description: Rozpočet na rok 2017 je samozřejmě promeškanou příležitostí, ale větší problém musíme hledat jinde

title: Šedesát miliard hladce prošlých

maintext:
Jak se slibovalo a očekávalo, prošel zákon 0 státním rozpočtu na příští rok dolní komorou českého parlamentu hladce a brzy -co by za takovou míru koaliční spolupráce některé z minulých vládních sestav daly.
Podle ministra financí Andreje Babiše se 1 příští rok bude pokračovat v jakési zvláštní tradici, kdy plánovaný rozpočet a skutečné plnění se od sebe hodně odchylují.
Avizuje tím, že by za rok mohl opět nastat moment „pozitivního překvapení“ a schodek nakonec nemusel dosáhnout ani 60 miliard korun.
Pokud se nestane něco mimořádného, Česko bude letos patřit k několika málo členům Unie, kteří dosáhnou rozpočtového přebytku. Kde hledat příčiny tohoto nečekaného rozpočtového přebytku? Bylo by snadné nasazovat ministerstvu financí psí hlavu, jak to dělá opozice, jenže problém je složitější a v podstatě nespadá do kompetence ministerstva financí.
Vyčerpání z vyčerpání
České úřady sice stihly vyčerpat všechny „evropské peníze“ z minulého programového období 2007 až 2013, ale opravdu na poslední chvíli do konce loňského roku, kdy na některých ministerstvech dělali o víkendech a dlouho do noci. Za tohle úsilí se pak vyplácely pěkné prémie. Důsledky jsou makroekonomicky významné a mají značný vliv na rozpočtové příjmy i výdaje, na investiční aktivitu i samotný růst. Rok 2015 s sebou přinesl z tohoto důvodů ohromné navýšení kapitálových výdajů. Ty se v letech 2012 až 2014 pohybovaly v rozmezí 102 a 113 miliard korun, aby pak loni vyskočily na 175,8 miliardy korun, z toho 138,7 miliardy činily výdaje kryté EU.
Ve čtyřapůlbilionové české ekonomice jsou tyhle výkyvy v kapitálových výdajích státu hodně znát a letos je dopad negativní v objemu 52 miliard korun, opět hlavně kvůli poklesu kapitálových výdajů ze společných programů s Unií o 72,4 miliardy korun. To je přes jeden a půl procenta HDP. Rozpočet sice objem „národních“ peněz na investice meziročně zvyšuje, což platí i pro příští rok, ale s nerovnoměrností čerpání z Unie se vypořádat nedovede, protože nemá zásobník připravených projektů v infrastruktuře, takže ani nemůže využít supernízkých až negativních úrokových sazeb, aby skrze deficity zrychlil výstavbu.
Deformovaný cyklus
„Svéráz národního čerpání“ se projevuje nejen na státním rozpočtu a ve veřejném sektoru, ale přes programy zaměřené na financování projektů ze soukromého sektoru poznamenává i chování a investování firem. Například platí, že zdejší manažeři významných podniků ovládaných zahraničními subjekty jsou mimo jiné hodnoceni i podle úspěšnosti v čerpání fondů. Zahraniční centrály si to velmi pečlivě hlídají.
Takže nejenže se Česko stává z hlediska veřejných investic závislé na transferech z Bruselu, ale dotace ovlivňují irozhodování firem, pokud jde o jejich vlastní investiční cyklus, který deformují. „Ukažte mi dotací a já si o ni řeknu“ ale zároveň znamená taktické odkládání investic a čekání na otevření výzev. To skutečně není zdravé. Klidně se může stát, že promeškáte správný moment a pravidla udržitelnosti včetně závazku tvorby pracovních příležitostí na úspěšného žadatele dopadnou v nejhorší fázi ekonomického cyklu.
Tohle je mnohem větší téma než se trumfovat v tom, kdo kdy měl menší deficit a jak vláda promeškává příležitosti.
Rozpočet na rok 2017 samozřejmě promeškanou příležitostí je, ale zrovna v tomhle oboru už excelujeme tak třetí pětiletku.
O autorovi| Miroslav Zámečník, zamecnik@mf.cz


description: Poradcem budoucího amerického prezidenta Donalda Trumpa pro otázky národní bezpečnosti a boje proti terorismu bude Thomas Bossert, který pracoval jako zástupce poradce pro otázky národní bezpečnosti už pro republikánského prezidenta George Bushe mladšího.

title: Trumpovi bude v boji s terorismem radit bývalý Bushův spolupracovník

fasttext_language: cs


description: V prosperující metropoli změnili Dubaj imigranti. Dnes tvoří valnou většinu jejích obyvatel Už z letadla, které přistává na pobřežním letišti v Dubaji, jsou vidět nekonečné zástupy nákladních lodí. Místní přístav patří mezi největší na světě a Dubaji z logistiky plyne podstatná část příjmů.

title: Měst z písku

maintext:
Ještě v šedesátých letech však nic nenaznačovalo že by se zrovna toto zaostalé arabské město bez vodovodu, kanalizace i telefonu mělo jednou stát obchodním hubem pro Blízký východ
Nejvýše v
a Afriku. Tehdejší dubajský emír, šejch Rašíd ibn Saíd al Maktúm, se však nebál zariskovat a na mělkých plážích ospalého šedesátitisícového města, ve kterém nedávno prospektoři narazili na trochu ropy, nechal za 600 milionů liber (400 milionů si musel půjčit v bohatším Ománu) vybagrovat tehdy největší umělý přístav světa.
Vyplatilo se to. U pobřeží mohly najednou kotvit i ty největší lodě a zboží z jejich útrob putovalo do široké ho okolí. Loďaře vábily nízké poplatky a téměř nulové daně, které ostatně přitahují investory do pouštního emirátu dodnes. V Dubaji nyní kotví největší výletní lodi světa jako Queen Elizabeth 2, lodě amerického námořnictva a v poslední době i stovky lodí, které usnadňují Číňanům „dobývání“ Afriky.
Neobvyklá destinace
Na dubajském letišti je vše nové a moderní, ale na první pohled vás něco zarazí: vozíky se zavazadly netlačí muži, ale za nimi cupitající ženy v abáji. Před východem z haly se chaoticky srocují taxíky a indičtí, pákistánští či bangladéšští řidiči vás bleskurychle zavezou k hotelu, který jim určíte. Nikdo z nich se ale neodváží překročit nejvyšší povolenou rychlost 120 kilometrů v hodině. Tresty jsou přísné a šejchové pomocí nich udržují ve své imigrantské populaci pořádek.
Ve dvoumilionové Dubaji žije pouze asi 100 tisíc místních, všichni ostatní jsou cizinci, kteří mohou zůstat, jen pokud pracují. „Přišla jsem loni na podzim o práci a musela se na půl roku vrátit do Prahy. Zavřít svůj bankovní účet, zrušit pojištění, prostě vymazat se,“ vypráví Kateřina Černá, která předtím v Dubaji pracovala pět let v jedné marketingové agentuře. Stejně jako jiné cizince ji do Dubaje přilákal vysoký a k tomu nezdaněný plat.
Sedíme spolu v libanonské restauraci v budově nedávno postaveného tržiště Souk Madinat Džumeira, odkud máme krásný výhled na symbol Dubaje - Burdž al Arab. Tento luxusní hotel ve tvaru plachetnice je první megalomanskou stavbou, jíž na sebe blízkovýchodní metropole na přelomu tisíciletí upozornila.
Stejně jako Emirates Palace v Abú Dhabí byl i v případě hotelu Burdž al Arab rozpočet neomezený a s normální návratností kapitálu nikdo nepočítal. Hotel je čtvrtý nejvyšší na světě, ale je v něm pouze 202 obrovských dvoupodlažních apartmánů. Nejmenší z nich má velikost malého domu: 169 metrů čtverečních.
Dubaj se zkrátka stala luxusní destinací.
Místní šejchové tolerují většinu západních zvyků, v barech a restauracích si proto můžete dát alkohol, který je tu ale mnohem dražší než v Evropě. Přísně zakázané jsou drogy a rovněž obyčejné líbání na ulici může Evropanovi zkomplikovat život. Ve městě, které během čtyřiceti let stavební mánie zbořilo drtivou většinu starých čtvrtí, existuje jen hrstka souků, tedy tržišť, kde se dá nakoupit zlato, koření či hedvábné oděvy. Ve staré čtvrti Deira u stanice metra Al Ras je největší z nich. Pro toho, kdo se chce jen dívat, však není určeno.
Prodavači turisty zatahují do krámků a snaží se jim pomocí lichotek a různých triků něco prodat. „Mám tady prvotřídní šafrán z Íránu, tuto krabičku vám dám za nejlepší cenu 125 dirhamů (asi 850 korun - pozn. red.),“ láká mě prodavač koření do svého obchodu. Cena je vždy nejméně dvakrát nadsazená a smlouvání patří k dobrému bontonu. Když nakonec hrozím odchodem, prodavač se rozčílí a cenu za pět gramů kvalitního šafránu srazí na 55 dirhamů. Místní sice nakupují ještě o polovinu levněji, ale na turistu to ujde.
Země imigrantů
Skutečným zážitkem je stavit se ve staré Dubaji v některé z restaurací či bister pro místní. Ve spleti zastřešených úzkých uliček tržiště jsme nejdřív narazili na indický fast food, kde si místní dávají smažené placky, kávu i kari. Objednal jsem si kari a pomerančový džus za devět dirhamů. Kořeněné kuřecí maso v omáčce bylo zabalené v pita chlebu a chutnalo skvěle. Na pořádnou večeři jsme ale zašli do pákistánské jídelny.
Kebab z jehněčího, kuřecího a hovězího masa voněl, maso bylo čerstvé.
I když turisty neustále obtěžují všudypřítomní prodejci hodinek, šátků a všeho možného, nespornou výhodou je, že v Dubaji mají běloši dobrý sociální status.
Platí to i o práci. „Zatímco v Londýně jsem byla Východoevropanka, v Dubaji jsem prostě Evropanka,“ shrnuje Kateřina.
Ve zbrusu novém metru, které se táhne podél pobřeží napříč městem, jezdí převážně Filipínci, Indové a Pákistánci. Levná námezdní síla celé město ostatně postavila. Šejchové na nich oceňují, že mluví anglicky, nicméně nepovažují je za sobě rovné. Nejvýše na sociálním žebříčku stojí hrstka místních, kteří nemusejí pracovat, protože jim stát vyplácí roční gáži.
Pak následují Britové - původní kolonialisté, kteří v roce 1971 definitivně předali zemi šejchům. Hned za nimi jsou Evropané a nakonec zbytek světa včetně Afričanů. Někteří z Afričanů - konkrétné bývalí otroci, kteří v polovině minulého století po formálním zrušení otroctví získali svobodu - jsou občany Spojených arabských emirátů. Řada bývalých otroků ještě žije a ze strany Arabů prý vůči černým obyvatelům Emirátů nedochází k diskriminaci.
Dubaj má dlouhé slunečné pláže, které se rozrostly o dalších 78 kilometrů vybudováním umělého ostrova ve tvaru palmy - Palm Džumeira. Obrovská stavba je dalším projevem dubajské megalomanie, který však tentokrát nebyl prodělečný. Dubaj netěžila ani zdaleka tolik ropy jako vedlejší emirát Abú Dhabí a stavbu musela dopředu financovat prodejem ještě neexistujících ostrovních nemovitostí, o které byl nicméně mimořádný zájem.
Autem jsme přes čtrnáctiproudovou dálnici, která protíná střed Dubaje, zamířili na Kite Beach, známou hlavně milovníkům kitesurfingu.
Na pláži na nás vykoukl stánek Bageterie Boulevard, ve kterém česká firma prodává skoro stejný sortiment jako v tuzemských fast foodech.
Obloženou bagetu s indickým kari, kterou jsme dostali do papírové tašky s českými nápisy, musejí ale filipínští kuchaři ještě vypilovat.
Dubajský krach
„Arabským divem“ a největší pýchou Dubaje posledních let je bezpochyby nejvyšší mrakodrap světa Burdž Chalífa. Tyčí se do 808 metrů a venkovní vyhlídka je ještě ve 124. patře. Cesta výtahem trvá necelou minutu. Věž se původně měla jmenovat Burdž Dubaj, ale krátce po zprovoznění v roce 2010 oznámil dubajský emír Muhammad ibn Rašíd al Maktúm, že stavba bude pojmenována po prezidentovi Spojených arabských emirátů - vládci sousedního emirátu Abú Dhabí, jehož plné jméno zní Chalífa bin Saíd al Nahján. Nebyla to náhoda. Během světové finanční krize prudce spadla cena nemovitostí a zahraniční zaměstnanci prchali z klimatizovaného města tak rychle, že na letišti nechávali stát auta, dubajské státní firmy utrpěly obrovské ztráty a nebyly schopny dostát svým závazkům. Sousední Abú Dhabí tehdy půjčilo Dubaji miliardy dolarů, a nejvyšší stavba světa se tak na důkaz vděčnosti jmenuje Burdž Chalífa.
Při stavbě tohoto „divu“ si tisíce dělníků z jihovýchodní Asie stěžovaly na nízké mzdy a špatné pracovní podmínky. Zkušený tesař si tu v přepočtu přišel na pouhých 125 korun za den, nekvalifikovaný dělník na méně než polovinu. Šejchové navíc neplatili a zadržovali zaměstnancům pasy. Nespokojení dělníci se vzbouřili a začali ze vzteku ničit auta, vybavení kanceláří i stavby. Tvrdé podmínky pro hůře placené profese panují v Dubaji dodnes.
„Přijel jsem si vydělat,“ řekl mi číšník v jedné malé indické restauraci, „po dvou letech mi zaměstnavatel koupí letenku na dvouměsíční cestu do Indie.“ Indové přesto do Dubaje jezdit nepřestanou.
Tisíce jich například pracují v rozlohou největším nákupním domě světa zvaném Dubai Mall, kterým jen loni prošlo 92 milionů lidí. Stojí na úpatí Burdž Chalífy, jeho chodby jsou obloženy mramorem, ve třetím patře šplouchá voda v obrovském akváriu a nakupovat můžete v obchodech nejlepších světových značek. Turisté jezdí do Dubaje nejen za sluncem, ale i na nákupy. A někdy si přitom i zalyžují. V jiném obchodaku Mall of the Emirates postavili šejchové dvousetmetrovou sjezdovku s lanovkou. Pokud nemůžete vydržet letní vedro, aspoň víte, kde se zchladit. <
sociálním žebříčku stojí hrstka místních, kterým platí roční gáži stát a nemusejí pracovat. Potom následují Britové - původní kolonialisté, hned za nimi jsou Evropané a pak zbytek světa včetně Afričanů. Tehdejší dubajský emír se nebál zariskovat a na mělkých plážích ospalého šedesátitisícového města, ve kterém nedávno prospektoři narazili na trochu ropy, nechal za 600 milionů liber vybagrovat tehdy největší umělý přístav světa.
O autorovi| Jiří Zatloukal, zatloukal@mf.cz


