description: Chuck Palahniuk (54), někdejší mizerně placený lokální novinář a posléze dlouhodobý zaměstnanec portlandské fabriky na náklaďáky, se z modrého límečku stal světoznámým prozaikem. Autor Programu pro přeživší, Deníku, Pygmeje, Snuffu nebo Prokletých momentálně tráví už šestý den v České republice, kam přijel na pozvání Festivalu spisovatelů Praha. Konkrétně dnes v Brně představuje čtenářům druhý díl svého legendárního románu, Klub rváčů 2. Velký rozhovor s populárním spisovatelem (v Česku mu vyšlo už třináct knih!) vám Reflex přinese v některém z příštích čísel; bude o prospěšnosti Donalda Trumpa, o pornu a psychoanalýze a o klubech rváčů i klubech psáčů. Na reflex.cz jsme pro vás připravili malou předehru, kterou na papíře neuvidíte.

title: Americký prozaik Chuck Palahniuk v rozhovoru pro Reflex: Klub rváčů 3 už je prakticky dopsaný

maintext:
Pane Palahniuku, ve svých románech a povídkách často řešíte problematiku sexuality, vaše fikční světy jsou temná, zlá, groteskní a podivná místa. Kdo vlastně jste, když jsou vaši literární hrdinové kombinacemi těch nejbizarnějších fyzických a psychických vlastností?
Řekl bych, že jsem naprosto normální muž, vedoucí zcela obyčejný život. O to víc mě fascinují životy a příběhy jiných lidí, rád je aspoň zprostředkovaně prožívám. Když jsem byl malý, chtěl jsem se stát knězem – jen proto, že bych pak z podstaty své práce mohl poslouchat ty nejintimnější lidské příběhy. Jenže kněží tyhle příběhy nesmějí sdílet, což se mi moc nelíbilo. Tak jsem se stal novinářem a poslouchal všechna ta důvěrná sdělení s tím, že je budu sbírat a publikovat.
Neříkejte, že jsou ty obskurní příběhy vašich knih a podivíni v nich obsazení psáni životem.
Rozhodně jsou jím inspirováni. Víc a víc lidí za mnou chodí a svěřuje mi své příběhy, protože vědí, že je stejně jako kněz neodsoudím, že jimi nebudu pohrdat. Když na párty nebo v hospodě dobře posloucháte, vyslechnete si neuvěřitelné věci: jeden řekne historku, a když je dobrá, posluchači vyprávění doslova hltají. A pak začnou s původním mluvčím soutěžit, kdo řekne skandálnější, vtipnější nebo hororovější příběh: „No ale poslouchejte, co se stalo mně, to bylo ještě mnohem horší!“ A závodí a trumfují se a já jakožto spisovatel musím jen pozorně poslouchat a vybrat tu nejlepší verzi. Což je ta nejzajímavější část mojí práce…
…která jako celek možná až tak zajímavá nebyla, když jste prózu vyměnil v případě Klubu rváčů 2 za komiks, a u vaší zatím poslední knihy Bait (Návnada) dokonce za omalovánky! To příště přijdete s dětským leporelem?
Prostě pro mě momentálně existuje spousta mnohem přitažlivějších uměleckých forem než próza. Ta kniha omalovánek Bait je vlastně osm komiksových povídek, které nakreslili výtvarníci, co se mnou dělali na Klubu rváčů 2 – chtěl jsem s nimi pracovat i dál, neztratit je z dohledu. Kniha v USA vychází právě teď, koncem října. Mimochodem, Klub rváčů 3 je taky prakticky dopsaný, bude to opět komiks. Bohužel se mi zatím nepodařilo dotáhnout ho do takových extrémů, jak jsem původně zamýšlel, takže jsem ho odložil stranou, abych se k němu mohl někdy později vrátit a přiostřit ho. Při práci na druhém díle jsem se učil zacházet s formou a taky jsem představoval nové médium svým čtenářům, z nichž mnozí komiksy nečtou, takže jsem spoustu extrémních pasáží jednoduše vyhodil. Zatímco tu třetí část chci dohnat za své vlastní hranice a potřebuju čas na nové nápady.
Popravdě, neumím si už představit o moc extrémnější věci než vaše dosavadní romány.
Ale jo, ještě to jde. Nemyslím, že všechny moje knihy končí špatně. Třeba Strašidla…
…končí tak, že velká část postav spáchá sebevraždu, oddá se sebepoškozování, případně je někdo zabije a sní.
No ale i tak mám konec Strašidel rád – těch sedmnáct budoucích spisovatelů uvězněných ve „spisovatelském domě“ se rozhodne, že zůstanou spolu, i když to de facto znamená, že všichni umřou. Ale jejich společenství jim za to stálo. Víte, všechny ty programy tvůrčího psaní, kde učím, jsou vážně hrozně podnětné, a je smutné, když to celé skončí nebo někdo odejde. Když se takhle skupina původně neznámých lidí sejde a společně pracují na tom, aby se jejich psaní zlepšilo, jsou nuceni sdílet ty nejintimnější aspekty svých životů a prozradí o sobě druhým víc než komukoli na světě. Někdy jsou si vzájemně bližší než členové rodiny, než s partnerem. Po skončení kurzu vítr účastníky rozfouká po světě a to je tak fantasticky smutné… Mí hrdinové ve Strašidlech proto zvolili radši smrt než smutek.
Divím se, že z téměř dvacítky vašich románů vznikly nakonec jen dva filmy, Klub rváčů a Zalknutí. O to víc mě těší zprávy, že vaše Ukolébavka teď uspěla na Kickstarteru a bude z ní film a že se prodala filmová práva k Programu pro přeživší.
Jako první vznikne asi Ukolébavka, kterou natočí Andy Mingo, manžel mé kamarádky, spisovatelky Lidie Yuknavichové. S ním jsem spolupracoval na scénáři, který má momentálně v rukou Brad Pitt. Práva k Neviditelným příšerám zase koupil tým, co stojí za hororovým seriálem American Horror Story – mají skvělý smysl pro absurditu. Britové koupili práva k Pygmejovi, James Franco by rád zfilmoval Ranta, jeden belgický režisér chce točit Strašidla… A tak dál. Ale víme, jak filmový průmysl funguje.
Mimochodem, znáte osobně svého dvorního překladatele do češtiny Richarda Podaného, který přeložil všech třináct vašich knih, jež máme k dispozici v češtině?
Vlastně jsem na něj teď poprvé natrefil. Ale pár svých překladatelů znám, občas mi píší maily s dotazy, co jsem jak myslel. A občas taky prostě změní pointu, což tuším není Richardův případ. Ale představte si, že některé jazykové verze Klubu rváčů skutečně končí tak, jak končí film! Překladatelé si prostě řekli, že čtenář by to tak chtěl, a vykašlali se na moje řešení v knize. Ale víte co? Já si nestěžuju.


description: Výchova dětí lidmi, u kterých je diagnostikována duševní porucha, je složitý problém. Pokud se situace ještě zkomplikuje rozvodem, často si s ní nevědí rady ani soudní znalci a advokáti.

title: Může matka s duševní poruchou vychovávat samostatně děti?

maintext:
Dobrý den, pane profesore,
vzhledem k tíživé životní situaci Vás prosím o radu. Manželka má diagnostikovány úzkosti/deprese, poruchu osobnosti a paranoiu. Příčinou jsou jak geny, tak traumata z dětství. Život s takovým člověkem je téměř nemožný, a proto po několikaletém utrpení uvažuji o rozvodu. Největším problémem při rozvodu jsou samozřejmě děti (šest a 11 let). Přestože vím, že střídavá péče, kterou jsem dosud manželce navrhoval, není optimální, navrhoval jsem ji s tím, že bych zajistil bydlení ve stejné obci tak, aby dětem zůstalo co nejvíce z „původního života“, nadále bych ji podporoval apod. Situace je o to komplikovanější, že starší dcera je na hranici lehké mentální retardace (IQ 70) a vyžaduje zvýšenou péči. Děti svoji mámu přes veškerá úskalí milují, ale protože mám o jejich budoucnost obavu, ptám se Vás, zda je možné, aby matka s takovou diagnózou byla schopna své děti samostatně a láskyplně vychovávat. Poslední nadějí je to, že zaberou nasazené léky – antidepresíva (necelý rok léčby) a fluanxol (necelé dva měsíce). Je to planá naděje? V případě zveřejnění mého dotazu prosím z pochopitelných důvodů o zachování anonymity.
Mnohokrát děkuji, W. D.
Jistě chápete, že tak složitý problém, s nímž si často nevědí rady ani houfy soudních znalců, advokátů a soudců, nevyřeší krátký sloupek v Reflexu. Navíc je prakticky nemožné přiznat či nepřiznat schopnost péče o děti někomu na základě dotazu protistrany a bez hluboké znalosti případu a podrobného vyšetření dotyčné. Pokusme se tedy z problému vypíchnout alespoň podstatné body na obecné úrovni. Že uvažujete o rozvodu, je pochopitelné, ale nemělo by to být hned na první dobrou, protože v případě duševních poruch se mnohdy mračna přeženou a neradno se ukvapovat. Navíc opouštět někoho v nouzi nejvyšší není zrovna projevem šlechetnosti.
Nicméně chápu, že když nádoba přeteče, bývá to často pro zdravou půlku rodiny jediné řešení. S dětmi je to ovšem komplikovanější, protože rodina představuje pro malé děti hodnotu, jež většinou převažuje všechny konkrétní defekty, včetně duševní poruchy někoho z rodičů. Vaše navrhované řešení (bydlet ve stejné obci, poskytovat i nadále podporu) se jeví jako optimální, ale hodně záleží na psychopatologii postižené, neboť – zejména v případě psychóz – přítomnost psychotického rodiče může být pro dítě i nebezpečná. To je však třeba individuálně posoudit.
Rovněž některé poruchy osobnosti mohou činit soužití neúnosným. Na otázku, zda matka s „takovou diagnózou“ je schopna své děti samostatně a láskyplně vychovávat, lze odpovědět, že vychovávat často ano, láskyplně mnohdy, ale ne vždy, samostatně většinou nikoli. Takže jsme zpátky u nutné účasti či přímo angažmá ať už okolí pacientky, nebo přímo vás. Zásada, již lze porušit jenom ze závažných důvodů, zní: dětem neupírat rodiče a rodičům děti. Pokud jde o antidepresíva, ta buď zaberou do tří neděl, nebo je třeba je upravit či změnit.
U fluanxolu naděje stále je, ale záleží na tom, o co doopravdy jde, jak moc je psychopatologie manželky zneschopňující, či dokonce nebezpečná, což nevím. Je-li ovšem diagnóza paranoie vskutku správná, bývá účinek medikamentů minimální, až nulový. Na druhou stranu paranoici (dnes se tomu říká „porucha s bludy“) mohou mimo oblast svých logických a systemizovaných bludů docela normálně a úspěšně fungovat. Mohou třeba kverulovat a soudit se se státem, že zavinil nedostatečný vývoj jejich penisu, ale to nijak nemusí podrážet jejich schopnost vyučovat matematiku na univerzitě či vychovat děti.

fasttext_language: cs


authors:
Marek Stoniš
Viliam Buchert

description: V pátek od 20 hodin proběhlo ve Vladislavském sále Pražského hradu předávání státních vyznamenání. Jejich výčet a zejména na poslední chvíli neudělení vyznamenání Jiřímu Bradymu rozdělily českou veřejnost a ze státního svátku se stal den společenských rozbrojů. Slavnostní akt jsme sledovali  na Reflex.cz online, komentovali šéfredaktor Marek Stoniš a Viliam Buchert.

title: Hůlka versus Brady aneb Sledovali jsme živě předávání vyznamenání na Pražském hradě

maintext: Napětí v sále i u obrazovek roste. Blíží se Hůlka. O co se zasloužil on? Jak to vysvětlí?


title: Nový žebříček: Pokud si chcete pospat na letišti, nejlepší je Singapur, špatné je to v Itálii, Praha je průměr

maintext:
Při čekání na letišti to zažil každý – chcete si chvilku pospat, ale často není kde. Letiště jsou čím dál více přeplněná, míst je málo, někde se „neuložíte“ ani na podlahu. Každoroční celosvětový žebříček ukázal, že pro podobný odpočinek je to ale nejlepší v Singapuru, nejhorší v bohaté saúdskoarabské Džiddě, která je bránou do posvátné Mekky. Letiště Václava Havla v Praze skončilo uprostřed žebříčku na 37. místě.
Přestože do mezinárodních letišť investují téměř všechny státy světa každý rok stovky miliard dolarů, zázemí pro cestující se velmi liší. Je jasně vidět, že zatímco někde na pohodlí lidí myslí na každém kroku, jinde je jim to v podstatě jedno. Cestovatelský web Sleeping in Airports se na to ale podíval podrobně a také očima turistů. Vzniklo z toho zajímavé velmi zajímavé pořadí letišť ve světě.
Bez překvapení je ale první místo, protože letiště Changi v Singapuru je považováno za vůbec nejlepší prakticky ve všech směrech již mnoho let. Působí elegantně, je absolutně čisté (jako celý Singapur), ve všem odpovídá době moderních technologií, má perfektní služby a výborné zázemí. Přitom přes toto letiště loni prošlo obrovské množství lidí – 55,5 milionů pasažérů.
Obecně jsou na špičce letiště v Asii, z Evropy je v tomto směru nejlépe hodnoceno možná překvapivě letecký přístav v estonském Tallinu (tam existují i speciální místa pro lidi, kteří se chtějí prospat). Za výborná jsou považována i letiště v Helsinkách, Mnichově či Vídni. Tradičně zaostávají letiště v USA.
Letiště Václava Havla v Praze skončilo v celosvětovém pořadí na 37. místě, což není tak nejhorší.
Naopak za vůbec nejhorší pro odpočinek bylo vyhodnoceno mezinárodní letiště v saúdskoarabské Džiddě, které je často beznadějně přeplněné, podlaha je často špinavá (ne že by ji nečistili, ale cestující zde běžně odhazují odpadky na zem) a míst je zoufale málo. Je to důsledek toho, že je to brána do Mekky, nejposvátnějšího města muslimů a v době poutí sem přilétají miliony lidí.
Špatnou pověst mají v tomto směru i letiště v Londýně-Lutonu, Reykjavíku a v italských městech Pisa a Benátky.
10 nejlepších letišť světa pro odpočinek:
1. Singapur – Changi
2. Soul - Inčchon, Jižní Korea
3. Tallinn - Lennart Meri, Estonsko
4. Tokio - Haneda, Japonsko
5. Helsinky – Vantaa, Finsko
6. Tchaj-pej – Taoyuan, Tchaj-wan
7. Osaka – Kansai, Japonsko
8. Mnichov, Německo
9. Vancouver, Kanada
10. Vídeň, Rakousko
10 nehorších letišť světa pro odpočinek:
1. Džidda – Král Abdulazíz, Saúdská Arábie
2. Londýn – Luton, Velká Británie
3. Reykjavík – Keflavík, Island
4. Pisa – Galileo Galilei, Itálie
5. Benátky – Marco Polo, Itálie
6. New York – La Guardia, USA
7. Káthmándú – Tribhuvan, Nepál
8. Honolulu, Havaj, USA
9. Řím – Ciampino, Itálie
10. Berlín – Schönefeld, Německo
Kompletní pořadí nejlepších a nejhorších letišť světa pro odpočinek najdete na webu Sleepinginairports.net.
Podívejte se na vtipné cestovatelské video z nejlepšího letiště světa Changi v Singapuru:


description: Německá média dnes oznámila, že Syřan podezřelý z přípravy teroristického útoku na území Spolkové republiky se oběsil ve své cele. A to přesto, že měl být nepřetržitě hlídán, protože jeho případná výpověď mohla být cenná.

