenže takovýchto situací, které v mžiku nasvítí existenci postav, se zde v úhrnu nedostává. Úvodní charakteristika o tvorbě Martina Reinera platí, ale nelze smlčet, je Jeden z milionuje titul průběžný, pro Reinera oddychový čas, z něhož stojí za vážnější pozornost několik desítek tiskových stran.


description: Brno v pátek rozsvítilo patnáctimetrovou jedli. Zahájilo tak vánoční trhy. Rozsvícení proběhlo kolem 17 hodiny.

title: Brno rozsvítilo vánoční strom.


description: Zdeněk Zelený už v roce 1934 vstoupil do skautského oddílu Legio Angelica. Za protektorátu byla činnost Junáka zakázána a Zelený nastupuje do protektorátu na nucené nasazení. Spolu s dalšími nasazenými ale utíká z Německa přes Čechy do Rumunska a následně zpět domů. V květnu 1945 založil skautský oddíl Maják (později středisko). Po nástupu komunistů je v roce 1951 zatčen a odsouzen ve vykonstruovaném procesu. Roku 1960 je na amnestii podmínečně propuštěn.

title: V skautingu jsem pokračoval i v komunistickém lágru. Zdeněk Zelený vzpomíná na život v totalitě

maintext:
Zdeněk Zelený se narodil 1. prosince roku 1924 v rodině ruského legionáře Františka Zeleného. Se svou rodinou bydlel v pražském Podskalí a zde v okolí Karlova náměstí také strávil velkou část svého dětství i mládí. Zdeňkovi rodiče byli věřícími katolíky a tuto víru předali i svému synovi. Rodiče také svého syna přivedli ke skautingu – Zdeňkova maminka se znala s manželkou zakladatele českého skautingu Antonína Benjamína Svojsíka. Skautské ideály však oslovily nejenom ji, ale i Zdeňkova tatínka, který nakonec rozhodl: „Tak, kluku, půjdeš asi do oddílu.“ A tak roku 1934 malý Zdeněk vstoupil do 51. skautského oddílu sboru Legio Angelica, který působil v Emauzích.
Oddíl vedl benediktin páter Metod Klement, kterého Zdeněk označuje jako svého druhého otce. Během školního roku se tyto oddíly věnovaly běžné skautské činnosti, mimo to jejich členové chodili ministrovat do Emauz či jiných farností, kde se tak potkávali s dalšími chlapci z tohoto sboru; v létě pak vyráželi na tábory, aby „to, co se naučili přes rok v klubovně, mohli využít a reprodukovat“. Zdeňkův oddíl vyrážel na tábory spolu s dalšími skupinami k Bechyni, kde, jak říká, mohla díky náklonnosti místního „knížete“, Alfonse Paara, vzniknout v podstatě „skautská rezervace“. Tento majitel bechyňského polesí „všechny volný louky bezplatně pronajal spřáteleným oddílům – tam jsme tábořili všichni, ať už to byli pěšáci, vodáci, starší, mladší... On dal k dispozici poslední – to znamená od místa, přes dřevo, přes louku, přes potraviny... Vše, co přišlo na scénu a měl možnost to poskytnout taky těm někerejm vyzáblejm pražskejm kloučkům, tak dal samozřejmě k dispozici.“
Zdeňkův skautský i „civilní“ život za protektorátu a během války
V létě roku 1940 byl tábor, který pořádal Zdeňkův oddíl, stejně jako tábory dalších oddílů zrušen. Pamětník vzpomíná na knihu pátera Klementa, který se měl k celé této nešťastné situaci vyjádřit takto: „Kluci byli rádi, že se zachránili v holých trenýrkách a že mohli utéct ke svým mámám, domů se vrátit.“ Na toto období počátku války vzpomíná Zdeněk jako na dobu velmi nepříjemnou − tehdy začala nejistota, zatýkání, gestapo, koncentráky...Dne 28. října byla pak junácká organizace definitivně rozpuštěna, někteří skauti však i přesto dál pokračovali v činnosti, dle Zdeňkových slov se jednalo především o pomoc rodinám, jejichž členové byli zatčeni, tedy přenášení zpráv, finanční sbírky atd.
Ve skautské činnosti Zdeněk za protektorátu pokračoval v rámci Klubu českých turistů. Schůzky se konaly za velké podpory rodičů členů, kteří poskytovali prostory k setkávání – postupně tak navštěvovali byty jednotlivých členů: „Bylo nás dost, takže než jsme obešli za půl roku Prahu, tak jsme se nestali nijak nápadnými. I když to samozřejmě nešlo tak jednoduše, musel se člověk ohlížet, jestli někde nekouká nějaký ‚starosta‘ z okna.“
Zdeněk "Káďa" Zelený
V rodině Zelených se nelegálním schůzkám nevěnoval pouze Zdeněk. Pamětník také vzpomíná, že během války se u nich v bytě díky otci, který byl ruským legionářem, scházeli různí lidé: „Tatínka jsem se ptal: ‚Kdo je tendleten pán?‘ – ‚Jo, to je bejvalej generál. Víš, to si ale musíš nechat pro sebe.‘ Museli jsme se učit mluvit tak, aby ta pravda zůstala v nás, ale abychom neuškodili těm dotyčným nebo tomu okolí.“
Vznik protektorátu a válka ovlivnily také Zdeňkův osobní, a to v prvé řadě studijní život. Původně měl v plánu nastoupit na střední lesnickou školu do Písku, vzhledem k situaci ve státě to ale nebylo možné. Zdeněk tak začal studovat zbrojní průmyslovku, specializoval se na výrobu loveckých zbraní. Láska k tomuto oboru ho pak, dle jeho slov, provázela i dalším životem: „Celoživotně, pokud to režimy dovolily, jsem se věnoval zkoušení nových loveckých zbraní, což vyžaduje péči, aby si byl majitel stoprocentně jistý při výkonu myslivosti.“
Do Říše, Rumunska a zpět
Po dokončení školy byl Zdeněk Zelený nuceně nasazen na práci do říše − koncem roku 1943 odjel do Norimberka, kde nastoupil do závodu Hermann Göring Werke. Komplex, kde Zdeněk pracoval, se dle vyprávění skládal z fabriky a z malého lágru, který sestával ze čtyř nebo pěti baráků, a každý tento barák sloužil jako ubytovna pro pět set až šest set lidí. Pracovalo se ve dvanáctihodinových směnách. Pamětník vzpomíná na říšského Němce, který působil jako jeho dohled, označuje ho za „hodného pána, dědu“.
Během jednoho z náletů na Norimberk a závod byla zničena i budova, ve které se nacházela kartotéka nuceně nasazených. Zdeněk ještě s několika dalšími využil této situace a rozhodl se utéct. Vrátného podplatili cigaretami, aby zničil „šuple, kde byly jejich jména“. Před rozbřeskem se pak vydali směrem k hranicím. „Nebylo to jednoduché, protože všecko hlídali starý vojáci, takoví vousatí, vysloužilí. A hlídali tratě, hlídali nádraží, hlídali spoje, kterými bysme bývali potřebovali jet. No a co jsme mohli dělat? Jedině jsme šli v noci a ve dne jsme spali.“ Cesta k hranicím trvala zhruba pět dní, nejobtížnější ale byl jejich přechod – ten se nakonec zdařil až na třetí pokus.
Zdeněk doma nepobýval ani jeden den, když se od tatínkova známého rodiče dozvěděli, že policie ví o návratu jejich syna do Prahy. Tato informace na pamětníka, dle jeho slov, zapůsobila „jako zpráva mezi oči“. Zdeňkovi tak nezbylo nic jiného než se schovávat. Zhruba deset dní se ukrýval v díře způsobené spadlou bombou v místech, kde se dnes nachází Tančící dům. Spojil se také se svými přáteli − spoluuprchlíky z nuceného nasazení a společně se vydali znovu na cestu.
Zdeněk "Káďa" Zelený, 11.5.1946
Skupinka tedy opět pěšky a po nocích putovala. Chlapci se postupně přes Slovensko a Maďarsko dostali až do Rumunska. V orientaci jim pomáhala jen Zdeňkova malá „buzolka“, mapu ani předchozí znalost terénu neměli. Situaci jim stěžovala i skutečnost, že ani jeden z nich neovládal rumunštinu. Cestou se živili, jak se dalo. Pamětník tak například vzpomíná, jak chytali naftu, kterou následně prodávali místním hospodyním, jak se u moře z nouze naučil kovat dobytek a jak s místními rybáři chytali ryby. Posléze se ale začala přibližovat fronta, a tak se chlapci vydali na zpáteční cestu. S postupující frontou i se stupňujícími se boji byla cesta velmi obtížná, Zdeněk i ostatní měli neskutečné štěstí, že se nedostali do žádného konfliktu. „Museli jsme těžce kličkovat, jen taktak, že jsme tam nespadli do nějaký pasti.“
Po návratu do Prahy se tatínkovi podařilo pro Zdeňka získat místo ve Waltrovce v Jinonicích, kde se opravovaly letecké motory. Tak přečkal v Praze až do květnového povstání roku 1945. Během něj se mu povedlo odzbrojit posádku německého auta těžítkem ve tvaru pistole: „V pětačtyřicátém roce, když utíkali Němci, jsem měl doma těžítko – vzal jsem si ho a ze srandy jsem šel tady na křižovatku Ječný a Karlova náměstí. Jel tam s autíčkem, co někde šlohnul takovej lajtnant, wermachťák. Tak jsem na něj namířil, spíš ze srandy, ale přece jenom se to povedlo – on tak vyděšeně koukal a furt se rozhlížel.“
Skautování po válce
Po válce se Zdeněk opět pustil do skautské činnosti a spolu s dalšími bratry
Osudy 20. století Lidovky.cz pro čtenáře vybírají zajímavé osudy lidí zapsané a uložené v digitálním archivu Paměť národa. Jste přesvědčeni, že autentické vzpomínky lidí, jichž se bezprostředně dotkly dějiny 20. století, musejí být zachovány? Vidíte smysl ve vyprávění příběhů, které v učebnicích dějepisu nejsou? Staňte se členy Klubu přátel Paměti národa a podpořte natáčení svědectví. Další životní osudy najdete na lidovky.cz/pribehy.
se tak odhodlal k naplnění slibu, který za protektorátu dali páteru Klementovi: „Slíbili jsme, že když to bude možný a když na to budeme mít, že založíme skautský oddíl, skautskou družinu podle našich možností a že soustředíme mládež v tom duchu a že musíme předat to, co jsme dostali od něj a od jeho společenství – po čtyřicátém pátém roce jsme páterovi zasalutovali a ten založil Mawadani, ten založil Maják, ten založil Blaník... Myslím, že každý, kdo slíbil, tak splnil.“ Zdeněk Zelený tak 15. května 1945 soustředil patnáct chlapců a založil skautský oddíl, který se pak o pár měsíců později rozrostl ve středisko. Těsně po válce skauti dle Zdeňkových slov pomáhali, kde se dalo: „Nastoupili do charity. Kdo uměl vařit, tak se chytil kastrolu a začal vařit, pod dozorem nějaký samozřejmě odbornice; anebo nějací skauti byli vyspělí a uměli udělat úplně hotelový hostiny, ale z ničeho.“
První „klubovnou“, kterou oddíl vedený Zdeňkem využíval, se stal vypuštěný bazén na Karlově náměstí. Až posléze se Zdeňkovi povedlo pro schůzky sehnat regulérní prostory v Ječné ulici. Do těchto nových kluboven jeden ze skautů přivedl i svého neslyšícího bratra Pepíka. Zdeněk posléze nově příchozímu nabídl, aby si pozval kamarády ze školy, z Ústavu pro hluchoněmé v Holečkově ulici. „A tak odtamtaď si (Pepík, pozn. ed.) přivedl během čtrnácti dnů asi dva kamarády. No, ale asi během měsíce jsme měli sedmačtyřicet chlapců, kteří byli neslyšící.“ A tak od Pepíka začala pamětníkova práce s neslyšícími dětmi. Vzpomíná, že ze začátku bylo pro něj vše složité: „Byl jsem rád, že se začínají o tuto věc zajímat, ale neuměl jsem ani slovo odezírání, ani jeden znak jsem neuměl, nic. Takže jsem si na sebe ušil takový bič, že jsem se to musel učit.“ Skautům i jejich vedoucímu však vycházel vstříc jak ředitel ústavu v Holečkově ulici, tak i řádové sestry de Notre Dame, které tam s chlapci pracovaly – oddílu tak půjčovaly k různým aktivitám například tělocvičnu, zahradu... Řádové sestry pak pro chlapce ušily i skautské kroje.
