description: Jsou na tom finančně tak špatně, že si nemohou dovolit ani život v obyčejných slumech. Lidem z následujících fotografií proto nezbylo nic jiného než se přestěhovat do indické Dhapy. Na smetiště, jež obsluhuje celou Kalkatu. Žijí zde v podmínkách, které nemají s důstojným životem absolutně nic společného. A vyhlídky na jakékoliv zlepšení mají minimální.

title: Narozeni v odpadcích: Jak přežívají nejchudší lidé na světě?

maintext:
Indická vláda totiž o Dhapu nejeví velký zájem. Oblast skládky o velikosti zhruba 25 hektarů začali zavážet komunálním odpadem v roce 1987. Původně se plánovalo, že smetiště bude sloužit jen 15 let, jenže ve skutečnosti tam i nyní vozí 5000 tun odpadu každý den. Na rostoucí hoře smetí tu bydlí ti nejchudší z nejchudších. Lidé, jimž se „slušní“ občané zdaleka vyhýbají.
Místní se postupem času stali na skládce zcela závislí. Každý den vstávají a v toxickém ovzduší, kterému vládnou tuny hnijícího odpadu, vyrážejí do práce. Ti šťastnější pracují v místních továrnách na plechovky či recyklaci smetí. Ti méně šťastní třídí odpad přímo v haldách na skládce. V nehygienických podmínkách se rychle šíří nakažlivé nemoci a virus HIV. Lékařská péče zde ale prakticky neexistuje. Společně s nízkým vzděláním a špatnými vyhlídkami na zlepšení životní situace se v Dhapě rozmáhají i drogy.
Uprostřed tohoto chaosu se pak rodí děti, které neznají nic jiného než život na skládce. V souvislosti s nimi popisuje autor fotografií Turdžoj Čaudhurí zajímavý fenomén.
„Uprostřed tun hnijícího odpadu, kde jen ten vzduch připomíná odpornou noční můru, se tyhle děti vydávají každý den na lov pokladů. Někdy netrpělivě čekají na příchod rodičů, aby už se konečně dozvěděly, co našli ten den oni. A když už ta chvíle konečně nastane a rodiče jim ukážou, co jim ten den z práce přinesli, tak ať už je ten dar jakkoliv malý nebo nevýznamný, jejich oči odrážejí neuvěřitelné štěstí a vděk. I když je to jen starý krám, který někdo vyhodil, děti ho mačkají v náručí a berou to jako božské požehnání. Pro ně se prostě jedná o poklad,“ uvádí Turdžoj na svém webu.
Ten nyní doufá, že jeho snímky obletí svět a upozorní na zoufalou situaci lidí v Dhapě. Indická vláda by tak snad musela konečně jednat.


description: Turecké ministerstvo zahraničí varovalo své občany, aby se vyvarovali cest do Spojených států. Důvodem je podle ministerstva zahraničí zvýšené riziko zranění, když po zvolení Donalda Trumpa prezidentem USA se ve vybraných městech protestuje.

title: Turecko radí svým obyvatelům, aby nejezdili do USA, je tam prý nebezpečno

fasttext_language: cs


description: Včera odpoledne vydal Kensingtonský palác oficiální prohlášení ohledně nedávno zveřejněného vztahu mezi princem Harrym a americkou herečkou Meghan Merkle. Není v něm ani náznak znepokojení ohledně toho, koho si princ Harry vybral za partnerku. Naopak. Královská rodina se ji snaží bránit před útoky médií.

title: Britská královská rodina potvrdila vztah prince Harryho s herečkou Meghan Markle, zlobí se na média


description: Velký volební den je tady. Hlavní bitvu o nejvyšší politickou funkci USA vedou Donald Trump za Republikánskou stranu, jeho protivníkem je Hillary Clintonová za Demokratickou stranu. Volby komentuje politolog Petr Sokol, který vás celý podzim informoval o nejdůležitější politické události roku.

title: Volby USA 2016 ONLINE - americké volby živě

maintext: Dnešní volby prezidenta by se také mohly jmenovat Dva z jednoho města. Oba hlavní kandidáti na funkci prezidenta totiž aktuálně žijí v New Yorku, kde před chvílí odvolil i druhý z nich - republikán Donald Trump. Jeho demokratická rivalka Hillary Clintionová volila ve stejném městě už po druhé hodině našeho času. Trump je newyorským rodákem, Clintonová se naopak narodila v Chicagu a do New Yorku přišla až jako kandidátka na senátorku.


description: Na první pohled je to nenápadný dům v pražských Holešovicích. Přesto se v Domovině, jak se budova nazývá, před 87 lety stala událost, která zásadně ovlivnila osud Československa. Ve zdejším sále se tehdy uskutečnil 5. sjezd komunistické strany, při němž se do jejího čela dostal Stalinův stoupenec Klement Gottwald se svojí radikální partičkou přezdívanou karlínští kluci.

title: Tady začal úpadek naší země. Podívejte se, kde se do čela dostal Gottwald a jeho „karlínští kluci“


description: Za týden bude Zvířat všude plno – k těm „potterovským“ totiž přibudou ještě Noční od samozvaného filmového mága Toma Forda. Připomínám to proto, že kdybyste si ze Zvířat v kinech vybírali později, jednoznačně bych vás poslala na fordovská. Jsou sice méně roztomilá, ale doopravdy fantastická. Ta Yatesova od J. K. Rowlingové sice fantasticky vypadají (už úplně vidím, jak mrkají v supermarketech z regálů a děti hystericky křičí: Mami, kup mi Polovida!), ale jinak mají k fantastickým daleko. Alespoň v přeneseném smyslu slova.

title: Fantastická zvířata a kde je najít: Příjemný lék na absťák po Harrym Potterovi