description: Protisystémové strany v Evropě připomínají naše porevoluční Občanské fórum, říká Václav Klaus

title: VZPOURA PROTI KULTURNÍMU MARXISMU

maintext:
O osudu Evropy se nemůže rozhodnout jinde než v Německu, říká Václav Klaus v pravidelném vánočním rozhovoru pro týdeník Euro, kde hodnotí i své naděje vkládané do nového amerického prezidenta a skepticky se vyjadřuje k pravděpodobnosti nějakých pozitivních změn na domácí politické scéně.
* Řekl jste, že když se u nás zakáže kouření v restauracích, začnete kouřit. Už jste si zapálil?
Ne, ještě jsem si nezapálil. Abych byl přesný, já jsem neřekl, že si zapálím, až zakážou kouření v restauracích, ale řekl jsem, že si zapálím, až nám Evropská unie zakáže kouření. To je trošičku jiný výrok.
Ale už se to velmi blíží a je k tomu našlápnuto. Takže asi se stanu kuřákem.
* Je boj o kouření extraktem boje svobody se socialismem, nebo je to jenom zástupné téma? Leckdo dnes říká, že zákaz kouření v restauracích je normální regulace, podobně jako třeba pravidla silničního provozu.
Oba ty vaše výroky považuji za přesné a pěkné. Je to zástupné téma, svobodu nám bezprostředně zakázat nemůžou a špatně se to dělá. Zákon na téma zákazu svobody si nikdo z nás nedovede představit. Ale je to extrakt, příklad toho nepřetržitého tlaku, který je na nás vykonáván. Pro mě to není náhodný jev.
* Je tímto projevem například i elektronická evidence tržeb?
Je to široký proud zdánlivých maličkostí, které už v dnešní podobě v podstatě proměnily náš společenský systém.
* Kde vidíte příčiny toho tlaku na omezování svobody?
Nebudu určitě nijak originální. To je fenomén, který prochází celou západní civilizací, a různí myslitelé to také už půl století ve svých dílech opakují.
* V čem je ten tlak teď jiný, než byl v minulosti?
Tak zaprvé my jsme se tomu tlaku trochu vyhnuli v komunismu, který byl šílený v mnoha ohledech, ale nezaváděl nám tu registrované partnerství a nepořádal Prague Pride Parade nebo jak se to jmenuje.
Od tohoto nás ve vší paradoxnosti chránil. Po roce 1989 jsme se nadechli ke svobodě a tyto věci se vůči tomu přívalu svobody zdály malicherné a maličké a nikoho tak netrápily. První polistopadové vlády v 90. letech k tomu také nebyly tak náchylné. Přece má vláda a vláda ODS se tomu tehdy bránily ze všech sil. S tím jsme celou dekádu poměrně úspěšně bojovali. Pak už se to začalo všechno propadat níže a níže. To jsou domácí příčiny. Paralelně existuje obří vzestup tohoto kulturního marxismu v západní civilizaci. A to k nám přichází více a více také.
* Je ten tlak na omezování svobody, o kterém hovoříte, výsledkem oslabení pravice v České republice v posledních letech?
Určitě. Je to tím, že se pravice nebrání nebo se nebrání dostatečně a nemá lídra, který by stál jako silná protiváha předsedovi vlády nebo komukoli jinému, kdo tu vládu tvoří. Taková osobnost tady není.
A nejde jen o tu osobnost, ale i o to, co je za tím.
* ODS a TOP 09 na začátku listopadu oznámily snahy o určité sbližování a spojení, vytvoření volebního bloku. Společně chtějí hledat i kandidáta na budoucího prezidenta. Je tohle spojení šťastné? Může se z něj zrodit ten silnější pravicový lídr, který tu chybí?
Tato otázka je mimo můj skutečný zájem. Pravice by se určitě měla maximálně sjednotit. Nevím, jestli obě tyto strany vyjdou z příštího volebního klání se zastoupením v parlamentu. Vidím ale naprosté neštěstí v rozbíjení potenciálních zdrojů pravice pravicí samotnou. Rodící se a hynoucí malinké strany a straničky od Svobodných přes Alternativu pro Česko k dnešním Realistům a mohu jmenovat několik dalších, jejichž jména si ani nepamatuji, to je plýtvání hlasy na pravici. Nevím, jestli toho lídra může přinést TOP 09, já tam žádného ideologa neznám.
* Zmínil jste novou stranu Realisté, jejímž „mentorem“ je Petr Robejšek. Jsou vám jejich myšlenky sympatické?
Názory pana Robejška vnímám a jsou to názory kultivované, rozumné, ve většině případů pravicové. O tom, jak se bude schopen přeměnit z politologa v politika, o tom já nevím opravdu, ale opravdu vůbec nic. To je taková odlišnost jako být literárním kritikem a spisovatelem. A z toho, že je někdo výtečným literárním kritikem, nejde usuzovat, že dostane Nobelovu cenu za literaturu.
* Realisté nedávno představili čtyři zabijáky dnešních hodnot, což může být úvod jejich programu. Mezi ty „zabijáky“ patří politická korektnost, poručnictví státu, konzumerismus a bezmezná tolerance. Jsou toto skutečně problémy, na které je třeba dnes upozorňovat a stavět se proti nim?
To jsou standardní, tisíckrát vyřčená a v půlce politických stran rozvíjená témata. V tom není ani nic nového, ani nic originálního a o tom politická strana není. Pan předseda Fiala nabízí takových témat pětkrát víc a myslím, že daleko hlubším a serióznějším způsobem. Nicméně myšlenka, že by konzumerismus byl něčím, co by pravicová strana měla považovat za největší zlo lidské společnosti, to je pro mě docela novinkou. Pravicová strana by slovo konzumerismus měla odmítnout. To je levičácká nálepka jednoho aspektu lidského chování a toto slovo nikdy nesmí vyjít z úst pravicového politika.
* Když říkáte, že je na pravici prázdno, budou tedy příští volby jen o Bohuslavu Sobotkovi a Andreji Babišovi?
Mám strach, že ano. Ale nechci být glosátorem naší denní politiky.
* Ale ta denní politika něco vypovídá o tom, jak vnímáme svět kolem sebe. Není ten domácí politický střet úplně o něčem jiném než o tom prostředí, v němž se Česko nachází a bude se nacházet v příštích letech?
Nejsme avantgardou v tom smyslu, že bychom se zabývali něčím jiným než ostatní. Ve světě se v roce 2016 něco událo a to je brexit a Trump. To mění celkové klima. Otázkou je, jestli se Česká republika k tomuto posunu ve světě přidá. A v tom jsem poněkud pesimistický.
* Na nedávném italském referendu se znovu ukázalo, že periferní státy Evropské unie cítí slabší svázání s integrací EU. Mohou ty posuny na periferii ovlivnit to, co se děje uprostřed?
Itálie je zakládající člen Evropské unie, v Římě se podepsaly slavné římské smlouvy. Kdybyste v Itálii vyslovil, že jsou na periferii, myslím, že by se hodně urazili. Oni se považují za jádro. Bylo nedoceňováno, že Itálie je i 155 let po svém sjednocení stále rozděleným státem a že bezvadnou zemí eurozóny by byla severní Itálie a naprosto nepatřičnou součástí eurozóny je Kalábrie a Sicílie. Itálie má absolutně jiné parametry než většina zemí střední a severní Evropy. Itálie je jedinou zemí, která od roku 2000 či 2001 nevykázala žádný ekonomický růst. Na začátku tohoto 15letého období byla někde na 115 procentech průměru HDP na hlavu EU, dnes je to 95 procent. To je pád, který Řecko zažilo také, ale ještě v jiných číslech. To, že za tu dobu padlo v Itálii jen několik vlád a nepadá vláda každé tři měsíce, je velmi zvláštní výpověď o této zemi. Alespoň pro mě. Itálie je zemí, na kterou neblahým způsobem dopadla jednotná evropská měna.
* Čím déle to trvá, tím ale náklady na rozpad eura, který vy považujete za nevyhnutelný, rostou.
Čím déle to trvá, tím jsou zabetonovanější pozice na obou stranách. Ta pomyslná válka idejí může bohužel probíhat ještě dlouhou dobu. Vzpomeňme na komunismus.
Dlouho se nám zdálo, že už musí padnout. Ale při vší mé kritičnosti je Evropská unie ekonomicky silnější entita, než bylo RVHP.
* Když tedy srovnáváte RVHP a Evropskou unii, musí v tom případě opět padnout celá stará struktura politických stran, aby došlo ke změně?
Výrok o rozpadu té současné struktury politických stran bych považoval za riskantní. V Itálii proběhlo na počátku 90. let politické zemětřesení a byly rozmetány všechny mainstreamové politické strany. Byla představa, že se konečně Itálie pohne někam jinam. Víme, že se vše vrátilo do starých kolejí. Ale je samozřejmě pravda, že tlak voliče je znát. V jedné zemi za druhou vznikají nové strany od německé AfD po švédské Demokraty, od Le Penové po Wilderse, od Italů k Finům – to jsou posuny, které probíhají. Ten stávající establishment se stále zuřivěji brání a bude k tomu využívat všech mocenských prostředků.
* Tyto strany, které jste jmenoval, jsou velmi nevyrovnané. V zásadě je spojuje jen odpor k evropské integraci. Nemůže dojít až k tomu katastrofickému scénáři, tedy k rozpadu jednotného trhu, k obchodním válkám, k růstu obchodních bariér?
Rozlišoval bych nominální a reálnou dezintegraci Evropy. Evropa je ve skutečnosti dezintegrovaná, ale drží se skořápkou Evropské unie. Jde o to, jestli dojde i k nominální dezintegraci Evropské unie. Ty strany nejsou jen nevyrovnané, ale i velmi odlišné. Každá má ve svém vývěsním štítu něco jiného. Člověka to do jisté míry mrzí a zklamává, protože to blokuje domluvu mezi nimi. Kdykoli toto řeknu, tak se ale zarazím. Ty strany jsou tak odlišné a různorodé, jak jsou odlišné a různorodé jednotlivé evropské země. Kdyby byly evropské země jednolité, pak by bylo logické, že by byly homogenní i tyto strany, například Hnutí pěti hvězd v Itálii s německou AfD a britská UKIP s nizozemským Wildersem. Ve svých zemích bojují s jinými hesly a tématy.
* Není problém, že protiintegrační strany lze jen těžko zařadit na klasické pravolevé stupnici?
Já bych je spíše než jako protiintegrační označil jako protiestablishmentové. Já tam cítím silný náboj odporu proti politickému establishmentu. Protiintegrační je jen část jejich politické agendy. Je evidentní, že některé jsou silně nalevo, jako řecká Syriza či španělský Podemos, a jiné jsou napravo. Takže bych to pravolevé schéma nerelativizoval.
* Vidíte v programech těch stran představu, co dál, až se dostanou do vlád, třeba už po volbách v příštím roce? Boj proti establishmentu přece není program.
Boj proti establishmentu je úžasný program. Když establishment dělá A, B, C, D, tak říkám, že chci dělat opačné věci. Takže o ideové prázdnotě těchto stran bych si netroufal nic zásadního říci. To je první teze. Zadruhé nevím, jak má kdo prostudované stopadesátistránkové programy té či oné politické strany. Já se přiznávám, že nemám. Přečetl jsem dvou- až třístránkové extrakty z těch programů. Nicméně ty strany jsou velmi různorodé a často to spíše než strany jsou hnutí. Mně to připomíná naše Občanské fórum počátku devadesátých let. To spojovalo nejrůznější jedince a teprve časem se to vytříbilo. A nejrůznější jedinci, tenkrát u nás, stejně jako nyní v Evropě, říkají nejrůznější věci, kterých se pak chytají mainstreamová média. A pak démonizují třeba AfD, protože v Bádensku-Württembersku člověk, nad nímž si tam přede mnou ťukali členové strany na čelo, pronese nějaký výrok, který je pak vydáván za stanovisko AfD.
Když bychom se podívali na programy těchto stran neutrálníma očima, tak třeba v případě AfD to nebude nijak zvlášť odlišné od původních stranických programů ODS. Ty pravicovější strany jsou de facto z velké části standardními občanskodemokratickými stranami v politologickém smyslu. Přestože občas i já zakroutím hlavou nad tím či oním výrokem, který odtamtud uslyším.
* Máte pocit, že se politika tradičních stran pod vlivem sílící AfD začíná měnit?
Rétoricky trošku. Fakticky Angela Merkelová třeba v migrační otázce couvá.
Ale myslím, že německý establishment je tak silný v kramflecích, že tam nějakou brzkou změnu neočekávám.
* Myslíte si, že se Evropa může změnit, aniž se zásadně promění Německo?
Rozhodně ne. Kdybychom se všichni stavěli na hlavu, jako že se naše Sobotkova vláda na hlavu nepostaví, tak s Evropskou unií nepohneme. Slabost Itálie je evidentní, kdo ví, jak to bude s Francií.
Bitva o Evropu se bezpochyby odehraje v Německu.
* Vliv Francie je nepodstatný?
Francie je velká evropská země a má jistě podstatný vliv, na nějakou velkou změnu tam ale nevěřím.
* Co říkáte prezidentskému kandidátovi Françoisi Fillonovi, který se hlásí k Margaret Thatcherové?
To mě jistě těší, a že se k ní hlásí někdo ve Francii, mě vede k zájmu podívat se, co si pod tím představuje. Ale abych se přiznal, ještě jsem se nepodíval. Kromě toho jsem v politice delší dobu a pět let z toho byl pan Fillon francouzským premiérem a nemyslím, že to ve mně zanechalo nějaké povědomí svědčící o jeho thatcherovských názorech. Nevnímejte to ale jako kritiku. Byl potlačen Sarkozym, který mu mnoho prostoru nenechával. Podle mne on při primárkách dostal hlasy především křesťanské komunity, která mnohem více než jinde v Evropě protestuje proti kulturní a genderové revoluci. Ve Francii byly milionové demonstrace proti této politice.
* Po zvolení Trumpa americkým prezidentem se zdá, že by se zahraniční politika USA mohla posunout směrem od léta uplatňované idealistické vize šíření demokracie k pragmatické politice mocenských rovnováh. Myslíte si, že je to dobře?
Doufám, že k takovému posunu dojde. Je nesmírně potřeba. Amerika působila beznadějněji a beznadějněji a posun potřebovala. Doufám, že to bude posun proti ubíjející politické korektnosti, multikulturalismu, genderismu, environmentalismu atd. Že to bude posun proti clintonovskobushovsko-obamovské ideologii šíření demokracie, v to doufám také. Když jsem byl před týdnem v Americe, tak na té konferenci vystupoval jeden kritik starého establishmentu a konstatoval, že Obama vstoupil do Oválné pracovny a druhý den dostal Nobelovu cenu míru. Je ale zároveň prvním prezidentem v historii USA, který opouští svůj úřad s tím, že Spojené státy vedou válku na čtyřech různých bojištích. Je nesporné, že tímto směrem se ubírá i myšlení trumpovského tábora.
Teď jedu do Káhiry na Arab Development Conference. A pronesu tam projev, který by možná někoho tady popudil, ale já se v něm stavím proti ideologii univerzalismu.
To je ze stejného soudku. Ideologie západního univerzalismu si našla a vybudovala svůj protipól v univerzalismu východním, islamistickém. Budu tam hovořit o tom, že jsem tam byl před šesti lety, což je historicky velmi krátká doba, přesto se mi zdá, že tam cestuji v jiné historické éře. Předělem byla zvenku dovezená arabská jara, která rozbila tradiční struktury.
* V březnu jste řekl, že Donald Trump symbolizuje naprosté zoufalství Republikánské strany. Jak se vyvíjel váš názor?
Vy jste dodal to, co nedodala Česká televize, tedy tu Republikánskou stranu. To bylo více o ní než o Trumpovi. Ale já bych chtěl obhajovat větičku „vyvíjel se názor“. Volební kampaň v USA trvá skoro dva roky. Trvá tak dlouho, aby se dostala na povrch řada témat i charakteristik kandidátů. Že volič má stejný názor v květnu 2015 jako v listopadu 2016, prostě není pravda. Kdyby to pravda byla, neměl by celý volební kolotoč žádný smysl.
* Trump nyní od řady svých předvolebních slibů ustupuje, není to zklamání?
Trump přesně ví, že jedna divadelní hra se jmenuje Volební kampaň a druhá se jmenuje Prezidentování. Dobře ví, že hraje jednu roli v jedné hře a druhou roli ve hře druhé. Jako když herec v Národním divadle hraje jeden den Macbetha a druhý den Romea. Není ani Macbethem, ani Romeem. To jsem říkal rok a půl. Na to je racionální námitka, kdy mi několik lidí položilo otázku, zda bych se choval stejně.
Odpověděl jsem, že nikoli. Ale Trump je jiný a americký volební systém je jiný.
To, že je jiný než v kampani, je pochopitelné.
Kde to skončí, nevím. Na některá jeho jmenování se dívám s otazníky, nevím o těch lidech moc. Ale když jsem byl ve Spojených státech, hovořil jsem s lidmi, kteří by mohli získat nějaké vyšší pozice v americké administrativě, a zdáli se mi racionální a rozumní a myslím, že to bude posun proti dnešku.
* Co si myslíte o obavách o volný obchod ve světě a rušení obchodních dohod?
Myslím, že jsou to fráze. Jestli Trump nemůže něco splnit, tak je to zajistit devět milionů pracovních míst. A to přestože nemá nad sebou EU, která by mu znemožnila jakékoli infrastrukturní stavby.
Nevěřím, že by bylo možné porušit půl století trvající dohody nejdříve GATT a nyní WTO. Navíc občas partnery v diskusi pošťuchuji a říkám, že mě tyto dohody mezi EU a Amerikou o takzvaném volném obchodě vůbec nezajímají. Řada lidí se na mě překvapeně dívá a já říkám, kdyby to byla dohoda o volném obchodu, tak stačí jedna řádka, že se zavádí volný obchod. Ale tím, že to má patnáct set stránek, je zřejmé, že to není dohoda o volném obchodu, ale dohoda o výjimkách z volného obchodu. A v tu chvíli jako ekonomický liberál o to ztrácím zájem.
Tlak na omezování svobody je fenomén, který prochází celou západní civilizací, a různí myslitelé to také už půl století ve svých dílech opakují.
Vidím naprosté neštěstí v rozbíjení potenciálních zdrojů pravice pravicí samotnou. Rodící se a hynoucí malinké strany a straničky od Svobodných přes Alternativu pro Česko k dnešním Realistům, to je plýtvání hlasy na pravici.
Trump přesně ví, že jedna divadelní hra se jmenuje Volební kampaň a druhá se jmenuje Prezidentování. Dobře ví, že hraje jednu roli v jedné hře a druhou roli ve hře druhé.
O autorovi| Pavel Páral, paralp@mf.cz; Jan Novotný, novotnyj@mf.cz