V létě se Zdeňkovi i přes nedostatek vybavení povedlo uspořádat tábor nedaleko Sázavského kláštera. Příliv členů do skautského hnutí byl obrovský a pamětník jej ze své osobní zkušenosti popisuje takto: „Tak ten měl bratrance, ten měl bráchu, ten měl kámoše ze školy, z gymplu a tak dále... Takže přece jenom jsme začátkem září v pětačtyřicátém roce pomýšleli, že založíme středisko.“ Roku 1946 byly uspořádány již dva tábory na Šumavě a je jistě zajímavé, že svou pomocí se zásobováním opět přispěl Alfons Paar.
Zdeněk se však nevěnoval skautingu pouze v Praze, vzpomíná také, jak společně se svým přítelem páterem Jeřábkem objížděli na kolech celou republiku a pomáhali se zakládáním oddílů na jiných místech. Páter Jeřábek se později rozhodl se z jedné takovéto cesty nevrátit a odjel studovat do Itálie. Zdeněk však v zakladatelské činnosti pokračoval dál. Na otázku týkající se průběhu celé akce pak odpověděl: „Měli jsme vyhlídnutý dva tři typy mládenců ze starších tříd, kteří věděli, o co jde, anebo měli o to eminentní zájem. Tak z těch se stali zástupci vedoucích. Sehnali jsme jim materiál na čekatelský zkoušky a potom na vůdcovský. No a já jsem potom jezdil s některejma mládencema a dělali jsme rádcovský kurzy. No, nebyli jsme jednu neděli doma.“ Někteří chlapci na kurzy také dojížděli a znalosti, které na nich nabyli, pak předávali doma dalším zájemcům, což následně vedlo k rozvoji celé organizace. Roku 1946 pamětník nastoupil vojenskou službu na generálním štábu armády, a vedení oddílů tak musel přenechat svým zástupcům.
Zdeňkovo putování komunistickými věznicemi
Postupující mocenský boj ve státě se promítal i do skautské organizace. V únoru roku 1948 v rámci Junáka vznikl Ústřední akční výbor a postupně docházelo k omezování skautské činnosti. Junácká organizace byla následně plně podřízena SČM a oddíly, které se odmítaly podrobit nadcházející situaci, byly v podstatě nuceny se rozejít − začala tak postupná likvidace celého hnutí. Nakonec se 1. ledna roku 1951 rozhodlo ČSM skautskou organizaci oficiálně rozpustit. Zdeněk Zelený se v tomto období díky vojenské službě pohyboval v zahraničí, a tak přiznává, že není schopen podat přímé svědectví k situaci v Junáku kolem roku 1948. Z osobní zkušenosti ale dodává, že „přece jenom Jidáši se našli – nebylo jich tolik, ale bohužel jejich působení se přeneslo i do kriminálu, kde byli někteří jako bonzáci“.
Fotografie z vězeňského spisu
„Pak najednou přišel třináctý leden a přišlo šest estébáků v kožených kabátech a řikaj: ‚Pudete s námi.‘ A tak jsem šel s nima, no a ta návštěva trvala deset let.“ Zdeněk Zelený byl 13. ledna roku 1951 zatčen, následně vyšetřován a jako mnozí další odsouzen ve vykonstruovaném procesu. S vyšetřováním a výslechy se pamětník setkal znovu roku 1955 při svém věznění v ruzyňské káznici, tehdy byla na Moravě „odhalena“ skupina skautů a teologů a vyšetřovatelé se proti nim snažili získat usvědčující důkazy. Myslím, že o tom, jak se pamětník staví ke svému věznění a záležitostem, které ho při něm potkaly, velmi přesně vypovídá motto, které jsem z jeho vyprávění vybrala k uvození celého textu: „Osobně nerad vykládám, nebo snažím se vždycky slušně mluvit o těch záležitostech, kde teče krev, protože to si každý prožil – má na to svůj názor, svoje zážitky, následky. Vykládat o tom, ono to odsuď jde taky špatně ven.“
Zdeněk Zelený mezi léty 1951 a 1960 prošel téměř dvaceti lágry a věznicemi. Sice „nerad vykládá“ o konkrétních detailech svého utrpení, na druhou stranu se ale umí rozpovídat při popisu každodenního života, který muklové prožívali, což je neméně zajímavé. Velmi barvitě tak například líčí, jak v mírovské věznici loupali cibuli, kterou jiní vězni posléze kradli, aby se najedli: „Ta cibule byla oloupaná – tu si dávali ke kafi, k chlebu... Ta se posílala oknem mezi mřížema..., tam byli provazáři, kluci odsouzení k provazu, tak těm se do kapesníčku zavázalo pět, šest cibulí a po šňůře, kterou jsme vytáhli z deky, jsme jim to pustili... A ti si dávali s libostí cibuli, protože tam zelenina, vitaminy neexistovaly.“ Zdeněk se také zmiňuje, jaká byla ve věznicích strava a jak probíhaly vycházky na dvůr. Na Mírově také pamětníka mohli poprvé navštívit jeho rodiče: „Tam jsem měl poprvé po dvou letech návštěvu. Dva roky nevěděli rodiče, co se mnou je, akorát když mě svlíkli z civilu a poslali domů hadry moje civilní, tak to doma dostali a nevěděli... jsem živej, mrtvej, nebo něco takovýho.“ Na mírovskou káznici Zdeněk také vzpomíná v souvislosti s tím, jak se ve věznicích dařilo udržovat náboženský život – po svém zatčení tam zažil i štědrovečerní mši svatou: „Tak jsme od pekařů sehnali rozinky. Ty jsme vymačkali a měli jsme víno – bylo to pár kapek, ale k celebrování to stačilo. To víno jsem schovával do papírovejch špulek od nití, který jsem napouštěl voskem a pustil jsem to do tý vody (do nádržky s vodou, která byla na cele, pozn. ed).. Tu skříňku jsme sundali, položili na kavalec, dali jsme na to ručník – to byl oltář. Lžíce byla paténa...František... když celebroval, měl proslov a promluvu, tak na to do smrti nezapomenu – to byla nádhera. Bylo to po večeři štědrovečerní, kdy jsme měli slaného slanečka bez pití, bez chleba, bez vody.“
Vězeňská čísla Zdeňka Zeleného
Zdeněk Zelený strávil nějaký čas svého věznění i v pracovních lágrech. Pro práci v těchto táborech byli muklové vybíráni na základě zdravotního odvodu. „Večer, bylo asi půl desátý, když jsme skoro leželi, přišli bachaři v bílejch pláštích – to si oni potrpěli, a(přikázali, pozn. ed.): ,Tady se postavte do řady, mlčte.‘ Teď se mě ptali: ‚Jste schopen samostatný chůze?‘ Řekl jsem: ‚Jsem.‘ No chodil jsem, co jsem měl řikat. ‚No dobrý, schopen.‘ A pak jsme se dozvěděli, když odcházeli z cimry, že jsme schopní pracovního transportu na Jáchymovsko.“ Režim v lágru pak pamětník popisuje jako „volnější, ale drastičtější“. Vězni tam přežívali v nevyhovujících podmínkách – neměli dostatek stravy, možnost umýt se ani dostatečnou zdravotní péči. Přitom museli fárat do podzemí a pracovat. Odpočinku se však nedočkali ani po šichtě – to je čekal nástup na brigádu, která spočívala například v nesmyslném přemisťování hald vytěžené hlušiny o sto metrů dále nebo v prošlapávání cesty ve sněhu pro dozorce.
Ve skautování pokračoval Zdeněk i během svého věznění: „Člověk, když přijel nový autobus s muklíkama někde z Mírova nebo z Jičína... Tak jsme se dívali po těch ksichtech, jestli tam není někdo známej. Tak samozřejmě vždycky se tam někdo někde objevil. No a skautíků bylo dostatek, tak hned jsme se postarali, protože ten dotyčnej, když přijel, tak byl... zmrzlej, unavenej, nevyspalej. Tak vždycky jsme sebrali mezi sebou z dvanácti dek, chleba jsme ukrojili porci a dali jsme mu cigarety, tabák, když kouřil. Takže jsme se o něj postarali... Když šel na cimru, tak jsme mu říkali: ‚Hele, pozor, tam jsou bonzáci, to je křivák, to je křivák...‘ Když dělal, tak jsme mu zařizovali, aby se dostal s námi do skupiny, do party.“ Dle vyprávění Zdeňka Zeleného se aktuální politická situace v chování dozorců odrazila pouze během maďarského povstání roku 1956. Pamětník tehdy pobýval ve vězení v Opavě. Tamější „bachaři“ se dle jeho slov chovali nervózně a nosili v rukách noviny. Poté, co komunistická strana v Maďarsku povstání porazila, tak dozorci noviny schválně zapomínali u vězňů, aby si i oni o tomto vítězství mohli přečíst. Většinou se však napětí a poměry v káznicích proměňovaly dle nálad dozorců a jejich nadřízených.
Propuštění, a co dál?
V květnu roku 1960 se Zdeněk po devíti letech dočkal na základě amnestie propuštění: „Já jsem v tu dobu byl v Opavě ve věznici... Když to přišlo, tak přijel takovej hejsek prokurátor – to jsem viděl poprvé prokurátora vůbec ve věznici. Přišel a tam nám začal něco číst. My jsme tomu vůbec nevěřili.... Tak potom začali jména opakovat, tak nás pojmenovali. (...) Protože nepustili všecky, tak druhým zavřeli kobky a nás nahnali do obchodního domu... Já jsem neměl nic, musel jsem si koupit od fuseklí všecko.“ Z Opavy pak byl pamětník spolu s dalšími přepraven vlakem do Prahy. Doma ho s radostí přivítali rodiče: „Domů jsem přišel, bylo asi sedm hodin večer. Naši mě vůbec nečekali − tomu nikdo nevěřil. No a tak jsme seděli, maminka tam seděla a děda, a do rána do pěti hodin jsem musel s nima vykládat.“
Dle Zdeňkova vyprávění společnost přijala propuštěné vězně velmi otevřeně a „sympaticky“. Problémy však nastaly, když si pamětník začal hledat pracovní místo – kvůli dlouhému pobytu ve věznicích a pracovních lágrech byl jeho zdravotní stav špatný. Jako bývalý mukl měl nárok pouze na práci horníka, bílého zedníka ve vysokých pecích, anebo „dopraváka“. Všechna tato zaměstnání však byla absolutně nevhodná pro někoho se Zdeňkovým zdravím. Nakonec se mu však podařilo „ukecat paní doktorku“ a díky známému získat dělnické místo v modřanských strojírnách.
Setkání Zdeňka Zeleného s papežem Janem Pavlem II.
Všechny věci, které pamětník vlastnil, mu byly při zatčení zabaveny, a tak po návratu z vězení neměl ani oblečení. Do jisté míry Zdeňkovi v jeho situaci opět vypomáhali skauti: „Asi druhý den večer zazvonili u dveří skauti a přinesli mi balík se šatama, balík s botama, nový šaty, nový boty... Tak ty skautíci hned se přihlásili, hned se to potom rozkřiklo, tak k nám začali jezdit – ten přinesl pytlík pomerančů, ten přinesl tohle, ten tamto.“ Skauting dle Zdeňka Zeleného poté probíhal „čistě na soukromé bázi“, kdy se spolu s ostatními neoficiálně scházeli a podnikali různé výlety a připravovali se na dobu, až se své činnosti budou moci věnovat otevřeně.
Po propuštění byl Zdeněk nadále sledován StB, a jak sám říká, musel se chovat opatrně, a to především z toho důvodu, že jeho věznění bylo sice ukončeno na základě amnestie, ale toto propuštění bylo pouze podmínečné, s podmínkou trvající po deset let. Vedle skautů mu však v jeho situaci pomáhali například i spolupracovníci v továrně, kteří ho upozornili na skutečnost, že je mu na pracovišti věnována „příliš velká pozornost“. Zdeněk se tak rozhodl změnit zaměstnání a začal pracovat u Staveb silnic a železnic. Tuto nesnadnou situaci „přečkal, no a pak jsme znova za tvrdýho režimu tvrdě skautovali“. Celé středisko si tak kupříkladu během výletu na Šumavu obnovilo své skautské sliby. V pozdější době se Zdeněk Zelený nedostal již do žádného konfliktu s režimem či StB a nadále se věnoval skautingu. Jeho aktivní zájem o tuto činnost jistě potvrzuje i jeho podíl na obnově celého hnutí po roce 1968 a následně i v devadesátých letech.