maintext:
Ti, které po skončení Pottera stále ještě neopustil absťák, nejspíš u „prequelu“ k jeho dobrodružstvím pookřejí. Má starou dobrou pohádkovou atmosféru, postav a kreatur v něm existuje tolik, že se na orientaci v jejich jménech vyplatí vzít tužku a blok.
Rowlingová navíc zařadila odkazy a spojující prvky s potterovskou ságou, snad aby fanouškovská obec zažila ten správný spiklenecký pocit společného „víme“. Děj sice přenesla z Británie do New Yorku (jehož pečlivě rekonstruovaná starosvětská krása mimochodem patří jednoznačně k devízám), a tak se kouzlí nad mrakodrapy či v nekonečné spleti linek metra. Principy ovšem zůstávají stejné, neboli hůlka, zaklínadlo a jsme tam, kde jsme to léta znali – což jedni budou považovat za bonus a druzí za minus – a jen těžko rozsoudíte, kdo má pravdu.
Zůstaňme tedy u hodnocení Zvířat jako filmu samotného. Herecké výkony? Příjemné. Eddie Redmayne asi ani neumí hrát špatně, i když zde předvádí polohu, již vídáme snad až příliš často. „Zloun“ Colin Farrell je adekvátně démonický a potřebnou lehkost vnáší do přehlídky kouzel vděčné gagy Dana Foglera (pro mě osobně krále newyorských Bradavic). Skutečným hlavním hrdinou Fantastických zvířat jsou však triky a všeliká filmová kouzla – sice se tu jimi až plýtvá, ale úroveň, které dosahují, ohromí i jejich zapřisáhlé odpůrce.
720p 480p 360p 240p Trailer k filmu Fantastická zvířata a kde je najít REKLAMA Trailer k filmu Fantastická zvířata a kde je najít • VIDEO Freeman Entertainment ČR
Co naopak kazí dojem, je nasnadě: zaprvé scénář, jenž zahlcuje jmény i zápletkami (úlitba franšíze, vím, ale to neomlouvá), často ignoruje logiku a tak jako tolik dnešních velkofilmů přespříliš spoléhá na akci. Zadruhé hudba, jež nepřichází s žádným nosným motivem a duní neustále – na úkor filmu samozřejmě.
Tipem týdne se tak „nový Potter“ stává spíše z nouze – a z úcty k řemeslu trikařů, které musel stát stovky probděných nocí a zabitých dní. A taky trochu kvůli Johnnymu Deppovi: na konci se zjeví jako příslib lepších, nerecyklujících zítřků.
65 %
Další premiéry
Hologram pro krále
Když se sejde Tom před kamerou s Tomem za kamerou, nemůže to být nuda, říkáte si. Než Tykwer s Hanksem natočili Atlas mraků, dalo se tím utěšovat. Po jejich druhé spolupráci, žánrově rozplizlému Hologramu pro krále, však existuje téměř jistota, že nuda bude. A velká není jenom díky druhému z nich.
Téma samotné má přitom potenciál bavit: Američan, v tomto případě obchodník, ztracený v civilizaci, jež se té jeho v ničem nepodobá, toť vzorec s velkou šancí na divácký vděk. Jenže to by s ním musel zacházet někdo, koho neuráží humor a kdo nemá snahu sdělovat jen velké emoce a myšenky.
Tykwer (kde zůstala jeho „Lolí“ lehkost?!) naneštěstí tuhle úchylku má, a tak se rozpačitě plácá mezi žánrem milostné romance, hořké komedie o krizi středního věku a sociálně-kulturního komentáře. Ve všech směrech přitom dojde pouze na půl cesty, a tak se musíme smířit s „objevem“, že láska boří etnické bariéry a kvete v každém věku a že svět zachrání jedině multikulturní tolerance. Což je jistě bohulibé, ale co s tím my (a Tom Hanks).
60 %
Bratříček Karel
Nejnovější dokument o Karlu Krylovi natočila Krystyna Krauze, jeho dávná kamarádka a dlužnice (jak sama v osobně laděném snímku zmíní, Kryl ji půjčil peníze na dokončení semestru). V osobním a sympaticky polsky odlehčeném tónu se nese celý její příspěvek do Krylovy encyklopedie, a jestli je něčím cenný a jiný, pak právě přístupem: neheroizuje, ale ani nedehonestuje. Drží si odstup od českých vnitropolitických půtek, jež Krylovo jméno často zneužily, ale zároveň mu nestaví nedotknutelný pomník.
Především mladší generace potom ocení, jak dění v Krylově soukromém životě zasazuje do kontextu celoevropského vývoje: nechybí zmínka o polské stopě v podobě nahrávky Kryla vystupujícího pro stávkující FAMU či málo známý fakt, že úplně první snímek o Krylovi vznikl právě u severních sousedů. Zpěvákův osud popisuje Krauze od mladických toulek po Sudetech přes rozčarování z vývoje v roce 1968 až po legendární setkání emigrantů s krajany na koncertu v polské Vratislavi krátce před 17. listopadem 1989. Návrat a polistopadová hořkost dostávají jenom malý prostor: díky Bohu, variací na téma, proč zahořkl a rezignoval, už jsme slyšeli dost.
70 %
Americká idyla
V době, kdy už je pomalu víc režírujících než hrajících herců, není překvapením, že si za kameru stoupla i hvězda tak přemýšlivá jako Ewan McGregor. A protože mluvíme o McGregorovi, osobnosti renesanční natolik, že se mu říká britský DiCaprio, je nasnadě, že se nespokojil s malým cílem. Pro svůj režijní debut si totiž vybral adaptaci románu Philipa Rotha – a už to taky schytává ze všech stran, protože Rotha „přece nejde adaptovat správně“.
Upřímně – Americká idyla je průměrný film. Sympaticky upřímný (jak už to u debutů bývá) a s hereckými výkony vysoko nad standardem (aby ne, když McGregor vedl zpoza kamery sám sebe). Nicméně téma o rodičích, kteří by rádi pochopili svoje děti, zvlášť ty, z nichž se stanou teroristé, patří k těm, kolem nichž se musí našlapovat po špičkách, jinak hrozí skončit u zobecňujících tezí. Novopečenému filmaři se daří vykreslit dobu, šedesátá léta plná nadějí a následného rozčarování. Daří se mu i vdechnout život postavě otce, jenž zpočátku žije pohádkově idylicky – než na dceru přijde období vzdoru, což lze ještě jakž takž ustát normálně, ale ne v době, kdy Státy válčí s Vietnamem a mladí nerozumějí starým. A do třetice zvládá emocionálně silné okamžiky: tam, kde doopravdy o něco jde, věříme. Zbytek ovšem spěje k rodinnému melodramatu asi stejně nevyhnutelně, jako spěl McGregorův guru Danny Boyle k pokračování jejich kultovního Trainspottingu. Že se blíží premiéra, mimochodem připomíná čerstvě zveřejněný trailer T2. A to už bude jiné kafe!
65 %


description: Osmdesátiminutový film Bratříček Karel o našem nejznámějším písničkáři měl slavnostní premiéru na státní svátek, 17. listopadu. Natočila ho polská, ale v Česku žijící dokumentaristka KRYSTYNA KRAUZE. V rozhovoru, který vyjde ve čtvrtek 24. listopadu v Reflexu, vypráví tato absolventka pražských DAMU a FAMU o tom, jak jí Karel Kryl „tatínkoval“, proč bylo natáčení kalvárie a zda se zpěvák, po Listopadu zahořklý, zlostný a velmi kritický k novým pořádkům, skutečně uvztekal k smrti.

title: Karel Kryl očima Poláků. Dokument BRATŘÍČEK KAREL měl premiéru 17. listopadu

maintext:
Snímek vznikl v česko-polské koprodukci; kromě českých známých a příbuzných Karla Kryla (Jan Kryl, Miroslav Kovařík, Jaroslav Hutka, Vladimír Merta, Jiří Černý, Karel Jadrný, Friedrich „Božolé“ Taussig…) vyprávějí o svých setkáních se zpěvákem také Poláci Agnieszka Holland, Andrzej Zajączkowski, písničkářka Tosia Krzysztoń a další. Kromě písniček v češtině i polštině – Anděla, Jeřabin, Rakoviny, Veličenstva kata, Pasážové revolty atd. – uslyší divák promlouvat Karla Kryla z dosud nezveřejněných nahrávek z Rádia Svobodná Evropa a z amatérských záznamů.
Paní režisérko, proč byl Karel Kryl – nebo ostatně i Jaromír Nohavica – v Polsku tak populární, když jste měli Jacka Kaczmarského? Protože oba tihle Češi mluvili plynně polsky?
Zmínění bardové jsou prostě první liga, bez ohledu na státní hranice; oni Poláci milovali i Okudžavu a Vysockého. Polsko bylo, jak se v našem dokumentu říká, nejveselejším barákem v celém tom socialistickém koncentračním táboře – měli jsme největší svobodu slova, chránila nás církev… I díky tomu se Krylovy písně ocitly na velmi rozšířené nahrávce z podzimu 1969 s názvem Marzec 1968 – Sierpieň 1968, kterou na pražské FAMU pořídil dokumentarista Andrzej Zajączkowski, a Agnieszka Holland pásek propašovala do Polska. Do repertoáru je tehdy převzala zásadní polská nezávislá skupina Salon Niezależnych nebo Tosia Krzysztoń, takže jsme Kryla všichni znali. Zpívala si ho celá druhá kultura, nebo jak byste řekli vy, celý underground.
Prý jste o Krylovi původně chtěla točit hraný film.
Ano, podle divadelní hry Maryny Miklaszewské, Krylovy překladatelky, která své drama napsala rok po jeho smrti. Karla měl hrát polský zpěvák Adam Nowak z kapely Raz, Dva, Trzy, ačkoli je o hlavu větší, než býval Karel. Uslyšela jsem ho zpívat Jeřabiny a byl bezvadnej. Ale sešlo z toho; kvůli autorským právům i proto, že v české dokumentaristice nemá hraný dokument tradici.
Natočila jste portrét rabína Sidona nebo televizní dokument Náš Vašek – O moci bezmocných. Je přínosné, když nám, Čechům, spolu s Mariuszem Szczygiełem pomáháte pochopit naši podstatu.
Je nás dokonce víc: například polský historik Mariusz Surosz napsal knihu esejů Pepíci o zásadních postavách československé historie a Palachův příběh natočila ve svém Hořícím keři Agnieszka Holland… V Polsku je o českou kulturu velký zájem, my vás máme strašně rádi. Já sama už v Česku žiju pěkných pár let, chodím tu na manifestace a ráda bych měla právo u vás volit. Agnieszka Holland mi jednou řekla, že by podle ní měl člověk žít tam, kde studoval, a má tam kamarády. Moji někdejší přátelé v Polsku povětšinou udělali velké politické kariéry a sedí na ministerstvech po Varšavě nebo někde v zahraničí. Když se vrátím domů do Gdaňska, tak je prostě neseženu. My Poláci žijeme hrozně rychle a intenzivně, honba za konzumem je u nás patrnější než tady, ale žijeme ve velkých rodinách, to vy ne. Když organizujeme oslavy Štědrého večera, bývá nás tolik, že se nevejdeme do jednoho bytu – musíme pro těch minimálně patnáct lidí, co považujeme za svou rodinu, pronajímat například horské chaty. A vy jste schopni trávit Vánoce sami! A nejen v tom vydáte na dokumentaristicko-sociologickou sondu. Už se na vás chystám.