title: Syřan podezřelý z terorismu se oběsil v německé cele


description: V sobotu ve 14 hodin se uzavřou volební místnosti a komise začnou zveřejňovat výsledky druhého kola senátních voleb. Dění  pro vás v přímém přenosu sledují a komentují spolupracovníci Reflexu: politologové Petr Sokol, Bohumil Doležal a Ladislav Mrklas.

title: Sledujeme online: Druhé kolo senátních voleb komentují Petr Sokol, Bohumil Doležal a Ladislav Mrklas


description: Ve městě Borlänge ve středním Švédsku mají první pohřebiště v této skandinávské zemi, kde jsou hroby bez jakékoli náboženské a nacionalistické symboliky. Tedy budou, protože zatím se tam nikdo nenechal pohřbít. Nezvyklé místo je nápadem místního učitele Josefa Erdema, který pochází z tureckého města Diyarbakır, které obývají především Kurdové.

title: Švédsko má první hřbitov bez náboženských a nacionalistických symbolů, zatím je prázdný

maintext:
„Neměli bychom být omezováni v tom, jak chceme žít a jak budeme pohřbeni. To místo je určeno všem, i ateistům,“ řekl Josef Erdem webu The Local. Učitel Erdem je podobně jako většina Kurdů nábožensky vlažný a je v Borlänge zastupitelem za sociální demokracii.
Zatím není na hřbitově nikdo pohřben, protože lidé pořád dávají přednost starému pohřebišti, kde náboženské symboly jsou. Místní luteránskou Švédskou církev, stejně jako úřady, ale Erdem požádal o povolení na založení hřbitova, nebyla to žádná partyzánská akce na soukromém pozemku. Všichni souhlasí, jen není koho „pohřbít“.
Několik obyvatel města, které má kolem 42 tisíc obyvatel, ale vyjádřilo přání, aby měli v budoucnosti hroby bez náboženských symbolů.
„Nejsem věřící, a proto nechci na hrobě nic, co by připomínalo jakoukoli církev. Vyhovuje mi to, je to skvělé,“ řekl švédské televizi SVT další místní učitel, Gunnar Lindgren. Samozřejmě pan Lindgren se ještě dlouho zemřít nechystá.
Místo pro nový hřbitov se nachází v blízkosti kostela Stora Tuna, kde je i původní městské pohřebiště.
Josef Erdem vyrostl v tureckém Kurdistánu a říká, že jeho pohled na svět byl formován tím, že žil v blízkosti různých náboženství. Proto navrhl podobný hřbitov.
Z Turecka uprchl, protože podporoval místní Kurdy, proti kterým vláda bojuje, neboť žádají nezávislost či větší autonomii. Většina Kurdů z oblasti města Diyarbakır, odkud je pan Erdem, podporuje levicovou Stranu kurdských pracujících (PKK), která je v Turecku zakázaná a kterou USA zařadily na seznam teroristických organizací.


description: Příběh jako z filmu se odehrál přesně před třemi měsíci na Floridě, kde se šestaosmdesátiletý milionář oženil se svou o 44 let mladší přítelkyní. Po třech měsících společného svazku s úžasem zjistil, že se oženil se svou vlastní vnučkou.

title: Incest na Floridě: Muž se nevědomky oženil s vlastní vnučkou

maintext:
O zajímavém příběhu novomanželů informoval včera deník Independent s odkazem na floridská místní média. Příběh začal vlastně již v době, kdy se nyní již 68letý muž před více než 40 lety poprvé oženil. Z jeho prvního manželství pak vzešly děti, s nimiž se však nestýkal. Po svém prvním rozvodu a dalším sňatku se svými prvními potomky přerušil kontakt.
Kontakt se svými potomky z prvního manželství údajně muž nenavázal ani později, a proto ani neznal svá první vnoučata. Paradoxně je poznal až po své třetí svatbě. 24letá exotická tanečnice, která je již třetí manželkou milionáře, je zároveň jeho vnučkou. Novomanželé na to přišli díky rodinným albům, které mladá nevěsta svému manželovi přinesla k prohlížení. V nich narazili na fotografie mužovy první manželky, jejich potomků a i (tehdy ještě malé) nevěsty. Příběh se zakrátko dostal na veřejnost a multimilionář s tanečnicí jsou nyní denně na titulcích místních médií.
Média prozatím nezveřejnila jména aktérů. Zajímavá ale je jejich reakce, již zveřejnil deník Independent: “Nemáme důvod se rozvádět,” uvedl muž. “Byli jsme doteď šťastní, takže není důvod, proč by tomu tak nemělo být i nadále,” uvedl dále. Důvod by však mohl přeci jen existovat: na Floridě je incest nezákonný: “jakékoliv manželství v linii přímé, jakož i mezi sourozenci, bratranci, neteří a synovcem,” říkají tamní zákony. V případě jeho porušení hrozí sankce od pěti do patnácti let za mřížemi a pokuta od 5000 amerických dolarů.


title: Už ne lékař, ale povolání starosty je největším hitem na kandidátkách stran

maintext:
Nejrůznějšími způsoby politické strany vysvětlují své nezdary ve volbách. Vidíme to i teď, po krajských a senátních volbách. Úspěch a neúspěch se ale dají odvodit netradičně i z toho, z jakých povolání se kandidáti rekrutují. Kdysi byli hitem právníci, učitelé na nejrůznějších pozicích, dodnes jsou úspěšní lékaři, ale v poslední době bodují především starostové.
Když dáte na kandidátku úspěšného starostu, tak máte daleko větší jistotu, že uspěje ve volbách krajských, do místního zastupitelstva (tam samozřejmě), ale i do Senátu. Stále více těchto lidí, kteří se věnovali tomuto povolání, proto vidíme i v Poslanecké sněmovně. A hnutí Starostové a nezávislí možná bude samostatně (třeba za podpory různých dalších podobných uskupení v krajích) pokoušet štěstí i ve volbách do sněmovny příští rok.
Naopak v české politice ubývá celebrit z uměleckého a sportovního prostředí. Méně než v minulosti je také učitelů a právníků. Ti druzí si dobře vydělají i mimo politiku a nemají proto důvod kandidovat. U těch prvních převažují ženy a ty zase nemají chuť. Méně zajímaví jsou dnes pro voliče také „politici z povolání“, kteří se pohybují dlouho pouze v tomto prostředí. Určitý odpor k nim je dokonce celosvětovým jevem, je to jakási vzpoura proti establishmentu.
Tím trpí například ČSSD (Sobotka, Hašek, atd.) a také komunisté. Proto se naopak objevují na čele stran lidi se zkušenostmi z jiných povolání: Byznysmen Babiš, veterinář Bělobrádek, politolog Fiala či podnikatel v cestovním ruchu Okamura. Miroslav Kalousek kdysi řekl, že lékař býval často zárukou volebního vítězství. Ale dodával. „Současně je to zkáza politiky, protože skoro každý pak doktor si vždy myslí, že všemu rozumí nejlíp.“
Jenže ty doby jsou podle všeho minulostí. Naopak starostů je všude jako máku. Má to logiku – působení v obci či městské části je dobrou přípravou i pro vysokou politiku. Pochopili to dávno lidovci a tímto směrem se možná vydá hnutí ANO, které je v regionech mnohdy personálně vyprahlé. Například ve volbách do třetiny (27 křesel) Senátu v sobotu uspěli 3 lékaři (Dernerová, Žaloudík, Kantor) a jeden ředitel nemocnice (Václavec). Ale až 6 současných starostů (Hubáčková, Canov, Holeček, Horník, Strnad, Větrovský), 2 místostarostové (Vítková, Czernin) a také 2 zastupitelé městských částí (Chmelová, Kos).
V Senátu už působí i další starostové - Kubera, Čunek, Aschenbrenner, Eybert či Kunčar.
Úspěšné starostky a starosty proto uvidíme čím dál častěji také v nejvyšší politice. I když ani o jiná zajímavá povolání nebude nikdy nouze – do Senátu se teď dostal brněnský astronom Dušek či ostravský hasič Nytra.


description: Nebývalá naivita, která je svým způsobem pro Západ nesmírně nebezpečná, ovládá část společnosti i politických elit v souvislosti se stále slabší pozicí takzvaného Islámského státu. Dobývání Mosulu a porážky džihádistů v Iráku, Sýrii i Libyi, vyvolávají dojem, že problémy s terorismem, migrací a islamismem budou brzy vyřešeny. Není většího omylu.

title: Nebezpečná naivita Západu. Konec Islámského státu nevyřeší problémy s terorismem a migrací v Evropě


description: Vše to začalo obyčejným jednopatrovým srubem o rozměrech 12x12 metrů, který vyrostl na holé planině vytvořené lesním požárem. Jenže planina začala pomalu zarůstat stromy a Philip Weidner si chtěl i nadále užívat krásného výhledu z oken. Absolvent prestižní MIT tak začal do výšky přidávat další a další patra. Výsledkem je série domků naskládaných na sobě do úctyhodných 56 metrů.

title: Dokonalý útěk z civilizace: Americký právník si postavil dřevěnou věž na Aljašce


title: Měsíc před volbami je v Americe vše otevřené

maintext:
Od soboty přesně za měsíc budeme znát nového amerického prezidenta. Celý svět cítí, že tentokrát není toto prezidentské klání obyčejným soubojem republikána a demokratky. Nejzajímavější otázkou překvapivě není ani to, zda poprvé v Bílém domě zasedne žena či manželka bývalého prezidneta, ale spíše fakt, že jeden z hlavních kandidátů – republikán Donald Trump – je představitelem trendu, kdy se naštvaní voliči rozhodli v řadě západních zemí revoltovat proti zavedenému politickému establishmentu.
Trump postavil mnoho pravidel dosavadní americké politiky na hlavu už v republikánských primárkách, které ovládl z pozice outsidera proti přání stranického vedení. Teď se pokouší dovést „revoltu“ až do Bílého domu. K tomu ovšem musí porazit zástupkyni politické dynastie Clintonových – demokratku Hillary. I kvůli originalitě letošních amerických voleb budeme nyní každodenně přinášet krátkou glosu o vývoji prezidentské bitvy.
Na úvod se podívejme, jaký je na bojišti aktuální stav. Měsíc před volbami je souboj pro mnohá americká a drtivou většinu evropských médií překvapivě vyrovnaný. Všichni čekali, že Trump pohoří, ale on se oproti očekáváním stále drží na dostřel prezidentského křesla.
Clintonová o krůček vpředu
Průměr celostátních průzkumů veřejného mínění dává Clintonové náskok necelá čtyři procenta, ale existuje i řada uznávaných agentur, které mají menší rozdíl. V USA ale o prezidentovi nerozhoduje celostátní výsledek, nýbrž zisk volitelů za jednotlivé státy. V praxi je tak klíčové vyhrát na tzv. bojištích (battleground states). Ve většině z nich v tuto chvíli vede kandidátka demokratů, ale i zde jsou rozdíly v řádu jednotek procent a Trump, zdá se vede, například v klíčovém státě Ohio.
Trump byl v posledních týdnech na vzestupu a jeho stíhací jízda v průzkumech věštila, že se může poměrně rychle dostat dokonce do čela. Tuto jeho jízdu ovšem zbrzdila první prezidentská debata, v níž oba protagonisté spíše betonovali své tábory, než aby učinili průlom do protivníkova tábora. Média za vítězku debaty prohlásila Clintonovou, čísla z internetu podle analýz, co Američané v době debaty vyhledávali, upřednostnila Trumpa. Každopádně agentury po debatě signalizovali, že Trumpovo dotahování na Clintonovou se zpomalilo.
Další souboj v televizní debatě bude na programu v neděli a média předvídají, že to může být jen z posledních šancí Trumpa předehnat svou soupeřku. Jenže trochu zapomínají, že už teď je klání téměř vyrovnané a Trumpovi jako kandidátovi „naštvaných“ může hrát do karet, že kandidáti tohoto typu bývají mnohdy v průzkumech podceněni.
Předkola velké debaty Trump-Clintonová obstarala už tento týden debata viceprezidentských kandidátů obou velkých stran, ale o ní více zítra.


description: Zatímco bující prostituce již v Nigérii nikoho nepřekvapí, nebývale velké množství mladých dívek, jež se nejstaršímu řemeslu věnují, děsí většinu veřejnosti. Ve slumech v okolí největšího města této africké země nejsou dvanáctileté prostitutky žádnou výjimkou. A to v zemi, kde se počet nakažených virem HIV odhaduje na 3,5 miliónu, vyvolává pořádnou paniku.