description: Střední Ameriku postihlo silné zemětřesení, mělo intenzitu 7,2 stupně Richterovy škály. Jeho epicentrum bylo v Tichém oceánu u Salvadoru a Nikaraguy. Pacifickém centrum pro varování před tsunami oznámilo, že pobřeží Salavadoru hrozí nebezpečné vlny tsunami.

title: U Salvadoru udeřilo silné zemětřesení o síle 7,2. Úřady varují před tsunami


description: Rozhodující den amerických prezidentských voleb je až úterý 8. listopadu. Ale ještě než během volebního dne projeví svůj názor většina registovaných voličů, bude mít odvoleno už přes 41 milionů lidí v 37 státech v rámci takzvaného „early voting“, tedy brzkého hlasování. Této možnosti letos využila zhruba třetina z předpokládaných 120 až 140 milionů voličů. Do uren nebo poštou mohli lidé odevzdávat hlasy i v několika „rozhodujících“ státech.

title: Signály předčasných voličů: důležité státy vyznívají nerozhodně. Trump jich potřebuje více

maintext:
Předčasné hlasování, které už bylo v drtivě většině států ukončeno, ovlivňuje prognózy ve dvou směrech: v porovnání s minulými volbami a podle preferencí menšinového obyvatelstva. V porovnání s účastí registrovaných voličů ve volbách v roce 2012 se situace lépe vyvíjí pro kandidáta republikánů Donalda Trumpa na Floridě a v Severní Karolíně.
Demokratka Hillary Clintonová si zase oproti současnému prezidentovi Baracku Obamovi polepšila v Nevadě a Coloradu. Výsledky ovlivnila také účasti Hispánců a Afroameričanů. V místech, kde se Clintonové daří, už přišlo k volbám hodně Latinoameričanů. Tam, kde naopak ztrácí, je patrný pokles zájmu voličů černé pleti.
Vývoj v nerozhodnutých státech zatím hraje do karet spíše kandidátce demokratů. Může si totiž dovolit některé z nich ztratit. Klíčová bude letos Florida. Pro Trumpa bez zisku Floridy v podstatě neexistuje šance na celkový úspěch.
Na veledůležité Floridě u registrovaných předčasných voličů zatím vede s Clintonová, o pouhých 0,6 procentního bodu. V roce 2012 zde přitom Obama vedl před finálním dnem voleb o tři procentní body a nakonec na Floridě porazil republikánského kandidáta Mitta Romneyho o méně než jeden procentní bod. Při takovém vývoji by Floridu letos získal Trump.
Náskok demokratů se snížil i v předčasném hlasování v Nevadě. Clintonová zatím vede o pět procentních bodů, Obamův náskok byl před čtyřmi lety o dva procentní body vyšší. Vzhledem k tomu, že ve finálním zúčtování příliš neztratil, může Clintonová vyhlížet výsledky ve státě s centrem v Las Vegas s optimismem.
„Trump může teoreticky vyhrát, ale museli by jej volit skoro všichni republikáni a Clintonová by musela ztratit velké množství registrovaných demokratů. Je to tedy vysoce nepravděpodobné,“ potvrzuje specialista na Nevadu John Ralston.
Signály, ale ne spolehlivost
Pozitivně pro republikána zatím vypadají prozatímní výsledky v Pennsylvánii, Michiganu a New Hampshire. Vede si lépe než předchozí republikánský kandidát Romney. Ale stačit by mu to pravděpodobně nemělo, protože tyto státy mají poměrně velkou demokratickou základnu. Například ve státě Pennsylvánia se ještě čeká hodně voličů z Filadelfie, kde je tradiční obrovská podpora demokratů.
V Coloradu, které zvolilo před čtyřmi lety Obamu, Clintonová dostala méně hlasů. Trump si ale proti Romneymu nepolepšil. Pokud by se nerozhodnutí voliči „nezbláznili“ pro Trumpa, Clintonová zde má vyhráno.
Kromě Floridy hodně rezonuje nejasný osud Severní Karolíny. Obama tam po předčasném hlasování vedl o 16 procentních bodů, přesto volitele těsně nezískal. Náskok Clintonové je přitom ještě menší. K nejasnosti předpovědí se ale přidávají omezení předčasného hlasování, kvůli nimž klesla prozatímní účast.
V dalších státech, kde se mohlo hlasovat předem, jako je Ohio, Georgia nebo Wisconsin, není možné odhadovat voličské trendy, protože nezveřejňují stranickou příslušnost voličů.
Signály z předčasného hlasování ale nemusejí vždy být úplně přesné ani v těch státech, kde to známo je. Realitnímu magnátovi totiž uškodilo, že největší skandály spojené s jeho osobou se objevily v půlce října, kde už lidé chodili volit. Naopak Clintonovou nejvíc poškodily aféry týden před volbami, kdy už v některých státech předčasné hlasování skončilo, proto může více ztratit u voličů, kteří čekali s hlasováním až na 8. listopad.


description: Minulý týden vyšlo najevo, že jeden ze zaměstnanců Českého volejbalového svazu zpronevěřil skoro dvacet milionů, protože podlehl gamblerství. Předseda Zdeněk Haník uklidňoval, že jsou k dispozici rezervy, jimiž se třetinová rána do rozpočtu dorovná. Jenomže teď má svaz na krku téměř dvojnásobný problém. Kontrola z ministerstva financí odhalila chyby v nakládání s penězi od státu za 37,5 milionu korun. Včetně podezření na dotační podvod.

title: Milionový aut. Český volejbalový svaz

maintext:
Kontroloři se zaměřili na devět akcí z let 2011 až 2015, mezi nimi především mistrovství Evropy ve volejbale před pěti lety, prověřili jenom neinvestiční výdaje. Protože ale odhalili systémové problémy v hospodaření, není rozhodně vyloučeno, že v dalším kroku dojde na revizi celkových příjmů a výdajů ve volejbalovém svazu. „Konkrétní závěry kontroly podléhají mlčenlivosti. V obecné rovině lze konstatovat, že bylo ve více případech identifikováno podezření na porušení rozpočtové kázně,“ sdělila mluvčí ministerstva financí Kateřina Vaidišová.
LN se podařilo protokol o kontrole získat – ze závěrů vyplývá, že svaz se nenamáhal vypisovat veřejné zakázky v případech, kdy mu to zákon přikazuje, a služby zadával dodavateli napřímo. Problém navíc spočívá v tom, kdo byl ten bez soutěže vybraný dodavatel. Svaz fakturoval sám sobě a svojí stoprocentně vlastněné firmě Volejbal 2011.
Na reálné odvedení práce si pak firma vzala subdodavatele, které si také vybrala od oka. Vytvořil se tak „průtokáč“ na dotace od státu, v rámci něhož není možné zkontrolovat, jestli se svaz chová hospodárně. Vzhledem k tomu, že svoje nejcennější práva na pořádání veškerých turnajů a akcí převedl na Volejbal 2011, aniž by spočítal, kolik přesně má firma za práva platit, a aniž by bylo možné ze strany svazu zkontrolovat, jaké má firma náklady, vzniklo podezření, že si volejbalisté nepočínají jako řádní hospodáři.
Sportovci podávají rozklad
„V současnosti nelze předjímat, výsledky kontroly a případné dopady na hospodaření či konečná stanoviska nejsou dána. Bylo by pro to irelevantní komentovat proces,“ řekl LN ekonom Českého volejbalového svazu Milan Labašta v odkazu na to, že si sportovci podali rozklad. Takzvaná veřejnosprávní kontrola, jíž se svazové účetnictví podrobilo, sama o sobě jen navrhuje horní strop možných sankcí. O jejich konkrétní výši budou rozhodovat tři jiné úřady, jimž z ministerstva financí odejde podnět. Jde o ministerstvo školství, z jehož programů peníze do sportu pocházejí, finanční úřad a antimonopolní úřad. Na jednom z nich pak bude i rozhodnutí, jestli na svaz podá trestní oznámení kvůli zmíněnému podezření na dotační podvod.


description: Rychlejší proces vyhošťování neúspěšných žadatelů o azyl, který navrhuje poslanec Jeroným Tejc (ČSSD), nebude tématem strany pro volby v příštím roce. Radiožurnálu to v pondělí řekl premiér a předseda ČSSD Bohuslav Sobotka. Strana nepůjde cestou „zoufalého populismu“, dodal.

title: Nepůjdeme cestou zoufalého populismu nebo hnědnutí, vzkázal Sobotka Tejcovi

maintext:
Tejc chce navrhnout změny zákona o azylu. Zvažuje také vypuštění nebo úpravu článku Listiny základních práv a svobod, který přiznává právo na azyl cizincům pronásledovaným za uplatňování politických práv a svobod.
Svým návrhem chce v souvislosti s riziky migrace přispět ke zvýšení bezpečnosti. Podle něj mnoho migrantů současnou podobu zákona zneužívá.
Sobotka ale řekl, že návrh Tejc v ČSSD nekonzultoval a jde o jeho individuální iniciativu. „My tady nemáme problém s množstvím uprchlíků. Nemáme problém ty lidi, kteří požádají o azyl a dostanou ho, integrovat,“ řekl premiér. Podle něj by se strana měla soustředit na jiné věci. „Především pokud by tento návrh měl znamenat změnu v Listině základních práv a svobod, tak je to pro sociální demokracii nepřijatelné. Prostě nepůjdeme cestou zoufalého populismu nebo nějakého hnědnutí,“ dodal Sobotka.
Tejcův návrh odmítl i končící ministr pro lidská práva Jiří Dienstbier (ČSSD). ČTK v pondělí řekl, že kdyby změny prošly, Česká republika by ustoupila od svých mezinárodních závazků. Tejce označil za národního socialistu, nikoli člena sociální demokracie.
Jihomoravský poslanec Tejc, o němž se spekuluje jako o možném kandidátovi na funkci šéfa ČSSD, řekl, že chce návrhy nejprve předložit Sobotkovi a potom hledat podporu u spolustraníků a dalších poslanců. „Pokud to předložím do konce roku, na jaře by se to mohlo projednat a od léta platit,“ řekl v pondělí novinářům v Brně. Podle něj nyní fungovala technická zabezpečení hranice, ale je potřeba se připravit na tisícové davy uprchlíků i z hlediska zákonů pro případ, že například Německo přestane přijímat uprchlíky, a oni skončí v České republice.


description: Premiér Bohuslav Sobotka zaslal všem členům sociální demokracie dopis, v němž hodnotí příčiny neúspěchu v nedávných krajských volbách, dává jméno novému politickému soupeři a vysvětluje, co by se pro úspěch ČSSD mohlo do následujících voleb do Poslanecké sněmovny změnit.