title: OBRAZEM: Oslavy 17. listopadu v Praze. Na Albertov mezi studenty dorazil i Horáček

maintext:
S poděkováním studentům za jejich angažmá v roce 1989 i kritikou dnešní politiky vystoupili dnes řečníci na pražském Albertově. Nepřímou kritiku sklidili prezident Miloš Zeman a ministr financí Andrej Babiš (ANO). Podle bývalého politika a pedagoga Petra Pitharta se lidé nemají nechat rozdělovat kategorizováním a údajnou příslušností k některým uměle vytvořeným skupinám a ve volbách by neměli dávat hlasy namísto stranám firmám.
O takzvané pražské kavárně hovoří často Zeman jako o intelektuálech, jejichž hlas nevypovídá o tom, co lidi skutečně trápí. Podle dnešních řečníků ale není rozdíl mezi "pražskou kavárnou" a venkovskou hospodou. Češi spolu vždy mluví napříč těmito skupinami a budou i nadále, míní Pithart.
"Říká se to o každých volbách, takže neřeknu, že ty následující budou nejdůležitější, ale myslím si to. Budeme si v nich příští rok na podzim moci vybrat vedle normálních stran také firmu, dokonce rodinnou firmu, stále více prosperující. Věřím, že nám včas dojde, že každá firma má své personální oddělení, kde jsou připravené formuláře s výpověďmi. To je přece firma. Firma se liší od politické strany také tím, že se v ní doopravdy nehlasuje," prohlásil.
Neuspokojují ho prý ubezpečování českých politiků, že Česko je součástí západních struktur. "Ani se nenadějeme a mohli bychom se octnout v objetí panterů z východu, třeba toho, o kterém jsme se dozvěděli, že je strategický a že umí dobře stabilizovat umrtvenou společnost," uvedl v narážce na pročínské prohlášení českých ústavních činitelů. Za svá slova sklidil Pithart několikrát veliký aplaus zaplněného Albertova.


description: Vypadá to jako obří golfový míček umístěný na vrtné plošině a připomíná spíše zbraně z filmů ze série Star Wars. Je to ale plovoucí radar americké armády, který křižuje světové oceány a především je zaměřen proti raketovému programu nevyzpytatelné Severní Koreje. Skutečně zbraň 21. století.

title: Američané nasazují proti Severní Koreji obří zbraň jako z filmu Star Wars


description: Na východní 14. straně si v 6:10 ráno kupuju kávu v Dunkin´s Donuts a prodavač Shanik, když mi nabízí nový druh „supertmavé“ se nezapomene pochlubit, že už má, před prací, odvoleno. Běžel prý celou cestu.

title: Odvoleno, a teď šup do práce! New York netrpělivě očekává výsledky

maintext:
Evidentně není sám, ve volební místnosti na adrese 545 East 14th Street je v 6:15 plno, fronta, jako by tu dávali něco zadarmo. Lidé se snaží „odvolit“, než jim začne běžný denní program, volno ze zaměstnání dnes nemá nikdo.
Jsou tu elegantní staří, unavení mladí, matky s kočárky, který svým dětem v běhu říkají „Jéžiš, zase to nestihneme“, nenamalované ženy, které se nechtějí fotit, protože vyšly skoro jen v pyžamu, i neoholení muži.
Stojí tu taky dvaadvacetiletá Emily Sundbergová, co tu fotí lidi, co už odvolili, pro svůj projekt. Až jich bude mít 100, půjde zas pryč. Neptá se voličů na jména ani na to, koho volili, chce jen zdokumentovat jejich tváře. „Jsou to přece strašně důležité volby“ vysvětluje mi čerstvá absolventka komunikačních studií.
Podle posledních průzkumů je v nich lehce favorizovaná Hillary Clintonová. První odhady výsledků z jednotlivých států, kde jsou největšími otazníky už tradičně Nevada, Severní Karolína a Florida (i když ta je letos dost jasná), se tu však netrpělivě očekávají až po půlnoci středoevropského času. To je ještě spousta hodin, které většina Newyorčanů stráví v práci.
Ve 23:00 hodin místního času, tedy v pět ráno v České republice, by mělo být úplně jasno. A nejlepším místem, kde na to jasno čekat, je jakýkoli bar přímo u Times Square. Budeme s vámi.


description: Jedním z hrdinů amerických voleb je oscarový dokumentarista Michael Moore, který důvody, proč vyhraje Donald Trump, vysvětlil prorocky ve svém článku už letos v létě. Reflex ho právě zachytil v ulicích protestujícího New Yorku.

title: Michael Moore, muž, který předpověděl Trumpovo vítězství. Teď proti němu protestuje


description: „K lepší budoucnosti se nelze promlčet,“ říká dramatik a publicista Karel Steigerwald, spoluautor výzvy Týdny občanského neklidu, která nyní koluje po republice. Komentátor Reflexu Bohumil Pečinka s ním v zítřejším vydání Reflexu polemizuje, jestli nestřílí mimo terč a naopak, jestli nejsou v roli užitečných idiotů.

title: Prostě nechceme mlčet! Bohumil Pečinka a Karel Steigerwald o divadelní petici, stávce a Číňanech

maintext:
Bohumil Pečinka: Jak se přihodilo, že vy, velký ironik, jste spoluautorem hodně přepjaté petice Týdny občanského neklidu. Chcete imponovat mladým holkám v divadle, nebo fakt cítíte, že jde „o podstatu demokracie?“
Karel Steigerwald: Nic z toho. I velký ironik se někdy naštve, to stačí. Znáte to, kapka po kapce… Ale tomu dokumentu bych neříkal petice. Text vyplynul z debaty několika lidí, kteří se náhodně potkali a došli k tomu, že když se nevyjádří, budou sami před sebou vypadat jako ovce. Řekli si, že zveřejní své úvahy a obavy. Možná je bude někdo další sdílet. Tak to dohromady sepsali. Je to velice osobní text. Je na každém občanovi, co si s ním počne. V preambuli našeho vyhlášení o tom píšeme víc.
B. P.: To píšete. Je to takových 2000 slov z roku 1968, ale v úplně jiné situaci. Formulace, jako je například organizovat v místech občanská shromáždění na podporu demokracie nebo podepsané výzvy zasílat výboru na obranu demokracie, popřípadě, když to bude nutné, stávkujme, to je jako z pera Ludvíka Vaculíka. On ale 2000 slov psal v předvečer hrozící okupace ze strany Ruska. Myslíte, že opravdu něco takového od Číny nebo Zemana hrozí?
K. S.: Že je to jako z pera Ludvíka Vaculíka? No to chápu jako pochvalu. My nereagujeme na to, co nám hrozí od Číny, nýbrž na to, co nám hrozí od našich politiků. Co hrozí od Zemana, víte sám dobře, ne? Ano, opičíme se po Vaculíkovi s myšlenkou, že lidi se mají o své věci starat. Když jen čučí na televizi, nemohou se pak divit.
B. P.: Kdyby nečučeli, tak zase nemáte diváky, ale to jen na okraj. Pojďte si celou kauzu vzít postupně. Podle mě je to primárně spor uvnitř vlády. Jedna část (ČSSD) byla ujištěna, že druhá část (KDU-ČSL v čele s ministrem Hermanem) nepřijme dalajlamu na vládní úrovni, což ani exprezident Havel nedělal. Herman to výslovně slíbil ministru zahraničí, ale v době jeho nepřítomnosti to porušil a dalajlamu přijal na ministerstvu kultury. Pak teprve následoval servilní dopis čtyř ústavních činitelů Číně a Zemanovo humpoláctví vůči panu Bradymu. Nebyli jsme spíš svědky bojů různých klik uvnitř jedné vlády než „ohrožení demokracie“ jako takové?
K. S.: To jsou politické otázky. Ty ať řeší náš politický svět. Zaorálek říká, Herman mi slíbil, Herman říká, nic jsem neslíbil. Tohle je nám jedno. My říkáme dost hulvátství a zpět k demokratickému světu. Do Číny nebo Ruska nechceme, i kdyby nám dávali ropu zdarma. Naše „politika“ je orámovaná jediným tématem: zůstat v euroatlantickém společenství ekonomicky, kulturně a bezpečnostně. Tisíc let tam patříme, komunisté nás stěhovali k Moskvě, najednou nás začínají nějací noví ptáci stěhovat do Číny. Požadavek odhulvátštět prezidenta je třešnička navíc. Ostatní ať si dělá politika. Máme ještě demokracii.
Týdny občanského neklidu? Kdepak, dál se lelkuje v obchodních centrech a vysedává v …
B. P.: Nemáte obavy, že jste naskočili na provokaci ministra Hermana vůči jiné části vlády? Rozumíte, jestli jste z čistě politického konfliktu neudělali morální kýč boje za demokracii?
K. S.: Podebraný termín „provokace ministra Hermana“ mě zaráží. Je to ze slovníku z úplně jiných časů, než dnes máme. Ostatně on i termín „morální kýč boje za demokracii“ je dost kýčovitý. A tlaky na Východ, už jich je dost, nejsou morální kýč.
B. P.: Promiňte, ale co dělal ministr Herman, když tato vláda před rokem podepisovala strategickou spolupráci s Čínou? Seděl, koukal a byl rád, že je rád. Proč z ní nevystoupil, když to pro něj bylo tak morálně nepřijatelné? Tím kýčem myslím, že vy, autoři dokumentu Týdny občanských nepokojů, jdete s kanónem na komára a hned mluvíte o ohrožení demokracie a stavíte barikády ducha. Proto za tím cítím to dojetí z vlastního dojetí, což je podstata kýče, o němž píše váš velký učitel Milan Kundera. Taky za tím vidím kus intelektuálního snobismu – udělat si každý podzim dobře nějakým veřejným vystoupením, kde si stále titíž lidé vydávají potvrzení o své občanské dokonalosti. Vždyť by velké cestovky mohly posílat do Prahy turisty s oznámením: mezi 28. říjnem a 17. listopadem pravidelné občanské nepokoje. Vstup zdarma. Zábava zaručena.
Velkou polemiku Bohumila Pečinky a Karla Stigerwalda si přečtěte v novém tištěném Reflexu, kerý vychází ve čtvrtek 3. listopadu.