description: Příprava hlubinných úložišť jaderného odpadu v Česku bude do roku 2019 stát 1,2 miliardy korun. Částka zahrnuje průzkumné práce, výzkum i příspěvky obcím v lokalitách. Stát chce i nadále provádět průzkum ve všech sedmi vytipovaných lokalitách.

title: Příprava hlubinných úložišť jaderného odpadu bude stát 1,2 miliardy

maintext:
Ministři byli informováni o tom, že provoz a údržbu výzkumného pracoviště Bukov v důlním díle Rožná u Dolní Rožínky na Žďársku má do konce roku 2019 zajistit státní podnik Diamo. Zadavatel, kterým je Správa úložišť radioaktivních odpadů (SÚRAO), odhaduje hodnotu zakázky na 259 milionů korun bez DPH. Diamo bylo vybráno v rámci tzv. jednací řízení bez uveřejnění, v němž lze oslovit jediného dodavatele. Zakázka má být hrazena z prostředků takzvaného jaderného účtu.
S postupem nesouhlasí Edvard Sequens z ekologického hnutí Calla. Uvedl, že dosud nebyly zpracovány a předloženy výsledky technicko-ekonomické studie vhodnosti lokality Bukov pro výzkumný program. „Podporujeme investice do výzkumu zaměřeného na nalezení co nejbezpečnějšího řešení problému jaderných odpadů. Projekt podzemní laboratoře Bukov však vzbuzuje stále větší pochyby, zda nejde o vyvádění peněz z jaderného účtu, aniž by posloužily deklarovanému cíli,“ dodal.
Podzemní výzkumné pracoviště má podle dřívějších informací sloužit mimo jiné pro experimenty umožňující testovat chování hornin v podmínkách hlubinného úložiště pro vyhořelé jaderné palivo.
S úložištěm jaderného odpadu pomůže Česku finská společnost Posiva. Čtěte více:
S úložištěm jaderného odpadu Česku pomohou Finové
Vláda letos v lednu schválila materiál o možných řešeních důsledků uzavření uranového dolu v Rožné. Útlum tamní těžby od letoška do konce roku 2018 Diamo celkem přijít na 235,8 milionu korun. Návrh tehdy uváděl, že s ohledem na stav těžitelných zásob uranu začne likvidace ložiska Rožná v roce 2017. Dopady uzavření dolu má zmírnit právě výstavba podzemního výzkumného pracoviště.
Rožná je posledním fungujícím uranovým dolem nejen v Česku, ale i ve střední Evropě, v provozu je skoro šest desetiletí. Těžba uranu v Česku by se do budoucna mohla přesunout do Brzkova na Jihlavsku. Dokument o přípravě případné těžby v Brzkově schválila vláda v prosinci 2014. Proti těžbě na Jihlavsku ale dlouhodobě vystupují ekologové i místní občané.
Úložiště, v němž by měly být trvale v hloubce půl kilometru uloženy tisíce tun vyhořelého paliva z jaderných elektráren, má v ČR vzniknout do roku 2065. O umístění úložiště má vláda rozhodnout do roku 2025. Náklady na jeho stavbu a provoz mají podle dřívějších informací dosáhnout zhruba 111 miliard korun. Nyní se vyhořelé palivo ze šesti jaderných bloků ČEZ v Temelíně a Dukovanech ukládá do meziskladů.
Průzkum potenciálních lokalit pro vybudování trvalého hlubinného úložiště jaderného odpadu se týká Čertovky na pomezí Ústeckého a Plzeňského kraje, Březového potoka poblíž Horažďovic v Plzeňském kraji, Magdalény na Táborsku, Čihadla na Jindřichohradecku, Hrádku na Jihlavsku, Horky na Třebíčsku a Kraví Hory na Žďársku.
Dále čtěte:
Kvůli zákonu o odpadech mají vzniknout nové spalovny
Jaderný odpad má být uložen v lokalitě Horka, nebo Kraví hora


description: Podle ministra financí a předsedy hnutí ANO Andreje Babiše nejsou žádné problémy s provozem elektronické evidence tržeb (EET). Odezva systému na pokladny je rychlá, řekl novinářům při návštěvě restaurace v pražských Nuslích. Odmítl také, že by zavedení EET způsobilo restauracím nadměrnou byrokracii.

title: Babiš kontroluje EET v praxi. Problémy nevidí a byrokracii odmítá

maintext:
„Od půlnoci bylo vydáno 752 tisíc účtenek. Na EET je napojeno a používá ho 36 124 uživatelů, autentizační údaje si vyzvedlo 50 770 uživatelů. Stav provozu bez problémů, průměrná odezva 97 milisekund,“ řekl Babiš krátce po poledni.
Restaurace v Nuslích byla jedním ze zařízení, která ministr navštívil, když si chtěl ověřit, jak zavádění EET vypadá v praxi. „Pro mě je velice cenná zkušenost, když mluvím s lidmi, kteří to provozují,“ řekl. Na problémy prý nenarazil. „Tohle je čtvrté zařízení od rána a všude účtenka leze okamžitě,“ řekl. Pokud by někde byla delší odezva systému, zřejmě to podle něj způsobily problémy restaurace s připojením na internet.
Odmítl také, že by zavedení EET znamenalo pro restaurace dodatečnou byrokracii. „To je jednorázová akce, kterou si myslím, že můžou všichni zvládnout,“ řekl. Po spuštění systému už podle něj pokladny fungují jednoduše. „Já v tomhle směru nevidím, že by to byla nějaká trvalá komplikace,“ řekl.
VIDEO: Podle Babiše se startem EET problémy nejsou
EET není podle Babiše důvod ke zdražování, protože se současně snížila DPH pro stravovací služby z 21 na 15 procent. „A 15 procent je ještě vysoká a já bych se osobně přimlouval, aby byla ještě nižší,“ řekl ministr s tím, že by si uměl představit DPH na úrovni osmi procent.
Babiš také vyjádřil přesvědčení, že se lidé začnou o EET a účtenky zajímat víc v okamžiku, kdy začne takzvaná účtenková loterie. Ministerstvo financí by ji chtělo spustit do konce června 2017. „My na to děláme otevřenou veřejnou soutěž, doufejme, že to vysoutěžíme a někdo to bude pro nás provozovat,“ řekl Babiš.
Ministr dnes navštívil čtyři podniky, od tradiční pivnice přes kavárnu a cukrárnu až po restauraci, kam se zpravidla chodí na obědy a večeře. Při návštěvách ho provázeli novináři a šéfredaktor týdeníku Respekt Erik Tabery si na twitteru stěžoval, že jeho redaktor nebyl pozván.
„Samozřejmě že nemůžete v ostrém provozu, ještě v první den, kdy se všichni seznamují s EET do kavárny nebo do restaurace, kde jsou také hosté, přivést obrovské množství lidí. Dělali jsme to tak, že do každého podniku jsme přivedli jenom určitý počet lidí,“ řekla mluvčí ANO Lucie Kubovičová. Respekt se podle ní přihlásil pozdě a pro jeho redaktora už nebylo místo, přesto ale dostal nabídku na návštěvu jiného podniku, který je větší. „Šéfredaktor to odmítl, že už o to nemají zájem,“ řekla Kubovičová. Tabery podle ní poté napsal status, v němž si stěžoval, že ho ANO odmítá pustit na návštěvy Babiše v restauracích.
Pavel Páral: Štvanice na hostinské začíná
Andrej Babiš reaguje na Párala: Štvanice na EET pokračuje
Páral odpovídá Babišovi: Už je to tady, hospodští budou zdražovat


description: V roce 2017 se mohou dít velké věci. Důvodem je, že americká centrální banka Fed po téměř dekádě hodlá rychleji zvyšovat úrokové sazby.