title: DOKUMENT: Potřebujeme novou krev, obměním svůj tým. Přečtěte si Sobotkův dopis pro členy ČSSD

maintext:
Vážená přítelkyně, vážený příteli
obracím se na Tebe ve volebním poločase, tedy po uplynulých krajských a senátních volbách a před volbami do Poslanecké sněmovny, které nás čekají příští rok v říjnu.
Sociální demokracie je v současné době nejsilněji zastoupená politická strana téměř na všech úrovních, jsme hlavní stranou ve vládní koalici s nevyšším počtem členů vlády, máme nejsilnější poslanecký klub, stejně tak držíme největší počet senátorů. ČSSD byla rovněž v posledních několika letech nejsilněji zastoupena také v krajích a regionech, kde jsme měli většinu hejtmanů.
Pokračování v podobně silné důvěry občanů a voličů pro takto silné zastoupení sociálních demokratů není automatické, nepřichází samo o sobě, ale je podmíněno kvalitní, důvěryhodnou a poctivou prací, každodenním obhajováním principů a programových cílů ČSSD, uváděním opatření pro zlepšení životní úrovně v ČR do praxe a nepochybně také kvalitní komunikací směrem k veřejnosti, občanům, voličům.
Rád bych poděkoval všem z vás, kteří jste se aktivně podíleli a pomáhali s předvolební kampaní v právě uplynulých krajských a senátních volbách. Cením si vaší práce. Přestože sociální demokracie v některých krajích uspěla – a zde patří poděkování úspěšným lídrům a týmům kolem nich – ve většině krajů jsme bohužel na vítězství nedosáhli a v některých jsme vysloveně neuspěli.
Volební výsledek krajských a senátních voleb, tedy vítězství pouze ve dvou krajích a zisk pouhých dvou senátorů, je pro sociální demokracii neúspěch. Nelze před ním zavírat oči proto, že jsme nakonec díky rozložení sil v jednotlivých krajích získali posty hejtmanů či místa v krajských radách. Prohráli jsme zejména tam, kde jsme měli dlouhodobé problémy a nebyli jsme je schopni vyřešit. A volič nám za to vystavil žlutou kartu. Jinak ani interpretovat diametrálně odlišné výsledky v jednotlivých krajích nelze. To není pouze problém vedení, to je problém jednotlivých místních organizací i regionů. Je to varování, z něhož se já i celá sociální demokracie musíme poučit. Pokud se tak nestane, dostaneme příští rok kartu červenou.
Jaké jsou další hlavní příčiny našich aktuálních neúspěchů? Vidím jich hned několik.
Politický soupeř se změnil
Bylo pravidlem, že krajské volby vždy prohrávají vládní strany a naopak vítězí opozice. Situace je nyní unikátní ve dvou momentech – dvě hlavní vládní strany volby vyhrály a zároveň jedna z vládních stran je současně nejsilnější opoziční stranou vůči vládní koalici.
Musíme si plně přiznat se všemi důsledky, že doba se zásadně změnila. Naším hlavním konkurentem již není rovnocenná politická strana a boj se už zdaleka nevede jen v oblasti kvality programu, myšlenek, hodnotových principů a schopnosti uvádět kvalitní opatření do praxe. Bojujeme na poli, kde vítězí především všehoschopný marketing a mediální i veřejná komunikace. Naším hlavním konkurentem není rovnocenná politická strana, ale mediálně průmyslový konglomerát s obrovskými penězi, oddanými zaměstnanci a nekonečným mediální vlivem. Sama podstata takového střetu je nestandardní a z definice nerovná.
Politická slušnost přestává fungovat
Výsledkem nerovnováhy sil i prostředků je, že politika slušnosti přestává fungovat. Politická konkurence nám dává lekce z neslušnosti a libuje si v silovém způsobu nekorektního boje. Politická konkurence a především miliardář Andrej Babiš čím dál agresivněji vykrádá a přivlastňuje si naše témata a své neúspěchy připisuje nám. Vede proti nám tvrdou dehonestující kampaň, za pomoci svých médií ji předkládá veřejnosti a devastuje obraz nejen sociální demokracie, ale celé politické kultury v naší zemi.
Konfrontační a lživá kampaň hnutí ANO
Většina našich hejtmanů tak čelila dlouhodobým lživým útokům v duchu hesla „všichni kradou“ nebo alespoň „prošustrovali jste peníze“. Tyto útoky byly dlouhodobě vedeny přes média, jež ovládá předseda hnutí ANO, a posléze končily slogany na masivně vylepených billboardech. Na řadě míst se do kampaně zapojili i jiní podnikatelé, jež se takovýmto nefér přístupem snažili ovlivnit svůj vlastní byznys se státem.
Absence mobilizačního tématu
Oproti tomu sázela sociální demokracie na pozitivní přístup. Naší kampaní jsme chtěli připomenout, jaké hodnoty a cíle zastáváme. Nechtěli jsme pokračovat v tradici hádek, útoků a okopávání kotníků, kterou před námi prosluly pravicové strany. Naší kampani ale chybělo mobilizační téma. Jasný důvod proč přijít k volbám a proč volit zrovna nás. Vítěz těchto voleb takové téma měl, má a bude i nadále mít. Je jím snaha zničit sociální demokracii jako poslední silnou tradiční politickou stranu v demokratické České republice.
Nedostatečné zapojení našich členů
Jako předseda vlády jsem se snažil v uplynulých téměř třech letech odvádět ve své funkci co nejlepší práci a prosazovat programové cíle ČSSD, které nám umožnila koaliční spolupráce a dohodnuté programové prohlášení vlády. Jako předseda ČSSD jsem pak absolvoval desítky cest do regionů a ve volební kampani pak řadu mítinků, na kterých jsem podporoval naše lídry a volební kandidáty. Je smutné, že jsem často neviděl podobné nasazení u našich členů. Ať si sáhnou do svědomí – kandidáti, funkcionáři i řadoví členové – kolik jich toho opravdu udělalo pro výsledek voleb maximum. Kolik jich často ignorovalo příležitost k prezentaci sociální demokracie a přitom ještě hudralo někde u piva, jak je všechno špatně. O to více znova děkuji těm, kteří pro volby a jejich výsledek opravdu dýchali. Bez nich by nebylo ani to, co nyní máme.
Únava z vládnutí
S podobným přístupem se ale v poslední době setkávám i mezi členy vlády a dalšími funkcionáři v pražských kancelářích. Trpíme jistou dávkou únavy z vládnutí a z pocitu silného zastoupení ČSSD ve vládě, Parlamentu, ale i krajích. Výsledkem je naše slabá schopnost dobře a soustavně prezentovat výsledky naší práce. Zejména pak v rezortech, za něž jsme zodpovědní. To je situace, kterou nemůžeme na nikoho přenést a za níž jsme si plně zodpovědní.
Co v této situace tedy můžeme dělat dál?
Pro úspěch sociální demokracie se snažím vždy pracovat na maximum, tedy tak, jak jsem Vám slíbil, když jsem dostal důvěru být předsedou strany.
Jako předseda ČSSD cítím v této chvíli odpovědnost faktory neúspěchu nejen pojmenovat, ale také aktivně vystavět pilíře cesty změny, přijít s opatřeními a iniciativami, které nám pomohou u veřejnosti a voličů dosáhnout lepších volebních výsledků a které nám umožní dále realizovat sociálně demokratickou politiku na co nejširší úrovni.
Předesílám, že naší povinností je udělat všechno pro to, abychom nadcházející volby do Poslanecké sněmovny vyhráli. Abychom nedovolili populistickým hnutím zničit pluralitní demokracii v České republice a nahradit ji autoritářskou vládou jedné firmy. Rozdíl volebních výsledků není nijak zásadní. Máme šanci uspět. Musíme si to ale všichni do jednoho odpracovat. Jak?
Jsme strana pro dolních deset milionů.
Je nezbytné, abychom se začali ve všech směrech prezentovat jako autentická politická strana hájící životní zájmy dolních deseti milionů obyvatel v České republice. V první řadě jde o jistotu dobré práce za dobrou mzdu. Jde o jistotu fungujících a efektivních sociálních služeb. Jde o jistotu fungujícího zdravotnictví. Jde o jistotu pravidelného zvyšování důchodů pro ty, kteří si již svoje odpracovali a společnost na ně nesmí zapomínat. To si musíme uvědomit, pro to musíme každý den pracovat, to musíme umět neustále prezentovat.
Naší cílem je podpora rodin s dětmi
Pokud se v naší zemi nebude dobře žít rodinám s malými dětmi, nelze hovořit o fungujícím státě. Jejich potřeby a problémy by se měly stát prvořadým cílem naší práce v krajích, ve vládě i v parlamentu. Rodiny a jejich děti jsou přítomnost i budoucnost České republiky.
Musíme zabránit plíživé privatizaci zdravotnictví
Vliv peněz a soukromníků ve zdravotnictví každý rok roste. Ne vždy je to ku prospěchu. Naši občané se právem začínají obávat, že bez známostí či úplatků se jim nedostane kvalitní a včasná zdravotní péče. Sociální demokraté tu musí být od toho, aby je této obavy zbavili. Je potřeba, aby stát naprosto garantoval dostupnost zdravotní péče. Je potřeba zarazit vzmáhající se kšeftování se zdravím tak, jak se o to v posledních letech pokoušejí finanční dravci. Včetně toho, jenž ovládá hnutí ANO.
Zajistíme spravedlivé rozložení daní pro všechny
Nejen daně, které odvádějí živnostníci a malé firmy, je třeba dobře kontrolovat. Nepoměrně více peněz mizí z naší země z velkých korporací, ať už nadnárodních nebo vlastněných našimi občany. Nejde jen o legální a pololegální daňové úniky. Jde o různé přemrštěné platby za často fiktivní know-how, jež končí mimo náš daňový systém. Tyto desítky miliard můžeme velice rychle použít pro zlepšení života našich občanů, zejména rodin s dětmi.
Musíme zlepšit prezentaci naší práce
Vedle tvrdé práce ve vládě a v parlamentu je třeba odvést stejně tvrdou práci na dobré prezentaci. (Ostatně právě na hnutí ANO vidíme, že často stačí jenom ta prezentace...) To je úkol, na němž jsem již začal pracovat a jehož výsledky budou brzy vidět. Vrátíme do veřejného prostoru, mediální i veřejné komunikace naše programové a hodnotové zásady, díky kterým nám lidé dávají důvěru a které budeme v naší politice vedení státu uplatňovat i nadále.
Potřebujeme novou krev
Abychom toto všechno mohli během tohoto a příštího roku zvládnout, potřebujeme novou krev. Proto jsem se rozhodl, že obměním svůj tým. A to jak na úrovni vlády, tak ve strukturách strany. Někteří kolegové jsou unaveni a potřebují vystřídat. Konkrétní jména oznámím během následujícího jednoho měsíce.
Vážená přítelkyně, vážený příteli,
jsem si naprosto jist, že tato nastíněná cesta změn je nevyhnutelná a že nemáme jinou šanci, než se po ní vydat. Jsem na to připraven a chci dát sociální demokracii do klíčového období letošního a příštího roku razantní impuls, energii a potřebnou dávku intenzivní práce.
Pojďte do toho prosím se mnou! Sociální demokracie vás všechny potřebuje více než kdy dříve!
Bohuslav Sobotka, předseda ČSSD


description: Novým prezidentem Autoklubu České republiky (AČR) byl v sobotu zvolen Jan Šťovíček. Úspěšný právník a dosavadní první viceprezident motoristického spolku vystřídá v čele Romana Ječmínka, který vedl organizaci od jejího založení v roce 1990.

title: Novým prezidentem Autoklubu ČR

maintext:
Šťovíček byl jediným kandidátem na post prezidenta. Původně se chystal kandidovat i šestasedmdesátiletý Ječmínek, ale nakonec si to rozmyslel. Volební valná hromada tak byla poklidná.
„Myslím si, že je to dobře pro Autoklub. Kdyby byli dva kandidáti, tak by to Autoklub určitým způsobem rozdělovalo. Pan Ječmínek udělal rozumné a racionální rozhodnutí, které zklidnilo situaci,“ řekl čtyřiačtyřicetiletý Šťovíček ČTK před volbou. V ní získal 266 z 281 platných hlasů. Novým prvním viceprezidentem se stal Stanislav Minářík.
Nový šéf Autoklubu si před sebe stanovil tři základní cíle - zajistit financování AČR i ze soukromých zdrojů, zlepšit práci s mládeží a výrazně více se věnovat i takzvanému obecnému motorismu.
„Chci aby Autoklub nebyl závislý na státních dotacích a vlastní drobné činnosti. Jsme jediný sportovní svaz, který podobné partnery nemá,“ řekl Šťovíček k hlavnímu úkolu. Marketingově spolupracovat by chtěl zejména s automobilkami a firmami, které jsou s motorismem propojeny. „To je můj první cíl, abychom nebyli odkázáni jen na státní finance,“ uvedl.