description: Vše se odehrálo v lednu 1921. Devětadvacetiletý Josef Polášek bydlel se svou ženou v Praze na rohu Jindřišské a Bredovské ulice, dnes třídy Politických vězňů. Živil se jako podomní obchodník a snad i tato profese, při níž obcházel pražské byty, aby nabídl své zboží, přispěla k chorobné žárlivosti jeho ženy.

title: Kvůli manželce se čtyřikrát pokusil zabít. Marně

maintext:
Na každém kroku ho provázela trpkými výčitkami. Až došla Poláškovi trpělivost a z bytu se odstěhoval. Bez sebe vydrželi manželé pouhých čtrnáct dnů. Poté se usmířili, Polášek se k ženě vrátil a na oslavu počátku nového života, bez výčitek i následných hádek, vyrazili hned ráno do blízké vinárny.
Jenže sladká předsevzetí dlouho nevydržela. Vypili sotva čtvrtku vína, když vše začalo znovu. „U manžela účinkoval nápoj konejšivě, u ženy však podnítil starou žárlivost a nebohý Polášek místo srdečných slov slyšel zas jen starou písničku o nevěře,“ konstatovala Národní politika. „To ho tak rozčililo, že bez pozdravu odešel z vinárny a běžel do Ferdinandovy třídy, kde si chtěl koupit v jednom obchodě se střelnými potřebami revolver.“
Neuspěl. Zodpovědný obchodník spatřil na Poláškovi krajní rozčilení – a snadno se dovtípil, že se chystá s požadovaným revolverem vyvést nějakou nepravost. Odmítl jej prodat, a naopak pohrozil podomnímu obchodníkovi přivoláním četníka. Ten se lekl, vyběhl z krámu a zmizel v boční ulici.
Sebevražedné touhy ho přitom neopustily.
Koupil si sirky s fosforovou hlavičkou. Odešel do hostince, „kde je rozmočil v pivě. Jednu dávku vypil o 11. hodině a druhou ve dvě hodiny odpoledne.“
Jenže ani to k násilnému konci života žárlivostí pronásledovaného muže nevedlo. „Když se smrt nedostavila tak rychle, jak si přál, běžel na ostrov Štvanici a tam si vyhlídl strom, na kterém by konečně skončil svůj život. Když vázal na větev provaz, zpozorovalo ho hned několik lidí. Polášek proto nechal věšení a vyběhl na most přes Štvanici, odkud skočil do Vltavy.“
Avšak ani tento — čtvrtý – pokus sebevraždy během jediného dne se Josefu Poláškovi nezdařil. „Vytáhli ho živého na břeh a odvedli na policejní komisařství v Karlíně,“ uzavírá Národní politika. Zde ho prohlédl přivolaný doktor Masák a nechal odeslat do všeobecné nemocnice.
Zda se Polášek k žárlivé ženě vrátil, není známo.


description: Deset džihádistů hlásících se k Islámskému státu propašoval francouzsko-marocký radikál Salah Abdeslam v minulém roce přes Řecko, Maďarsko a Německo do Francie a Belgie, kde pak spáchali atentáty. Všichni se maskovali jako uprchlíci.

title: Strůjce atentátů v Paříži a Bruselu propašoval útočníky spolu s uprchlíky přes Řecko, Maďarsko a Německo


description: Jejím „bratrem“ byl dospělý slon, jejím nejlepším kamarádem se stal levhart a africká buš pro ni byla dětským hřiště. Životní příbeh Tippi Degre směle snese přirovnání ke Knize džunglí Rudyarda Kiplinga.

title: Opravdový Mauglí: Divoká Tippi vyrostla v africké divočině

maintext:
„Bylo to magické období. Být takhle volná v přírodě. A se svým dítětem. Měla velké štěstí. Do deseti let byla v naprosté divočině. Byli jsme to jen my tři, zvířata a velmi málo lidí,“ popsala dětství Tippi její matka Sylvie Degre.
Ta je profesionální fotografkou, stejně jako její muž Alain. V roce 1990, kdy se narodila Tippi, už byli oba kvůli práci v Namíbii. A ani kvůli malé dcerce se zpět do rodné Francie vracet nechěli. Svého rozhodnutí nakonec nikdy nelitovali. Ba právě naopak. Snímky malé Tippi, které rodiče v průběhu dalších let pořídili, dokazují, že dívka prožila zcela ojedinělé dětství.
„Vždycky říkala, že každý člověk má dar a tohle je její dar,“ vysvětluje schopnost přátelství Tippi se zvířaty Sylvie. „Dokázala se dostat do jejich mysli. Neměla žádný strach. Nedocházelo jí, že je menší než slon Abu. Prostě se dívala do jeho očí a mluvila na něj.“
I když se může zdát, že rodiče příliš nedbali na Tippino bezpečí, Alain se Sylvií tvrdí pravý opak. "V Jižní Africe mají lidé farmy o velikosti desetitisíců hektarů. Farmáři si často nechávají osiřelá divoká zvířata a vychovávají je u sebe doma. Ta jsou pak krotká, přivyklá lidem. Proto se s nimi mohla tak sblížit.“
Z africké divočiny Tippi nakonec přece jen odešla. V 18 letech začala studovat na univerzitě v Paříži a musela tak čelit zcela novému prostředí. Zdá se ale, že se se vším vyrovnala více než dobře. Dnes 24letá žena se stále cítí být Afričankou a touží získat namibijský pas. Jednou by se ráda stala velvyslankyní této země.


description: „Obávám se, že po mém odchodu vyvěsí vláda bílý prapor a dá Babišovi všechno, co chce,“ říká odcházející ministr zdravotnictví Svatopluk Němeček (44). V rozhovoru pro tištěný Reflex, který vychází ve čtvrtek 24. listopadu popisuje války s ministrem financí o podobu českého zdravotnictví.

title: Můj zápas s Babišem. Otevřená zpověď ministra Němečka o tom, co se dělo v Sobotkově vládě