title: V příštím roce se ukáže, kdo plaval nahý

maintext:
Letos v prosinci Fed základní úrok zvedl na úroveň mezi 0,5 až 0,75 procenta. V příštím roce mohou kroky amerických centrálních bankéřů spustit velké věci. Především se může začít ukazovat, jaká je skutečná hodnota akcií, dluhopisů, realit či celých firem. A to může být velmi nepříjemná pravda po letech, kdy si finanční trhy zvykly na svou dávku levných peněz.
Situaci dobře vystihuje výrok Warrena Buffetta: „Teprve když opadne příliv, poznáme, kdo plaval nahý.“ Vztaženo na zdražování peněz v USA: až se zpřísní podmínky na finančních trzích zdražením peněz, zjistí se, které firmy si udrží svou hodnotu, protože nejsou předlužené a nespoléhaly až příliš na levné peníze a finanční kouzla například v podobě zpětných odkupů akcií.
Ostatně jak ukazuje nedávná historie, problémy finančního sektoru USA vybublaly na povrch v roce 2008 až poté, co Fed začal od poloviny roku 2003 do léta 2006 zvyšovat úrokové sazby. V roce 2007 přišla hypoteční krize, která ukázala hodnotu hypoték pro problémové dlužníky. O rok později se promítly ztráty z hypotečního boomu do bilancí bank, což skončilo krachem řady bankovních domů v čele s investiční bankou Lehman Brothers.
Čtěte o prosincovém zvýšení sazeb Fedem:
Fed zvýšil úrokové sazby. Podruhé od finanční krize
V současnosti přitom žije na dluh celý svět, což žene nahoru všechno možné od akcií přes dluhopisy a reality až po umění. Zdražení dolaru může ovšem vyvolat velký odliv kapitálu z rozvíjejících se zemí, protože bezpečné americké trhy nabídnou lepší výnosy vzhledem k riziku.
Posilování dolaru navíc může způsobit celé řadě ekonomik problémy, protože zvláště rozvíjející se země a tamní firmy si braly půjčky v dolarech. Při oslabování lokálních měn vůči dolaru pro ně bude složitější úvěry splácet. Ostatně některé čínské korporace již začaly předčasně splácet své dolarové dluhy, zřejmě kvůli obavám z oslabení jüanu.
V minulých letech, kdy sazby držel Fed na nule, se přitom zadlužení firem ale i řady států dramaticky zvýšilo. I malé zdražení peněz tak při obrovské finanční páce a ekonomickém zpomalení může vyvolat v celé řadě zemí světa značné potíže.
Narovnání extrémně uvolněných měnových politik centrálních bank světa je však naprosto nezbytné. Bez zjištění skutečné ceny peněz se totiž budou vytvářet jen nové a nové bubliny. A jejich splasknutí bude čím dál bolestivější. Americký Fed by tak měly rychle následovat i další centrální banky světa, zvláště když v současnosti úrokové sazby v řadě zemí včetně České republiky nepokrývají ani inflaci.
Přečtěte si další komentáře autora:


description: V rámci boje se soukromým dopravcem RegioJet zvažuje slovenská vláda zavedení bezplatných jízdenek pro důchodce a studenty také v autobusech. Pro firmu Radima Jančury to může znamenat nové potíže.

title: Další trable Radima Jančury. Slováci chystají jízdné zdarma i v autobusech


description: Schodek důchodového účtu se letos proti předchozím letům snížil. Na konci září dosahoval 14,94 miliardy korun. Proti roku 2014 byl tak zhruba poloviční. Do penzijního systému přišlo v letošních prvních třech čtvrtletích víc peněz než v minulých letech. Příjmy sice rostly rychleji než výdaje na důchody, pořád jsou ale menší než vyplacená suma.

title: Nadějná zpráva pro penzisty: klesl schodek důchodového účtu

maintext:
Premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) dnes řekl, že ministryně práce koalici brzy předloží návrh vyšší valorizace penzí. Podle záměru by se důchody měly zvyšovat o polovinu růstu reálných mezd místo nynější třetiny a o růst nákladů důchodců místo růstu nákladů všech domácností. Doporučila to důchodová komise, kterou tvoří zástupci sněmovních stran a experti. Pokud by se koalice na návrhu shodla, bylo by ho podle Sobotky možné prosadit ještě do podzimních voleb.
Důchodový systém je dlouhodobě v minusu. Díky růstu ekonomiky, vyšší zaměstnanosti i růstu mezd - a tedy vyšším odvodům - do něj přiteklo víc peněz. Příjmy za první tři čtvrtletí letos činily 276,38 miliardy. Bylo to o 15,5 miliardy víc než ve stejném období loni. Předloni se od ledna do září vybralo na penze 247,12 miliardy.
Výdaje rostly pomaleji než příjmy, vybranou částku ale převyšují. Schodek letos klesl na 14,94 miliardy. Loni za první tři kvartály činil 22,03 miliardy a předloni 28,63 miliardy korun.
Rostou hlavně výdaje na starobní penze. Suma na invalidní a pozůstalostní důchody se příliš nemění. Celkem se na penze vyplatilo letos do konce září 291,33 miliardy. Na starobní důchody z toho putovalo 235,07 miliardy. Loni se v prvních třech čtvrtletích do starobních penzí poslalo 229,73 miliardy a předloni 222,53 miliardy korun.
Spočítejte si věk odchodu do důchodu na webu Finance.cz
Podle důchodové komise by nový model valorizace představoval zvýšení výdajů zhruba o 2,9 miliardy korun ročně. Sobotka dnes řekl, že takovou částku by státní rozpočet unesl. Podle premiéra je nutné zabránit rozevírání nůžek mezi důchody a mzdami.
Komise ve svých podkladech uvádí, že změna valorizace má zabránit propadu řady seniorů a seniorek do chudoby. Kolem roku 2040 by s nynějším tempem růstu penzí na hranici chudoby byla pětina starobních důchodců a důchodkyň. Změna má starším lidem podle komise zajistit i větší „participaci na růstu blahobytu společnosti“. Zatímco HDP mezi roky 2000 a 2015 vzrostl o 92 procent, důchody o 81 procent. Mzdy se nominálně zvýšily proti roku 1989 osmkrát, penze sedmkrát. Životní náklady důchodcům rostly také rychleji než ostatním, shrnula komise. Nový valorizační model navrhla prý s ohledem na dopady do rozpočtu.
Podle dřívějších propočtů ministerstva práce by za čtvrtstoletí rozdíl výdajů na důchody s novou valorizací proti dnešnímu modelu činil kolem 1,5 procenta HDP, výdaje by byly tedy o 68 miliard vyšší. Celkový dluh důchodového účtu by dosahoval 111 procent HDP. V dnešních hodnotách je to skoro pět bilionů korun, tedy víc než čtyři nynější státní rozpočty.
Čtěte dále:


description: Ruský velvyslanec v Turecku Andrej Karlov podlehl zraněním, která utrpěl při dnešním útoku v Ankaře. Potvrdila to mluvčí ruského ministerstva zahraničí Marija Zacharovová. O atentátu turecký prezident Recep Tayyip Erdogan telefonicky hovořil se svým ruským protějškem Vladimirem Putinem.

title: Ruský velvyslanec v Turecku byl zastřelen. Útočník se mstil za Sýrii

maintext:
„Terorismus neprojde. Budeme odhodlaně proti němu bojovat. V našich srdcích navždy zůstane památka na vynikajícího ruského diplomata Andreje Karlova,“ řekla mluvčí. Atentát považuje Moskva za teroristický čin.
„Jsme ve spojení s tureckými oficiálními představiteli, kteří nás ujistili, že bude provedeno pečlivé a zevrubné vyšetřování. Vrazi budou potrestáni,“ řekla Zacharovová. Rusko podle ní ještě dnes o atentátu vyrozumí ostatní členy Rady bezpečnosti OSN a v radě očekává „poctivou a otevřenou debatu“.
Útok se udál podle prvních informací během otevření výstavy pořádané v Ankaře ruským velvyslanectvím. Útočník se podle očitých svědků mstil za situaci v severosyrském Halabu (Aleppu), kde se po boku vládních vojsk na bojích podílelo ruské letectvo. Podle tureckých médií se pachatele podařilo zasahující policii nakonec zastřelit.
Zdroj: čtk
O útoku na velvyslance byl podle Kremlu informován prezident Vladimir Putin, který si vyžádal další informace od ministra zahraničí a šéfů tajných služeb.
Atentát podle předsedy zahraničního výboru dolní komory ruského parlamentu Leonida Sluckého nepovede k novému zhoršení rusko-tureckých vztahů jako po loňském sestřelení ruského bombardéru tureckými stíhačkami.
„Samozřejmě zazní prohlášení v Radě bezpečnosti OSN, kde vyjádříme naše stanovisko, ale hlavní je to, že k novému ochlazení mezi Moskvou a Ankarou nedojde, jak by si přáli naši strategičtí protivníci jak v Ankaře, tak na Západě. K tomu nedojde,“ řekl Sluckij v televizi Rossija 24. Zdůraznil, že nehledě na tragédii by se v úterý v Moskvě měly konat plánované rozhovory mezi šéfy ruské, turecké a íránské diplomacie o situaci v Sýrii.
Agentura TASS s odvoláním na neoficiální informace uvedla, že turecký ministr zahraničí Mevlüt Çavuşoglu již je v ruské metropoli. Nicméně turecké velvyslanectví v Moskvě nebylo s to uvést, zda se jednání uskuteční.
„Vina za smrt velvyslance leží turecké straně,“ prohlásil další ruský zákonodárce Vladimir Džabarov, podle kterého Turci nezajistili náležitou ochranu, ačkoliv mohli vzhledem k dobytí Halabu podobný teroristický čin očekávat. Každopádně je podle něj záhodno posílit bezpečnost ruských zastupitelských úřadů a dalších ruských zařízení v Turecku a i v dalších zemích sousedících se Sýrií.
Ruské úřady varovaly ruské turisty v Turecku, aby se vyhýbali srocením lidí.
Dále čtěte:
Další útok v Turecku: výbuch v autobusu usmrtil 13 vojáků
Erdogan: Čistek bylo málo. V ozbrojených složkách a justici jsou nutné další


description: Utečencům se v Německu nedaří nalézt práci, zatím ji získalo jen 34 tisíc, dalších 400 tisíc stále hledá. Spíše než uprchlíkům se díky jejich příchodu daří nalézt práci domácím. V činnostech spojených s integrací příchozích podle serveru Spiegel Online našlo nové zaměstnání na 50 tisíc Němců.

title: Uprchlíkům se v Německu nedaří najít práci

maintext:
V roce 2015 a v prvních 11 měsících roku 2016 požádalo v Německu o azyl 1,2 milionu lidí. Z řad přistěhovalců z nejvýznamnějších zemí původu, což je Sýrie, Irák, Afghánistán, Nigérie a Eritrea, se v období od prosince 2015 do listopadu 2016 podařilo sehnat práci jen 34. uchazečů, uvedl ředitel norimberského institutu pro výzkum pracovního trhu a zaměstnanosti (IAB) Joachim Möller.
Integrace bude pomalá....
Integrace utečenců na německý pracovní trh bude podle Möllera i přes nynější konjunkturu nadále pomalá. „Když si jich bude za pět let 50 procent vydělávat, bude to jistě úspěch,“ dodal. Ale aby se tak stalo, musí se více investovat do integrace.
Přečtěte si, jaké minimální nároky Němci na uprchlíky mají:
Podmínky integrace? Stačí základka a západní hodnoty
Ředitel IAB označil za iluzi domněnku, že velká část utečenců nalezne dobře placená místa například v automobilovém průmyslu. Většina uprchlíků, kterým se povedlo práci sehnat, je zaměstnána pro přechodnou výpomoc, ve službách souvisejících s hospodářstvím a v pohostinství.
Podpůrný program očekávání nenaplnil
Podpůrný program iniciovaný německou ministryní práce Andreou Nahlesovou, který počítá se vznikem pracovních míst financovaných z veřejných rozpočtů, zatím zaostal za očekáváním. Z plánovaných 100 tisíc pracovních pozic za symbolickou odměnu 1 euro (27 Kč) za hodinu jich bylo od 1. srpna vytvořeno pouze 5000.
Díky utečencům ale pociťuje přínos mnoho Němců. Ve stavebnictví, v oblasti sociální práce, vzdělávání a jazykové výuky, v ostraze a veřejné správě totiž vzniklo 50 tisíc až 60 tisíc pracovních míst.


description: Po vítězství Donalda Trumpa a Borise Johnsona dostali ostatní světoví „Trumpové" dávku testosteronu. Co s ní provedou?