description: Kriminalisté dopadli muže, kterého podezřívají z vraždy šedesátileté ženy v Dubí na Teplicku. Podezřelému hrozí až výjimečný trest. Ve čtvrtek to řekl vedoucí odboru obecné kriminality Ústeckého kraje Martin Charvát.

title: Policisté dopadli muže podezřelého


description: S Fidelem Castrem odchází poslední levicová ikona 60. let. Celé generace si pamatují jména Castro, Arafat a Mandela. Bez nich se ne obešla žádná kritika Západu, kapitalismu ani USA, žádný apel na pokrok. Teď zemřel poslední z nich – a to v době, která mění roli levicových ikon.

title: PETRÁČEK: S Castrem odešla


description: Francouzská policie zatkla 17letého mladíka, který komunikoval na internetových sociálních sítích s francouzským zástupcem Islámského státu Rashidem Kassimem. Protiterorističtí soudci jej podle agentury AFP obvinili z terorismu a uvalili na něho vazbu.

title: Policie ve Francii zatkla mladíka. Byl v kontaktu se zástupcem Islámského státu


description: Má tři michelinské hvězdy a vaří v jedné z nejlepších francouzských restauraci Cheval Blanc v Courchevel. „Hlavními vodítky při vaření pro mě dlouhou dobu byla estetika a důsledné dodržování postupů. Vlastně jsem se tak vzdaloval od upřímné kuchyně. Až do dne, kdy mě v závěru mého působení v hotelu Meurice zaujala šťáva z teriny. Když jsem tuto šťávu vzniklou extrakcí po vaření ochutnal, podmanila si mě její síla, její minerálnost. Právě zde jsem objevil upřímnost pokrmů, pravdivost skrytou v jejich komplexnosti. Od té doby se zabývám hledáním té absolutní chuti,“ říká v rozhovoru pro server Lidovky.cz šéfkuchař Yannick Alléno.

title: Nechci jídlem plýtvat. I proto mám rád extrakci a fermentaci, říká michelinský šéfkuchař

maintext:
Lidovky.cz: Máte tři michelinské hvězdy a patříte mezi nejlepší kuchaře na světě. Když byste měl jmenovat jednu věc, která se vám opravdu povedla, co by to bylo?
Svoji kariéru jsem započal v 15 letech, to už je nějakých vzpomínek, že ano. Kdybych měl vybrat pouze jednu věc, asi by to přece jen byl ten večer, kdy jsem se dozvěděl, že jsem získal tři michelinské hvězdy. Byl jsem zrovna s dětmi v Kalifornii. Ještě dnes si vzpomínám, jak na mě byli všichni pyšní. Pěkně jsme to tenkrát oslavili.
Lidovky.cz: Proslul jste především díky neotřelým kombinacím a zaměřil se na omáčky, které jste začal připravovat formou extrakce a fermentace. Jak nápad přišel?
Můj vztah k omáčkám se dlouho odvíjel od toho, co mě učili jiní. V oblasti omáček jsem se podobně jako v jiných oblastech snažil pokračovat v linii držitelů ocenění Nejlepších řemeslníků Francie, u kterých jsem se učil. Všichni přistupovali s obrovskou úctou k francouzské kuchyni a jejímu odkazu. Hlavními vodítky při vaření pro mě dlouhou dobu byla estetika a důsledné dodržování postupů. Vlastně jsem se tak vzdaloval od upřímné kuchyně. Až do dne, kdy mě v závěru mého působení v hotelu Meurice zaujala šťáva z teriny. Když jsem tuto šťávu vzniklou extrakcí po vaření ochutnal, podmanila si mě její síla, její minerálnost. Právě zde jsem objevil upřímnost pokrmů, pravdivost skrytou v jejich komplexnosti. Od té doby se zabývám hledáním té absolutní chuti.
Yannick Alléno Yannick Alléno je kulinárním vizionářem, který dokáže spojit know-how se smyslem pro dokonalost a odvahou překračovat hranice na cestě za objevováním nových vůní a originálních chutí. Proslul svým nevšedním nadáním vytvářet zcela nové, dosud netušené kombinace. S experimentátorským nadšením se například rozhodl změnit pohled na omáčky a vynalezl přípravu formou extrakce, což umožňuje zachovat charakter omáčky a zároveň zdokonalit její chuti. V roce 2014 Alléno publikoval knihu "Sauces Réflexion d'un cuisinier", ve které popisuje inovativní metody vaření omáček.
Lidovky.cz: Jednou jste v souvislosti s vařením řekl, že modernost nepopírá minulost, ale transformuje ji. Myslíte, že to platí i v životě, řídíte se podle toho?
Historie omáček pro mě příznačně vystihuje vývoj francouzské společnosti. Neexistuje modernost bez tradice, člověk, který nezná vlastní minulost, se nemůže podílet na utváření své budoucnosti. Je potřeba tradici znát, mít ji mít zvládnutou a vědět, čím je výjimečná, teprve pak se od ní můžete oprostit a přijít s něčím zcela novým. Tento postoj jsme také zaujali při vytváření moderního kulinářství jako renesance francouzské kuchyně. Ostatně modernost má podle mě několik úrovní. Člověk ji může samozřejmě chápat jako plnění fyzické a emoční potřeby, což mimo jiné zahrnuje fyziologické potřeby, přísun živin a chuťový požitek. Existuje také sociální rozměr, vyjádřený jednak úctou k individualitě a jejím rozvojem v kuchyni i na place, jednak samotným aktem usednutí ke společnému stolu.
Lidovky.cz: Jaké vlastnosti by podle vás měl mít šéfkuchař?
Myslím si, že s nadšením, pracovitostí, důsledností a kreativitou dokážete cokoli. Je také důležité sám sobě důvěřovat a respektovat, na co máte chuť. Často je těžké nenechat se destabilizovat, nebo ovlivnit, ale člověk musí mít odvahu zůstat věrný vlastní intuici.
Lidovky.cz: Plýtvá se v luxusních restauracích jídlem více? Snažíte se plýtvání coby šéfkuchař nějak omezit?
Ekologické hledisko je zcela zásadní. Přírodě, která nám tak štědře nabízí své bohatství, toho hodně dlužíme. Náš nekompromisní závazek plníme hlavně odpovědným zásobováním, úctou k přírodním zdrojům a aktivismem při propagaci lokálních produktů. Právě v duchu propagace lokální produkce pařížského regionu se už skoro deset let stavíme za místní výrobce a jejich výjimečné produkty. Zdroje navíc šetříme tím víc, že používáme postupy extrakce a fermentace, které umožňují produkt maximálně využít, a tím co nejvíce omezit plýtvání. Jisté je, že snahu chovat se uvědoměle a správně máme na paměti, když sestavujeme naše jídla a v širším smyslu také naše jídelní lístky.
Lidovky.cz: Čím na vás jídlo opravdu zapůsobí?
Při vaření je na prvním místě chuť. Velkou roli hraje i mnoho dalších kritérií jako estetika nebo postup přípravy, ale v konečném důsledku nejsou k ničemu, pokud neslouží chuti. Vše musí směřovat k co nejlepší chuti, nic vás od ní nesmí odvádět. Myslím si, že Escoffier měl pravdu, když řekl, že: „Obsah je vždy důležitější než forma.“
Lidovky.cz: Jakou kuchyni máte nejraději?
Velmi rád jím. Mám rád celou řadu kuchyní a jídel. To ale neznamená, že nejsem velmi vázaný na francouzskou gastronomii, na její rozmanitost a komplexnost.
Lidovky.cz: Připravujete jídlo i doma, nebo v rámci odpočinku od své profese rodině nevaříte?
Pro lidi, které mám rád, také rád vařím. Při běžných příležitostech mám nejraději jednoduchá jídla – musejí být zdravá, chuťově bohatá a hlavně z nich musíme mít radost.
Lidovky.cz: Kde berete inspiraci - jak poznáte, že spolu budou suroviny ladit?
Inspiruje mě hudba, zvuky, barvy, vůně, cestování, lidé, úplně všechno. Člověk má být v životě zvídavým sběratelem dojmů. Rád vymýšlím nová jídla, hraju si se surovinami, vytvářím neotřelé harmonie, zavádím nové chutě, přetvářím, objevuji. Člověk musí hledat, aby našel.


description: Vítězství Donalda Trumpa v klání o post prezidenta USA se nečekalo. Nepředvídatelnost jeho aktivity ve funkci ale vyvolala množství otázek. Bude schopen sjednotit USA? Dodrží například všechny své plány z předvolební kampaně? „Pokud začne naplňovat svůj volební program, zeď mezi ním a příznivci Clintonové se zvětší,“ neskrýval skepsi v on-line rozhovoru pro Lidovky.cz amerikanista Kryštof Kozák.

title: Atentát na Trumpa? Frustraci demokratů by nevyřešil, říká amerikanista Kozák

maintext:
Možný by podle něj byl i scénář, ve kterém půjde Trump proti republikánům, kteří v kampani vystupovali proti němu a bude tedy dále tříštit politické prostředí. „Obzvláště kruté je to k demokratům, kteří se ještě před rokem a půl Trumpovi smáli. Jejich frustrace musí být obrovská. Atentátem by si ale nepomohli,“ reagoval Kozák v rozhovoru na dotaz čtenáře, který naznačoval, že by se nemusel vítěz voleb dožít inaugurace.
Zajímavé bude sledovat, jak se postaví ke svým předvolebním slibům. Pokud podle šéfa katedry severoamerických studií na Fakultě sociálních věd UK bude v prosazování svého programu důsledný, je démonizace Trumpa namístě. „Doufáme, že ustoupí ze své rétoriky i některých předvolebních slibů a ukáže se jako pragmatik a oportunista,“ napsal Kozák v jedné z odpovědí v on-line rozhovoru.
I kdyby to tak bylo, přesto předpokládá, že minimálně ilegální imigranti na Trumpovo vítězství doplatí. „Jsou ideálními obětními beránky, protože se nemohou nijak bránit,“ myslí si Kozák. Dodal také, že starší bílí muži jejich práci ale dělat stejně nebudou.
Těch se týkalo i další rozvedené téma. Podle amerikanisty je úspěch u skupiny bílých mužů zprávou o tom, že se cítili pod tlakem. „Postupně ztráceli svoje dominantní ekonomické, politické i sociální postavení. Místo aby se s tím pokusili vyrovnat jako muži, pokouší se vrátit do minulosti,“ odpovídal na dotaz o přehlížených bílých mužích Kozák.
Rozhovor se dotkl i zahraničněpolitických témat. Neznámou je především budoucí vztah mezi prezidentem Trumpem a jeho ruským protějškem Vladimirem Putinem. „Mají podobný styl. Při případném střetu obou velmocí by to vedlo k poměřování, kdo je drsnější,“ napsal amerikanista. Dodal, že vztah s Ruskem může sklouznout k tomu, že zkušenější politik Putin bude Trumpa tlačit k pro USA nevýhodným dohodám.
VIDEO: Lidé v ulicích New Yorku protestovali proti Trumpovi Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
V tomto směru bude podle něj důležité sledovat vývoj otázky Krymu. „Nemyslím, že je reálné poloostrov získat pro Ukrajinu bez rizik jaderného konfliktu. Je tedy otázka, zda to Trump dokáže alespoň za něco hodně dobrého vyměnit,“ domnívá se expert na americkou politiku.
Obecnou výhodou v jednání s dalšími mezinárodními hráči pro Trumpa má být jeho nevyzpytatelnost. Pokud nebudou vědět, jak se zachová, odradí to potenciální agresory od vojenských akcí. „Obdobně Reagan prý předstíral, že je šílený, aby se Sověti báli provokovat,“ přirovnal Trumpa k jeho předchůdci z osmdesátých let Kozák. Dodal ale, že Trumpovu zahraniční politiku opravdu otestuje až vyhrocení některé reálné krize. „Nejpozději na jaře v nějaké formě přijde,“ předvídal v rozhovoru amerikanista.