maintext:
Jak začaly vaše spory?
Hned, jak vznikla vláda, na mě Babiš začal útočit. Neměl jsem na vybranou, jestli proti němu jít, nebo nejít. První velký střet byl, když se v koaliční smlouvě předsedové dohodli, že zruší třicetikorunové regulační poplatky. My jsme přišli s tím, že to zrealizujeme, ale provozovatelům musíme tyto prostředky kompenzovat. V tom okamžiku začal Babiš vést řeči v tom smyslu, že nic nedostanu, protože v systému je peněz dost, a takové ty jeho výroky. Pak už to pokračovalo.
Myslíte, že si chtěl s vámi vybudovat vztah jako s ministrem zemědělství Jurečkou, který mu jde v jeho podnikání tak na ruku, že vypadá jako ministr za ANO?
Tak nějak. Jakákoli řeč, kterou jsem s Babišem vedl, končila slovy: z čela Všeobecné zdravotní pojišťovny (VZP) musí odejít ředitel Kabátek.
To bylo na jednání vlády, nebo při osobních hovorech?
Všude. Babišovým hlavním a prvním cílem je ovládnout VZP. To by mě zpočátku nenapadlo.
1080p 720p 480p 360p 240p VIDEO: Svatopluk Němeček o svém odvoláni a Andreji Babišovi REKLAMA VIDEO: Svatopluk Němeček o svém odvoláni a Andreji Babišovi • VIDEO Bohumil Pečinka
Ale vždyť jste musel vidět, že Babiš je ve dvojjediné roli: podnikatel ve zdravotnictví a současně ministr.
Časově jeho fond začal skupovat zdravotnická zařízení postupně, a jeho zájem na VZP se tedy postupně zvyšoval. Ve všech řečech o neprůhlednosti a černých děrách říkal: Je nemožné, aby v čele VZP seděl Kabátek. Na jeho výtky jsem nereagoval. Povedlo se mu jen dostat některé své lidi do správní rady. Většina správní rady však hlasovala tak, že Babišovy návrhy nepodpořila. Zbylí členové, ať už byli za ČSSD, komunisty, topku, nebo ODS, drželi zájmy VZP. Hlavní podíl na tom má předseda správní rady a vysočinský hejtman Běhounek. Je to člověk, který se nebojí.
Jaké jsou hlavní Babišovy zájmy?
Nemusí to být konkrétní zájmy firem, s nimiž podniká. On má takový zvláštní instinkt ovládnout rozpočty veřejných institucí.
Jak se Babiš projevoval na vládě?
Podobně jako v médiích. Vždycky nastala hodinová šaráda, „jak tam všeci kradú, nerobia ty centrálné nákupy“, prostě nekonzistentní směska proslovů. Když chtělo zdravotnictví po něm peníze na cokoli, byl to problém.
Pamatujete si na konkrétní případ?
Nejnáročnější z hlediska objemu práce na ministerstvu je systém DRG, tedy, aby výkony jednotlivých nemocnic byly ohodnoceny tak, aby to odpovídalo skutečným nákladům. Je to obrovská práce. V Německu to stočlenný úřad dělal pět let a pak to pět let zaváděli. Byl jsem proto hrozně rád, když se mi podařilo zlanařit docenta Duška, jenž má za sebou skvělé výsledky v rámci Národního onkologického registru. Jednou přišel na vládu představit, jak to funguje. Nato vystoupil Babiš a řekl: A na čo potřebujete tamto? Dajtě mi ceruzku a já vám to za dva mesiace spočítam. Musím říct, že i docent Dušek z toho byl v naprostém šoku, protože něco podobného nezažil.
Jaký měl Babiš zájem torpédovat tento systém?
Moc v tom hledáte racionální motivy. Podle Babiše je ve zdravotnictví všechno špatně, on žádnou odbornou debatu nevede. Jakýkoli materiál principiálně odstřeloval.
Dělo se to dalším ministrům?
Ne.
Vraťme se ještě k VZP. V čem je důležité ji ovládnout?
Popíšu vám typický způsob Babišova myšlení. Jednou říkal: Zjistil jsem, že pan ministr Němeček úhradovou vyhláškou rozděluje 260 miliard korun, které jdou úplně mimo nás. To říkal opakovaně na vládě.
Co myslel tím mimo nás, ministerstvo financí, nebo Agrofert?
Myslel tím prostě mimo něj. Zdravotní úhrady jsou mimorozpočtová věc a on na ni nedosáhne. Není to položka, kterou by mohl ovlivňovat a řídit z pozice ministra financí. Jinak veškeré peníze do všech resortů jdou přes něj. To je podle něj základní problém, že veřejné zdravotní pojištění nejde přes státní rozpočet.
O co mu tedy jde?
Mít všechno pod kontrolou, a to v celé zemi. Prostě přeměnit stát v rodinnou firmu.
Kolik z těch 260 miliard jde do VZP?
Asi šedesát procent. Takže je to klíčová instituce, která ovlivňuje financování zdravotnictví. Když nějak přes VZP nastavíte úhrady, můžete změnit výnosy v té či oné oblasti.
Ve stejné době jako VZP se Andrej Babiš snažil ovládnout druhé nervové centrum státu — ČEZ. Opět se ptám: proč?
Ale to je stejný model. Vidí tam hodně peněz a chce je ovládnout.
Jako politik, nebo jako podnikatel?
On to vůbec nerozlišuje. Vůbec. Jsem o tom hluboce přesvědčen. On buduje stát jako další divizi Agrofertu.
Co z toho vyplývá?
Že pokud vyhraje volby, hrozí, že se český stát přemění v rodinnou firmu sicilského typu. Nakonec všichni přijdou a padremu políbí prsten, pokud budou chtít dělat velký byznys. Působí to legračně, ale jeho myšlení je takhle jednoznačné a přímočaré. Tam nejsou žádné kudrlinky. Podobně je to s dnešním bojem o Vojenskou zdravotní pojišťovnu.
Svatopluk Němeček (44) v letech 1990–96 vystudoval všeobecné lékařství na fakultě v Olomouci. Později získal atestaci na vnitřní lékařství. Začínal na interně v městské nemocnici v Bohumíně, kterou od roku 2002 řídil. O tři roky později vyhrál výběrové řízení na šéfa Fakultní nemocnice v Ostravě. Jeho manželkou je slavná popáleninová chiruržka Zdenka Crkvenjaš, která mj. operovala popálenou Natálku Kudrikovou. V minulém období byla v Ostravě zastupitelkou za TOP 09. Svatopluk Němeček byl nejdříve členem Strany zelených, později vstoupil do ČSSD. V letech 2014-2016 byl ministrem zdravotnictví.
Velký rozhovor s bývalým ministrem zdravotnictví si přečtěte v novém tištěném Reflexu, který vychází 24. listopadu.


description: Američané vybírají nového prezidenta či prezidentku. Kdy bude svět znát jméno nejmocnějšího člověka planety?

title: Clintonová versus Trump. Kdy se rozhodne?


description: Kde se odehraje závěrečná bitva letošních voleb, je už teď jasné. Půjde zhruba o desítku tzv. bitevních států (battleground states). V ostatních státech už kampaň skončila, nebo dokonce nikdy pořádně nezačala. V zámoří se totiž mluví o tzv. červených a modrých státech. To jsou státy, v nichž tradičně vyhrává jedna z velkých stran.

title: Volby v USA 2016: Boj o poslední nerozhodnuté státy

maintext:
V USA jsou politické barvy tradičně vnímány opačně než na starém kontinentě, takže červené státy jsou ty, v nichž „vždy“ vyhrávají pravicoví republikáni, a modré naopak „patří“ levicovým demokratům.
Modré státy
Například od voleb v roce 1992 demokraté vždy uspěli v prezidentské volbě v 17 státech Unie a v distriktu hlavního města, které dohromady disponují 222 z celkem 538 hlasů volitelů. Clintonová má tak fakticky jistých tolik volitelů, ještě než vytáhne nohy z domovského New Yorku za účelem kampaně, že k dosažení většiny – 270 volitelů – jí chybí již jen 48 dalších.
Naopak republikáni sice od roku 1992, kdy do Bílého domu poprvé nastoupil manžel letošní demokratické kandidátky, pravidelně vyhrávají prezidentské klání v 13 státech. Ty jsou ale v průměru menší, disponují méně voliteli, takže za své nejčervenějších státy mají „jisté“ jen 102 hlasy.
Státy, kde strana vyhrála vždy od roku 1992 • Foto 270towin.com
Když se ovšem podíváme na poslední čtvery volby, jež všechny proběhly v 21. století, drží si demokraté v „modrém sloupečku“ jen výše zmíněných 17 států. Naopak republikáni dokázali vždy dominovat dokonce ve 22 státech Unie, což jim přináší „jistých“ 180 volitelských hlasů.
Ve hře tak zbývá jen jedenáctka států, jimž se v zámoří říká „swing states“ – proměnlivé státy – a jejich 138 volitelů.
Státy, kde strana vyhrála vždy od roku 2000 • Foto 270towin.com
Z popsané jedenáctky některé letos jednoznačně tíhnou k jednomu z kandidátů. Clintonová se proto může zřejmě spolehnout na Nové Mexiko, kdy jsou Hispánci již nejsilnější sociální skupinou, a Trump zase na Indianu, kde také vede s velkou převahou.
Čistými bitevními státy nyní zůstává pětice států a jeden obvod ve státě Maine, který patří s Nebraskou mezi státy, kde celostátní vítěz získá část volitelů a zbytek se přidělí vítězům v jednotlivých volebních obvodech pro federální Sněmovnu reprezentantů, takže oba státy mohou skončit v den voleb jako dvoubarevné. Nebraska zůstává jasně trumpovská, ale v Maine na severu Nové Anglie sahá Trump po jednom hlasu.
Aby však Trump zůstal ve hře o Bílý dům, musí zároveň vyhrát ve všech ještě otevřených bitevních státech nebo podniknout nějaký překvapivý výpad. Jaké jsou jeho šance?
Hráčská Nevada
Nevada, jež volila pro vítěze celoamerických voleb nepřetržitě od roku 1980, sice letos patří do tzv. slunečného pásu států, v němž narůstá počet hispánských voličů, ale Trump zde zase může profitovat z toho, že místní politická atmosféra přeje tradičně protestnímu hlasování. Největší nevadské město Las Vegas navíc patří mezi hlavní základny Trumpova podnikání, takže je Donald ve stříbrném státě také trochu doma. Průzkumy zatím naznačují, že zde bude mít newyorský podnikatel skutečně navrch.
Severní Karolína – konec Jihu
Letošní volby obecně přinesly posun. Kdy demokraté začali myslet na dobývání konzervativních, jižanských států, v nichž od šedesátých let dominují republikáni. Jenže všude na Jihu narůstají počty Hispánců, kteří protiimigrační republikány moc nemusí. Projevuje se to i v dnes „nejméně jižanském“ státě Jihu – v Severní Karolíně. Do ní se stěhují nejenom lidé původem ze španělsky mluvících zemí, ale také díky rozvoji tvorby moderních technologií mladí, vzdělaní voliči ze Severu. To ze státu udělalo „přelétavý“. Clintonová zde dlouho držela krok s Trumpem, jenže v poslední době už republikán udržuje těsný, ale trvalý náskok. Pro Trumpa je Severní Karolína další „must win“, bez něhož bude 270 hlasů skládat jen obtížně.
Florida – klíč pro Clintonovou
Ve stejné pozici je sluneční stát, jak se přezdívá Floridě. Trump ji nutně potřebuje, Clintonová by prohru v této zmenšenině celých USA mohla oželet a stejně vyhrát. Sever státu je klasickým republikánským Jihem, zatímco konec poloostrova se změnil jednak díky tomu, že se tam stěhují na penzi i za odpočinky lidé z tradičně demokratických bašt na Severu USA. Jižní cíp Floridy přeje demokratům také proto, že zde už prorepublikánské imigranty z Kuby přečíslili více na demokraty orientovaní lidé, pocházející z Portorika.
Současné bitevní státy • Foto 270towin.com
O osudu voleb na Floridě, jež podpořila zvoleného prezidenta vždy od roku 1996, a možná i v celé zemi se tak rozhodne ve středu státu — kolem města Tampa. Průzkumy těsně favorizují Clintonovou, ale rozdíl je v řádu statistické chyby.
Rezivějící, bílé Ohio
Kaštanový stát, jak se přezdívá státu Ohio, byl dlouho typickým státem, kde se volby rozhodují. Jenže Ohio se nemění jako celé Spojené státy a zůstává velmi výrazně bělošským státem a také součástí tzv. rezivějícího pásu, v němž kdysi sídlilo jádro amerického průmyslu, který odsud ale pomalu mizí. Ohio se právě díky této ekonomické situaci nyní přiklání na stranu Trumpa.
New Hampshire – ostrov v Nové Anglii
Když si Trump připíše Nevadu, Floridu, Severní Karolínu i Ohio, bude stav v počtu delegátů: 268 pro Clintonovou, 265 pro Trumpa. V takové situaci se bude rozhodovat ve státě New Hampshire, jenž tvoří výjimku z velmi liberální, a tedy levicové a demokratické Nové Anglie. New Hampshire se od zbytku regionu liší nejenom heslem „Být svobodný nebo zemřít“, ale zejména dlouhou tradicí nízkých daní a podpory libertariánských myšlenek.
Republikány zde posiluje i skutečnost, že velkou část státu tvoří faktické předměstí Bostonu v sousedním Massachusetts. I proto se jedná o přelétavý stát, kde sice místní republikáni jsou hodně vzdáleni pojetí Donalda Trumpa, ale poslední průzkumy zde zatím ukazují plichtu.
Firewall v Pensylvánii
Pokud by tu přece jenom Trump uspěl, bude potřebovat ještě aspoň jeden hlas za část Maine nebo překvapivý průnik do tzv. firewall Clintonové, jak se přezdívá tradičně demokratickým státům, kde však nyní část bělošských dělníků zvažuje podporu Trumpa. Ten proto ještě v závěru kampaně útočí v Pensylvánii, o níž se říká, že jsou dvě velká města (Filadelfie a Pittsburgh) a zbytek státu je vlastně jak silně republikánská Alabama. Podobně jsou na tom i další zrezivělé státy – Wisconsin či Michigan. I tam může Trump dohnáním ztráty z průzkumů korunovat své vítězství nebo nahradit ztrátu z nějakého překvapivého průniku Clintonové do jeho „červených“ států (třeba Arizony).
Clintonová má podle volební mapy cestu do Bílého domu aktuálně jednodušší, ale Trumpovy varianty nejsou také vůbec nereálné. Již v úterý 8. listopadu bude jasno. Zatím si můžete zkusit vlastní volební výsledek na serveru 270towin.