title: Andělé smrti z Nigérie: Nezletilé prostitutky šířící HIV jsou stále mladší a mladší

maintext:
Mladé dívky se do nevěstinců dostanou nejčastěji kvůli lsti. Starší prostitutky cestují do odlehlých vesnic a negramotným rodičům slibují, že jejich dcerám zajistí kvalitní vzdělání a práci v Lagosu. Dívky ale po odjezdu velmi rychle vystřízliví. Ocitají se v malých místnostech, kde jsou prodávány mužům, a vydělávají tak na živobytí i svým starším kolegyním.
Stejně tak zlákali i čtrnáctiletou dívku, která se při rozhovoru pro nigerijský The Point představila jako T Baby. Tu do nevěstince přivedla dokonce vlastní teta. „Všichni ve vesnici si mysleli, že něco prodává,“ pokrčila jen rameny a ochotně začala s reportérkou rozebírat ceny. Za sex vybírá v přepočtu od 55 do 80 korun. A to je ve slumech ta vyšší sazba. Denně pak stejnou částku odvede za úklid pokoje. „Dolar šel hrozně nahoru,“ vysvětlila zasvěceně zdánlivě vysokou sazbu. Se zvyšujícím se věkem se výplata dívek rychle snižuje. Dvacetiletá Jennifer už dle svých slov bere pouze 35 korun.
Nevládní organizace proti šokujícímu trendu bojují, ale výsledek je zatím v nedohlednu. „Policie a ostatní vládní orgány by měly prohledávat hotely i nevěstince, kde jsou tyto dívky zneužívány, a zatknout jak je, tak jejich zákazníky. Poté by měly vypátrat jejich rodiče a tvrdě je potrestat,“ uvedl Dandi Eze, zastupující iniciativu Cesta míru. Ta se snaží apelovat na rodiny skrze víru, přičemž tvrdí, že jakékoliv zapojení malých dívek do prostituce je svatokrádež.
Odpovědná ministryně Alaba Fadairová vydala nedávno prohlášení o tom, že každý, kdo bude přistižen při zneužívání dětí, bude tvrdě potrestán. Nigérie se pak dle ní zavazuje k tomu, že bude pokračovat v ochraně práv dětí. Konkrétní kroky, jež se vláda chystá podniknout, ale v prohlášení bohužel chybějí. Čas přitom běží a organizace AVERT odhaduje, že virem HIV je v Nigérii nakažena každá čtvrtá prostitutka.


description: Z festivalu, jenž se v létě roku 1969 odehrál poblíž městečka Woodstock, vznikla postupem času kultovní záležitost, na kterou dodnes odkazuje obrovské množství muzikantů. Jedinečný happening ale nebyl jen, pro historii důležitou, hudební akcí. Stal se rovněž symbolem jedné generace. Generace, pro kterou se mír, láska a porozumění staly životním stylem.

title: Dívky na legendárním Woodstocku: Jak vypadal ideál krásy konce 60. let?


title: Lidovci už nejsou jen ke všemu svolná koaliční nevěsta aneb Kdy bude premiér z KDU-ČSL?

maintext:
O lidovcích se toho za posledních 23 let namluvilo a napsalo hodně. Například to, že se nakýblovali téměř do každé vlády. Že když jde o moc, tak černop****íci umí hotové zázraky a jsou schopni dohodnout se s kdekým. Přitom ODS i ČSSD touto stranou občas opovrhovaly (a například v období tzv. opoziční smlouvy dělaly vše možné pro její vymazání z politické mapy), aby nakonec každá z nich ještě ráda upekla s KDU-ČSL koalici. Po letošních volbách to však začíná vypadat, že to v budoucnu budou spíš lidovci, kteří by si mohli vybírat s kým a jak. Abychom se jednou nedivili, až bude Česku vládnout lidovecký premiér, jehož strana bude obdobou silné bavorské CSU.
V létě 2010 přitom vše vypadalo úplně jinak. KDU-ČSL se poprvé v novodobých dějinách země nedostala do Poslanecké sněmovny, strana finančně živořila a byla na po kraji klinické smrti. Musel nastat radikální úklid. Do podzimních komunálních a senátních voleb v témž roce už ji nevedl zprofanovaný Cyril Svoboda a najednou nastal záblesk naděje. Strana získala několik senátorů a velké množství komunálních politiků. O dva roky později už pod taktovkou nového předsedy Pavla Bělobrádka (zvolen do čela v listopadu 2010) obhájila řadu svých mocenských pozic v krajích a po předčasných volbách v závěru roku 2013 se vrátila do Poslanecké sněmovny (a světe div se) i do vlády.
Po letošních volbách do krajů lidovci opět usednou v řadě krajských rad a ve Zlínském kraji budou mít dokonce po svém vítězství i svého hejtmana. V senátních volbách urvali vítězství v celé třetině obvodů a rázem mají druhý největší klub v Senátu. Ne, takhle skutečně nevypadá strana, o které kdysi mnozí s posměškem tvrdili, že dělá stejcovskou politiku a rigidní zbožnost jejich členů i programových postulátů označovali za přelud z 19. století.
V čem tedy spočívá jejich přitažlivost? Vždyť například kompetence a vládní post Pavla Bělobrádka řada lidí považuje jen tak do počtu. Ale posty ministrů zemědělství a kultury už svoji váhu mají. A především v osobě ministra kultury Daniela Hermana lidovci nacházejí silnou osobu, která se nebojí ve vládě oponovat i mnohem vlivnějším kolegům (kauza kolem Petra Druláka, přijetí dalajlámy). A to tak, že si toho všiml i šéf ANO Andrej Babiš, který hned veřejně pochválil ministra Hermana za statečnost při přijetí tibetského duchovního vůdce. Třeba do toho zabalil další úder proti ČSSD, ale svůj souhlas s Hermanovým postupem vyjádřil veřejně. Vedle toho lidovci mají řadu známých osobností v krajích a Senátů, pánové Čunek, Šilar, Línek nebo Juránek už dávno překračují hranice svých regionů.
„Přitažlivost“ lidovců dle mého názoru spočívá v tom, že ve svém konání a názorech odráží tak trochu mýtický svět, ve kterém mnozí z nás občas zatouží žít. Ve světě, který má řád a pořádek, je postaven na rytmickém střídání svátků a dní všedních se vším, co k tomu patří, na rodinné a společenské pospolitost a na pevnosti tradičních hodnot. Chápu, že řada lidí nad tím ohrnuje nos a posmívá se tomu, ale když pak přijede za prarodiči, přáteli či známými na venkov či do maloměsta, zažívá takové zvláštní mražení z prostředí, ve kterém je život poněkud jiný. Možná pomalý, možná vřelejší, ale každopádně jiný.
V dnešní době, kdy není ve světě klid, kdy nebezpečí číhá za každým rohem, za hranicemi jsou miliony emigrantů z neznámého světa, kdy je v Česku každé druhé manželství úředně rozvedeno a kvůli moderním technologiím lidé spolu téměř ani neumí mluvit, najednou po starých dobrých hodnotách roste poptávka. Asi z toho pramení podpora lidovců. Najednou si každý uvědomí ty základní hodnoty a to je pro něj pevným bodem v uvažování. Proto bych se nedivil, kdyby v následujících letech ještě KDU-ČSL prošla procesem vnitřní obrody a modernizace, na jejímž konci bude silná, oblíbená a respektovaná partaj jako CSU v Bavorsku. Lidovci pak budou vyhrávat krajské volby v řadě krajů pravidelně a nejspíš pak brzy i nastane čas, kdy jejich šéf vstoupí do Strakovy akademie jako český ministerský předseda.


description: Nobelovu cenu za literaturu získal americký písničkář, hudebník a umělec Bob Dylan. Obdržel ji za vytváření poetických novotvarů ve velké tradici amerického písničkářství, oznámila dnes švédská akademie věd.

title: Nobelovu cenu za literaturu získal americký písničkář Bob Dylan


description: V Itálii už několik měsíců mnoho žen vášnivě bojuje proti takzvanému „sexistickému jazyku“ při oficiální komunikaci na úřadech, ve firmách či institucích. Autonomní vláda na ostrově Sardinie teď dokonce schválila nový zákon, který nařizuje používání správných gramatických tvarů při pojmenování žen a mužů.

title: Na Sardinii úředně zakázaly „sexistický jazyk“. Žena už není starosta, ale starostka


description: Ze seznamu lidí, které prezident Miloš Zeman vyznamená 28. října, zmizelo jméno strýce ministra kultury Daniela Hermana (KDU-ČSL). Osmaosmdesátiletý Jiří Brady prošel Terezínem i Osvětimí a celý život o hrůzách holocaustu píše a přednáší po celém světě. Dcera Jiřího Bradyho Lara předpokládá, že "vyškrtnutí" může souviset se schůzkou Bradyho synovce Hermana s dalajlamou, píše Aktuálně.cz. Podle prezidentova mluvčího Jiřího Ovčáčka ale nebyl žádný seznam oficiálně ani neoficiálně uveřejněn a Zeman se dnes vyznamenanými nezabýval. Vyřazení Bradyho ze seznamu oceněných kritizovali Petr Fiala (ODS) a Petr Gazdík (STAN).

title: Hrad nečekaně neudělí vyznamenání strýci ministra Hermana

maintext:
Ministr Herman neváhal vzít dalajlámu dokonce za ruku. Dostal ovšem za to od prezidenta vyhubováno.
"Kdo bude vyznamenán, nevím. Ví to pan prezident, ví to pan premiér, který kontrasignuje," reagoval na dotaz Aktuálně.cz mluvčí Hradu. Později na twitteru uvedl, že se dnes Zeman vyznamenanými nezabýval a nic neškrtal. "Seznam už je nějaký čas uzavřen a kontrasignován premiérem," napsal Ovčáček na twitteru.
Ministr Herman informaci o stažení strýcova jména ze seznamu potvrdil. "Ano, takovou informaci jsem obdržel, více se o tom nechci bavit," uvedl.
Podle Lary Bradyové lidé z kanceláře prezidenta minulý týden telefonovali do Kanady, kde Brady od roku 1949 žije, aby ho o nominaci informovali.
"Trestat strýce za politickou činnost synovce - to už tu bylo za komunismu. Pokud je to pravda, je to nechutné," reagoval na twitteru na informaci předseda ODS Fiala.
Obdobně se vyjádřil i šéf hnutí Starostové a nezávislí (STAN) Gazdík. "Neudělit vyznamenání strýci ministra Hermana je moc okaté. Stojí to Miloši Zemanovi za přízeň Číny? Toto není hodno prezidentského úřadu!" napsal na twitteru.
Herman v posledních dnech čelí kritice vlády a prezidenta kvůli tomu, že se sešel s duchovním vůdcem dalajlámou během jeho návštěvy v Praze. Čína v úterý pohrozila Česku zhoršením vztahů kvůli schůzkám politiků s tibetským duchovním vůdcem dalajlamou. Ve stejný den večer vydali nejvyšší čeští ústavní činitelé prohlášení o respektu k územní celistvosti Čínské lidové republiky, jejíž je Tibet součástí.
Velvyslanectví Čínské lidové republiky v České republice pak ve čtvrtek na svém webuzveřejnila ještě prohlášení, v němž vyjádřila "silnou nespokojenost" a "důrazný nesouhlas" se schůzkami předních politiků s tibetským duchovním vůdcem. "14. dalajláma je politický exulant, který se v zahraničí pod maskou náboženství dlouhodobě věnuje protičínským separatistickým aktivitám. Důrazně se stavíme proti tomu, aby úřední osoby kterékoliv země s dalajlámou vstupovaly do jakékoliv formy kontaktu," uvedla ambasáda.
"Dalajlámovo poselství tolerance je prý ´protičínskou´ činností. V 80. letech mě STB vyslýchala kvůli ´protičeskoslovenské´ činnosti. Náhoda..?," reagoval dnes Herman na twitteru na prohlášení čínského velvyslanectví.
S tibetským duchovním vůdcem dalajlamou se vedle Hermana sešli mimo jiné i vicepremiér a předseda KDU-ČSL Pavel Bělobrádek a ministr Jiří Dienstbier (ČSSD).
AKTUALIZACE:


description: V určitých kruzích připomíná skuhrání „na Babiše“ někdejší skuhrání „na poměry“ v dobách komunismu. Ano, Babiš je zcela určitě …… (doplň podle vlastního vkusu), ale taky je – čistě sportovně viděno – vynikající běžec.