description: Ve středu padaly na několika místech v Česku teplotní rekordy. Tabulky maxim pro 23. listopad se podařilo překonat na třech ze 141 stanic měřících 30 a více let. Vůbec nejtepleji z celé země dnes bylo v Karviné, kde naměřili 16,9 stupně. Rekord z roku 2003 přesto překonán nebyl.

title: Na několika místech v Česku padaly teplotní rekordy. Nejtepleji bylo v Karviné


description: Vítězkou letošního ročníku Ceny Josefa Škvoreckého se stala spisovatelka Zuzana Brabcová, která loni zesnula. Porota vybrala jako nejlepší českou prózu letošního roku její poslední román Voliéry. Vyšel až posmrtně, Brabcová vydala za svého života čtyři romány, vždy ale vzbudily velkou pozornost. Ceny se v úterý předávaly na dejvickém nádraží v Praze.

title: Cenu Josefa Škvoreckého za nejlepší knihu roku má již zesnulá Zuzana Brabcová


description: Denis Karagodin podává trestní oznámení na 20 vrahů svého pradědečka. Ani jeden z nich už není naživu. Přesto podle mladého muže má proces pro Rusko zásadní význam.

title: Rus vypátral po 60 letech vrahy pradědečka. S mrtvými vrahouny chce skutečný proces


description: Přestřelka mezi Unií porodních asistentek a lékařem Jiřím Knorem kvůli spornému případu plánového domácího porodu, u nějž nastaly komplikace, pokračuje. Záchranáři nyní však hromadně upozorňují, že zmiňovaný případ není ojedinělý a že jim podobné výjezdy komplikují práci a vystavují riziku. „Lékaři a záchranáři záchranné služby jsou opakovaně vystavováni forenzní nejistotě a velkému emocionálnímu vypětí při zásazích u domácích porodů,“ zní z komory záchranářů. Porodní matky se však takovému tvrzení brání.

title: Matky rodící doma nás vystavují zbytečnému vypětí, zlobí se záchranáři

maintext:
Případy komplikovaných domácích porodů očima záchranářů Plánovaný domácí porod: výzva na tísňovou linku „porod v chodu“
Druhorodička, porod v termínu, pacientka odmítá převoz, chce rodit doma, podepisuje negativní revers. Údajně má přivolanou svou porodní asistentku, která je zatím na cestě. Lékař záchranky přesto zůstává u rodičky, asistuje u probíhajícího porodu. Matka i novorozenec po porodu ve fyziologickém stavu, nadále odmítán transport do nemocnice. Lékař a celá posádka strávila výjezdem 1 hod. 27 minut. V té době je na operační středisko požadavek na transport pacienta s těžkou dušností a s otokem plic, tento pacient je ošetřen posádkou RZP (bez lékaře), lékař je vázán u porodu. Plánovaný domácí porod : výzva na tísňovou linku: „rodička po porodu doma krvácí“
Příjezd posádky s lékařem do domácnosti po proběhlém fyziologickém porodu, dítě se zdá být v pořádku, na první pohled růžové, křičící, s dobrými reflexy. Otec tvrdí, že už předchozí dva porody svých dětí viděl a ví, co je správné. Třetí doba porodní proběhla, pupečník otcem přerušen, část placenty otec rozmixoval a dal vypít rodičce. Matka je bledá v úzkostné grimase, nízké hodnoty krevního tlaku, puls oslabený, nedostatečné okysličení organizmu. Evidentní pokračující krvácení z rodidel, velká krevní ztráta, krvácivý šok. Zahájena infúzní protišoková a kyslíková léčba, podány léky na zvýšení tonusu dělohy. Otec posléze neprotestuje proti urgentnímu transportu matky v režimu intenzívní péče. Předání v nemocnici za již významně příznivějších hodnot krevního tlaku a známek okysličení organizmu. Plánovaný domácí porod : výzva na tísňovou linku „porod v chodu“
Po proběhlém domácím porodu lékařem doporučen převoz dítěte do porodnice k vyšetření pediatrem, rodiče odmítají, podepisují oba negativní revers. Placenta neporozena, matka s nízkými hodnotami krevního tlaku, nutný transport matky do porodnice, zahájena infuzní léčba, lékař doprovází. Novorozenec zůstává v péči otce na místě. Plánovaný domácí porod: výzva na tísňovou linku „porod v chodu“
Určení místa zásahu je složité, hovor trvá 3,33 min. Volá porodní asistentka, z hovoru citujeme: „....potřebovali bychom sanitku k ženě, která rodí..., není tam vstupující část hlavičky, jak jsem zvyklá...“. Lékař na místě zjišťuje, že plodová voda odtekla před 6 hodinami, jde o zastavený porod v chodu, na místě nelze situaci vyřešit. Urgentní transport do porodnice.


description: Se změnou společenského systému z roku 1989 je spokojena většina Čechů, stála za to podle dvou třetin lidí. Opačně smýšlí 22 procent. Poměry v Česku jsou nyní lepší než před rokem 1989 podle 38 procent lidí, podle 17 procent bylo lépe před listopadovou revolucí, zbylá třetina se nedokázala přiklonit ani k jednomu z nabízených období. Zjistil to říjnový průzkum Centra pro výzkum veřejného mínění (CVVM). Jeho výsledky dnes CVVM poskytlo ČTK.

title: Změna z roku 1989 stála za


description: Jačí mléko, maso a bylinky. To jsou asi první asociace, když se řekne tibetská kuchyně. Nejznámějším jídlem jsou ale momo - tibetské plněné knedlíčky. I ty chce Sonam Tsering vařit ve své restauraci. „Jačí maso je podobné hovězímu, ale je mnohem lepší,“ říká v rozhovoru pro server Lidovky.cz.

title: Tibetská restaurace v Česku? Jačí maso


description: Ačkoli si slavné a známé osobnosti mohly nebo mohou dovolit světově proslulé šéfkuchaře a jídla nejvyšší kvality, často mají velmi extravagantní stravovací návyky a ne vždy jedí v souladu se zdravou výživou. O tom, co si oblíbily některé známé osobnosti, píše italský deník Corriere della Sera.

title: Oblíbená jídla slavných. Jobs si dával mrkev s medem, Ford plevel ze zahrady

maintext:
Říká se, že snídaně je nejdůležitější jídlo z celého dne. Slavný britský politik Winston Churchill byl o tom přesvědčen do té míry, že si k snídani dopřával dva chody: prvním byla vejce v košili, toust, džem, máslo, káva s mlékem a trochu uzeniny, druhým půlka grapefruitu, který zapíjel pomerančovou šťávou a whisky se sodou.
Barack Obama, který jako chlapec pracoval pro jeden americký zmrzlinářský řetězec, pak nesnášel zmrzlinu, avšak miloval proteinové tyčinky s čokoládou a arašídy a měl slabost pro nudle s krevetami, které připravovala jeho choť Michelle. Ale aby se neshodil před studenty, když se ho jednou ptali, jaké je jeho oblíbené jídlo, řekl, že to je brokolice.
Strava Donalda Trumpa se příliš neliší od toho, co jedí obvykle mladí lidé. Rád si dával Filet-O-Fish a Big Mac, ale nepohrdl ani pizzou, kterou však pojídal bez kůrky. Další oblíbená jídla amerického miliardáře jsou mleté maso po italsku (polpettone), dobře propečený biftek a zmrzlina s třešněmi a vanilkou.
Zakladatel Apple Steve Jobs podle jeho životopisce Waltera Isaacsona měl ve zvyku konzumovat jen jeden typ jídla několikrát po sobě, a to mrkev s medem, kterou pojídal celé týdny. Jednou to přehnal do té míry, že jeho pleť nabyla oranžové barvy.
Zakladatel Microsoftu Bill Gates přiznal, že miluje levné hamburgery, sýr ve spreji a dietní kolu. V sedmdesátých letech, kdy byl pouhým programátorem, vypil litry rozpustného nápoje Tang, který někdy pojídal v podobě prášku.
Americký podnikatel Henry Ford byl přesvědčen, že jeho organismus je jako stroj, kterému je třeba dodávat správné palivo. Vyzkoušel na sobě některé ze svých extravagantních teorií, například takovou, že se pravidelně živil plevelem ze své zahrady, který konzumoval v podobě salátu či si ho dával do sendviče.
Albert Einstein miloval smažená vajíčka a houby, jako dezert si rád dal jahody. A pokud jde o jeho výstřednosti, zbožňoval punč s celerem a jednou byl přistižen svým řidičem, jak pojídá kobylku.
Hillary Clintonová si jednou přečetla článek o přínosu pálivých papriček pro imunitní systém a svůj den vždy zahajuje pozřením jedné pikantní a čerstvé papričky jalapeňo.
Pablo Picasso v posledních letech života dodržoval dosti přísnou dietu výhradně na bázi minerální vody, mléka, zeleniny, ryb, rýžového pudinku a vajec.
Když byl Charles Darwin studentem na Cambridgeské univerzitě, byl členem Gourmet Clubu, jehož členové měli za cíl jíst co možná nejvíce vzácných živočichů. Slavný biolog byl tak fascinován zvířaty, že za svůj život okusil mnohá z nich, například leguány, pásovce, pštrosy, obří želvy či výry.


description: Američané si v noci z úterý na středu zvolili nového prezidenta. Stal se jím Donald Trump, muž z newyorského Queensu, kterého rodiče v mládí kvůli problémům ve škole poslali na vojenskou akademii. Podívejte se na průřez jeho životem na fotografiích mapujících jeho mládí, rodinný život, lásku ke sportu či největší životní úspěch.

title: Jak šel čas s Donaldem Trumpem? Od


description: Ochranka na Hlavním nádraží v Praze se chovala hrubě k docentovi JAMU Břetislavu Rychlíkovi. Ten na krátký čas usnul na židli u jedné kavárny, když čekal s platnou jízdenkou na vlak. „Celou dobu mi tykali a nadávali do haj..., buzerantů a feťáků,“ stěžoval si osmapadesátiletý režisér. Správa železniční dopravní cesty, která má nádraží nově ve správě, chce incident řešit.