description: Musí mít pořádný říz a zároveň být příjemně nasládlý, nežádoucí je naopak hořká pachuť. Vypěstovat dobrý křen není legrace, chce to dobrou sadbu, vhodnou půdu a spoustu lásky, abyste tu dřinu zvládli. Ideální podmínky míval křen v Malíně u Kutné Hory, který putoval na stoly po celé Evropě. Silná tradice si zasloužila obnovit.

title: Lék a pomocník v kuchyni, ostrý jako břitva. Představujeme křen

maintext:
Před strouháním by se měl křen pouze oškrábat, nikoli oloupat, pak v něm zůstane vše, co má
„Kdo by neznal rozdílu mezi uzenkami s křenem a bez něho? Pravou pochoutkou jest křen při mase hovězím, vepřovém, telecím, při uzenině a jaternicích (…) požívání jeho s medem a řeřichou hojí plicní neduhy. Slovem: křen jest kořením i lékem,“ píše páter Ignác Paták ve svém pojednání Pěstování křenu v Malíně z roku 1873. A pokračuje: „Štěpný křen pěstuje se na nemnohých místech; větší část obecenstva béře za vděk křenem divokým. Nejznámější křeny u nás jsou: pruský (v pruském Slezsku u Lohnice – Liegnitz), bavorský (u Norimberka), temešvárský (v Banátu), hradecký, trojský aj. Malínský křen však evropské pověsti požívá – a to vším právem.“
Malínský farář sám křen pěstoval a na pětadvaceti stranách shrnul vše podstatné: nejen proč je plodina z jeho farnosti ta nej, ale především: jak založit prosperující křenovku a jak se o ni náležitě starat. Zní to jednoduše: „K docílení silného a spolu chutného křenu jest zapotřebí: 1. příhodné půdy, 2. dobrého semena, 3. pečlivého vzdělání a pěstování.“
Z lékárny do kuchyně
Je to podobné jako třeba s česnekem – bereme ho jako samozřejmost, která roste takřka sama, ale jen do chvíle, než zjistíme, že vlastně nemá žádnou chuť nebo pouze pachuť, jež jídlu spíš ublíží, než aby pozvedla jeho kvality. Pak začneme pátrat po těch správných rostlinách patřičných chuťových vlastností. V případě křenu je to štiplavost, v té vyniká nad svými botanickými příbuznými – hořčicí, brukví, řeřichou, ředkví či ředkvičkou. Do české kuchyně patří skutečně odnepaměti, do střední Evropy ho z jihovýchodu přinesli během stěhování národů Slované. Archeologické nálezy upomínající na používání a konzumaci křenu sahají do 2. století, písemné zmínky najdeme ve století 12., konkrétně u Hildegardy z Bingenu, která křen používala jako léčivou rostlinu. Ze stejného důvodu ho pak pěstovali cisterciáci – u Bamberku, Štýrského Hradce či kláštera v Sedlci, kam spadal i Malín. Tam se křen pěstoval už ve 12. století a postupně byl šlechtěn až do exportních kvalit žádaných v 19. století po celé Evropě. Do světa putoval pečlivě zabalený v soudcích, aby nepřišel o své jedinečné kvality.
V Malíně, kde má křen nejen tradici, ale i ideální podmínky, začalo jeho pěstování upadat po druhé světové válce vinou kolektivizace. Tehdy se rozorávaly nejen meze, ale s nimi i ovocné sady nebo právě křenová pole, tedy vše, co bylo vyhodnoceno jako zbytečné. Někteří pěstitelé vzdorovali až do počátku 60. let, jejich potomci se už pár let pokoušejí na jejich dílo navázat. Že to není legrace, věděl už páter Ignác Paták: „Při protrhávání má hospodář obzvláště pilně přihlížeti; neb dělník mnohý, aby se shýbati nemusel, raději zem ku křenu přihrne, aniž byl tenké kořínky odstranil. Při sklízení, když z jedné jámy místo jednoho kořene vyletí jich pět až deset, tu již pozdě hubovati na dělníky... Okopáváno budiž opatrně, aby se lupení neotlouklo a nepolámalo, jelikož ono k vzrůstu křenu nejvíc napomáhá; jest takřka plícemi a spolu ústy, jimiž ze vzduchu potravu béře...“
Místní tvrdí, že kvalita zdejšího křenu je závislá především na stylu pěstování a také na půdě. Její rozbory prokázaly vyšší obsah mědi a zinku. Ano, za dobrým křenem se skrývá skutečná alchymie.


description: Včerejší večerní výpadek vyhledávacího serveru Google v Česku rozpoutal na internetu bouři. I když to mohlo řadě lidí způsobit komplikace, Češi ukázali, že dokážou brát i tuhle „katastrofu“ s humorem. Podívejte se na ty nejlepší reakce.