title: Vzpoura blonďáků. „Trumpové“ po celém světě cítí šanci

maintext:
Političtí populisté toho nejhrubšího zrna ztrácejí hanlivou nálepku a stává se z nich naprosto přijatelná alternativa k zavedeným stranám. A je fascinující, kolik mají ty na pohled jinak roztodivné figury společného.
Tak předně, stojí proti nim naprostá většina tradičních médií, jež je vykreslují (až na pár výjimek typu Daily Telegraph, který držel palce kampani Borise Johnsona) téměř jako nebezpečná individua trpící snad nějakou formou poruchy osobnosti. Nezdá se ale, že by je to nějak zvláště poškodilo.
Tato média voliči protestních kandidátů vesměs ignorují, a když už je vnímají, pouze to v nich podporuje podezření, že jejich kandidáti jsou na té správné cestě, jak konečně smést zavedené pořádky.
Trumpové všech barev mají naopak podporu tzv. alternativních médií, jako jsou obskurní servery a koneckonců i virtuální sítě typu Facebook. Ten v americké kampani posloužil jako platforma pro sdílení různých polopravdivých výkřiků, jež často nesplňují ani základní kritéria žurnalistické kvality. Vedení Facebooku začalo po Trumpově vítězství dokonce vyšetřovat, jak takovým přívalům virálních videí a propagandistických „memů“ s primitivním obsahem propříště zamezit.
Může za nárůst populismu globalizace? Přečtěte si komentáře:
Voliči „alternativních“ (dříve populistických) stran spojuje, že nemají valné mínění nejen o tradičních stranách, ale ani o liberální demokracii jako takové. Považují ji za „zkorumpovanou“ a vesměs volají po nějaké formě vlády většiny. To sice na první poslech zní jako „demokracie“ (která se ze starořečtiny překládá jako „vláda lidu“), ovšem jen zdánlivě. Demokracie bez silných pojistek (nezávislé justice, kontroly nezávislých médií, silného ústavního soudu) se stává pouhopouhou tyranií většiny.
A v neposlední řadě se zdá, že novodobí revolucionáři proti zavedeným pořádkům nemají vlastně představu, co s nově nabytou mocí doopravdy provést. Donald Trump se teprve rozkoukává a dumá, co ze svých vesměs naslepo nastřílených plánů doopravdy uskutečnit. Boris Johnson v Británii nedokázal ani převzít moc a jeho následovatelé váhají, jak omezit škody jeho programu na minimum.
Ze všeho nejdůležitější je potom obratné brnkání na strunu nejhlubších obav voličstva: strachu ze ztráty dosud privilegovaného postavení, které ohrozí příval cizího elementu. Slib, který v současných kampaních univerzálně zabírá, zní stejně lapidárně jako účinně: zavřít hranice. Přitom každý z mistrů s tímto sloganem pracuje trochu jinak.
Donald Trump
Rétoriku budoucího prezidenta USA sice mnozí shazují jako obhroublou a do značné míry improvizovanou, například Gwenda Blairová v knize The Trumps ji však popisuje jako pečlivě vykalkulovanou. Trumpova kandidatura přišla ve chvíli, kdy ho moderní technologie vybavila dokonalým „megafonem“ jeho verbálního stylu. Twitterových 140 znaků posiluje naléhavost jeho sdělení, v posluchačích vyvolává dojem, že jim vidí přímo do hlavy. Více než smysl jeho slov tu hraje roli intimní blízkost, s níž k nim promlouvá.
Jeho jakoby „rozkouskované“ věty bez pointy nejvíce ze všeho připomínají uvažování obyčejného voliče: takhle nějak denně hovoříme sami k sobě, svým vnitřním hlasem, málokdy nějakou větu dokončíme. Volič je pak mnohem vstřícnější i ke zcela nesmyslným návrhům - například zakázat vstup všem muslimům do země a vykázat 11 milionů nelegálních přistěhovalců. A to zabírá nejvíce.
Boris Johnson
To je zcela jiný kalibr. Není to prvoplánový demagog, dokáže v rychlém sledu vysypat spousty „pozitivních“ sdělení - například proč je Británie úžasná země - a proložit je obamovským „dokážeme to“. Umí vyvolat strach i naději současně, takže v konečném součtu nepůsobí až tak negativně, přestože imigranty dovede strašit také dosti vytrvale.
Ovšem jsou to jiní imigranti - pro odchod z EU hlasovala i řada občanů afrického a asijského původu, protože jim v žaludku vězí především volný pohyb osob v EU a ten se týká výlučně přistěhovalců z východní Evropy. Johnson - potomek tureckých přistěhovalců - má s Trumpem pramálo společného, navíc je autorem řady erudovaných knih, takže na pivo by s Trumpem šli dobrovolně jen sotva. Avšak ocitli se ve stejném proudu a mají společný úděl - demontáž současného integrovaného světa.
Julian Assange
Na konci minulé dekády povýšil obyčejné krádeže z vládních serverů na investigativní žurnalistiku. Pár kousků zpočátku pomohlo odhalit zrůdnosti americké okupace Iráku, ale většina v konečném důsledku jen poškodila obraz USA ve světě a potopila (vesměs nic neříkajícími úniky e-mailů ze soukromé korespondence ministryně zahraničí a dalších vládních činitelů; možná dokonce ve spolupráci s ruskými hackery) kampaň Hillary Clintonové. Není asi divu, že Donalda Trumpa tyto úniky vedly ke zvolání: „Tyhle WikiLeaks já přímo miluju!“ Odmění se teď Trump Assangovi tím, že mu udělí milost před americkou justicí?
Marine Le Penová
Pokud se napřesrok dostane do druhého kola francouzských prezidentských voleb, její šance nebudou vůbec malé. Smršť světlovlasých revolucionářů v nejvyšších státních funkcích by tak nabrala turboefekt. Le Penová se tolik nesoustředí na boj proti islámu ani na deportace, je vlastně jakousi „softverzí“ Donalda Trumpa. O to větší nebezpečí představuje pro další rozkol Evropské unie - chce vystoupit z eurozóny a zavést opět frank jako národní měnu. Radikální omezení imigrace ovšem rovněž figuruje vysoko na žebříčku priorit.
Geert Wilders
S údajnou „islamizací“ Nizozemska spojuje tento muž politickou budoucnost už skoro deset let a jeho Strana pro svobodu (sic) je v čele průzkumů před volbami, které se mají konat v březnu příštího roku.
Jeho hlavním tahákem je návrh „zaplatit“ Nizozemcům s cizím původem, aby sami opustili Nizozemsko a vrátili se do původní vlasti. Sám sebe prezentuje - docela úspěšně - jako zaníceného bojovníka za svobodu slova, k čemuž podle něj patří i přirovnávání koránu k fašistické ideologii. Podařilo se mu jako prvnímu v očích evropské veřejnosti etablovat urážky náboženského přesvědčení jako „tradiční součást evropské kultury“, s čímž nyní boduje po celé evropské pravici.
Seveřané a ti další
Nejdále to pravicoví populisté zatím dotáhli v severských zemích. Pokroková strana v Norsku (k řadovým členům krátce patřil i masový vrah Anders Breivik) získává již deset let stabilně třetinu hlasů, a v současnosti je dokonce členem vládní koalice.
Praví Finové jsou od loňska členy vládní koalice a jejich předseda Timo Soini je viceprezidentem a ministrem zahraničí. Švédští demokraté v současnosti vedou průzkumy preferencí a další volby v roce 2018 by z nich mohly učinit nejsilnější stranu v zemi. Liga severu v Itálii je třetí nejoblíbenější stranou v zemi. Belgická Vlaams Belang zřejmě zčtyřnásobí počet křesel v příštím parlamentu.
Bránit tradiční hodnoty
Všechny tyto strany, ač mezi nimi existují regionální rozdíly, mají jednoho společného jmenovatele a tím je obrana „tradičních hodnot“ Evropy. Je to docela kuriózní okolnost, protože „tradiční hodnoty“ Evropy nikdy nebyly souhrnně definovány (ve Švýcarsku je to třeba lyžování, ve Španělsku siesta), a pakliže některé existují, je to nejspíše svoboda, rovnost, bratrství (a tolerance). Jenže zmíněné strany hájí docela jiné hodnoty - nejlépe by se daly nazvat privilegii bílé většiny. Před kým? Přece před přistěhovalci.
Roger Petersen z MIT si dal před časem tu práci, aby prozkoumal, proč v některých evropských zemích dochází v krizových situacích k etnickým nepokojům, a v jiných nikoli. Proč třeba v litevském Kaunasu došlo těsně po začátku války k pogromům na Židy, a v nedalekém Vilniusu nikoli? Proč se v bosenském Sarajevu odehrály strašlivé masakry, přestože zdejší etnika žila ještě pár týdnů předtím pokojně vedle sebe? Odpověď byla překvapivě jednoduchá - dosud dominující etnikum reaguje brutalitou na ztrátu privilegovaného postavení. Čím slabší centrální vláda, tím horší průběh násilí.
Současný vzestup populistů nelze s těmito událostmi srovnávat, ale jen proto, že probíhají v rámci silných institucí. „Přesto je pozoruhodné, že největší vzestup ,alternativních stran' (dříve ultrapravice) probíhá často v nejbohatších zemích, ať už je to Benelux, Skandinávie, nebo Rakousko,“ upozorňuje Elisabeth Ivarsflatenová z Bergenské univerzity v Norsku. Dokonce i v bohatších regionech těchto zemí mají ultrapravičáci navrch. „Kromě toho muži mají mnohem blíže k ultrapravici než ženy,“ dodává socioložka.
To vše nahrává teorii, že ekonomické faktory hrají až druhořadou roli. Koneckonců hlavními přívrženci ultrapravice nejsou nejchudší vrstvy obyvatel, nýbrž živnostníci a ostatní sociálně zabezpečené vrstvy. Důležitým kritériem je pocit ohrožení. Nikoli fyzického - nicméně ohrožení zvenčí. Touha „zabouchnout dveře“, když pociťují nějakou krizi v zahraničí, je lidem s afinitou k autoritářským stranám vlastní, ukázalo se třeba v USA. A tím spíše, když se jedná o pocit ohrožení islámem.
Pozor na bubáky
Touha bránit „tradiční hodnoty“ je společným jmenovatelem příznivců „alternativních stran“. Islám je pak v současnosti tím, co tento společný jmenovatel zvýrazní rudou fixou. Záleží pramálo na tom, kolik praktických zkušeností nějaký stát či region s islámem má. Nepřímá úměra by vlastně byla lepší. Potomek tureckých přistěhovalců Boris Johnson určitě nepatřil k těm, kteří před islámem varovali nějak hlasitě. Alternativa pro Německo sáhla po islamofobii relativně nedávno, až když jí došla munice v podobě resentimentu k eurozóně, Řecku a přistěhovalecké politice jako takové.
Islám je naopak častým terčem Norberta Hofera nebo v zemích, kde se s ním nesetkali vůbec (či naposledy za Marie Terezie). Islám je vlastně takový přízrak, bubák. Málokdo ho viděl, většina o něm slyšela a všichni se ho bojí. Takovému bubákovi je přirozeně potřeba vší silou prásknout dveřmi před nosem. A spolehnout se na blonďáky.


description: Krátké postmortem ohledání první oběti ekonomických plánů nového prezidenta Trumpa

title: Komu se bude podobat Asie

maintext:
Donald Trump hrál ve volební kampani s tolika protichůdnými kartami, že autor Makra sázel na jejich selektivně geopolitickou kombinaci, která by snad mohla respektovat racionální americký národní zájem. Ze dvou velkých projektů na vytvoření mezikontinentálních obchodních dohod si podle očekávání měl vybrat zachování té tichomořské v podobě Transpacifického partnerství (TPP). Protože růstovým centrem 21. století bude oblast Tichomoří a USA potřebují tamní signatářské země TPP držet na své straně. Ostatně právě proto Čína v TPP být neměla. Jedině tak by se podle washingtonských stratégů dal vyvažovat vliv Číny jako budoucí globální supervelmoci.
Naopak v případě Transatlantického obchodního a investičního partnerství (TTIP) jsme očekávali, že je Trump jednoduše nechá vyhnít, respektive nechá Evropany, aby dohodu sami pohřbili. V Evropě je totiž TTIP mimořádně politicky kontroverzním tématem, a to nejen ve Francii, ale i v exportní supervelmoci Německu.
Jenže 45. prezident Spojených států amerických hned překvapil. Zjevně hodlá alespoň část svých proklamací splnit a první na ráně se ocitlo TPP. Nejdůležitější součást asijského pivotu“ Baracka Obamy pohřbívá Donald Trump ještě před ratifi-kací v Kongresu a své slovo už nejspíš zpět nevezme.
Pro Ameriku tahle dohoda neměla krátkodobě bůhvíjaký makroekonomický význam, odhady jejího přínosu se pohybovaly kolem desetiny procenta, ale šlo o širší politický otisk vlivu Spojených států na celou pacifickou oblast. Kromě Ameriky se měly zapojit Japonsko, Malajsie, Vietnam, Singapur, Brunej, Austrálie, Nový Zéland, Kanada, Mexiko, Chile a Peru, dohromady 800 milionů lidí a 40 procent světového obchodu, ale nikoli Čína nebo Jižní Korea, Indonésie a Filipíny. Všichni se mohli připojit následně“, tedy pokud by přijali pravidla.
Kdo tvoří budoucnost?
A o to jde. Celé kouzlo spočívá v tom, kdo určuje pravidla hry, zároveň de facto vytyčuje, kudy povede cesta a zda ji v této části světa budou asfaltovat Spojené státy, nebo spíše Čína. Nejde totiž ani zdaleka jen o celní bariéry, ale hlavně o pro Spojené státy důležité oblasti jako ochrana duševního vlastnictví (kde si hlídá svoji dominanci) a nějaké minimální ochrany v oblasti pracovního práva OE od zákazu dětské práce přes minimální mzdy až po svobodu kolektivního vyjednávání (to relativně přibližuje náklady lowcostových“ obchodních partnerů těm americkým). Cokoli si myslíte o Spojených státech, těžko najdete ve východní Asii zemi, která by podmiňovala ekonomický pakt například zákazem obchodu se zvlášť ohroženými druhy fauny a flóry (CITES) nebo ochranou mokřadů.
Neboš i tohle byl jeden ze závazků, na nichž Spojené státy trvaly jako na podmínce.
Kouzlo hegemona spočívá v tom, že přes ekonomický přínos obchodu dovedete vnutit svoje další hodnoty i všem ostatním účastníkům smlouvy. Vezměme si například Vietnam, tedy zemi, která měla mít podle valné většiny modelových analýz dopadů z TPP největší prospěch. Jako takový byl Vietnam ochoten v zájmu zlepšení podmínek svého vývozu rýže, kávy, textilu, obuvi, elektroniky a čehokoli dalšího přistoupit na dodržování závazků v oblastech, jež jeho prioritami nejsou (například v obchodování s ohroženými druhy zvířat). Spojené státy, které mají celosvětově nejvlivnější a nejlépe financovanou a organizovanou lobby ochranářských organizací a hodně federálních zákonů, tyhle preference do svých obchodních ujednání dávají. Smlouvy připravované Čínou by taková ustanovení nejspíš neobsahovaly vůbec.
Když dlouho děláte s danou zemí obchod, stáváte se kulturně a investičně path dependent“, jinak řečeno začínáte se vzájemně podobat a preferujete vzájemné kontakty před jinými. Komu se asi bude podobat zbytek Asie, když hlavním obchodním partnerem pro řadu zemí už dnes nejsou Spojené státy, ale Čína?
Připomeňme, že Japonsko dnes už nemá tu gravitační sílu“ a Spojené státy nedovede zastoupit ani ekonomicky, natožpak vojensky.
Naděje pro Číňany
Konec TPP fakticky představuje velkou příležitost pro Čínu. Jednak se zbavila geopolitické hrozby, že by se k paktu postupně připojily další země, jednak může expandovat svoji myšlenku obchodu a investic bez dalších rušivých“ podmínek. Anebo se domníváte, že bude někomu vnucovat svoje vysoké standardy v oblasti pracovního práva či dalších potenciálně nákladných nároků včetně ekologických?
Přinejmenším krátkodobě Čína bez nadbytečných požadavků amerického typu“ v podstatě zvyšuje svoji přitažlivost a nenabízí málo: přístup na svůj ohromný trh pro vývozce surovin a vydatné zdroje investic do zpracovatelského průmyslu v zemích typu Vietnam, Kambodža, Laos nebo Indonésie, které mají podstatně nižší mzdy než čínské pobřežní pásmo. Nezapomínejme ani na dnes již kompletní a vysoce konkurenceschopná infrastrukturní řešení na klíč“, od dopravy přes energetiku až po telekomunikace, včetně levného financování od čínské Eximbanky. Donald Trump zatím neřekl nic jiného, než že jeho obchodní politika se bude odvíjet od výhodnosti pro Spojené státy.
Všude bude chtít uplatnit svoje priority, tedy pracovní příležitosti, a odstraňovat bilaterální nerovnováhu v obchodě. Tím ovšem přichází o ten společný svazek, v jehož rámci by mohly jednotlivé země spolu obchodovat a přitom se řídit americkými pravidly hry.
Je tady jedna drobná bariéra čínské expanzi: v tomto regionu se má málokdo v lásce. V bývalé francouzské Indočíně zanedlouho zjistíte, že animozita Laosanů a Khmérů vůči Vietnamcům je mnohem horší než vůči někdejším francouzským kolonizátorům, ale také vůči Američanům. Vietnamci opravdu nemusejí Číňany a ti velmi nesnášejí Japonce. Korejci nesnášejí Číňany, Japonce, Rusy i Američany. A nikdo v regionu nemá rád je. Můžeme to rozvinout na vztah Indů a Číňanů, Indů a Barmánců, Barmánců a Thajců, Thajců a Khmérů, vyberte si libovolnou kombinaci. A pak je tu nejnižší společný jmenovatel: všichni se bojí Číny.
V porovnání s východní Asií je dnešní Evropa velmi přátelský spolek, kéž by nám to vydrželo.
O autorovi| Miroslav Zámečník, zamecnik@mf.cz