title: Režiséra Rychlíka vyhodila ochranka z Hlavního nádraží. Spletla si ho s bezdomovcem

maintext:
V minulosti sociální pracovníci varovali, že ochranka bije a chová se špatně k lidem bez domova na Hlavním nádraží v Praze. Kvůli incidentům se sepisovaly i petice pro veřejnou ochránkyni práv Annu Šabatovou.
Nyní nevybíravé jednání ochranky zažil na vlastní kůži docent JAMU Břetislav Rychlík (občasně přispívá do Lidových novin - pozn. red.).
Osmapadesátiletý režisér na nádraží krátce usnul poté, co se v pátek vracel se ženou ze slavnostního večera v Lucerně. Jelikož se nemohli dozvonit na kamaráda, u něhož měli přespat, rozhodl se pár počkat na vlak do Brna přímo na nádraží. „Lístky do Brna jsme měli koupené. Žena zůstala někde v hale a já jsem si šel dát do kavárny čaj. Nechtěl jsem vůbec žádný alkohol,“ popsal Rychlík.
Jelikož ale kavárna kolem čtvrté ráno teprve otevírala a personál rozkládal židle, rozhodl se režisér chvíli počkat stranou, než si objedná. Mezitím začal podřimovat.
„Nikoho jsem neotravoval, jen mi klesla hlava. Lidé z kavárny ale na mě začali řvát a tykat mi. Řekli, ať si něco dám, nebo ať jdu do pr..... Tak jsem řekl, že chci čaj a oni mi zas řekli, ať jdu do pr....,“ popisuje Rychlík.
Docent tedy vytáhl foťák, že si zaměstnance natočí, servírka však zavolala ochranku. „Nejdříve přiběhl nějaký člověk, zeptal se, jestli mám problémy, pak mě vzali a vedli mě z haly. Celou dobu mi tykali a nadávali do haj..., buzerantů a feťáků,“ líčí.
Ochranka hlavního nádraží v Praze.
„Vyhodili mě ven a tam mi chvilku vyhrožovali. Dokonce nějaký člověk, který tam navážel zboží, se mi posmíval. Žena to ani nevěděla a čekala v hale. Seběhlo se to totiž strašně rychle,“ vypráví Rychlík.
Tvrdí, že nikoho neprovokoval a choval se slušně. Navíc si ho prý nikdo nemohl splést s bezdomovcem, neboť byl po večeru v Lucerně slavnostně oblečen. Po chvíli se tedy Rychlík rozhodl na nádraží vrátit a požádal kolemjdoucí policisty o pomoc. Ti se podívali na lístek a ještě mu měli pro jistotu zkontrolovat občanku.
„Před nimi stáli ti borci, jeden si bouchal do otevřené dlaně. Pak začali tvrdit, že jsem napadl tu servírku. Jak má tohle člověk dokazovat? Řekli, že jsem ožralý a že smrdím,“ řekl režisér. Jedním dechem však dodal, že z párty v Lucerně se nevracel opilý a měl jen pár skleniček.
Policie o kontrole neví
Policie tvrdí, že o kontrole občanského průkazu režiséra Rychlíka nemá žádné záznamy, stejně tak o incidentu. „V policejních evidencích nedohledala, že by pražská policie incident řešila,“ komentovala mluvčí pražské policie Iveta Martínková.
Ochranka se podle Rychlíka uklidnila až poté, co za ním přišla jeho žena. Policisté je pak odvedli do čekárny, kde chvíli počkali na vlak. „Nedovedu si ani představit, jak se musí chovat k bezbranným lidem, k bezdomovcům, když se tak chovali ke mně,“ podotýká Rychlík.
Správa železniční dopravní cesty, která v polovině října převzala nádraží od italské společnosti Grandi Stazioni, chce incident vyřešit. „O tomto incidentu není záznam, budeme prověřovat popsané okolnosti a rádi bychom vstoupili v jednání s panem Břetislavem Rychlíkem. Nechceme předjímat výsledek šetření, určitě však nesouhlasíme s níže popsaným jednáním členů ochranky,“ sdělila serveru Lidovky.cz mluvčí Kateřina Šubová.
Od té doby, co Správa železniční dopravní cesty převzala nádraží, se prý jedná o první podobný vážnější incident.
Server Lidovky.cz loni upozornil, že lidé bez domova, kteří se zdržují na pražském Hlavním nádraží, se stávají obětmi násilí ze strany tamní ochranky. Kritizovali to sociální pracovníci v terénu i neziskové organizace.
Lidé před hlavním nádražím v Praze. Prostory bez laviček - hlavnímu nádraží v Praze chybí místo k odpočinku.
„Z mnoha výpovědí lidí bez domova i terénních sociálních pracovníků vyplývá, že násilí páchané firmami zajišťující ochranu objektu hlavního nádraží nabývá dlouhodobého, rutinního charakteru a postrádá jakýkoliv obhajitelný důvod. Násilí je o to méně omluvitelné, že se ho dopouští vycvičení lidé, a to na skupině, která patří mezi nejzranitelnější,“ psali tehdy sociální pracovníci ze sdružení Kritická sociální akce (KRISA). Server Lidovky.cz popsal i příběhy bezdomovců, kteří se s bitím setkali.


description: Na 19 let poslal plzeňský krajský soud do vězení devětadvacetiletou ženu ze Slovenska za vraždu novorozence. Podle soudu letos v březnu po utajovaném těhotenství porodila ve sprše ubytovny v Tachově zdravé, donošené a životaschopné dítě. Dítě bylo nechtěné a žena už během těhotenství plánovala, jak se ho zbaví. Novorozenou holčičku ve sprše zabalila do ručníku a dvakrát jí silně dupla na hlavičku a tělíčko, uvedla předsedkyně senátu. Dítě těžkým zraněním hlavy po převozu do nemocnice podlehlo.

title: Za vraždu novorozence si matka

maintext:
Rozsudek není pravomocný, žena i státní zástupkyně si nechaly lhůtu na případné odvolání. Ženě hrozil až výjimečný trest. Soud vyslyšel návrh státní zástupkyně, která požadovala trest mezi 18 a 19 lety. Obhajoba naopak chtěla, aby senát čin neposuzoval jako vraždu, ale protože prý byla po porodu ve velmi špatném psychickém stavu, aby soud věc posuzoval jako vraždu novorozeného dítěte matkou. Tam je sazba tři až osm let vězení.
Žena už má dvě dcery. Osmiletá žije s bývalým partnerem na Slovensku, tříapůlletá bydlela s matkou a jejím druhem na ubytovně v Tachově. Před druhem těhotenství tajila a podle soudu plánovala, jak se dítěte zbaví. Už na policii vypověděla, že uvažovala o tom, že děcko hned po porodu odnese „na řeku, kde buď odplave nebo se utopí“. Měla i vytipované místo u řeky. Vysvětlovala to tak, že měla strach, že by ji partner opustil.
Tvrdila, že těhotenství zjistila až na začátku března a domnívala se prý, že je tak ve čtvrtém měsíci. Soud o tom ale pochyboval. V kritický den po tajném porodu na ubytovně a poté, co na dítě dupla, vzala ještě slabě vzlykající děcko v ručníku a šla s ním k řece, vyšlo najevo u soudu. Kvůli vysílení a ztrátě krve po porodu tam nedošla, a proto ho chtěla odhodit do kontejneru. Tak ji našel její druh, který vzal dítě do ubytovny a zavolal lékaře.
Žena se hájila tím, že byla po porodu v šoku, že si vůbec neuvědomovala, co dělá, nic nevnímala, nevěděla, kde je. Soud jí to ale nevěřil a přiklonil se k tomu, že naopak plánovala se dítěte zbavit. I znalci uvedli, že v době činu byla příčetná a schopná rozeznat závažnost svého jednání. Ženin druh byl při telefonátu na záchrannou službu v horším psychickém stavu než ona, uvedla soudkyně. Žena se naopak projevovala klidně a racionálně. I když při procesu uvedla, že uvažovala o adopci nebo o odložení děcka do babyboxu, ani o jedné z těchto možností si vůbec nic nezjišťovala, nic o nich nevěděla, nechodila k lékaři. Pro dítě neměla připravené ani žádné oblečení.
Před soudem se žena rozplakala a řekla, že všeho lituje, nikdy si neodpustí, co udělala. Bude jí to pronásledovat celý život. Podle soudu však bylo její jednání chladné a racionální a žena upřednostnila své osobní potřeby. „To, že užila takové násilí proti čerstvě narozenému dítěti, je zavrženíhodné. Velmi citelný trest je s ohledem na okolnosti zcela adekvátní,“ uzavřela soudkyně.


description: Tragicky skončila pro českou rodinu v sobotu vyjížďka kočárem centrem Vídně, když pětiletý chlapec z vozu během jízdy vypadl a vážně se zranil. Informoval o tom rakouský list Der Kurier. Podle mluvčího policie byl hoch převezen do nemocnice a je v kritickém stavu.

title: Český chlapec vypadl ve Vídni z kočáru.


description: Galeristka Veronika Souralová otevřela v Praze Czech Photo Centre – velkoryse pojaté fotografické centrum, které na 200 m2 představuje tuzemské i zahraniční autory, pořádá přednášky, workshopy a besedy.

title: Lepší časy pro českou fotografii?

maintext:
Po roce 1989 se tuzemská fotografická obec již mnohokrát těšila, že v Česku vznikne reprezentativní galerie, která bude mít dostatek financí i prostor pro současnou fotografickou tvorbu. Po několika pokusech vybudovat takové místo v Praze či v regionech byl v roce 2013 otevřen Dům fotografie v centru Prahy, který spravuje Galerie hlavního města Prahy. Nyní se na pražské periferii v Nových Butovicích objevila soukromá galerie, která má sloužit jako multifunkční centrum pro laickou i odbornou veřejnost se zájmem o fotografii. „Před pěti lety jsem se hlásila do Czech Press Photo jako autorka. Později mě pořadatelka této soutěže Daniela Mrázková přizvala ke spolupráci,“ říká Veronika Souralová. „Organizovala jsem besedy s autory a doprovodný program. Vloni mi Daniela předala vedení této neziskové organizace. Přemýšlela jsem, jak k soutěži přilákat víc autorů a také kam umístit archiv všech 21 ročníků. Můj manžel je developer, postavil tadyv Nových Butovicích bytové a komerční centrum a v přízemí jsme vybudovali galerii Czech Photo Centre,“ říká Souralová v kavárně, která je součástí nové umělecké instituce.
Czech Photo Centre je v přízemí kancelářského objektu, který je u stanice metra Nové Butovice
Matadoři i nováčci Jsou zde dva výstavní sály, místnost pro workshopy i přednášky, fotokomora a také depozitář pro zhruba sto tisíc snímků Czech Press Photo. Hlavním cílem Veroniky Souralové však není pouze prezentace dosavadních výsledků této soutěže, ale hlavně představování současné dokumentární fotografie.
První výstava, Questions without answers (Otázky bez odpovědí), nabízí pohled na mezinárodní fotografickou agenturu VII, kterou pomáhal zakládat reportér Antonín Kratochvíl. Jejími členy jsou například Ron Haviv nebo Ed Kashi, kteří letos zasedali v odborné porotě Czech Press Phota. Výstava zavede návštěvníka galerie do válečné zóny, mezi celebrity, na módní mola nebo do zákulisí amerických prezidentských voleb. „Máme výstavní plán na rok dopředu, po agentuře VII se v prosinci představí Jaroslav Kučera a jeho série ze Sudet. Na příští rok plánujeme další výstavy. Může to být i expozice výsledků grantu hlavního města Prahy, který vloni získal Martin Frouz na fotodokumentaci opravených památek v metropoli. Každý rok chceme zorganizovat tematickou a skupinovou výstavu a jednu pro začínajícího autora. Vnaší dramaturgické radě je Vladimír Birgus, Daniela Mrázková a další odborníci. Budeme rádi, pokud se nám budou hlásit fotografové, kteří by zde chtěli vystavovat,“ vyzývá Souralová. Kromě výstav se CPC zaměří také na vzdělávání, od podzimu tu probíhají workshopy s Karlem Cudlínem, Štěpánkou Stein a Jakubem Skokanem.
Jak sestavit portfolio Zajímavé budou také přednášky, kde se fotografové dozvědí, jak sestavit portfolio či jak prezentovat své práce na fotofestivalech. Nově založené centrum je otevřené také laické veřejnosti. „Vždycky mě mrzí, když někdo pochybuje, že má smysl budovat galerii mimo centrum Prahy. My jsme přímo u stanice metra Nové Butovice, z centra se sem dostanete za dvacet minut. Věřím, že dokážeme přilákat nejen profesionály, ale také místní. Je tu spousta nových bytů, kam se stěhují rodiny s dětmi i senioři. Chceme jim nabídnout kurzy základů fotografování nebo přednášky o cestování, na kterých spolupracujeme s naším partnerem měsíčníkem Lidé a země,“ říká Souralová, která vytvořila nejen velkoryse pojaté centrum, ale vytyčila nový směr zavedené fotografické soutěže Czech Press Photo.
Podle ředitelky CPC se řada začínajících fotografů do soutěže dříve nehlásila, protože se obávali, že se ještě nemohou porovnávat s profesionály anebo nebudou pasovat do některé z tematických kategorií. Veronika Souralová proto rozšířila jednotlivé sekce: přidala kategorii Video – investigativní žurnalistika a sekci Lifestyle, kde jsou stylizované portréty nebo móda, design či reklama. Vítězové budou vyhlášeni 21. listopadu, letos porota vybírala z 6500 snímků. Ocenění získají také začínající autoři, součástí soutěže je totiž cena pro fotografy do 20 let.
Fotografický svět je vidět nejen v galerii, ale také před ní, kde stojí dvanáctimetrová socha Davida Černého. Autor zkombinoval zvětšeniny fotoaparátů všech značek jako poctu historii tohoto oboru. Sochu pojmenoval Trifot, inspiroval se nejznámější vědeckofantastickou knihou spisovatele Johna Wyndhama Den trifidů. Snad tedy toto nové fotografické centrum nebude jen další sci-fi, ale realita, která přečká dětské nemoci prvních měsíců i let.