title: Výpadek Google: Svět se bavil na účet největšího vyhledávače

maintext:
Může za to Seznam, kočky, nebo Ivana Trumpová! Když včera mezi osmou a desátou hodinou večerní přestali uživatelům v Česku fungovat stránky Googlu a jeho služeb (např. Gmail, YouTube…), začali uživatelé hledat příčinu. Jenže jak vygooglovat, že nefunguje Google, když nefunguje Google? Všichni proto obrátili svou pozornost k sociálním sítím, kde se rozpoutala vtipná diskuze.
I když se pro většinu uživatelů podařilo služby zpřístupnit, u některých trval výpadek dlouho do noci. Google svůj problém blíže nespecifikoval, potvrdil pouze, že se jednalo o technickou závadu, kterou se podařilo zhruba za hodinu a půl odstranit. Ruce si ale mnuli ve společnosti Seznam.cz, jejíž generální ředitel Pavel Zima celou událost glosoval na Twitteru. A rozhodně nebyl sám:
Mapa výpadku připomínala atomový hřib. Uživatel Lukáš Zapletal našel epicentrum poruchy ve Zlíně, rodišti Ivany Trumpové. Že by nová konspirační teorie?
The core is in Zlín, birthplace of Ivana Trump. Just saying, once again. #googledown pic.twitter.com/rnoQEuwGbs


title: Kulturní událost roku: JXD pokřtí knihu básní Pod kopyty slunce od Davida Molnára

maintext:
Bože/ty hajzle/proč jsi do mě vložil tenhle chorobnej mozek/a nedal mi odvahu ke kriminální činnosti?! píše v básni Stěny pekla natřenýho na modro David Molnár a je pěkné se takhle potkat s básníkem v pocitu, že v tom člověk není sám.
Nebude to kavárna, kde se momentálně formuje a formuluje příští změna, ale zase nějaká čtyřka na rohu u nádraží, ušmudlaný stoly a plný popelníky. Tedy do té doby, než to nějaký snaživý úředník zavře; ale i potom jsou tu garáže a zahradní chatky.
A básník nikdy nezvítězí, to se rozumí. Maximálně přestane být básníkem.
Malou oslavu si ale nakonec přece jenom zaslouží: Knížku Pod kopyty slunce křtí JXD spolu s autorem v pražském klubu Cross ve čtvrtek 24. 11. v sedm hodin večer.
Testosteron na jevišti
Když bůh nedá člověku odvahu k činnosti kriminální, může mu dát vlohy umělecké. Nemusí to být nutně básnické střevo, může to být talent dramatický. Polák Andrzej Saramonowicz napsal před časem divadelní hru Testoteron, která se už několik let hraje i na českých a moravských jevištích. Měl jsem štěstí, že jsem dvě různé inscenace stejného textu viděl dva dny po sobě.
720p 480p 360p 240p Ukázka z divadelní hry Testosteron. REKLAMA Ukázka z divadelní hry Testosteron. • VIDEO Youtube.com
Sedm chlápků se sejde po jedné nevydařené a před druhou, snad vydařenou svatbou v restauraci. Trochu pijí, trochu se rvou, trochu mudrujou o životě a v neposlední řadě si měří velikost svých pytlíků, šourků nebo jak té věci chcete říkat.
Na obou představeních, která jsem viděl, seděly v hledišti zejména ženy a po počátečních, asi tříminutových rozpacích – ano, chlapi používají slova nehledaná – se většina přítomných chechtala tak, že sotva popadla dech.
Trik Testosteronu spočívá v tom, že je naprosto nekompromisně pravdivý, dokonce asi pravdivější než pravda sama, ale pozor! Ženy tuhle pravdu pochopitelně znají a chtějí slyšet, ale jenom a pouze v divadle. Jestli nevěříte, zkuste si to někdy doma.
Punkovou a strhující inscenaci můžete aktuálně vidět v podání divadla Point z Prostějova, uhlazenější a krotčí v Divadle F. X. Šaldy v Liberci. V Praze můžete zajít do Divadla Komedie a dát mi vědět, jestli se tam mám vypravit.
(Existuje film podle stejného scénáře, který režíroval dokonce osobně autor textu, ale ten si nechte klidně ujít. Jestli nevěříte, zkuste to na YouTube, je tam celý.)
Odpočinek od nákupů v Drážďanech
Až budete na předvánočních nákupech v saských Drážďanech a nebudete se cítit dobře ve všech těch frontách a také všudypřítomná čeština (polština a ruština) vám poleze na nervy, skočte na nábřeží do budovy Lipsius Bau. Tam je totiž Ráj na zemi neboli výstava vlámských mistrů šestnáctého a sedmnáctého století. Velká plátna, malá plátýnka, grafiky jako nové a taky takové, na nichž se podepsal čas a jsou sotva viditelné.
Většina obrazů je zapůjčená a hned tak k vidění takhle blízko nebudou.
Když to ale nestihnete teď, máte šanci ještě na nákupech vánočních a při prvních slevách novoročních)


description: V souvislosti s Čínou se většinou hovoří o ekonomice, politice a oceánu výrobků, které vyváží do celého světa. Jenže v nejlidnatější zemi světa se v posledních 20 letech změnila k nepoznání i společnost. Poslední generace je moderní, daleko více touží po svobodě a má často stejné zájmy jako lidi na Západě. Toho využívá se své práci i čínská fotografka Luo Jang (32).

title: Chcete vidět, jak moc se Čína změnila? Podívejte se na fotografie mladých žen


description: Vrchní státní zástupkyně Lenka Bradáčová se počtvrté za sebou stala nejvlivnější ženou Česka. Na druhém místě skončila eurokomisařka Věra Jourová (ANO) a na třetím finanční ředitelka společnosti PPF Kateřina Jirásková. Vyplynulo to z žebříčku nejvlivnějších žen Česka, který sestavil časopis Forbes. V žebříčku se umístila i generální ředitelka Czech News Center (vydavatel Reflexu) Libuše Šmuclerová.

title: Nejvlivnější ženou Česka je počtvrté v řadě vrchní státní zástupkyně Bradáčová


description: Polský nezávislý novinář Tomasz Maciejczuk se účastnil talk show v ruské televizi TV Centr, kde se měla odehrát “diskuse”. Místo toho Poláka napadli nejen diváci, ale také moderátor.

title: Polského novináře zbili v ruské televizi. Za kritiku ruské ekonomiky


description: Krátce po vítězství Donalda Trumpa promluvila v Praze o amerických volbách bývalá ministryně zahraničí USA Madeleine Albrightová. Ve volbách podle ní velkou roli sehrál i fakt, že Američané nebyli připraveni na populismus. "V této chvíli zkouším nepanikařit a zjistit, co se vlastně stalo," řekla v rozhovoru.

title: Madeleine Albrightová v Praze o Trumpovi: Máme nenávidět všechny kromě bílých mužů


description: Kvůli chybě, která postihla desetitisíce uživatelů, sociální síť Facebook “prohlásil za mrtvé” uživatele, kteří ale stále žijí. Mimo jiné i zakladatele Facebooku Marka Zuckenberga.

title: Facebook omylem “zabil” tisíce uživatelů, prohlásil je za mrtvé


description: Nepříjemný objev učinila před několika dny Newyorčanka Cailey Fieselová, když si poprvé vzala do práce šaty zakoupené u světoznámé španělské značky Zara. Z jednoho ze švů vyčnívala myší noha.

title: Žena našla v šatech od Zary všitou myš

maintext:
Mezi ženou a značkou Zara teď dochází k tahanicím a vzájemnému obviňování. Firma totiž nechce uznat, že si žena koupila šaty s již zašitou myší. Argumentují, že šaty si koupila žena v červenci, a kdyby tam byla již při nákupu, musela by si toho přece všimnout.
Cailey Fieselová však trvá na svém a Zara tak postupně mění svůj přístup. “Případ ještě řádně prošetříme,” uvedl ředitel značky ve svém tiskovém prohlášení. “Na výrobě oblečení si naše znaka dává zvlášť záležet, je nutné tento případ podrobit důkladnému šetření,” dodává. Blíže se však k objevu nevyjádřil.
O tom, že je krajně nepravděpodobné, že by se myš do šatů dostala až poté, co jej žena zakoupila svědčí také fotografie, které majitelka oblečení umístila na sociální sítě. Myší noha je totiž do oblečení skutečně všitá, a těžko si představit, a to nikoliv ručně, nýbrž strojově vedenými stehy.
Žena si šaty vzala z šatníku poprvé po více než pěti měsících, kdy je zakoupila v Greenewichi v americkém Connecticutu. Podle etikety pocházejí z Turecka. Fiesová stále tvrdí, že si všitého zvířete dříve nevšimla, a až zápach, který nešlo z jejího šatníku odstranit, ji upozornil na to, že s šaty bude něco v nepořádku. Když je totiž vytáhla ze skříně a vzala si je do práce, zápach “šel s ní”. Podle informací amerického tisku nechce žena nechat případ jen tak. S výměnou šatů se nespokojila, požaduje po Zaře odškodné. Na případ si najala dokonce právníka, který tvrdí, že jeho klientka utrpěla značný šok, který vedl až k depresím. Od firmy tak požaduje odškodné. V jaké výši, to právní zástupce žalobkyně nesdělil.
Žena našla v šatech od Zary myš, kterou někdo všil do límce • Foto archiv
Není to poprvé, co je Zara středem pozornosti médií. Před dvěma lety zaujala svým oděvem, který se nápadně podobal oblečení, které museli nosit židovští vězňové v koncentračních nacistických táborech. Na halence podobné vězeňskému mundúru nechyběla židovská Davidova hvězda. Tento kus však po značné kritice Zara stáhla z prodeje.


description: Hotel Faridpur ve stejnojmenné čtvrti bangladéšského hlavního města Dháky je považován za nejlevnější na celém světě. Najdete zde postel na jednu noc i za 30 taka, což je v přepočtu pouhých 10 korun. Zda je tento hotel skutečně nejlevnější na planetě, to se dá jen těžko ověřit, ale podívat se do něj rozhodně stojí za to.