description: Ve zpolitizované vřavě pozoruhodně zaniká odpověď na otázku, zda živnostníci a malé podniky své tržby vědomě a úmyslně krátí

title: Daňové úniky, třetí strana a EET

maintext:
Byrokratická buzerace, útok na svobodné podnikání a likvidace drobných živnostníků, kteří nemají u současné vlády zastání. To jsou hlavní výhrady opozice vůči spuštění elektronické evidence tržeb (EET).
Vytvoření rovných podmínek pro podnikání je naopak hlavním argumentem jejích zastánců. V této hodně zpolitizované vřavě pozoruhodně zaniká odpověď na otázku, zda živnostníci a malé podniky, které většinou od zákazníků inkasují hotovost, svoje tržby vědomě a úmyslně krátí, a snižují tak svoje příjmy, podléhající zdanění a odvodům.
Následně má smysl se ptát, zda EET je ten vhodný nástroj.
Kdo z vás měl kdy v domácnosti na drobnější práce řemeslníka, který by si nepočítal výdaje na materiál separátně, i když výdajový paušál přitom uplatnil v plné výši? Někteří se zeptají, zda „na doklad, nebo bez“, a často se ani neptají. Je to tak a ještě jste nakonec rádi za každého instalatéra a lakýrníka, který se „vyskytne“. A j a k se tváří vaše kadeřnice na platbu kartou?
Tohle jsou všude ve světě nejhůř reportované příjmy. A j a k zkoumat jejich výši, když se s nimi kvůli krácení tržeb nikdo chlubit nechce? On přitom rozsah zatajování závisí na tom, zda o skutečném příjmu ví ještě někdo jiný než samotný poplatník a berňák - tedy nějaká „třetí strana“, kterou může být třeba banka, zaměstnavatel či Airbnb.
Hotovost - klíč k zatajování příjmů
Hotovost, nezanechávající za sebou ani elektronickou, ani jinou stopu, a tedy znemožňující kontrolu třetí stranou, je základní metodou k zatajování podnikatelských příjmů. Právě proto také tolik restaurací a obchodů platby kartou odmítá, buď jsou prostě „cash only“, anebo s odkazem na nefungující terminály atd. Samotné poplatky za platbu kartami nejsou relevantním argumentem, neboť je lze vždy přenést na zákazníka. V takovém systému je možno samozřejmě aplikovat hotovostní platby „bokem“ zaměstnancům, kteří vykazují velmi nízký příjem. V takovém případě je za ně placeno jen základní pojistné, aniž by jejich životní úroveň nějak utrpěla (důchod je věc jiná). To vše se děje především v zemích s velkým rozsahem zaměstnanosti v malých podnicích, které přijímají hotovost.
V zemích, kde se dodnes používá platba šeky, je rozsah zatajování příjmů u šekových plateb podstatně nižší než v případě plateb hotovostních. Ani šek, natožpak elektronické peníze nemají tu krásnou vlastnost jako „cool cash“: neslibují dokonalou anonymitu. Vybrat šek znamená nechat si ho proplatit u banky, tedy u třetí strany, což je zároveň dobrý důvod šeky nepřijímat…
Rozdíl bývá markantní. Nemá smysl zatajovat příjem, když jste zaměstnanec, za nějž veškeré odvody provádí zaměstnavatel, který zároveň všechna inkasa i platby realizuje elektronicky prostřednictvím banky. V téhle situaci je zatajování příjmů ze zaměstnaneckého poměru v podstatě nesmyslné. Ze studií ostatně plyne, že rozsah zatajování zaměstnaneckého příjmu je ve Spojených státech tak na úrovni jednoho procenta, ale celých 43 procent podnikatelského příjmu zůstalo před americkým Internal Revenue Service zatajeno.
Rozsah zatajování příjmů závisí mimo jiné na tom, jak rozšířené jsou platby v hotovosti a jaký je podíl OSVČ, případně malých podniků na celkové zaměstnanosti a ekonomické aktivitě. To první kvůli anonymitě a to druhé kvůli absenci kontroly třetí stranou. A co si budeme povídat, ona kauzalita může být oboustranná: velký prostor pro zatajování podnikatelských příjmů (a tedy zároveň pro snížení efektivní daňové zátěže) může zvyšovat atraktivitu založení živnosti a silnou preferenci plateb v hotovosti, zvlášť když oficiální daňové zatížení je vysoké.
Takže v Evropě by se dal očekávat relativně malý rozsah stínové ekonomiky ve Skandinávii, kde je málo OSVČ a zároveň nízký podíl hotovostních transakcí (ve všech zemích pod 40 procent). Uznávanou autoritou na stínovou ekonomiku je profesor Friedrich Schneider z Keplerovy univerzity v rakouském Linci.
Hypotéza vcelku odpovídá Schneiderově analýze, až tedy na vysoce elektronizované Estonsko s relativně malým podílem OSVČ, které má ale zároveň vysoce nadprůměrný rozsah stínové ekonomiky v poměru k oficiálnímu HDP (26,2 procenta), oproti českým 15,1 procenta a chorvatským 27,7 procenta (průměr 31 zemí v Evropě je 18 procent).
Estonská centrální banka se pokusila odhadnout, jakou část svého podnikatelského příjmu lidé zatajují, a to s využitím metodologie, která spoléhá na to, že homo sapiens občas zapomíná konzistentně lhát. Existuje totiž velmi silná korelace mezi skutečným příjmem a tím, co si domácnosti ve spotřebě potravin dovolí utratit. Výdaje na potraviny jsou tedy dobrou „proxy“ pro skutečný příjem včetně toho zatajeného. Ve statistice rodinných účtů si domácnosti průběžně a relativně velmi poctivě evidují výdaje na potraviny, i když svůj skutečný příjem zatajují.
Výdaje na potraviny a skutečný příjem
Rozdíly jsou mohutné. Nákupní košíky v sámošce jsou to, co vás prozradí, neboť nákup jídla nelze dávat do nákladů. V USA u domácností, kde podnikatelský příjem převyšoval 25 procent celkového příjmu, představovalo zatajení skutečného příjmu 23 až 35 procent u bílých límečků a 34 až 39 procent u těch modrých. Ve Finsku v domácnostech s dvěma živnostníky 37 až 47 procent, ve Švédsku u živnostníků 40 až 50 procent, u vlastníků malých firem 15 až 20 procent. V Jižní Koreji u živnostníků 38 procent, v Rusku 47 procent. V samotném Estonsku podle reportované spotřeby potravin činil rozsah nepřiznaného příjmu z podnikatelské činnosti kolem 60 procent.
Jak je to v Česku? Přestože profesor Schneider dal Česku v podstatě lichotivý rozměr stínové ekonomiky, je její rozsah nezanedbatelný.
Můžeme se bavit o tom, nakolik EET podchytí rozsah šedé ekonomiky v Česku, a bylo by naivní očekávat naplnění účelu tam, kde nejsou svědci a chybí třetí strana.
Koneckonců v Chorvatsku, které bylo pro Česko při zavádění EET inspirací, se podle mezinárodního srovnání rozsah stínové ekonomiky od zavedení „fiskalizace“ v roce 2013 snížil o 0,7 procentního bodu. V Česku to bylo 0,4 a v EU jako celku půl procentního bodu. Takže si tu účtenku vezměte, když už se experimentuje. Ať máme nějaké statistiky pro srovnání. 0
Kdo může, uteče
Stínová ekonomika a drobné podnikání ve vybraných zemích
Země Podíl OSVČ Podíl malých a středních Podíl stínové ekonomiky
na zaměstnanosti podniků na zaměstnanosti k oficiálnímu HDP
(v %, 2013) (v %, 2012) (v %, 2015)
Norsko 7,0 67,6 13,0
Dánsko 9,0 65,0 12,0
Švédsko 10,6 65,4 13,2
Finsko 13,5 63,0 12,4
Česko 17,9 69,8 15,1
Chorvatsko 15,6 68,3 27,7
Estonsko 9,1 78,1 26,2
ZDROJ: EUROSTAT OECD, SVĚTOVÁ BANKA, FRIEDRICH SCHNEIDER
O autorovi| Miroslav Zámečník, zamecnik@mf.cz


description: Mobilní radary české armádě by měl nejpozději do roku 2021 dodat Izrael. Uvedl to dnes ministr obrany Martin Stropnický (ANO) poté, co kabinet informoval o výsledcích tendru. Česko by tak měl chránit radar, který je součástí systému Iron Dome. Izrael jej používá při ochraně svých měst před palestinskými raketami.

title: Izrael dodá Česku mobilní radary za tři miliardy


description: Vývoz zbraní uskutečněný divizí ruské státní exportní firmy Rosoboronexport za letošní rok zřejmě stoupne na 13 miliard dolarů (336,1 miliardy korun) z loňských 12,7 miliardy USD. Oznámil to Sergej Čemezov, šéf průmyslového konglomerátu Rostec, jehož součástí je Rosoboronexport.

title: Rusko letos vyveze zbraně za 13 miliard dolarů


description: V Británii v neděli zemřel zpěvák George Michael. Britské popové hvězdě, která měla řadu celosvětových hitů v 80. letech se skupinou Wham! i při pozdější sólové dráze, bylo 53 let. Příčinou náhlého úmrtí o Vánocích autora a interpreta i hitu Last Christmas byl podle jeho manažera Michaela Lippmana infarkt.

title: V 53 letech zemřel britský zpěvák George Michael

maintext:
Umělecká agentka Cindi Bergerová, která o úmrtí informovala jako první, řekla, že zpěvák nyní nebyl nemocný. „V této fázi se smrt bere jako nevysvětlená, ale nikoli podezřelá. Bude provedena pitva. Dokud se neprovede pitva, nebudou ze strany policie žádné další informace,“ uvedla podle BBC policie. Podle agentury AP to řekla před sdělením Lippmana.
Zpěvák zemřel v Goringu západně od Londýna v anglickém hrabství Oxfordshire. Přivolaná záchranná služba dorazila k jeho obydlí v neděli ve 14:42 SEČ.
„S velkým smutkem můžeme potvrdit, že milovaný syn, bratr a přítel George pokojně zemřel doma o vánočních svátcích. Rodina si přeje, aby se respektovalo její soukromí v této těžké chvíli. Zatím nebude žádný další komentář,“ uvedla v prohlášení v neděli večer umělecká agentka Bergerová.
Krátce po oznámení vzdalo zemřelému holt na sociálních sítích mnoho osobností. „Jsem hluboce šokován. Ztratil jsem drahého přítele, nejhodnějšího a velkorysého. Byl také skvělý umělec,“ řekl britský zpěvák Elton John. „Nemohu tomu uvěřit. Ohromný zpěvák a milý člověk. Byl moc mladý na to, aby odešel,“ uvedl kanadský rocker Bryan Adams. „Sbohem můj příteli! Opustil nás další velký umělec,“ uvedla americká zpěvačka Madonna v narážce na letošní úmrtí Davida Bowieho, Prince, Leonarda Cohena a řady dalších hudebních hvězd. Smutek vyjádřil například i bývalý britský fotbalista Gary Lineker.
Michael, který po světě prodal více než 100 milionů alb, měl v posledních letech množství zdravotních problémů, byl několikrát hospitalizován. V roce 2011 strávil několik týdnů v rakouské nemocnici s vážným zápalem plic. Onemocněl tehdy uprostřed svého evropského turné a dokonce upadl do komatu. V roce 2013 byl hospitalizován, když vypadl na anglické dálnici z jedoucího auta. Kvůli blíže neupřesněným problémům byl hospitalizován i v květnu 2014.
Autor hitů jako Wake Me Up Before You Go Go, Club Tropicana, Faith nebo Careless Whisper proslul ale i skandály spojenými s užíváním drog. V roce 2010 ho soud poslal na osm týdnů do vězení za řízení pod vlivem drog, držení marihuany a způsobení dopravní nehody, když narazil se svým automobilem do obchodu v Londýně.
Michael, který v roce 1998 veřejně odhalil svou homosexualitu, vydal poslední album v roce 2014. Tehdejší kolekce písní nazvaná Symphonica se v Británii stala zlatou deskou.
Čtěte dále:


description: Švýcarský antimonopolní úřad vyměřil několika bankám z Evropy a ze Spojených států pokuty v celkové výši 99 milionů švýcarských franků (2,5 miliardy Kč) za kartelové dohody v oblasti úrokových sazeb,

title: Už žádné kartely: Švýcaři udělili bankám pokuty za 2,5 miliardy


description: Polský řidič kamionu zemřel až po masakru na berlínském vánočním trhu. S odvoláním na výsledky pitvy o tom dnes informoval deník Bild. Předtím se v kabině řidiče strhl zápas, při němž polský řidič dost možná zabránil ještě větší katastrofě. Při pondělním útoku na vánoční trh v centru Berlína zemřelo 12 lidí a další desítky utrpěly těžká zranění.