title: Andrej Babiš se zase ukázal jako výborný taktik, možná lepší než Zeman

maintext:
DVOJÍ HRA
Znovu jsem si to uvědomil, jak využil a rozehrál HRU, která v těchto dnech probíhá v politických kuloárech a na pražských ulicích. Tedy v kostce: vládní lidovci v čele s ministrem kultury Hermanem přijímají na půdě státních institucí exilového vůdce dalajlámu, přestože před rokem tatáž vláda deklarovala spojenectví s Čínou, v němž se dušovala, že respektuje integritu a celistvost Číny. Na přijetí nejvyššího duchovního Tibetu zareagovali čtyři nejvyšší ústavní činitelé (shodou okolností sociální demokraté) v čele s prezidentem Zemanem a přísahali bezmeznou oddanost státu s komunistickými rysy.
Tak pardon, milá vládo, tady něco nehraje. Buďto budete vést alespoň trochu soudržnou zahraniční politiku, anebo vás musíme nazvat totálními amatéry a pitomci. Samozřejmě, že západní státy v nějaké podobě dalajlámu přijímají, byl například pětkrát v Evropském parlamentu, ale přitom respektují závazky, které podepsali, přestože nemuseli.
Jsou totiž různé druhy přijetí, aniž by to vyvolávalo diplomatické zápletky. Anebo se na čínské stanovisko vybodněme a jděme do toho konfliktu čelně. Čína nečína, byznys nebyznys.
Platí však to samé: dělejme to soudržně jako celá vláda. Anebo z té vlády na protest vystupte. Tady je to jen upachtěné a přemedializované a všichni se drží svých křesel stůj co stůj.
Nejde jen tak říct, že je to amatérismus . Spíš to působí dojmem provokace z jedné strany (Herman a jeho sponzor Sekyra) a nekonečné servility z druhé strany, které jde o ochranu investic pro spřátelené podnikatele (Zeman, Sobotka a jejich poradce pro Čínu Tvrdík). Vybrat si z těchto dvou toho lepšího je fakt těžké.
CHUDÁK BRADY
Na ulice nedostanete lidi, pokud jim nedáte příběh. Ten byl stvořen ve chvíli, kdy Zemanův Hrad v duchu Švejkova „zabili jste mě strejčka, tak tady máte přes držku,“ odmítl dát státní vyznamenání vězni z koncentráku, za něhož lobboval jeho synovec, toho času ministr kultury Herman, organizátor přijetí dalajlámy a největší spojenec Andreje Babiše ve vládě.
Nedat někomu, kdo prošel Osvětimí medaili, byla na jedné straně nehoráznost a současně přesně ten chytlavý příběh, který – jako každý podzim – zvedl se židlí umělecko intelektuální část české společnosti. Zbytek už známe a ještě poznáme. Příběh, který reálně stvořil prezident, zpopularizoval ministr Herman, následně se jej chytili lidovečtí spojenci ze strany Starostové a nezávislí a pořádají alternativní oslavy vzniku republiky.
A ANDREJ?
Ten po krajských volbách pochopil jedno. Jestli chce zvítězit a vládnout musí si předem vytvořit koaliční partnery. Už po krajských volbách se vzdával jednoho místa hejtmana za druhým, aby na centrální úrovni uspokojil potenciální vládní partnery. Nyní pojal ideu vytvořit svou budoucí vládu s KDU-ČSL a hnutím Starostové a nezávislí. Jeho hlavním spojencem je v tomto ministr kultury Herman, v závěru s hlavním lidoveckým sponzorem a developerem Luďkem Sekyrou.
Velký Andrej sice odsoudil čínskou rezoluci, ale současně posílá všechny svoje poslance a ministry na oslavy 28. října na Pražském hradě. Sám takticky odjíždí do zahraničí, aby nemusel slavit na Hradě, ani v Podhradí. Sám půjde s tím, kdo mu nabídne víc. Model trh v Marrakeši.


description: Nekonečná soudní tahanice kolem sexuálních hrátek bývalého italského premiéra Silvia Berlusconiho, které vešly ve známost jako párty „bunga-bunga“, má další pokračování. Tentokráte je obžalovaných 23 lidí z uplácení a křivého svědectví.

title: Sex, lži a další soud italského expremiéra Berlusconiho za hrátky bunga-bunga


title: Vzrušující život autora jedinečných thrillerů: Frederick Forsyth vzpomíná v knize Vypravěč

maintext:
Den pro Šakala, Spis Odessa, Boží pěst, Žoldáci, Vyjednavač… Málokterý autor politických napínáků plných agentů, pletichaření a mrtvých těl dosáhl takové přízně čtenářů i kritiky jako Frederick Forsyth. A málokterý měl zároveň takový dar vtahovat do svého života dobrodružství.
Dnes osmasedmdesátiletý Brit byl svého času vůbec nejmladším pilotem Britského královského letectva, bez formálního vzdělání získal prestižní posty zahraničního dopisovatele ve špičkové zpravodajské agentuře Reuters a posléze v BBC, dva a půl roku strávil v srdci nigerijské občanské války jako reportér, načež začal na základě vlastních zkušeností psát strhující kriminální romány, z nichž se bleskurychle stávaly bestsellery a poté fantastické filmy.
Až před rokem ovšem prozradil, že spekulace fanoušků byly oprávněné – přes dvacet let byl spolupracovníkem výzvědné služby MI6. Jen na rozdíl od jejího nejslavnějšího agenta, fikčního hrdiny Jamese Bonda, nedostával za své služby vlasti zaplaceno, tvrdí ve své nejnovější knize.
Tu v češtině počátkem září vydal Knižní klub pod názvem Vypravěč a s podtitulem Vlastní životopis. Ačkoli originál nese těžko přeložitelný titul The Outsider s dovětkem My Life in Intrigue, nelze proti české variantě překladatele Michala Prokopa (ne toho z Framusu 5 a z Krásných ztrát) nic moc namítat; což tvrdím při vědomí toho, že už na straně 11 Vypravěče Forsyth píše, že „tato kniha není příběhem mého života“. Jde totiž opravdu především o vyprávění anekdot – většinou skutečně velmi zajímavých –, tvořících v souhrnu pohádkový příběh o tom, jak si jeden malý chlapeček přál dobrodružný život a jak se mu ho měrou vrchovatou dostalo.
Diktuji, pište si!
„Všichni chybujeme, ale zahájit třetí světovou válku by byl opravdu velký průšvih.“ Už první věta předmluvy naznačuje, že autor dokáže čtenáře napnout k prasknutí – podobně jako svou vlastní představivost. Je otázka, nakolik ony chronologicky řazené střípky paměti během uplynulých desetiletí nabobtnaly a jak to vlastně všechno bylo.
Forsythovy romány sice mají pověst příběhů založených na pečlivých rešerších, podložených osobními rozhovory i pilným studiem dané problematiky, ale na druhou stranu prozaik netají, že je nepřítelem moderních technologií a že své články raději diktuje zapisovatelce visící na telefonu, než aby text naťukal do počítače a klíčové údaje a souvislosti pro ověření projel webovými vyhledavači.
Mimochodem, zmíněné diktování článku (do Daily Expressu) proběhlo třeba ještě v březnu 2009, kdy se Forsyth úplnou náhodou při rešeršování fakt k románu Kobra (2010, česky 2011) nachomýtl u státního převratu v Guineji-Bissau. Ve Vypravěči popisuje vraždu prezidenta a píše mimo jiné, že „jednasedmdesátiletý politik musel mít tuhý kořínek“. Možná ano, protože šlo nejspíš o zombii: prezident João Bernardo Vieira zemřel v 69 letech…
Forsythův poslední román
Rok sem, rok tam – opomenutí, zjevné nadsázky a lehká přifouknutí point nemohou ovlivnit fakt, že pábitel Forsyth má dar vyprávění a „umí žít“ a „být při tom“. Kdysi vjel kloučkovým rodičům za druhé světové války přes plot do zahrady americký sherman a jeho texaský řidič malého Freddieho seznámil se žvýkačkou.
Pak sedmnáctiletého cápka zasvěcovala do tajů sexuality pětatřicetiletá německá hraběnka, která „měla zvláštní zvyk zpívat při souloži Horst-Wessel-lied“, rozuměj hymnu NSDAP Vlajku vzhůru. A později, v roce 1964, se kousek za Prahou romanticky pomiloval se samotnou StB, přesněji s československou agentkou, která na něj jakožto na východoněmeckého dopisovatele Reuters byla nasazená…
A aby nezůstalo u vtípků a historek, vězte, že ve své knize skvěle popisuje žurnalistickou praxi půl století a například jeho vzpomínky na humanitární tragédii v Biafře a smrt milionu dětí hladem a podvýživou jsou tak bolestné, že útlocitnější čtenář bude muset přeskakovat celé odstavce.
Poslední román, který Fredericku Forsythovi vyšel, je Seznam smrti (2013, č. 2014) a tak to zřejmě zůstane: ve Vypravěči vysvětluje, že s psaním thrillerů musel přestat, neboť mu jeho druhá manželka po jeho bláznivé „rešeršní“ výpravě do jednoho z nejnebezpečnějších měst světa, somálského Mogadišu, podobné výlety zakázala.
Buď se to s googlem a mobilem ještě pořád nenaučil, nebo pěkně postaru považuje i v době internetové za naprostou nutnost poznat popisované na vlastní pěst, na vlastní kůži, v krajním případě na vlastní krev. Tak jako tak čtěme jeho životopis-neživotopis jako další z jeho thrillerů: reálné osobnosti tu kují pikle, šťourá se tu do politiky (autor je známý konzervativec, euroskeptik a brexitář) a psychologie postav ustupuje přesným technickým informacím z mnoha oborů.
Zkrácená recenze vyšla v Reflexu č. 41.


title: SIGNAL festival má za sebou první večer čtvrtého ročníku, nejvíce lidí navštívilo instalace na Karlově náměstí

maintext:
Festival světel SIGNAL včera v 19:00 odstartoval svůj 4. ročník a ulice Prahy se opět zaplnily lidmi. Nejnavštěvovanějším místem večera bylo podle statistik společnosti Cisco, která vychází z počtu lidí připojených na festivalovou wifi, Karlovo náměstí, kde diváky nalákaly instalace australské umělkyně Amandy Parer Fantastic Planet a španělského umělce Javiera Riery Garden in Development. Na druhém a třetím místě v diváckém zájmu se dle statistik umístily videomappingové lokace Staroměstské náměstí a náměstí Míru.
SIGNAL festival trvá od 13. října do 16. října, Prahu rozzáří každý den od 19 hodin do půlnoci. Divákům nabízí 23 světelných instalací od umělců z 11 zemí světa, z toho jednu denní, dětské představení Karel IV. V SIGNAL Dome, které je v provozu vždy od 9:30 do 18:30. Návštěvníci se mohou těšit na monumentální světelné objekty, interaktivní instalace, kde si vyzkouší svoji kreativitu i oblíbené videomappingy. Vstup na festival je zdarma, placené jsou dvě instalace: představení v SIGNAL Dome a videomapping u Tyršova domu.
SIGNAL festival je v plném proudu! Nabízí obří humanoidy i unikátní technologie
O SIGNAL festivalu:
Největší kulturní událost v České republice propojující moderní umění a nové technologie s širokou i odbornou veřejností. Ulice a veřejná prostranství Prahy, její nejznámější historické památky i méně známá zákoutí se během čtyř večerů promění pod taktovkou českých i světových osobností světelného designu v umělecké objekty a prostory, které netradičními formami zachycují různé tváře současné i historické Prahy. Festival během tří let přilákal do pražských ulic přes milion návštěvníků z České republiky i zahraničí, kteří se v rámci interaktivních instalací podíleli na podobě každého ročníku. Letos SIGNAL festival rozzáří Prahu už počtvrté, od 13. do 16. října.
1080p 720p 480p 360p 240p Čtvrtý ročník SIGNAL festivalu je právě teď! Od 13. do 16. října v ulicích Prahy 1, 2 a 3. REKLAMA
Poděkování:
Festival světla v Praze SIGNAL vzniká za laskavé podpory Hlavního města Prahy, Ministerstva kultury ČR, Ministerstva pro místní rozvoj ČR, Velvyslanectví USA v Praze, městských částí Praha 1, Praha 2 a Praha 3.
Více informací na www.signalfestival.com Facebook: www.facebook.com/SignalFestival


description: Babiš působí dojmem rozhodného lídra, chlápka od vedle, který se nezakecá. I proto ho volí část někdejších voličů pravice. Ta se může vzpamatovat, pokud se spojí a půjde do sněmovních voleb pod jednou značkou – v tuto chvíli reálně pod značkou ODS, říká šéf katedry politologie Masarykovy univerzity Stanislav Balík.

title: Pravice se ještě může vzpamatovat. A vůdce jako je Babiš k tomu nepotřebuje, říká politolog Balík