description: Ministr zahraničí Lubomír Zaorálek (ČSSD) pojede v nejbližší době do Turecka, řekl ve středu novinářům ministr průmyslu Jan Mládek (ČSSD). Jednat by měl o Češích zadržených v Turecku kvůli údajné příslušnosti ke kurdským milicím a o problémovém projektu stavby turecké elektrárny Yunus Emre, na který poskytla úvěr Česká exportní banka (ČEB) a pojistila ho státní pojišťovna EGAP.

title: Zaorálek pojede do Turecka řešit zadržené


description: Koncerty Lucie Bílé, které se měly v sobotu a neděli konat v pražské O2 areně, přesunuli pořadatelé kvůli zdravotní indispozici zpěvačky na leden. Koncert, který měl být v sobotu, se uskuteční 8. ledna od 20:00, nedělní vystoupení zpěvačka nahradí ve stejný den od 14:00. Vstupenky zůstávají v platnosti, oznámil za pořadatele Radek Stavěl.

title: Lucie Bílá ze zdravotních důvodů

maintext:
Bílá dnes měla vystoupit poprvé na samostatném koncertu v O2 areně. Vystoupení se mělo konat u příležitosti jejích padesátin, které oslavila v dubnu.
„Třicet let se připravuji na tak velký koncert. Posledních několik měsíců poctivě ladím formu psychicky i fyzicky. A teď se mi stalo to, o čem se všem zpěvákům zdá v nejhorších snech. Dvakrát vyprodaná O2 arena a já mám zánět průdušek. Nemám hlas,“ vzkázala fanouškům Bílá. „Jsem zvyklá jít na podium v jakémkoli stavu, ale nemůžu jít bez hlasu. Nedovedete si představit, jak je to pro mne těžké, ale musím poprvé v životě říct: dnes ani zítra nevystoupím. Celým svým srdcem se vám omlouvám,“ dodala.
Bílá, která loni v listopadu obhájila vítězství v kategorii Nejlepší zpěvačka a převzala osmnáctého Českého slavíka, za svou dosavadní kariéru prodala více než čtyři miliony nosičů.


description: Dálnici D1 nedaleko Brna ve čtvrtek zablokovaly nehody několika kamionů, následně i dodávky s nákladním vozem. Kilometrové kolony se pomalu začaly rozjíždět, ale kolem třetí hodiny zastavila opět provoz nehoda nákladního auta a dodávky na 93.km D1 u Humpolce provoz směrem na Brno. Provoz je zatím obnoven v jednom jízdním pruhu.

title: Na dálnici D1 se znovu

maintext:
Nehoda nákladního auta a dodávky na 93. kilometru dálnice D1 u Humpolce zastavila kolem 14:45 provoz směrem na Brno. Na místě zasahují záchranáři. Podle prvních informací byl zřejmě jeden člověk při nehodě vážněji zraněn. ČTK to řekla policejní mluvčí Jana Kroutilová. Podle dispečinku Národního dopravního informačního centra byl provoz v místě nehody jedním jízdním pruhem obnoven krátce po 15:00.
Ve čtvrtek je to už několikátá nehoda na D1.
Hromadná nehoda se stala nejprve na 162. kilometru u Velké Bíteše, dálnice stála směrem na Brno několik hodin, další nákladní auto pak leží na boku na 169. kilometru u Devíti křížů ve směru na Prahu. Řidič této nehody je zraněný. Před desátou hodinou se na 152. kilometru srazily ve směru na Brno dodávka s nákladním vozem.
Nehoda je se zraněním. Vyplývá to z informací policie, která odklánšla dopravu. První nehoda se stala v noci u Velké Bíteše před 02:00. Kamion jedoucí na Prahu narazil do mobilních betonových svodidel. „Do svodidel poté narazil další řidič nákladního vozidla jedoucí ve stejném směru za ním a zůstal zde s automobilem zaklíněn. Zároveň byla svodidla posunuta do směru na Brno a narazil do nich ještě řidič vozidla jedoucí po dálnici ve směru na Brno,“ sdělila policejní mluvčí Jana Kroutilová. Nikdo nebyl zraněn.
Asi 100 metrů svodidel je podle mluvčí poškozených. Dálnice byla ve směru na Brno zhruba do deváté hodiny uzavřená, poté policisté zprovoznili jeden jízdní pruh. Na Prahu se jezdilo také jedním pruhem. Provoz na dálnici policisté zcela obnovili kolem desáté hodiny. Před místem nehody se utvořila několikakilometrová kolona, ucpávaly se i objízdné trasy přes Vekou Bíteš.
Před desátou hodinou se srazily podle mluvčí dodávka s nákladním vozem na 152. kilometru také ve směru na Brno. Dálnice byla v tomto místě neprůjezdná, opět se utvořila několikakilometrová kolona. „Podle dosavadních informací přijížděl řidič dodávky s přívěsným vozíkem ke koloně vozidel a narazil do stojícího nákladního automobilu,“ uvedla mluvčí. Při nehodě utrpěl zranění řidič dodávky, s podezřením na těžké zranění ho záchranáři transportovali do nemocnice.
U další nehody na 169. kilometru, která se stala krátce po 05:00, byla dálnice uzavřená ve směru na Prahu. Sedmatřicetiletý řidič bulharského kamionu převážející hliníkové profily sjel mimo vozovku a převrátil se. Podle policie při řízení pravděpodobně usnul. I zde se vytvořila několikakilometrová kolona. Převrácený kamion je potřeba vyprostit, což podle policejního mluvčího Pavla Švába zřejmě až do odpoledních hodin. Odstraňování nehody komplikovalo vytékání nafty z poškozeného kamionu. Policisté odklánějí dopravu na 178. kilometru u obce Ostrovačice.
Řidič kamionu se lehce zranil, podle mluvčí jihomoravské záchranné služby Hedviky Kropáčkové utrpěl zlomeninu klíční kosti a povrchové zranění hlavy. Záchranáři ho převezli do brněnské fakultní nemocnice.


description: ČEZ trvá na tom, že termínem pro podání nabídek na koupi bytů v Písnici zůstává 2. prosinec. Dementoval slova radního Jana Wolfa (KDU-ČSL/Trojkoalice), že termín bude posunut. Wolf v pátek uvedl, že ČEZ přislíbil odložení termínu pro podání nabídek na koupi bytů v Písnici, pokud městská část Praha-Libuš vysloví zájem a včas složí kauci.

title: ČEZ neodloží termín podání nabídek koupi bytů v Písnici, dementoval slova radního

maintext:
Informace je podle něj uvedená v dopise, který měl dorazit starostovi Libuše Jiřímu Koubkovi (TOP 09). Zastupitelé, kteří o Písnici jednají už od čtvrtka, dopoledne jednání přerušili do doby, než dopis dorazí. Starosta Koubek potvrdil, že ve 12:10 dopis dostal, ale ještě ho nestihl přečíst.
Současný termín pro přihlášení do veřejné soutěže o 700 bytů je do příštího pátku. ČEZ chce prodat přes 700 bytů jako celek za nejvyšší nabídnutou cenu. Odhadní je 1,2 miliardy korun. Libuš, pod kterou Písnice spadá, dřív účast v tendru odmítala.
Rada v úterý schválila nabídku městské části Praha-Libuš na bezúročnou půjčku splatnou 20 let. Její výši rada nijak neomezila, aby se městská část mohla zapojit do veřejné soutěže. Nabídku by ale musela podat do příštího pátku, což podle starosty Koubka nelze stihnout. Dále nechce městskou část tímto předlužit.
Koubek i opozice v pražském zastupitelstvu tvrdí, že by byty místo městské části mělo nakoupit hlavní město Praha. Dopoledne to navrhovala i radní Jana Plamínková (STAN) z koaliční Trojkoalice.
Soubor panelových domů s celkem 36 vchody tvoří větší část sídliště, které je nedaleko budoucí stanice metra D Písnice. Celková podlahová plocha bytů je přes 54 000 metrů čtverečních. Panelové domy byly postaveny v letech 1987 až 1990 a jsou po částečné rekonstrukci. Iniciativa nájemců bytů apelovala na ČEZ i na vládu, byty chtěly odkupovat jednotlivě.


description: Lidové noviny k výročí 100 let od smrti Františka Josefa I. přinášejí seriál Češi za císaře pána. První díl seriálu se věnuje průběhu jeho korunovace.

title: Utajená ‚polokorunovace‘. František Josef I. byl kvůli revoluci ve Vídni uveden na trůn v Olomouci


description: Bývalý egyptský prezident Muhammad Mursí zatím popraven nebude. Nejvyšší trest v úterý podle médií zvrátil tamní odvolací soud, který zároveň nařídil obnovu řízení. Sesazený islamistický prezident Mursí byl odsouzen k trestu smrti loni v červnu. Uvězněn byl hned po svém svržení v polovině roku 2013.

title: Exprezident Mursí zatím na popravišti neskončí. Soud v Egyptě nařídil obnovit proces


description: Jen několik desítek kilometrů dělilo ve čtvrtek večer rivaly v boji o Bílý dům Hillary Clintonovou a Donalda Trumpa, kteří se pět dní před volbami vydali za voliči do jednoho z důležitých nerozhodnutých států, Severní Karolíny. Zatímco demokratická kandidátka se pokoušela především přimět k účasti zdejší silnou černošskou populaci, republikánský miliardář zpochybňoval před vojáky její vůdcovské schopnosti.

title: ON-LINE: Clintonová s Trumpem bojovali o voliče v ‚nerozhodnuté‘ Severní Karolíně


description: Ovací vestoje trvajících dlouhé minuty se dočkal americký skladatel a hudebník Philip Glass, který vystoupil ve středu na sólovém recitálu v pražské Arše. Vyprodanému divadlu, v němž před dvaceti lety vystoupil Glass vůbec poprvé před českým publikem, tehdy ve dvojici s básníkem Allenem Ginsbergem, se dostal reprezentativní vzorek různých druhů tvorby tohoto žijícího klasika minimalismu.

title: RECENZE: Philip Glass není žádný robot, výraz preferuje před matematikou


description: Evropská unie má ve vztahu s Tureckem limity a červené linie, což se týká například znovuzavedení trestu smrti, o kterém se v Turecku hovoří. Novinářům to v pondělí při příchodu na jednání ministrů zahraničí EU řekl český zástupce Lubomír Zaorálek. Přesto by podle něj bylo chybou už nyní ukončit přístupové rozhovory s touto zemí.

title: Zaorálek: Trest smrti v Turecku je za hranou. Přístupové rozhovory ale nesmíme ukončit


description: Spojené státy zařadily na svůj sankční seznam šest poslanců ruské Státní dumy, kteří zastupují anektovaný ukrajinský autonomní poloostrov Krym se Sevastopolem. Na svém webu to oznámilo americké ministerstvo financí, které má sankce na starosti. Evropská unie na zmíněné zákonodárce uvalila postih již dříve.

title: USA rozšířily sankce o dalších šest poslanců ruské dumy. Jde o zástupce Krymu


description: Vicepremiér a předseda hnutí ANO Andrej Babiš nevidí důvod k odvolání ministra dopravy za své hnutí Dana Ťoka. Rozhýbal podle něj opravy dálnic i silnic nižších tříd a vyřešil mýto. ČSSD by se ho chtěla zbavit, aby mohla znovu dělat kšefty, sdělil.

title: Babiš se zastal Ťoka, ČSSD se ho chce zbavit kvůli kšeftům, tvrdí