title: Polský řidič kamionu žil až do skončení berlínského masakru


description: Brusel v podstatě posvětil všechny zásahy proti solárníkům z minulých let

title: Česko posílí v solárních arbitrážích

maintext:
Je to vítězství pro stát, úleva pro majitele solárních elektráren, ale také pohroma pro mnohé vlastníky zdrojů na biomasu a bioplyn. Takový dopad bude mít podle dvou dobře informovaných zdrojů týdeníku Euro zatím neveřejný dokument, kterým Evropská komise schválila podporu pro obnovitelné zdroje v Česku uvedené do provozu v letech 2006 až 2012.
Evropská unie své dlouho očekávané rozhodnutí vydala minulé pondělí. Celý dokument bude uvolněn až poté, co v něm úředníci naleznou a „začerní“ citlivé informace. Stane se tak nejdříve za několik týdnů. Několik insiderů však již text rozhodnutí zná.
Jak tvrdí zdroje týdeníku Euro, výsledek posílí pozici České republiky v soudních sporech a arbitrážích s majiteli fotovoltaických elektráren. „Evropská komise takříkajíc přikryla všechny zásahy proti solárníkům v minulých letech – včetně solární daně,“ uvedl jeden ze zdrojů. Podle Bruselu jsou tyto zásahy v souladu s unijními pravidly.
Srážková daň z plateb za elektřinu ve výši 26 až 28 procent postihla investory do fotovoltaiky v letech 2011 až 2013. Dodnes platí desetiprocentní srážka, ale pouze pro zařízení uvedená do provozu v roce 2010.
Na druhé straně mohou být spokojeni i solárníci. Budoucí kontroly takzvané překompenzace se jich podle informací týdeníku Euro týkat nebudou. Evropská komise požaduje kontrolu výhradně v případech, kdy došlo k souběhu dotace z evropských fondů a provozní dotace na vyrobenou elektřinu. To je v případě fotovoltaiky výjimečný jev.
Zklamání naopak vypukne v jiných oborech zelené energetiky. K souběhu obou typů dotací v minulých letech běžně docházelo u elektráren spalujících biomasu a bioplyn a také v případě malých vodních elektráren. Díky tomu klesla doba návratnosti vložených peněz do bioplynové stanice na sedm až osm let namísto zákonem předpokládaných 15 let. Česká vláda tak bude povinna začít od roku 2019 posuzovat ekonomickou situaci podniků, jež čerpaly dvojí veřejnou podporu. Pokud budou až moc ziskové, bude jim muset provozní dotace ořezat.
Kdo bude patřit mezi hlavní „postižené“
Především to budou zemědělské podniky, které vybudovaly bioplynové stanice. Jedná se o široké spektrum vlastníků od větších farmářů po Ťrmy z koncernu
Agrofert. Hlavně díky štědrým dotacím na českém území vyrostlo 551 bioplynek
s celkovým instalovaným výkonem 319 megawattů.
Rozhodnutí dolehne také na investory do spalování biomasy, kteří stihli svou elektrárnu postavit do konce roku 2012.
Z novinky nebudou mít radost ani investoři do stavby a rekonstrukce malých vodních elektráren. Kromě řady malých investorů se jedná hlavně o dvě podnikatelské skupiny, jež Ťgurují v žebříčcích nejúspěšnějších žadatelů o evropské dotace – Ťrmu Czech Hydro (bývalé EnergoPro Czech) podnikatele Jiřího Krušiny a podnik RenoEnergie, za kterým stojí bývalý šéf pražského letiště Miroslav Dvořák.


description: Předsedkyní dozorčí rady společnosti Pivovary Lobkowicz Group se stala Marcela Hrdá, výkonná viceprezidentka firmy CEFC Group (Europe) Company, která v pivovarech drží většinový podíl.

title: Pivovary Lobkowicz Group Marcela Hrdá • předsedkyně dozorčí rady

maintext: Nejvyšší exekutivní manažerka čínské CEFC v Evropě, která do funkce nastoupila v říjnu, plánuje další investice do výroby a distribuce a zvýšení exportu českého piva do Číny. Novým generálním ředitelem pivovarů bude Kamil Špendla.


description: Osobností letošního roku se podle amerického časopisu Time stal nově zvolený prezident Spojených států Donald Trump. Mezi poraženými finalisty je mimo jiných jeho neúspěšná prezidentská konkurentka Hillary Clintonová.

title: Další výhra: Trump je podle časopisu Time osobností roku

maintext:
„Je to velká čest, hodně to pro mě znamená,“ uvedl Trump během rozhovoru s televizní stanicí NBC, kde se o prestižním titulu dozvěděl.
Podle šéfredaktorky časopisu Time Nancy Gibsové je nepochybné, že největší vliv měl letos právě „realitní magnát a majitel kasin, z něhož se stala hvězda televizních reality show a provokatér“, avšak v pohledu na to, zda je tento vliv pozitivní či negativní, jsou Američané hluboce rozděleni. Trump podle ní zaskočil ty, kteří o jeho úspěchu pochybovali a dokázal převrátit naruby americký politický systém.
Revanš za podporu? Trump zve Zemana do USA
Mezi skupinu dalších vlivných osobností zařadila redakce vedle Clintonové například tureckého prezidenta Recepa Tayyipa Erdogana či anonymní hackery stojící za velkými mezinárodními kybernetickými útoky.
Loni si Time jako osobnost roku vybral německou kancléřku Angelu Merkelovou. Redakce tak ocenila její roli morální vůdkyně či její vstřícný přístup k uprchlíkům.
Donald Trump is TIME's Person of the Year 2016 #TIMEPOY https://t.co/5pTGOksevE pic.twitter.com/N8BtqTu9Nl


description: Kancléřka Merkelová je jednou z posledních jistot starého světa – a zároveň jistotou čelní srážky s tím novým

title: Angela IV. Válečná

maintext:
Měřeno konvenčními politickými metodami, měla by být Angela Merkelová už politickou mrtvolou. Není, a�naopak má reálnou šanci dorovnat rekordní 16leté kancléřské působení Helmuta Kohla.
Počtvrté v�řadě by ji v čele vlády uvítalo 64 procent Němců. Přitom je zřejmé, že je povede vstříc tvrdému střetu se silami typu Trump, Putin, Erdogan, brexit a�nová pravice.
Proto samozřejmě většina Němců, přesněji prosperujících členů střední třídy a�zastánců liberální demokracie klasického střihu, Angelu volit nepůjde. Hlas jí dají v�touze po stabilitě. Musejí si být ovšem stejně tak vědomi nevyhnutelnosti kolizního kurzu budoucí kancléřky. Až budou chtít noví evropští vůdci, jako je Theresa Mayová, Fillon/Le Penová, Renzi/ Grillo nebo z�jiné strany třeba Orbán, bourat schengenský prostor a�rozebírat Lisabonskou smlouvu, německý odpor bude stejně tuhý jako u�Stalingradu.
Angela tak konečně nalezla hmatatelnou dějinnou roli, kterou se po většinu dosavadních 11 let její vlády zdálo udržování německé hospodářské lokomotivy v�běhu podle hesla „neopravuj něco, co není rozbité“. Ač nemůže být řeč o�konjunktuře v�pravém slova smyslu, Německo hospodaří letos s�největším obchodním přebytkem všech dob (šplhá k�devíti procentům), skoro nezná slovo nezaměstnanost (letos 3,8 procenta) a�disponuje vyrovnaným rozpočtem. Solidní podpora Merkelové napříč stranami je sice zavádějící, neboť její „Willkommenskultur“ vůči uprchlíkům dělí Němce v�přesném poměru 50 : 50 mezi „vítače“ a�„odmítače“, tudíž se dá říci, že Angela zároveň Německo silně štěpí. Jenže ani ostatní velké strany (SPD, Zelení) nejsou žádní velcí „odmítači“, takže vše vychází nakonec nastejno.
Ačkoli SPD ještě může postavit do svého čela populárního Martina Schulze (nedávno opustil post předsedy Evropského parlamentu), největší hrozbu pro kancléřku v�tuto chvíli nepředstavuje opozice, nýbrž Merkelová sama.
Maskuje touhu po moci?
Nejde jen o�to, že pragmatická oportunistka zdánlivě bez ideálů měla v�90. letech posměšný úsměv pro dosluhujícího Helmuta Kohla, jenž se rok před pádem obracel na návštěvníky kancléřství s�otázkou: „Kdo jiný by měl dokončit mou práci?“ Kohl trpěl utkvělou představou, že bez něj by padl projekt společné evropské měny. Merkelová pro něj měla tuto odpověď: „CDU se musí naučit běhat i bez starého válečného oře. Musí opustit dům rodičů a jít si po svých jako každý, kdo má pubertu za sebou.“ O�18 let později se o�vlastní schizofrenně analogické situaci (v�CDU zadusila růst dalších osobností) taktně nevyjadřuje, ovšem otázka „kdo jiný může dělat mou práci“ (jíž je nejspíše také záchrana společné měny) visí ve vzduchu i�tak.
Podstatnější je, jestli se pro budoucí spektakulární výzvy – udržet jednotu v�Evropě, nespadnout do obchodní války s�USA, zabránit šíření „britské nákazy“ – hodí doopravdy nejlépe zrovna kancléřka Merkelová. Liberální média jsou v�této otázce bezradná a�vlastně se jí pokoušejí vyhnout. Jestliže už musejí zaujmout nějaký postoj, upadají do rozpaků jako místní reportér, když se jej někdo optá, zda se za ředitelku zvláštní školy s�nejhorší pověstí široko daleko hodí nejlépe stárnoucí paní učitelka s�jemnými manýry. „Kancléři se mohou obrodit, ale potřebují se vyhranit,“ zkusil to Dirk Kurbjuweit z�Der Spiegelu.
„Musí oprášit své nejlepší umění – stavět mínil Josef vět koalice, mámit, umlouvat,“ JoŻ e z�týdeníku Zeit.
„Je to nesprávná kancléřka,“ opřel se do ní tentokrát vydavatel cléřka,“ Der Spiegelu Jakob Augstein.
Ale nevysvětlil pořádně proč. Svět po Merkelové už prý není vůbec takový jako před ní, takže Angela je vlastně kancléřkou „radikálních zvratů“ zvratů“, i�když sama snad za nic nemůže, nadhodil. Než by svou divokou konstrukci dále rozvedl, raději tajemně naznačil machiavelistické chápání jemně chápájako světa v�Angelině hlavě – touhu po moci prý maskuje „zodpovědností“. Trochu to připomíná bourání mýtu Václava Havla pár let po jeho odchodu, kdy se také různí lidé „rozpomínali“, jak Havel lačnil po prezidentské funkci, ale uměl to podat jako dějinnou nevyhnutelnost. Další komentátoři ko pravicovějšího ražení pak činí kancléřku přímo odpovědnou za současný nástup ultrapravice v�Německu a�jsou si jisti, že členskou základnu Alternativy pro Německo (AfD) bude její osoba doslova „galvanizovat“. A�nejen ji – dokonce i�členskou základnu Národní fronty ve Francii a�dalších evropských hrochů ve skleníku.
Bourání mýtu
To je samo o�sobě docela platná úvaha.
Stejně jako potřebovali pravěcí sběrači a�lovci své bohy povodní, je pro AfD bohyní ze všech nejstrašnější kancléřka Merkelová. Její mateřštinou je prý hebrejština, v�minulosti spolupracovala se Stasi a�ke zničení Německa používá MigrationswaŻ e (migrační zbraň). Tak tomu alespoň věří řada voličů Alternativy v�bývalé NDR, takže pro vůdce strany (Frauke Petryovou) je ohlášení kandidatury Merkelové vítanou provokací. Oblíbeným projektilem stoupenců AfD je tvrzení, že Angela si může dovolit hazardovat s�islámem hlavně proto, že nemá vlastní děti. Takto zlý obraz Angely Merkelové je v�Německu čímsi novým.
To neznamená, že by se o�bourání mýtu „sanfte Angely“ („laskavou“ ji nazýval Helmut Kohl) nebo „Mutti Merkel“ už několik lidí předtím nepokoušelo. Je to mocný a�lákavý mýtus – hraničící nejspíše s�pravdou, neboť jestli stabilní popularita kancléřky (s�krátkým výpadkem loni na podzim) funguje po celou dobu jako perpetuum mobile, je to hlavně kvůli jejím způsobům. Za své spolupracovníky si už 11 let vybírá zásadně nekon± iktní a�otevřené osobnosti mladického vzezření, které úmyslně shazují vlastní roli a�jsou přesným opakem politiků minulosti – mužů s�rukama v�kapsách, kteří nejraději ze všeho hovořili o�sobě. Konsenzus je v�jejích kruzích tak důležitý element, až dusí inspiraci, krčí rameny kritici.
Různí autoři se proto už v�nejméně deseti biogra˛ ích pokoušeli přijít s�něčím šokujícím z�její minulosti, výsledek jejich snažení je přesto chudý. Zde je pár zajímavých kousků: jejímu otci (protestantskému faráři) se pro ochotu vést dialog s�komunisty říkalo „rudý Kasner“, směl volně cestovat, rodina používala dva automobily. Merkelová v�NDR rozhodně nepatřila mezi disidenty, byla loajální k režimu, naučila se dobře rusky (domluví se i�česky).
Vstup do křesťanské strany v�roce 1990 a�pozdější prudký obrat k�neoliberalismu zůstávají záhadou. Nejčastější vysvětlení = kancléřka je obyčejná oportunistka.
Za 11 let v�čele země neudělala žádnou reformu, přičemž odstavení atomových reaktorů je od bývalé fyzičky navýsost divný krok. Téma prostě přinesl čas, Angela vlastně obvykle čeká, až se nějaká agenda stane populární (dětské školky, rodičovská dovolená, klima), aby ji převzala za svou.
Už před lety výslovně odmítla multikulturalismus („přístup, podle něhož budeme žít po boku jiných kultur a šťastně se z toho radovat, naprosto selhal“) a�ještě v�červenci 2015 odpovídala v�televizi palestinskému děvčátku Reem, že „nemůžeme přivítat každého, kdo o to požádá, nemáme na to kapacity“. Dějinný přerod této emocionálně odtažité ženy v�univerzální symbol dobra bude jednou dobrým námětem pro dramatiky, mezitím z�něj ale stranickým kolegům (Horst Seehofer z�CSU, ministr ˛nancí Wolfgang Schäuble) vstávají vlasy hrůzou na hlavě. Přesto nikdo z�nich nevypověděl loajalitu a�mýtus jediné možné kandidátky úspěšně žije.
Konec velké koalice?
Je to v�podstatě tím, že volbu kancléře provádí nově zvolený Spolkový sněm při tajném hlasování a�Merkelová a�její tým jsou mistry v�budování koalic. Mnohem zajímavější se proto jeví teorie, kupodivu nepříliš zmiňovaná, že by se dosud nerozbitná koalice CDU/ SPD mohla přece jen rozpadnout pod vedením nějakého čerstvého vůdce. Merkelové se za 11 let podařilo koaliční kolegy (Sigmar Gabriel, FrankWalter Steinmeier) zašlapat do bezvýznamnosti, takže SPD v�současné době disponuje volebními preferencemi kolem 21 procent (CDU měla v�listopadu 36 procent). Tím novým vůdcem by mohl být Martin Schulz a�nová koalice by mohla nést jméno SPD/Linke/Zelení.
Při současných preferencích by tzv. červenorudozelená koalice dala dohromady pouze 45 procent, ale teoreticky by ji mohla podpořit dnes téměř zapomenutá FDP s�očekávaným ziskem sedmi procent. Je samozřejmě otázkou, proč by Svobodní měli podporovat jednoznačně levicový slepenec, ale to už by záleželo na vyjednávacích schopnostech Martina Schulze, které jsou legendární. Stejně tak je ovšem třeba vzít v�potaz i�možnost úplně jiné koalice, totiž CDU/Zelení, která už funguje v�Hesensku a�BádenskuWürttembersku. Sledování preferencí bude po příštích deset měsíců očividně mnohem napínavějším oborem než doposud. K�tomu je třeba přidat otázku, zda AfD dosáhne očekávaného výsledku a�bude blokovat celých 15 procent koaličního potenciálu.
Schulz v�čele nové vlády by vůbec nemusel být pro Německo zlou volbou. Má nepřeberně zkušeností na mezinárodním poli, evropské jednotě je oddán stejně jako Merkelová, ale není vnímán polovinou evropských zemí současně jako hlavní překážka této jednoty. A�budoucí americký prezident Donald Trump si k�Schulzovi nestačil vytvořit „osobní vztah“ jako k�Angele Merkelové ještě před osobním setkáním, když o�ní před rokem prohlásil: „Kdy už německý lid konečně povstane a svrhne ji? Nevím, co si ta ženská vlastně myslí.“ Také proto po zvolení Trumpa celá německá scéna dlouho a�hrozivě mlčela.
Preferovat Schulze v�zájmu budoucího vývoje transatlantického spojenectví zní velmi zbaběle a�cynicky – ale přesně tak jsou rozdány karty pro příštích pár let.
Ekonomická vražda
Německo má v�současné době v�obchodu s�USA obrovský přebytek, přičemž Amerika je největším odběratelem německého zboží. Tento přebytek navíc vlivem posilujícího dolaru nadále poroste, neboť německé zboží bude dále zlevňovat.
Z�pohledu Donalda Trumpa vypadá německá hospodářská politika snad nebezpečněji než čínská – úsporná opatření, malé investice do infrastruktury, mzdy rostoucí podstatně pomaleji než produktivita, vysoká zaměstnanost a�podpora vývozu – to je v�trumpštině ekvivalentem ekonomické vraždy amerického dělníka.
Je jen otázkou času, kdy si toho povšimne a�vyhlásí Němcům obchodní válku jako v�případě Číny.
Merkelová zůstává nejpravděpodobnější kancléřkou Německa – Schulz se o�kandidaturu ještě ani nezačal ucházet. Z�hlediska obyčejného Němce je staronová kancléřka zárukou situace oscilující mezi stabilitou a�stagnací; z�hlediska světa pak vstupenkou do akční arény. Angela IV. už nebude moci věčně taktizovat jako po většinu předešlých tří období – povede válku na několika frontách.
Za své spolupracovníky si už 11 let vybírá zásadně nekonfliktní a otevřené osobnosti mladického vzezření, které úmyslně shazují vlastní roli a jsou přesným opakem politiků minulosti. Angela tak konečně nalezla hmatatelnou dějinnou roli, kterou se po většinu dosavadních 11 let její vlády zdálo být udržování německé hospodářské lokomotivy v běhu podle hesla „Neopravuj něco, co není rozbité“.
O autorovi| Lubomír Heger, heger@mf.cz