maintext:
Česká pravice vypadá hodně neduživě. ODS se sice ústy předsedy Fialy prohlásila jejím hegemonem, ovšem je spíš kapesním vydáním hegemona, TOP 09 v krajských volbách neuspěla. Co dělají špatně?
Předně bych byl opatrný vyvozovat příliš silné závěry z krajských voleb. Ty se svým charakterem přiblížily mnohem spíše volbám komunálním nežli parlamentním. A víme, že z komunálních voleb nelze ohledně celostátní kondice stran vyvozovat mnoho. Ani ze senátních voleb, jejichž druhé kolo dopadlo pro pravici nadmíru výtečně, nelze vyvozovat nic silnějšího – při patnáctiprocentní účasti šlo vlastně o nereprezentativní výzkum veřejného mínění.
Ale je jasné, že pravice má velký problém, nebo ne?
Jistě. A není krátkodobý. Datuje se zřejmě až někam k letům 2005-2006, kdy Mirek Topolánek a ODS vzbudili v lidech příliš velké naděje na příliš velké a snadné změny. Ty se jim nepodařilo naplnit. Když se pod dojmem řecké krize podařilo vtisknout volbám 2010 velké téma řádného hospodaření, uhrála pravice ještě jednu šanci. Tu však promrhala snad ještě esteticky horším výkonem než v období předchozím. Ačkoli v řadě oblastí prosadila smysluplné a někdy i odvážné změny a přestože ze scény odešly symboly politického podnikatelství typu R. Janouška či M. Dalíka, svou rozhádaností, soupeřením o lídrovství na pravici a celkově komunikačně špatným výkonem vzbuzovala roztrpčenost a naštvanost.
Možná právě do těch let se datuje větší skeptičnost a opatrnost pravicového voliče, který není ochoten – tak jako sociální demokrat či babišovec – odpustit svým politikům úplně všechno. K tomu se pak přidává až jakési uhranutí Babišem a těžkopádnost při formulování nových vizí. Ono je to ale pochopitelné. Téměř na jakýkoli pravicový návrh se ozvěnou ze společnosti vrací – a proč jste to neudělali za své vlády? Proč jste nezjednodušili daňové přiznání, nesjednotili výběr pojistného, neosekali rozsah veřejných agend…?
A kam se pravicoví voliči schovali? Jsou tu vůbec, anebo byly porevoluční dekády nějakou výjimkou a platí tolikrát opakované, že Češi, Moravané a Slezané historicky inklinují k rovnostářství a tedy i levici?
Myslím, že tito voliči ve společnosti pořád jsou, jen jsou opatrnější a skeptičtější. Samozřejmě že naše v zásadě nivelizovaná či po nivelizaci toužící společnost má jisté znaky, které pravici její pozici ztěžují. Nicméně zcela jistě ne natolik, aby pravicové strany dosahovaly dohromady nějakých deseti-patnácti procent hlasů. Tito voliči tak zřejmě částečně sedí doma, částečně volí některé středové alternativy (třeba lidovce), částečně se shlédli v Babišovi.
Nerozumím, proč zůstali sedět doma, když tu zřetelně ubývá svobody, přibývá regulací, příkazů a „dobře míněných“ opatrovnických zákonů?
Zatím to zřejmě úplně necítí. Pravice udělala chybu, když tolik blokovala EET – podle původního plánu mohlo fungovat již před volbami; snadněji by se pak ve všedním životě ukazovaly důsledky této posedlosti vše kontrolovat a regulovat. Ale jinak je dost dobře možné, že ono ubývání svobody, jehož jsou určitá média plná, je všednodenně nepozorovatelné, že je to jako s onou žábou v hrnci vody, kterou uvaříte, aniž by si toho všimla a vyskočila.
Ačkoli hnutí ANO přebírá čím dál víc voličů levici, Andreje Babiše volí stále dost voličů i pravicových, jak už jste připomněl. Proč?
Babiš působí dojmem rozhodného lídra, chlápka od vedle, který se nezakecá. K tomuto typu lídrů část společnosti podvědomě inklinuje – a je jí jedno, že každý den říká něco jiného, že káže vodu a pije víno. Navíc má zatím štěstí na dobu, v níž působí, kdy ekonomický růst, s nímž tato vláda nemá mnoho společného, jí umožňuje působit dojmem, že hospodaří lépe než politici předchozí.
Jste vedoucím universitní katedry politologie, jste i nestranickým obecním zastupitelem zvoleným na kandidátce ODS. Co radíte nebo co byste pravici poradil?
Aby se zaměřila na konkrétní programové alternativy. Nemůže jen tak jednoduše odmítat EET a nepřijít současně s alternativním návrhem, jak zlepšit výběr daní, resp. jak omezit podvody. Všimněte si, jak obrovsky úspěšná byla ODS v krajských volbách v obcích, kde za ni kandidovali její starostové. Tam dosahovala i na výsledky přes padesát procent. Proč? Zřejmě proto, že ji jednak reprezentovali důvěryhodní lidé, ale také asi proto, že zde politici ODS dobře spravují veřejný prostor. Jejich obce a města nestagnují, ale skrze řadu menších i větších změn se rozvíjejí. Jistěže z parlamentní opozice se konkrétní programové věci přinášejí obtížněji, přesto pravici nic jiného nezbývá. Musí přesvědčit o tom, že má jednak schopné lidi, jednak že ví, co chce dělat, aby zlepšovala podmínky pro náš život. Zdá se, že nestačí poukazovat na sice důležité, ale přeci jen příliš abstraktní hodnoty.
Bylo by pro TOP a ODS výhodné, aby příští rok ve sněmovních volbách kandidovaly společně, anebo se dokonce spojily?
Spojení nepřipadá v úvahu – z velké části jde o zcela rozdílné světy. Úzká spolupráce nejen těchto dvou stran, ale i řady dalších – Svobodných, Soukromníků, snad i Starostů a nezávislých – je nezbytná. Jinak se snadno může stát, že namísto dvacetiprocentního zastoupení pro pravici bude ve sněmovně jen jedna malá strana kolem deseti procent. O tom, že takový scénář není vyloučený, se můžeme přesvědčit v nedávné minulosti na Slovensku, Polsku či Maďarsku – někde na pravici, jinde na levici.
Může se pak pravice znovu vrátit ke své někdejší síle, třeba i pod nějakou úplně novou značkou?
Možné to jistě je. Ještě čtvrt roku před minulými volbami měl Babiš podporu procenta voličů. Moc ale nevěřím na nové subjekty a značky, osobně raději obnovuji ty staré, kdysi silné. A myslím, že je to tak správnější.
A co musí pro to udělat?
Nutnou podmínkou je překonání nešťastného topolánkovského rozbití pravice. Skandálním otočením ve věci eurounijní orientace ODS totiž Topolánek přispěl k odštěpení Svobodných, nešťastným kalkulem s TOP 09 odvedl od ODS potenciální liberálnější voliče. Je tedy nezbytná nějaká podoba úzké spolupráce – ať již v podobě společné kandidatury, společného volebního bloku či kandidatury pod jednou značkou – v tuto chvíli reálně jedině ODS.
Nu a pak je zapotřebí přicházet s oněmi dobrými řešeními a věrohodnými tvářemi. Část takových se již rýsuje, jiné je třeba ještě najít. O nezbytnosti potřeby charismatického vůdce docela pochybuji. Podívejte se do Polska, kdo dokázal vyhrát v prezidentských volbách. Ani rakouský Hofer a tím méně van der Bellen nejsou prototypy šéfů, před nimiž jen naprázdno fascinovaně polkneme. Velkým problémem bude ale politický marketing – soupeřit s někým, kdo má vliv na velkou část mediálního trhu a kdo může do voleb vrhnout řádově víc prostředků než všichni ostatní dohromady, téměř nejde.
Pravici ale může těšit staré úsloví, které sama na sobě prožila, že žádný strom neroste do nebe. A to ani ten, na němž si čápi staví svá hnízda.


description: Dánský novinář Flemming Rose, který vyvolal celosvětové pozdvižení, když nechal v září 2005 zveřejnit v deníku Jyllands-Posten 12 karikatur muslimského proroka Mohameda, tvrdí, že jeho bývalé noviny ho cenzurují. A proto vyhráli džihádisté. Rose je přitom kvůli výhrůžkám smrtí stále pod policejní ochranou.

title: "Mě cenzurují, džihádisté vyhrávají," tvrdí dánský novinář, který zveřejnil v roce 2005 karikatury Mohameda


description: Na hradě Bran, který se nachází ve střední části Rumunska, na samé hranici historických zemí Valašska a Sedmihradska, pobýval známý hrabě Vlad III. Dracula během svých válečných výbojů. Společnost AirBnb, která nabízí ubytování po celém světě, má nyní ve své nabídce i noc v tomto hradě.

title: Chcete Halloween se vším všudy? Můžete strávit noc v Drákulově hradu


description: Dnes od 20 hodin probíhá ve Vladislavském sále Pražského hradu předávání státních vyznamenání. Jejich výčet a zejména na poslední chvíli neudělení vyznamenání Jiřímu Bradymu rozdělily českou veřejnost a ze státního svátku se stal den společenských rozbrojů. Slavnostní akt sledujeme online na Reflex.cz, komentují šéfredaktor Marek Stoniš a Viliam Buchert.

title: Hůlka versus Brady aneb Předávání vyznamenání sledujeme živě

maintext: Četl jsem provokativní názor Miroslava Macka o předávání státních vyznamenání. Možná by stálo za to poté, co si tu placku z Hradu Hůlka odnese, o jeho následujících slovech vážně přemýšlet: "Žádných státních řádů a vyznamenání netřeba, nemám nic proti tomu, když si university, různé spolky a soukromé instituce navrhnou a začnou udělovat všelijaká vyznamenání či pocty, nicméně pro slovutného architekta jsou největší poctou budovy, které po něm zůstanou, pro vynikajícího zpěváka vyprodané koncerty, pro herce potlesk diváků a pro politiky spokojení občané. Žádných plechových placek se stuhami, fángliček, šavliček a ceremonií k tomu zcela netřeba."


description: Sešli se tři. Italský oscarový režisér Paolo Sorrentino (Božský, Velká nádhera a Mládí). Jude Law, vynikající charakterní Brit a herecký idol – původní rozhovor s ním čtěte v posledním tištěném Reflexu. A Diane Keaton, americká herecká legenda, v historicky první vážné roli. Stvořili desetidílný seriál MLADÝ PAPEŽ, který si Sorrentino i sám napsal. První dva díly viděli novináři ve světové premiéře na festivalu v Benátkách; tleskalo se tehdy hurónsky. Ode dneška jej uvidíte i u nás.

title: Mladý papež: Nový televizní seriál z dílny HBO je dechberoucí! Stejně jako Jude Law v titulní roli


description: Třiadvacátého října 1956 se v Budapešti konala obrovská, původně pokojná demonstrace téměř 200 000 lidí jako výraz solidarity s Polskem, kde došlo v Poznani ke krvavému potlačení dělnické revolty.

title: Před 60 lety vypuklo v Maďarsku protikomunistické povstání. Vyznačovalo se neuvěřitelnou brutalitou


description: Každý den komentuje dění kolem prezidentských voleb v USA vysokoškolský učitel, novinář, politolog a dlouholetý spolupracovník časopisu Reflex, Petr Sokol.

title: Volby USA: V závěru kampaně se Clintonovou rozhodli potrápit hackeři


description: Prestižní architektonická studia vytvořila svou vizi moderní Alexandrijské knihovny. Vyhrál návrh britského ateliéru Weston Williamson a partneři.

title: Superhvězdy moderní architektury navrhly pro Káhiru futuristickou knihovnu. Podívejte se


description: Po ne úplně přesvědčivém výkonu v poslední prezidentské debatě se Donald Trump včera pokusil o efektivní kampaňovou tečku. Navštívil bojiště v Gettysburgu, kde byla v červenci 1863 vybojována klíčová bitva americké občanské války, známé ve světě jako Sever proti Jihu. Kandidát republikánů chtěl ovšem na místě slavné bitvy navázat ještě na jiný důležitý okamžik, který se právě zde odehrál. V listopadu 1863 zde slavnou gettysburskou řeč pronesl tehdejší prezident Abraham Lincoln.

title: 100 prvních dnů s Donaldem. Jak budou vypadat Spojené státy v případě Trumpova vítězství

maintext:
Republikán a faktický vítěz občanské války v tehdejším proslovu mluvil o potřebě zahojit staré rány a překonat příkopy vzniklé válkou. Na tento moment projevu asi vůbec nejslavnějšího republikána všech dob se včera odvolával i Donald Trump, když mluvil o tom, že doufá, že po letošních volbách se podaří překlenout dnešní rozpory v americké společnosti.
Ne migraci a volnému obchodu
Cílem Trumpovy gettysburské řeči ovšem bylo zejména představit, co se chystá newyorský podnikatel podniknout během prvních sto dnů v úřadě, pokud mu Američané nakonec přece jenom dají přednost před Hillary Clintonovou. Trump si opět neodpustil vyřizování účtů s odpůrci a prvních 13 minut se věnoval zejména odmítnutí obvinění ze sexuálního obtěžování žen. Všechna označil za vymyšlená, politicky motivovaná a vycházející účelově od demokratů.
Až pak se dostal k vlastním prioritám. Kromě již známých opatření v podobě radikální imigrační reformy či kroků směřujících k tomu, aby z USA nemizela do zahraničí pracovní místa, se tentokrát Trump zaměřil také na iniciativu, aby byla změněna americká ústava způsobem, který by zavedl limity pro volbu členů Kongresu. Američtí poslanci či senátoři by tak podle Trumpova názoru měli zasedat maximálně šest let ve Sněmovně reprezentantů a maximálně 12 let v Senátu.
Nechyběla samozřejmě ani obligátní témata, jako ukončení migrace do USA z oblastí náchylných k terorismu nebo nová jednání o dohodě NAFTA. Ta je pro mnoho Američanů symbolem údajně nevýhodných dohod o volném obchodu, které mají poškozovat americký pracovní trh. Trump chce Mexiko a Kanadu přesvědčit o nutnosti změny pravidel této dohody a totéž chce udělat i u dalších smluv o volném obchodě.
Kandidát Republikánské strany očividně ještě neskládá zbraně a novou krev do žil mu jistě nalil i poslední velký průzkum volebních preferencí, podle něhož snížil náskok Clintonové z téměř osmi procent na čtyři. Navíc se objevily i dvě předvolební ankety méně významných agentur, podle nichž Trump dokonce těsně vede.
Sebejistí demokraté
Zatímco tábor republikánského prezidenta stále mobilizuje voliče, u demokratů už panuje silné přesvědčení o hladké výhře. Clintonová například rozhodla poslat milión dolarů na závěrečnou kampaň ve státech Indiana a Missouri. Je jí samozřejmě jasné, že v těchto tradičně republikánských státech nedokáže Trumpa porazit, ale doufá, že může pomoci, aby zde demokraté vyhráli souboj o celoamerické senátory a guvernéry států. Člověka samozřejmě napadne, jestli to není trochu brzo, protože do voleb stále ještě zbývá 16 dnů.


description: Irácké jednotky zahájily ofenzivu, jejímž cílem je znovudobytí severoiráckého města Mosul z rukou Islámského státu (IS). Oznámil to dnes časně ráno irácký premiér Hajdar Abádí v irácké státní televizi. Mosul je nejvýznamnějším městem, které IS ještě na severu Iráku kontroluje. Přípravy na boj o ně trvaly několik měsíců.

title: V Iráku začal mohutný útok na znovudobytí Mosulu z rukou Islámského státu


title: Stupa, hloupost, ubohost. To byla diskuse o uprchlících v pořadu Máte slovo na České televizi

maintext:
Ve čtvrtek po desáté večer jsem se začal modlit, aby byl vzorek české populace zásadně jiný, než divákům nabídl diskusní pořad „Máte slovo s M. Jílkovou“. Při tématu o migraci chvílemi nebylo poznat, zda je vysíláno ze studia České televize, nebo zda byla linka přesměrována do pavilonu psychiatrické léčebny. Byla to hrůza. A to je u podobně zásadního tématu nebezpečné.
Migrace, terorismus a islámský radikalismus jsou věci, které ovlivňují a budou nadále ovlivňovat život v Evropě. Ať už jsou na tyto závažné problémy názory jakékoli, je záhodno, aby byly zejména ve veřejnoprávní televizi alespoň trochu relevantní, pronášené se znalostí věci a odpovídaly realitě. Jenže to se včera v pořadu „Máte slovo s M. Jílkovou“ rozhodně nedělo.
Byla to stupa a často zněly hlouposti.
Občas se to snese v internetových diskusích a při střetech lidí na sociálních sítích, protože tam nelze očekávat, že každý tématu rozumí, ale do ČT podobné výjevy a výlevy rozhodně nepatří.
Nejde ani tak o to, kdo stál na straně uprchlíků a kdo proti nim, ale o způsob prezentace. Úděsná lehkost, s jakou pronášejí někteří lidi naprosté nesmysly a ostatní tomu přikyvují, byla zarážející.
Jakýsi pán z „ochranky z Chebu“, který byl vybrán mezi šest hlavních diskutujících, propadal před kamerami opakovaně psychotickým záchvatům a vymýšlel si věci, o kterých je přesvědčen pouze on sám.
Naproti němu paní v důchodu, která pronášela pavlačové drby, jež zaslechla bůhví kde.
V obou případech šlápla dramaturgie pořadu zcela mimo. Blouznivé představy a papouškování slov z pofiderních propagandistických zdrojů téma migrace devastují, místo aby se ho snažily vyřešit a analyzovat.
Tentokráte také většina lidí v publiku pronášela bludy a neschopnost některých z nich zformulovat jakýkoli srozumitelný názor a dát dohromady v rychlém sledu pár jednoduchých vět, byla fascinující.
Diskuse byla tak chaotická (ona to diskuse vlastně ani nebyla, jen nekonečné překřikování), že v ní nepatřičně působili i jinak chytří lidé.
Někdejší viceguvernér České národní banky a dnešní europoslanec Luděk Niedermayer stál prakticky celou dobu s rukou v kapsách, jako kdyby se bavil s někým v hospodě. Bývalý diplomat a dnešní pedagog (jinak výborný analytik a znalec regionů, které jsou s migrací spojovány) Tomáš Pojar byl tak rozevlátý, že to působilo dojmem, že si do ČT odskočil po nějaké párty. Co chtěl vyjádřit tím, že měl u toho na sobě tričko s nápisem „Ronald Reagan for President“, těžko říct.
Snad jediným, který zachoval chladnější hlavu a nenaskakoval na metody lůzy, byl zahraničněpolitický odborník Pražského hradu, Hynek Kmoníček.
Že se lidé vášnivě a často i za použití nepravdivých argumentů hádají o uprchlících a islámu v hospodě a na internetu, lze tolerovat, protože i to k životu patří. Problém je totiž hodně složitý na řešení, i když neustále slyšíme jasná řešení a zásadní soudy. Budiž.
Nic takového si ale v podobě, v jaké jsme ji viděli ve čtvrtek večer, nemůže dovolit Česká televize. Je to nedůstojné a navíc skutečně nebezpečné. Někteří lidé totiž z toho získají dojem, že takhle by to mělo být, že takto se dobereme k nějakému řešení.
Na druhou stranu by mohla být část pořad, pokud by se vše pořádně prostříhalo, hitem internetu a dokonalým cirkusovým číslem, protože něco tak absurdního už Česká televize dlouho nenabídla.


description: Co je hezké a co ošklivé? Dokážeme to ještě rozlišit, anebo jsme nad tím už mávli rukou a vzali na milost podnikatelské baroko, „vynalézavé“ vývěsní štíty na obchodech, valentýnskou výzdobu a bílé ponožky v sandálech?

title: Reflex bude na Designbloku diskutovat s významnými českými osobnostmi o vkusu a nevkusu. Přijďte!


description: Za mořem se schyluje k druhé televizní superdebatě mezi Donaldem Trumpem a Hillary Clintonovou, ale už tento týden ji předehru obstaral souboj viceprezidentských kandidátů.

title: Zatím jediný vítěz prezidentských debat: Mike Pence!


title: V Německu žije přes patnáct set dětských nevěst

maintext:
S migrační vlnou loňského roku přišel do Evropy problém, který zde nebyl a jejž si za žádnou cenu nesmíme nechat vnutit. Tolerovat pohlavní zneužívání dětí není v Evropě přijatelné bez ohledu na to, zda ty dětské nevěsty jsou podle práva šarí’a vdané ženy.
Německé ministerstvo vnitra muselo díky zákonu o svobodném přístupu k informacím zveřejnit i tak delikátní fakt, jako je počet dětských nevěst, které přišly s imigrační vlnou. V polovině léta evidovali přesně 1475 ženatých či vdaných dětí. Převažovaly dětské nevěsty, tvořily osmdesát procent z evidovaných případů, ale úřady zaznamenaly i chlapce, jež rodina oženila před jejich šestnáctým rokem. To je v Německu věková hranice, nad kterou se může mladý člověk oženit či provdat. Co je „pod“, je pedofilie. Německé úřady zaznamenaly dokonce 361 vdaných nevěst mladších čtrnácti let. Nejčastěji byl tento problém zaznamenán u přistěhovalců ze Sýrie (664), Afghánistánu (157) a Iráku (100). Reálný počet dětských nevěst bude dle názoru ministerstva vnitra vyšší, neboť přistěhovalci dětské sňatky tají.
Gatestone Institut nyní zveřejnil, že se německé úřady chystají přijmout nový zákon, jenž by tento problém vyřešil. Mají asi smůlu — problém by vyřešila jen repatriace uprchlíků z Blízkého východu, kde jsou dětské sňatky normální a legální. Jsou organickou součástí tamní kultury, stejně jako je její organickou součástí například náboženská nenávist či krevní msta.
Tato kultura proto je — v časovém řádu několika generací — s evropskou kulturou neslučitelná. My jsme obdobím prodávání dětských nevěst, krevní msty a sexuálních otrokyň prošli samozřejmě také — před příchodem Cyrila a Metoděje to rovněž tvořilo organickou součást kultury jako u většiny primitivních kmenů – a v mladší době bronzové součástí naší kultury byl i kanibalismus. Jenže už od těch dob uteklo hodně času a naše společnost se změnila, posunula normy, stala se sofistikovanější, strukturovanější a kulturnější. Takže už v Praze, která sice vznikla jako významné centrum obchodu s otroky, Berlíně či Mnichově dětské nevěsty nemůžeme trpět. Z důvodů naší vlastní kulturní a etické identity a jejího uchování. Ale stejně tak imigranti z Blízkého východu, také z důvodů uchování své kulturní a etické identity, ty dětské nevěsty prostě chtějí — patří to k jejich kultuře. Takže zakázat příchozím z Blízkého východu v Evropě jejich primitivní, kmenové kulturní zvyky a přimět je, aby se přizpůsobili mnohem civilizovanějším normám, sice můžeme. Ale nemáme nejmenší šanci je k tomu skutečně donutit, zajistit, aby se přestali chovat, jak jsou zvyklí z domova, a přenášeli kmenové normy chování na své potomky.
Na cause patnácti set dětských nevěst v Goethově zemi je jasně vidět, že muslimské tradice — a tedy i jejich nositelé — ohrožují samy základy etických norem naší civilizace. Nesmíme připustit, aby se v Evropě ve jménu multikulturalismu legalizovala pedofilie.


title: Vladimír Dryml: ČSSD se pro svůj klid nechá vláčet Agrofertem

maintext:
Po dvou letech se do boje o Senát vrací Vladimír Dryml. Přítel prezidenta Miloše Zemana, rázný politik a manažer, někdejší náměstek Davida Ratha, který do širšího povědomí vstoupil i jako ředitel vrchlabské nemocnice, v níž hospitalizoval lobbistu Romana Janouška. V rozhovoru pro web Reflex.cz objasňuje svoji motivaci, proč jde opět do politického boje a hodnotí současné počínání vládní ČSSD, která byla po čtrnáct let i jeho mateřskou stranou.
Letos jste se rozhodl opět kandidovat do Senátu. Proč?
Protože si myslím, že mám stale co voličům nabídnout. Stálost názorů a tvrdý boj za práva občanů jsou věci které se bohužel u politiků jen tak nevidí a já jsem za roky v politice dokázal, že tyto vlastnosti mám a hodlám je nadále ve prospěch občanů využívat.
V minulosti jste kandidoval za obvod Hradec Králové, v komunálních volbách i ve Vrchlabí. Proč nyní kandidujete za obvod Jičín? Máte k němu nějaký bližší vztah anebo jste si ho vybral, protože v něm se letos volí do Senátu?
Je několik důvodů. K regionu mám jako bývalý zastupitel královehradeckého kraje velmi blízko a znám místní problémy. V regionu mám i spoustu osobních přátel, bývalých kolegů a dalších podporovatelů, kteří mě k tomuto kroku přesvědčili. Dalším důvodem jsou i problémy například ve zdravotnictví, které tento region trápí a budou trápit dál. Věřím, že pokud dostanu důvěru, mohu pomoci tyto problémy řešit.
Nedávno jste byl odvolán z funkce ředitele Česko-německé horské nemocnice ve Vrchlabí. Jaký byl podle vás důvod?
Nemyslím si, že by bylo správné nějak podrobněji komentovat nastalou situaci ve vrchlabské nemocnici. Pokud bych to měl popsat velmi všeobecně, nastal rozpor mezi majitelem nemocnice a vrcholným managementem. Tento rozpor byl dlouhodobý a týkal se strategické koncepce, běžného provozu a dalších i medicínských záležitostí. Ten rozpor byl bohužel tak velký, že pro nemocnici, mě i majitele bylo lepší domluvit se na odchodu mé osoby z vedení nemocnice.
To je trochu zavádějící otázka. Vzhledem k výše popsanému a mému odchodu z nemocnice je zřejmé, jakým způsobem bych na tuto otázku odpověděl. Nicméně si záchovám nadhled a otázku nechám bez komentáře.Zcela ze zásady netipuji výsledek. Jedná se o volby a ne o sportovní zápas. Rozhodují svobodně občané a ti si musí položit otázku, zda jejich současní zástupci pro ně dělají dost nebo ne. Já si myslím s ohledem na regionální problémy, že změna je nutná. Věřím, že takto to cítí i voliči a že budou chtít, aby je v Senátu zastupovala silná osobnost, která za ně bude bojovat a která se nebude schovávat tak, jak tomu je doposud. Momentálně jsem důchodce, ale vzhledem k tomu, že se na tuto roli ještě necítím, přijal bych v případě nezvolení jednu z lékařských nebo manažerských nabídek. Většina z těchto nabídek je samozřejmě z oboru zdravotnictví.V ČSSD jsem strávil čtrnáct let života a byly to roky, na které budu vždy vzpomínat v dobrém. Mám zde i spoustu přátel v různých pozicích a těchto přátel si opravdu vážím. Se současným směřováním strany ale bohužel problém mám. Myslím si, že se vzdala svého základního poslání sociální politiky a místo toho se pro svůj klid nechá vláčet Agrofertem. Mám strach, že v nejbližších parlamentních volbách jí to voliči spočítají.Upřímně si myslím, že v současné době není v České republice větší osobnosti než je Miloš Zeman. Všechny ostatní politiky převyšuje rozdílem třídy a momentálně nemá soupeře, se kterým by se mohl měřit. Proto předpokládám jeho kandidaturu i v roce 2018. Vztah s prezidentem mám stale stejný a přátelský. S jeho okolím už takto přátelský vztah bohužel nemám.


description: Mezinárodní porota soutěže o nejlepší novinářské fotografie roku Czech Press Photo dnes vyhlásila nominace na vítěze letošního ročníku. Kdo z nominovaných získá ocenění, bude jasné 21. listopadu při slavnostním předávání cen na pražské Staroměstské radnici. Porotci vybrali v každé z devíti kategorií tři nominace.

title: Soutěž Czech Press Photo zná své finalisty. Podívejte se na výběr nejlepších snímků


description: Na rozdíl od silvestrovského veselí plného alkoholu, petard a ohňostrojů, které každý rok poslední prosincový den zaznívají ze všech koutů světa, je židovská oslava nového roku tradičně tišší a rozhodně méně bujará. Židé právě nyní slaví vstup do dalšího roku: jsou již u čísla 5777.

title: Židé oslavili Roš ha-šana, nový rok. Bez ohňostrojů a pyrotechniky


title: Koryto za pár hlasů aneb Senátory v Česku volí již jen parta „vycepovaných“

maintext:
Nezájem o volby do Senátu se prohlubuje. Před dvěma lety přišlo ke druhému kolu voleb do horní komory parlamentu méně než 17 procent voličů. Padne letos další černý rekord?
Když v sobotu 18. října 2014 rozpečetili členové volebních komisí urny s odevzdanými hlasy do druhého kola senátních voleb, mohli se zaradovat a začít si plánovat další program na volný zbytek odpoledne, s nímž původně ani nepočítali. V jednotlivých urnách totiž bylo tak málo odevzdaných hlasů, že je měly jednotlivé okrsky sečteny za pár desítek minut.
„Rekordmanem“ se tehdy stal volební obvod č. 75 Karviná, v jehož 115 okrscích přišlo svého senátora v druhém kole vybrat 9743 voličů (z 93 272 oprávněných) a volební účast tak dosáhla 10,45 procenta. Vítěznému Radku Sušilovi z ČSSD tak ke zvolení a šestiletému mandátu v Senátu stačilo pouhých 6066 hlasů. Konečný protokol s volebním výsledkem tohoto volebního obvodu byl vyhotoven v 15:27, tedy pouhých 87 minut po uzavření volebních místností!
Celá Česká republika tentýž den dopadla jen o něco lépe. Ke druhému kolu senátních voleb přišlo 476 102 lidí a volební účast dosáhla 16,69 procenta, což bylo nejméně v dosavadní historii Senátu. Černý rekord z roku 2012 (účast ve 2. kole 18,6 procent voličů) vydržel jen dva roky a poroučel se do propadliště dějin.
Je Senát zbytečný luxus?
Za pár dní se v České republice konají další volby do Senátu a člověku se na jazyk krade otázka, zda bude tento propad zájmu o volby do Senátu pokračovat i letos a zda je možné, že ke 2. kolu voleb přijde opět méně lidí, například jen 15 procent? Ruku v ruce se k tomu přidávají další otázky typu zda je Senát vůbec potřebný, zda to není zbytečný luxus a hezká zašívárna pro nepotřebné či vysloužilé politiky anebo zda by volby neměly být povinné a tedy vynutitelné sankcemi? Vždyť na jejich konání a platy volebních komisařů erár vyhodí stovky milionů korun…
Když se podíváme do minulosti a podrobně prostudujeme trendy ve volebních statistikách na webové stránce www.volby.cz, lze usuzovat, že nás nečeká žádná sláva a zástupy voličů ani letos. Volby do Senátu (ať už 1. či 2. kolo) byly v minulosti vždy spojeny s volbami do komunálních či krajských zastupitelstev. Ačkoliv se těmto volbám – poněkud nepochopitelně – hanlivě říká „volby druhé kategorie“, byly vždy paradoxně zárukou toho, že k nim nějací voliči skutečně přišli a dali zároveň svoje hlasy i do senátních uren. Hlasování v druhém kole, které už pak se žádnými volbami spojeno nebylo, dopadlo vždy katastrofálně.
Kandidáti nenabízí nic
Z historických dat je patrné, že více lidí chodilo volit do Senátu v roce, v němž se volilo i do obecních zastupitelstev (v letech voleb do krajů to bylo vždy méně). Z dnešního pohledu je takřka nevídané, že například v roce 2010 přišlo k prvnímu kolu senátních voleb 44,59 procenta voličů. Ale už o dva roky později, kdy se společně s třetinou Senátu volilo i do krajů, to bylo o plných 10 procent voličů méně a ke druhému kolu v tomtéž roce jen 18,6 procenta voličů. Letos jsou krajské volby spojeny s prvním kolem senátních voleb, volební účast u kola druhého zaručí asi jen přízeň všech svatých.
V letošních volbách se o 27 křesel v Senátu uchází celkem 233 kandidátů. Nechybí mezi nimi ani řada známých tváří ze showbyznysu, ačkoliv takřka nikdo z nich se o politiku dosud nezajímal. Z většiny předvolebních hesel je zřejmé, že kandidáti ztrácí kontakt s řadovým občanem a jeho vnímáním politiky jako veřejné služby a tlučou do nich bezobsažné fráze, které v mysli ani paměti dlouho nezůstanou. V nabídce není nic kvůli čemu by měl člověk vstát o víkendu z gauče a jít do své volební místnosti zvolit si svého senátora. Udělá to tak jen zlomek lidí.
Budou to lidé vycepovaní minulým režimem s vědomím toho „že volit se musí“ a nebo kovaní straníci a jejich rodiny, které to mají jaksi shůry nařízeno. Na to, že ve hře jsou dosti vysoké ústavní funkce a prostřednictvím zákonů spoluovlivňování životů nás všech, to je dosti žalostné vysvědčení.