description: Pražský městský soud v pátek znovu zrušil osvobozující rozsudek nad Janou Nečasovou (dříve Nagyovou) a třemi bývalými zpravodajci Milanem Kovandou, Ondrejem Páleníkem a Janem Pohůnkem v kauze údajného zneužití Vojenského zpravodajství. Případem se bude muset počtvrté zabývat Obvodní soud pro Prahu 1.

title: Kauza Jany Nečasové nekončí. Soud opět zrušil její osvobození


description: Společnost Uber si v boji za své prosazení v české legislativě připsala první bod. Česká vláda při schvalování novely zákona o silniční dopravě vypustila ze zákona pasáž, která de facto spojovala řidiče a jejich dispečinky a umožnila by vedle šoférů trestat i samotou firmu Uber.

title: První malý úspěch Uberu: zákon o taxislužbě

maintext:
Důležitá pasáž zákona se netýkala jen Uberu, ale i ostatních dispečinků taxislužeb. Ale právě pro službu, v rámci níž lidé svými auty mohou vozit ostatní, má největší význam. Pokud by pasáž v navrhovaném zákoně zůstala, vznikla by skutková podstata deliktu zprostředkovatele taxislužby. Dispečinky by ručily za to, že jejich řidiči mají dokumenty jako je živnostenské oprávnění či oprávnění řidiče taxislužby. Zatímco běžní taxikáři tyto náležitosti plní, řidiči Uberu z podstaty své služby ne. Firmě, pro kterou jezdí, by proto hrozily půlmilionové pokuty. Až dosud platí sankce jen oni, pokud jsou chyceni.
Uber ještě nemá ve svém boji zdaleka vyhráno, sankce mohou v budoucnu do zákona přibýt. „Soudní dvůr Evropské unie aktuálně řeší obdobnou právní úpravu ve Francii a posuzuje její slučitelnost s evropským právem. Česká vláda se proto rozhodla vyčkat na výsledek šetření a novelu zákona v tuto chvíli schválit bez této úpravy,“odůvodňuje mluvčí ministerstva dopravy Tomáš Neřold.
Čtěte o snaze Amazonu změnit pořádky v kamionové přepravě:
Uber pro kamioňáky? Amazon chce ze hry vyřadit speditéry
Novela zákona také neznamená, že se Uber stane v českých podmínkách legální službou. Pokuty pro řidiče platí dál, stejně jako povinnost mít příslušné doklady. Pražský magistrát kontroluje každý měsíc desítky z nich a sankce dostává každý. Firma Uber kvůli tomu před pár měsíci zablokovala kontrolorům příjem jejich platebních karet nutných k použití služby, a kontroly tak znemožnila. Po protestech magistrátu už nyní od praxe upouští.
Zbytek zákona, který vláda posílá do sněmovny, podmínky pro řidiče taxi zpřísňuje. Už po prvním závažném přestupku tak mohou přijít o licenci, přičemž ježdění bez ní bude trestným činem. Zpřísňují se také podmínky pro takzvanou spolehlivost řidičů, tedy například to, zda a jaký spáchali před vydáním licence přestupek.
Co se týká alternativních služeb obecně, Evropská komise už jedno doporučení členským státům vydala. Bylo to letos v červnu a platforem, jako je Uber či ubytovací Airbnb, se zastala. Místo množících se zákazů jim prý mají národní úřady stanovovat podmínky, za kterých se mohou rozvíjet.
Dále čtěte:
Uber stahuje autonomní vozy ze San Franciska. Kvůli regulaci
Uberu vzrostly příjmy, přesto vykázal ztrátu přes 57 miliard


description: V listopadu přerušilo činnost 2168 podnikatelů v pohostinství, 1697 naopak živnost založilo. V obou případech je to téměř dvakrát více, než činí měsíční průměr za poslední dva roky. Ukončených živností bylo v listopadu 607, což je dlouhodobý průměr. Vyplývá to z dat, které poskytla společnost CRIF. Od prosince funguje elektronická evidence tržeb (EET), kvůli které měla řada restaurací skončit. Za sedm prosincových dnů bylo přerušeno dalších 1528 živností a 65 jich vzniklo.

title: Kvůli EET? V listopadu skončilo i začalo dvakrát více hostinských

maintext:
Do EET je zapojeno víc než 39 750 podnikatelů. Restauratéři a hoteliéři odeslali podle Finanční správy do systému EET za necelých osm dní fungování evidence (do včerejších 18:30) zhruba 20,9 milionu účtenek. První vlna EET se týká asi 40 tisíc podnikatelů, odhaduje Finanční správa.
Prezident Asociace hotelů a restaurací Václav Stárek ve středu řekl, že činnost ukončí 15 až 20 procent restaurací. „Důvodem není jen zavedení EET, ale další regulace, které již několik let na pohostinství dopadají. Konkrétně můžeme zmínit například zákon o potravinách, povinnost značení alergenů, připravovanou regulaci cen nealkoholických nápojů, zákaz kouření a podobně,“ uvedl. Dodal, že ale budou vznikat i nové provozovny.
„Počet přerušených a nově založených živností týkajících se hostinské činnosti začal růst už v září, ale prudce se zvýšil především v říjnu a v listopadu,“ uvedl vedoucí datového oddělení CRIF - Czech Credit Bureau Jan Cikler.
Z dat živnostenského rejstříku vyplývá, že od začátku září do 7. prosince vzniklo v hostinské činnosti 3599 živností, 1546 jich bylo ukončeno a 6209 přerušeno. Od září se tak počet aktivních živností v sektoru snížil o 4156. „Počet živností se v pohostinství snižuje dlouhodobě. Proti dvacetiměsíčnímu průměru mezi lednem 2015 a srpnem 2016 se však rychlost jejich úbytku od září zvýšila o celou čtvrtinu,“ dodal Cikler.
Pavel Páral: Štvanice na hostinské začíná
Andrej Babiš reaguje na Párala: Štvanice na EET pokračuje
Páral odpovídá Babišovi: Už je to tady, hospodští budou zdražovat
S podnikáním přestali zejména malí živnostníci. Na 71 procent živností ukončených od září v pohostinství provozovaly fyzické osoby podnikající dle živnostenského zákona nezapsané v obchodním rejstříku, tedy zjednodušeně živnostníci. Téměř pětinu ukončených živností provozovaly společnosti s ručením omezeným.
Více než polovinu ukončených živností provozovaly subjekty bez obratu (52 procent), další pětinu subjekty s obratem do půl milionu korun (22 procent) a desetinu subjekty s ročním obratem do milionu korun. Více než tři čtvrtiny neměly zaměstnance nebo u nich nelze počet zaměstnanců zjistit. Téměř čtvrtina zaměstnávala jednoho až pět lidí a pět procent zaměstnávalo více než pět lidí.
Mezi subjekty, které svoji živnost neukončily, ale pouze přerušily, tvoří živnostníci 87 procent a společnosti s ručením omezeným sedm procent. Od září vzniklo celkem 3599 nových živností. Na 47 procent z nich si zařídili živnostníci, dalších 45 procent zakládaly společnosti s ručením omezeným.
Vláda si od EET slibuje omezení daňových úniků a narovnání podnikatelského prostředí. Pravicová opozice tvrdí, že zlikviduje mnoho drobných živnostníků.
Připomeňte si start EET:
Čtěte dále:


description: Návrh Evropské komise na tzv. reverse charge, tedy přenesenou daňovou povinnost u daně z přidané hodnoty, je v základních parametrech v podstatě nepoužitelný, míní ministr financí Andrej Babiš (ANO). Je podle něj ale dobře, že nějaký návrh existuje a Česká republika bude usilovat o jeho úpravy.

title: Babiš: Návrh Bruselu na přenesenou daňovou povinnost u DPH je nepoužitelný

maintext:
Evropská komise dnes navrhla členským státům cestu k tomu, aby za určitých podmínek mohly při výběru daně z přidané hodnoty (DPH) využívat obecný mechanismus přenesené daňové povinnosti. O to usiluje Česko již více než dva roky. Komise ovšem do návrhu zakomponovala řadu omezení, které podle ministerstva financí mohou fakticky vyloučit Českou republiku z okruhu států, které mohou o reverse charge požádat.
Základem systému přenesené daňové povinnosti je přesun platby DPH z dodavatele na odběratele. Bránit má takzvaným karuselovým podvodům, kdy dodavatel daň neodvede a odběratel si ji nárokuje ve formě odpočtu.
„Trvám na tom, že reverse charge je v kombinaci s využitím moderních technologií nejefektivnějším způsobem, jak vybrat DPH, zbavit se karuselového podvodu a ještě k tomu podpořit cash flow podnikatelů uvnitř státu. Komise tento názor evidentně nesdílí. Netají se tím a dnešní návrh podle toho vypadá. V zásadních parametrech je napsán tak, aby se ve skutečnosti v podstatě nedal použít,“ uvedl Babiš. Z dlouhodobého hlediska je to ovšem podle něj vlastně mimořádně dobrá zpráva, která potvrzuje, že se Česká republika vydala správnou cestou.
Návrh neumožňuje použít obecný reverse charge na plnění nad 10 tisíc eur přímo, ale až na základě povolení ze strany Komise. Členský stát může EK požádat o rozhodnutí, pouze pokud splňuje tři podmínky. První podmínkou je, aby žádající stát vykazoval o pět procent vyšší nedovýběr DPH než je střední, tedy mediánová, hodnota pro celou unii. V EU je to nyní 10,4 procenta a hranice by tak byla na 15,4 procenta. Česká „VAT gap“ je v současnosti odhadována na 16,14 procenta. Vzhledem k vývoji výběru daní je možné její snížení v době, kdy nyní navrhovaná pravidla po schválení skutečně začnou platit. A to bude zřejmě nejdříve v roce 2018.
Tato podmínka je přitom podle Babiše koncepčně špatná a škodlivá. Motivuje totiž státy a zejména ty, kterým by obecný reverse charge byl povolen, držet mezeru na úrovni pěti procent místo toho, aby ji snižovaly.
Navíc může podle ministerstva financí tak nastat paradoxní situace, kdy EK, na základě tlaku České republiky a Rakouska, předkládá návrh, který ale právě tyto státy může vyloučit z okruhu států, které se pro žádost o obecný reverse charge kvalifikují.
Dalšími podmínkami EK ke schválení má být alespoň čtvrtinový podíl karuselových podvodů na všech podvodech s DPH a prokázání, že země nemůže efektivně bojovat s úniky na této dani jiným způsobem.
„Návrh EK, o který jsme tak dlouho bojovali, sice nenadchne, ale je dobře, že konečně spatřil světlo světa a máme s čím pracovat. Při projednávání návrhu vyvineme maximální úsilí na všech úrovních, abychom vylepšili nejrizikovější části návrhu,“ uvedl Babiš.
Čtěte také:
Kontrolní hlášení DPH obstálo. Ústavní soud přesto provedl dva zásahy
Mezi největší daňové ráje patří Nizozemsko, Švýcarsko či Irsko