description: Ty otázky létají ve veřejném prostoru pořád: Jdeš slavit státní svátek do Vladislavského sálu nebo na Staroměstské náměstí? Jsi černá nebo bílá? Anebo foglarovsky: Volíš Losnu nebo Mažňáka? Odpověď: Ale, třeba Bahňáka. Cože? Kde tedy vlastně stojíš?

title: Volíš Zemana nebo Nezemana? Vyděračské dilema

maintext:
Nejsem sám, který se do tohoto vyděračského dilematu nechce nechat vlákat. A to ze dvou základních důvodů.
Gang čtyř
Prezident Zeman a vůbec „gang čtyř“ ústavních činitelů, byl za své pročínské prohlášení už dostatečně zkritizován ve všech patrech české politiky a společnosti. Ostatně byl jsem jeden z těch, který v sérii článků na Facebooku, blogu i v tištěném Reflexu toto kolaborační prohlášení odsoudil a nepotřeboval jsem k tomu doporučení českých umělců. Naše čínská politika bude všemi sledována mnohem podrobněji než dosud a to je dobře.
Stále však platí: žijeme v Evropě a jsme součástí Evropské unie. V aféře kolem Číny nešlo o zahraničně politickou orientaci Česka, ale přepjatou reakci některých podnikatelských skupin na ohrožení investic a to jejich v Číně, nebo čínských v Česku. Byznys jako obvykle.
O čem se v celé hře vlastně nemluví a mělo by?
Boj o vlajku
V přímém přenosu sledujeme jak bývalí (Kalousek) nebo současní (Herman) lidovci bojují o vlajku Tibetu. V době návštěvy Si Ťin-pchinga ji držel ještě Miroslav Kalousek (TOP 09), po krajských volbách se jí chopil ministr kultury Herman (KDU-ČSL) a divoce jí mává.
Navzdory tomu, že to byla jeho vláda, která už před více než rokem začala dělat pročínskou zahraniční politiku s cílem přivést do Česka velké investice. Když se představitelé jedné ze tří vládních stran nyní setkávají na půdě ministerstva s dalajlámou, má to vůči Číně ráz politické provokace. Bohužel, při vším sympatiích k exilovému duchovnímu, je to tak.
S dalajlámou se pochopitelně dalo setkat na jiné úrovni, jak to dělá celá Evropa, včetně pročínsky naladěného Německa. Tvrdím, že by to pak nevyvolalo žádné větší reakce. Ten, kdo stát u zrodu této provokace s dalajlámou, záměrně vyvolal celé dnešní „vzbouření na vsi.“ V téhle hře se tibetská vlajka stala morální záminkou vnitročeského mocenského střetu.
Morální kýčárny
A pak jsou tu morální kýčárny a la televizní pořad Jana Krause, kde se orloj prověřených osobností ubezpečuje v jednom a tomtéž, jen aby dostal morální osvědčení. Když si vezme mikrofon herečka Bára Štěpánová a řekne kritickou větičku na adresu Andreje Babiše, je nikoli vedením televize Prima, ale týmem Jana Krause zcenzurována.
Současné „vzbouření na vsi“ bylo pro mnoho lidí signálem, že už vyjíždějí startovací rampy a kdo na nich nebude, možná „nebude u toho.“ A „nebýt u toho“ je pro mnoho lidí z Hradu i Podhradí stejně mučivé, jako nebýt vůbec. Jednou směrovkou na cestě „být u toho“ je prezidentský stolec.
Celý tenhle blog nemá být kritikou Zemana nebo vystoupení umělců a osobností veřejného života proti Zemanovi. To je v pořádku, společnosti to dává dynamiku a nutí ji posilovat si některé postoje. Spíš jde o to naznačit rizika a zájmy, které mají tendenci podobná lidová hnutí využít pro své cíle.
A co tajemná M?
M. je svět Miloše Zemana hodně, ale hodně vzdálený. Je to jakoby vám na dveře zaklepal mimozemšťan a ptal se, jak se jede na Úvaly. Na druhou stranu M. vnímá svět svých rodičů a prarodičů a ví, že politika je o reprezentaci. A jestliže svět rodičů a prarodičů je dostatečně početný a druhý tábor nemá silného kandidáta, pak si většina za svého prezidenta může vybrat někoho jako Miloš Zeman.
M. to respektuje, ale zároveň Zemana chce porazit v čestném boji. Nezaložíme stranu? Nebudeme proti němu kandidovat? Ptá se často a naznačuje, kudy jdou její myšlenky.
M. je také citlivá na určitá slova. Nelíbí se jí petice Týden občanského neklidu. „Z neklidu nikdy nic nevznikne,“ říká. Chce to naopak klid a budovat alternativu, to je cesta. Když jsem jí citoval Masarykův výrok, že rozčilení není program, moc se jí to líbilo. „Hodně velký vliv na to máte i vy, novináři,“ říká vyčítavě. „Pořád hledáte samé konflikty, spory, chcete vidět lidi v akci a tím je vlastně strašně rozeštváváte.“
„Přijďte raději s nějakým projektem, který si odpracujete. Ale o tom raději budete mluvit na mítincích a v novinách, co?“ Tak pravila M.


description: Jsou sytě oranžové, kulaté, lesklé a od října se pravidelně začínají objevovat v supermarketech v sekci ovoce a zeleniny. Většina zákazníků na nich maximálně spočine pohledem, ale jinak je ignoruje, protože si řekne: „Co s tím?“ Kaki je přitom nesmírně vděčný a flexibilní plod, který v kuchyni dokáže udělat spoustu parády. Stačí mu dát šanci.

title: V ovoci je pořád co objevovat: Kaki je taková multifunkční oranžová koule

maintext:
Dlouhá léta byl pojem exotické ovoce synonymem pro pomeranče a banány. Od doby, kdy se s importními plodinami roztrhl pytel, dost záleží na tom, jaké má ten daný kousek PR, aby ho byl konzervativní český konzument ochoten akceptovat a v lepším případě i začít konzumovat. Kaki na tom s popularitou zatím není nijak zvlášť dobře, ale snad je to jen otázka času, kdy se z něj stane nudně běžná potravina. Potenciál na to má.
Jak se vlastně jmenuje?
Kořeny má v jihovýchodní Asii, ale dnes se
pěstuje v subtropických oblastech po celém světě, třeba i v jižní části Ukrajiny. U nás se začalo objevovat v obchodech před osmi lety. V Číně
se kaki pěstuje už přes 200 let, ale do botanických knih byl strom s názvem tomel japonský zanesen až v roce 1780. Trochu zmatku je stále kolem názvosloví, tomel japonský je totéž co
Diospyros kaki, tedy Diovo ovoce, proto se o něm mluví jako o ovoci bohů. Říká se mu ale také kakichurma, asijský či japonský persimmon, šaronské ovoce, korejské mango, medové jablko nebo čínská švestka… Čili totální zmatek, jenž by si zasloužil trochu uspořádat, aby chudák kaki vědělo, čí vlastně je. Jinak má v rodném listě samé pozitivní informace. Má sice nesporně vysoký podíl cukru (až 30 g na 150 g ovoce), ale také spousty vitamínu C a beta-karotenu, také draslík, vápník, hořčík, fosfor, železo, měď nebo mangan. Ideální sestava do sychravých dnů.
Chutnat vám bude jedině dobře zralé, což není takový problém odhadnout. Rozhodně to jde snáz než například u takového avokáda, které je neoblomně neprohlédnutelné. Kaki se sklízí nezralé, aby přežilo transport, v obchodě pak můžete narazit na ta s pevnou slupkou, ale i na chudáky, kteří tam leží nějaký čas a jsou poněkud pomačkaní – ty tam nechte jejich osudu a domů si přineste pevné nepoškozené plody. Nebudou zcela jistě ideálně zralé, ale několikadenní pobyt v pokojové teplotě to hravě spraví.
Dobře zralé kaki pak stačí jen rozkrojit a měkkou dužinu vydlabat lžičkou nebo ho prostě nakrájejte na kousky a snězte jen tak; nemusí se totiž loupat. Navíc je to jeden z těch vděčných druhů ovoce, jenž nám nekomplikuje život žádnými nekonzumovatelnými semínky. Chuť může leckomu připadat prostě nasládle mdlá či fádní, ale díky tomu lze kaki úspěšně kombinovat s lecčím. Tu nejjednodušší variantu už jsem nastínila v rámci snídaně, pak můžete kaki i se slupkou mixovat do smoothie, to zcela zralé se dá jednoduše namazat na chleba, třeba spolu s čerstvým sýrem. Kaki se dá usušit, dá se z něj připravit sorbet nebo zavařenina, té sluší vanilka nebo výraznější levandule, a skvělé je i pikantní čatní (flexibilní kaki dobře nese a příjemně tlumí výrazné chutě zázvoru a česneku).
To už se přenášíme mezi slané chutě… Zabalte kousky kaki do slaniny a krátce je opečte. Přidejte je do zeleninového salátu, třeba s kousky grilovaného kuřete a fetou, jeho příjemně nasládlá chuť dodá takovému jídlu další rozměr. Stačí pamatovat na to, že kaki potřebuje trochu pomoct, aby jeho kvality vynikly, kombinace s pikantními nebo kyselejšími surovinami z něj udělají hvězdu.
Recept: Chuťovky z listového těsta s kaki
Naskládat „něco“ na plát listového těsta je vždycky dobrá volba, jde jen o to, zvolit tu správnou kombinaci surovin. Ananas a šunku na pizze Hawai jsme adoptovali už před lety, tohle je o něco rafinovanější verze.
Plát listového těsta rozkrájejte na osm čtverců, do každého nožem vyryjte centimetr od okraje „rámeček“, díky tomu okraje při pečení hezky vyběhnou. Čtverce těsta potřete rozšlehaným vejcem a bohatě obložte parmskou šunkou, na plátky nakrájeným kaki a kousky gorgonzoly. Dejte do trouby vyhřáté na 200 °C a pečte 15–20 minut, dokud těsto nezezlátne a sýr nespojí všechny suroviny.


description: Co hýbe tento týden kulturní scénou? Premiérka v dánském seriálu Vláda názorně předvedla, jak se má jednat s představiteli autokratických režimů. V Praze vystavuje slavný fotograf Sam Shaw, který fotil například Alfreda Hitchcocka, Elizabeth Taylorovou nebo Marilyn Monroe. A raději se vyhněte knize Harry Potter a prokleté dítě.

title: Skvělý dánský seriál Vláda: Jak ukázat fakáč politickým vyděračům a diktátorům


description: K nové petici o ohrožení demokracie se přidávají Bolek Polívka, Miroslav Donutil, Libor Pešek a mnozí další umělci.

title: Jiří Bartoška a Vojta Dyk vyhlašují Týdny občanského neklidu, není vyloučena stávka divadel


description: Čokoládovou, oříškovou, nebo s příchutí zeleného čaje. Tyto příchutě namíchal do svých zmrzlin italský vědec Valerio Sanguigni, který si nechal patentovat recept na zmrzlinu s antioxidačními vlastnostmi, které v některých případech přispívají k lepšímu zdravotnímu stavu. Výrobek se už testuje v Římě.

title: Čokoládovou nebo oříškovou? Italský vědec vymyslel zmrzlinu, která prospívá srdci


description: Investigativní oddělení našeho online odhalilo i v Čechách existenci fenoménu, který je jedním z nejmalebnějších obrazů úpadku euroatlantické civilizace. V Čechách existuje internetová škola pro přešité blondýnky. Bohužel její weby neodpovídají na základní otázku.

title: Bimbo Barbie: Mají plastické blondýnky orgasmus?

maintext:
Bimbo Barbie se dá snadnějši představit pod označením „manželka fotbalisty“. je celkově přešitá, silikonová, mentálně nedostačivá. Její míry, především velikost a pevnost poprsí, hluboce odporují přírodním zákonům. Přesto je tento typ žen oblíben - těžko najdeme velkopodnikatele v kokainu, majitele sítě zastaváren s celonočním provozem nebo taxikáře, který převáženým klientům cestou prodává pervitin, který by podobnou přešívku nechtěl mít s sebou ve své sportovní limuzíně.
Jak se stát Bimbo, můžete v Česku dohledat i na našem internetu. „Bimbo barbie je rozhodnutí, volba, ne osud“, zní heslo na už dva roky fungujícím webu pro zájemkyně stát se Bimbo.
A web pokračuje: „Bimbo barbie jsou často celebrity a známé ženy dychtící po pozornosti, narcisistní dívky, které produkují stovky fotek na Instagram a jiné sociální sítě. Bohužel, naše povrchní kultura sice takové typy vyžaduje, zároveň je ale kritizuje a odsuzuje – často těmi samými lidmi nebo médii, zejména bulvárními, které známé ženy jednou kritizují, že přibraly, podruhé zase že jsou příliš hubené. Kategie Bimbo jsou - alespoň ty nejčastější - následující: Modelky – herečky, modelky - manekýny, plakátová modelka - playmate, Trophy Wife, výstavní manželka, pornoherečka, striptérka, případně i prostitutka.“
Na web je navázán facebookový profil, na kterém je vidět, že být Bimbo není o mluvení a čtení, ale o koukání. Takže jejich zeď denně plní fotografie nových a nových Bimb, posháněných po celé planetě z příslušných tiskovin. A místo jakéhokoliv textu je u každé fotky jen houf hashtagů: „#barbieakademie #bimbo #barbie #bimboification #plastic #silicone #plasticdoll #biglips #plasticsurgery #eyecandy #realdoll #ai #itsonlyaboutplastic #doll.“
Je skvělé, že i tato subkultura má své vzdělávací instituce, a facebookové stránky. Přispěje to k emancipaci další menšiny (kterou Bimba nesporně jsou). To nejdůležitější ale na jejich webu ani na facebookovém profilu nenajdeme. Odpověď na otázku, zda správná Bimbo Barbie umí mít orgasmus. Já to z vlastní sexuální historie nevím, vždy mne přitahovaly spíš zrzavý. Proto prosím všechny čtenáře, kteří disponují sexuální zkušenost s Bimbo Barbie, aby vepsali do diskuse pod článek, zda Bimbo umí mít vyvrcholení, nebo zda je to nad jejich intelektuálními možnostmi.


title: Duel Reflexu: Harapes versus "Čuňas" Stárek

maintext:
Bude to zřejmě nejzajímavější souboj senátních voleb. Na Praze 6 se utká řada známých tváří. Reflex si pro debatu vybral dvě z nich: slavného tanečníka Vlastimila Harapese (za hnutí ANO) a legendu undergroundu Františka „Čuňase“ Stárka (za ODS). Mají zcela odlišnou životní zkušenost. Ale oba jsou výraznými osobnostmi, oba kandidují za parlamentní strany – jeden za vládní, druhý za opoziční. V některých momentech debaty to mezi nimi hodně jiskřilo. (Celý text si můžete přečíst v tištěném Reflexu, který vyšel ve čtvrtek 29. září).
Budete-li zvoleni, budete se zabývat víc celospolečenskými otázkami než problémy vašeho volebního obvodu. Co je podle vás největší bolestí současnosti?
Stárek: Už jsem to řekl. Ubývá svobody. Po revoluci svobody přibývalo, teď se to zlomilo a vektor začal koukat dolů. Mám dojem, že se to zlomilo v době, kdy přišel na Hrad prezident Zeman. Ubývání svobody je hlavní, co bych v Senátu chtěl jako téma držet. Všechno to omezování svobody internetu, omezování domovní svobody, registry, EET. Tím se zasahuje do ekonomiky, do našich kapes a žaludků.
Harapes: Podle mě chybí hlavně kázeň a pokora. Já se v zásadě držím hesla Přej a bude ti přáno. To nedobré soutěžení, které je mezi lidmi a dělá mezi nimi mezery, je-li ještě podporováno politiky, tak to rozhodně dobré není.
To se dá nějak změnit zákony?
Harapes: Ne. Ale kdyby každý začal u sebe, bude to jiné. Přej a bude ti přáno. U nás vždycky vládla velká závist, i já jsem se s ní setkal. Je to v disciplíně a jsem pro, aby regule byly dané, protože lidi to potřebují.
Vy nemáte pocit, že se utahují šrouby, přibývá regulací...?
Harapes: Ano, je to tak možné vidět.
Stárek: Považujete to za správný?
Harapes: Nemusím to považovat za správný, konstatuji, že to je následek něčeho.
Stárek: Lidi se špatně chovali, tak musí mít EET třeba?
Harapes: Samozřejmě, nic nevznikne samo sebou. Kdyby platili poctivě daně, tak by nebylo EET.
Stárek: Sami si to zavinili.
Harapes: Všechno si zavinili sami lidi.
Stárek: Socialismus jsme si taky zavinili sami?
Harapes: A ne snad?
Stárek: A čím asi? Zůstali jsme v sovětské zóně.
Harapes: Po válce tu byla euforie, všechno tu bylo doleva, včetně třeba Seiferta. Tak to byla samozřejmá reakce. Vy jste si žil v undergroundu, který měl podpory ze zahraničí. Také o tom něco vím, také jsem se znal s Václavem Havlem.
Stárek: Myslíte, že nás platila CIA?
Harapes: Nemyslím si nic, nedělejte, že to nevíte.
Stárek: Mluvíte o nadaci Charty?
Harapes: Říkám, že tlak budí protitlak, kdyby nic takového nebylo, nebyl by protitlak.
Stárek: Vy se snažíte, aby v životě na vás žádný tlak nebyl vyvíjen, že? Proto jste podepsal Antichartu.
Harapes: Nepodepsal. Buďte zdráv.
Stárek. Já mám jiné informace.
Harapes: Ukažte mi ten můj podpis.
Stárek: V Rudém právu, ač jsem mu nikdy nevěřil, ale v tomhle jsem ochoten mu věřit, vyšlo, že jste Antichartu podepsal.
Harapes: V tisku můžou uveřejnit cokoliv.
Stárek: Nikdo z těch, kteří byli v novinách, neřekl Já jsem to nepodepsal. Vám to bylo jedno, že tam bylo vaše jméno?
Harapes: Nebylo tam.
Stárek: Ta stránka Rudého práva je na internetu.
Harapes: Říkám, že jsem to nepodepsal. Jestli to někdo udělal za mě...
Stárek: Já jsem v roce 77 taky podepsal jeden dokument, byla to Charta 77. Lidi, kteří ji podepsali, kteří na sebe přivolali tlak, chtěli tu společnost změnit.
Mělo by Česko přijímat uprchlíky z muslimských zemí?
Harapes: Neodvažuji se zatím říkat svůj názor, na to jsou tu lidi, kteří o tom rozhodují. Ale jsem z Prahy 1 (mým domovem je ovšem divadlo Semafor, proto kandiduji za Prahu 6), žiji uprostřed turismu, nikdy mi cizinci nevadili. Nevadí mi černý, bílý, žlutý ani fialový.
Stárek: Ani mně nevadí černý, bílý, žlutý, fialový. Ale vadí mi, když vedle sebe žijí dvě různá etnika, jejichž kulturní vzorce chování jsou odlišné. To je celý problém multikulturalismu. Tak jako fungoval sto let sociálním inženýrstvím vybudovaný socialismus, tak se obávám, že multikulturalismus tady zanechá ještě horší nevratné změny. Jsem pro integraci, ale ta nemůže vypadat tak, že bude čtvrť Molenbeek a vedle toho čtvrť lidí, kteří tam žijí po staletí. To není žádná integrace. Integrace musí být jako v USA. Když tam někdo přišel jako utečenec, tak tam šel za americkým snem, tvrdě pracovat a mít se podle toho dobře. Evropský sen, se kterým přichází řada migrantů, je přijít do Evropy, pobírat evropské výhody a vytvořit si tady ministát, kde budou platit jejich zákony, právo šarí’a.
Harapes: A proto jsou v Americe chinatowns, že?!
Stárek: I v chinatowns platí americké zákony! Přijedou-li do severních předměstí Paříže policisté, pokud se tam vůbec odváží, tak je kamením vyženou. To hraničí se ztrátou suverenity státu. To je exteritoriální území Islámského státu.
Harapes: A kdo za to může?! Z čeho to vzniklo?! Z dovozu levné pracovní síly z bývalých kolonií do Francie. Jednoduchá věta. Nic jiného. Zase za to mohou lidi, tlaky a protitlaky, jak jsem už říkal.
Stárek: Paní Merkelová byla ochotná přijímat migranty, protože chtěla zopakovat fintu z 60. let, kdy přišli Turci pracovat do Německa, aby stárnoucí populaci vydělali na důchody. To se asi se Syřany nepovede.
Celý rozhovor si přečtěte v tištěném Reflexu č. 39, který vyšel ve čtvrtek 29. září.


description: Příběh těchto fotografií velmi věrohodně zrcadlí vztah přírody a člověka. Dvou sil, které, ač by neměly, spolu neustále válčí o prostor na Zemi. Ačkoliv reálně často vítězí člověk, na těchto snímcích vítězí příroda. A proto jsou unikátní.

title: Unikátní fotografie: Když příroda vítězí nad lidskými silami


description: Šéfkuchař a mediální hvězda Zdeněk Pohlreich odpovídal v rozhovoru na otázky čtenářů deníku E15. Mimo jiné prozradil, kam by investoval soukromé peníze.

title: Zdeněk Pohlreich: Kvůli EET mají restauratéři nálepku hospodských šizuňků

maintext:
Je za vámi vidět neskutečné množství práce. Přišel někdy moment, ze jste si opravdu sáhl na dno, ze jste měl pocit, ze už to nezvládnete, a přesto to dobře dopadlo?
Samozřejmě, že ano. To se stává každému, není na tom nic zvláštního. Důležité je myslet pozitivně a pokusit se neopakovat chyby.
Změnilo se něco v pohostinství za ty roky co děláte veřejnou osvětu? Cítíte na tom svoji zásluhu?
Já nedělám osvětu, ta mě nezajímá. Vyrábím zábavné (doufám) pořady. Pohostinství se změnilo obrovsky , ale já si na tom žádnou zásluhu nepřipisuji.
Kde v sobě berete tu jistotu ze jste natolik dobrý šéfkuchař a podnikatel ze si můžete dovolit kritizovat ostatní kuchaře a popřípadě majitele restauraci, když je Vás komerční „úspěch“ založen na showmanství v médiích?
Mám víc než 41 let praxe v oboru, a leccos jsem prožil. Mně se to nezdá málo. Navíc si neuvědomuji, že bych byl oficiálním kritikem. Prostě prezentuju svoje názory.Ty uvozovky u slova úspěch bych si vyprosil.
Jste příznivcem elektronické evidence tržeb? Jaký na to máte názor?
Vyjadřoval jsem se k tomu několikrát a nemá cenu to řešit pořád dokola. Vadí mi nálepka, že je to jediný obor, který je plný zlodějů a podvodníků , zatímco hrdinové chodí do fabrik a továren a dolů. Nemyslím, že je to takhle jednoduché.
Kam investujete kromě gastronomie?
Kdybych měl dost peněz, tak bych určitě investoval do zdravotnictví. Marodit budou lidi vždycky. Ideálně bych dal peníze třeba do zubařství.


description: České národní jídlo brambory nebo obiloviny (cereálie) zvyšují riziko onemocnění srdce. Naopak konzumace mléčných výrobků a masa srdci pomáhá. To tvrdí nedávno publikovaná studie vědců z brněnské Masarykovy univerzity.

title: České národní jídlo jako hrozba: Nejezte tolik brambor, škodí srdci, varují vědci z Brna


description: Píše se rok 1921 a denní tisk přináší následující zprávu: „V sobotu 22. ledna byla o jedné hodině odpolední vylovena z rybníka v ulici U červeného mlýna v Brně mrtvola stařeny zabalená v pytli a pokrývce. Na hlavě dotyčné zela veliká rána, která zasahovala hluboko do mozku.“

title: Stařena z Brna nechtěla vypít otrávený čaj, tak ji zavraždili sekerou

maintext:
Hned bylo jasné, jde o vraždu, spáchanou navíc zvlášť brutálním způsobem. Avšak vyšetřování od počátku komplikovala nezjištěná totožnost ženy. Teprve v pondělí dorazila na policejní služebnu osmašedesátiletá Františka Strnadová, která udala, že u ní bydlící Cecílie Klementová se již od středy 19. ledna pohřešuje.
Vzápětí nastal v celém vyšetřování zlom.
„Strnadová i se svou dvacetiletou dcerou Hedvikou byla zavedena do márnice v Králově Poli, kde prohlásila, že zavražděnou stařenu poznává a že je to Cecílie Klementová. Dcera Hedvika se však na zavražděnou nechtěla podívati a učinila tak teprve na důrazné vyzvání.“
To bylo policistům podezřelé – učinili v bytě Strandové důkladnou domovní prohlídku a nakonec nebyli ani příliš překvapeni, když zde nalezli četné stopy krve.
Obě ženy putovaly do vazby. Starší Františka pak po dlouhém zapírání přiznala, že vražda byla skutečně spáchána v jejím bytě a mrtvolu spolubydlící Cecílie Klementové dopravila s dcerou na trakaři k rybníku.
Pod tíhou matčiny výpovědi se doznala i dcera. Celý plán zosnoval její milenec čtyřiadvacetiletý Josef Krejčiřík z Chrlic, aby se zmocnil několika tisíc korun, které si nebohá stařena během života našetřila a zároveň se mohl přestěhovat na uvolněné místo do bytu své milé.
Děsivý Halloween: 15 důkazů, že klauni nikdy nebyli roztomilí
„Nejprve chtěli Klementovou otráviti opiem, jež vlili do čaje. Stařena však čaj odmítla, načež Hedvika uhodila stařenu topůrkem sekyry prudce do hlavy, takže nešťastnice klesla v bezvědomí. Pak uchopil sekyru Krejčiřík a také on uhodil stařenu dvěma ranami do hlavy, tentokráte však ostřím sekyry. Na to oba – bylo úterý 18. ledna – odešli a přespali jinde“, popisují noviny vcelku naturálně průběh mordu.
„Matka Strnadové byla toho dne návštěvou u svého syna v Králově Poli. Ve středu ráno přišla tam za ní Hedvika a po cestě domů se matce přiznala, že Klementovou zabila. Matka chtěla to udati policii, ale dala se dcerou uprosit. Doma pak obě ženy mrtvolu zabalily do pytle, naložili na trakař a šesti ulicemi vezly k rybníku, kde ji vyklopily.“
Osnovatel hnusné vraždy, chamtivec Krejčiřík, byl zakrátko dopaden.