title: Podívejte se do nejlevnějšího hotelu světa, pokoj na noc stojí 10 korun


description: Probádávání opuštěných míst je poslední léta v módě. Vedle Česka je tahle disciplína zvláště populární v Japonsku, USA, Německu nebo Belgii. Některé lidi prostě baví převléknout se do montérek nebo starých džínsů a zažívat dobrodružství, které vybydlené areály nabízejí. Takový je i Tomáš Svoboda (53), profesionální fotograf a jeden z nejznámějších evropských „urbexářů“.

title: Český fotograf dokumentuje vybydlené městské objekty po celém světě


description: „Erdoğan terrorist, Erdoğan terrorist!“ křičí stovky žen v centru kurdského města Kobání na severu Sýrie. V jejich čele pochoduje starší žena v hnědém šátku. Zuřivě mává rukama jako dirigentka. Vyvolává hesla a ostatní je opakují. Za dlouhými sukněmi žen vykukují malé děti oblečené do maskáčových uniforem. Právě začíná demonstrace proti severnímu sousedovi — Turecku.

title: Kurdové proti Erdoğanovi: Turecko podporuje Islámský stát


description: V rámci světového týdne Povědomí o důsledcích alkoholu zveřejnila britská média nejnovější průzkum, v němž se uvádí, jak si stojí jednotlivé země co se týče počtu vypitého alkoholu za rok. "Nejlépe" si stále stojí země takzvaného východního bloku, tedy států, které po 2. světové válce pohltil svým vlivem Sovětský svaz.

title: Kde se nejvíce pije? Bývalý východní blok včetně Česka stále kraluje


title: Přestaňme už skuhrat, byli jsme před Zemanem a Babišem, budeme i po nich

maintext:
Nechápu to. Přestože naše země si užívá už 26 let svobody a demokracie (což je nejdelší podobná nepřerušená doba v její historii), nekonečné skuhrání, že je svoboda a demokracie v ohrožení, spíše sílí. Ukázal to i další 17. listopad. Proč? To už internet, sociální sítě, propaganda ze všech stran a spiklenecké teorie natolik rozvrátily naše myšlení? Místo abychom si skvělých vymožeností užívali, sami se trýzníme.
Když známý český historik a politik František Palacký nemohl prosadit své vize o uspořádání státu na žádné úrovni, alespoň je v roce 1865 sepsal do pojednání „Idea státu rakouského“, které obsahuje i proslulou větu „Byli jsme před Rakouskem, budeme i po něm!“
Každý si může říci a dělat, co chce a jak chce, protože se to smí, važme si toho. Jednoduše: „Byli jsme před Zemanem a Babišem, budeme i po nich“.
Silná demokracie dokáže nakonec „semlít“ i ty, kteří ji chtějí omezovat. Česká demokracie je silná, ne že ne, i když každý říká v podstatě něco jiného a mnozí naznačují, že je ve vážném ohrožení.
Ve skutečnosti ale nikdo nechce zpátky „na Východ“, je jedno že tím Petr Pithart, Tomáš Halík, Karel Schwarzenberg či Michal Horáček straší. Jsou to jen politické hrátky a řeči. Jsme Západ a všichni to ví. Do putinovského Ruska se z Česka nikdo nestěhuje, ani ti komunisté. Co by tam dělali? Dávno by museli držet pusu. Ví to i oni, jen dál melou nesmysly o socialismu.
Rusko a Čína jsou vlivné, silné a někdy hodně agresivní. Je potřeba s nimi ale obchodovat, ovšem nevyzařují žádné ideje, nepřenášejí myšlenky, na kterých se dá u nás stavět společnost. Byznys proto nechme byznysu, dalajlamu dalajlamovi.
V nejvýznamnější státní svátek roku, 17. listopadu, si někdo zakřičel, jiný demonstroval, nebo svůj názor vyjádřil v tichosti pouze tím, že zapálil svíčku na počest těm, kteří něco pro naši svobodu udělali.
Ano to je svoboda a demokracie.
Že nějaký politik někde něco řekl, co se nám nelíbí? No a co? My můžeme jeho názor vyvracet i převracet jak chceme. Že takového politika nechceme ve funkci? Že ho nesnášíme? V pořádku, od toho máme volby a ty rozhodnou.
Vás fakt vzrušuje, že Jiří Ovčáček napíše na obranu prezidenta na Twitter za den 10 zpráv? No a co? Číst to nemusíte. A pište si je taky.
Taky nemusíte jíst koblihy a párky Andreje Babiše. Kupte si jiné, pokud vám vadí. Máte možnost. Stejně jako nemusíte číst jeho noviny.
Že nějaké médium něco napsalo a odvysílalo, co se vám nelíbí? No a co? Vy se tím fakt v životě řídíte? Vy podle toho žijete? Můžete přece napsat a říci, co chcete, veřejně to kritizovat, nebo někdo napíše něco jiného, co vám konvenuje.
Když přijde Babiš, přijde i AntiBabiš. Když bude Zeman, bude i AntiZeman. Pokud přetrvá Kalousek, přetrvá i AntiKalousek. V tom je síla demokracie, ne její ohrožení. No jistě, někdo u toho lže, jako když tiskne. Jenže i to k té demokracii a svobodě patří.
Že vy takové lidi nechcete? A nechcete a nechcete? Správně. Vyberte si jiné. Na rozdíl od Ruska či Číny můžete, jak je libo. To nám zatím (naštěstí!) ani Evropská unie nenařídí a nezreguluje.
Češi mají vynikající schopnost všechno rozstřílet v diskusi na kusy a přitom nevytáhnout skutečnou zbraň. Udělají to slovně. To je přece skvělé! To je Západ! To není Východ!
Takže i 17. listopadu jsme si vyslechli všemožné názory a dokázali jsme je v klidu přežít. Byli jsme před Zemanem a Babišem, budeme i po nich…


description: Ve Středozemním moři letos utonulo podle Mezinárodní organizace pro migraci 4636 lidí. Většina z nich byli Afričané, kteří se na cestu vydali v Libyi.

title: Počet mrtvých imigrantů ve Středozemním moři narůstá. Letos utonulo už téměř 5 tisíc lidí


description: Stovky policistů dnes ráno po celém Německu zasahovaly proti salafistům. V deseti spolkových zemích prohledaly kolem 190 mešit, bytů, kanceláří a skladů. Zásah souvisel s islámským spolkem Pravé náboženství, který podle úřadů podporoval ozbrojený džihád a rekrutoval bojovníky. Ministerstvo vnitra zároveň jeho další činnost zakázalo a spolek rozpustilo.

title: Německá policie zasahovala proti radikálním islamistům, prohledala téměř 200 míst


description: Uplynulo dvacet let, ale partička narkomanů ve složení Rentone, Begbie, Sick Boy a Spude je zpátky v plné síle. Jejich nosy se opět proženou kila kokainu, játra vytvrdí nová nálož alkoholu a pohledy se na nekonečně dlouhou dobu zaseknou na projíždějících vlacích.  Snímek režíruje oskarový režisér Danny Boyle a hlavní roli si zahraje Ewan McGregor. Film T2 Trainspotting vstoupí do kin 27. ledna 2017

title: Sex, drogy a vlaky: Pokračování kultovního filmu Trainspotting se představuje v novém traileru


description: Bonviván, šoumen, mluvka, vtipálek, sukničkář, charismatik – to je Donald Trump. Ale právě milovník žen, vína a zpěvu málokdy bývá krvežíznivým diktátorem, říká v rozhovoru politický analytik Jefim Fištejn (69). Nesdílí obavy z Trumpovy nevyzpytatelnosti ani z jeho sympatií k Rusku.  Autoritáři, kteří jeho zvolení přivítali, budou zklamaní jako první, dodává.

title: Jefim Fištejn: Autoritáři budou z Trumpa zklamaní jako první

maintext:
Vidíte nějakou hlubší souvislost mezi zvolením Trumpa a brexitem?
Určitě. Jsou to články jednoho řetězce. Trumpovo vítězství není první svého druhu – nebude jistě ani poslední, kruhy na vodě se budou rozbíhat ještě dlouho. Na Evropu bude mít jeho zvolení setsakramentský dopad: mnohá nesystémová hnutí to budou vnímat jako výstřel z Aurory. Jejich vůdcové už větří krev, ale může se stát, že budou těžce zklamáni – to když se Trump vrátí k provoznímu normálu. Mezitím politické elity Evropy snad pochopí, jak funguje demokracie. Právě tak, jak to ukázaly překvapivé americké volby, nikoli tak, jak si usmyslí štábisté v politických centrálách. Mimochodem, je to také rána pro milovníky spikleneckých teorií, podle nichž vítězství Clintonové bylo rozpracováno do mrtě a obyvatelstvo se svými náladami není víc než pouhá stafáž. Je to také poučení pro ty, kdo rádi vykládají bludy o totalitní povaze amerického zřízení, o všemocnosti médií a podvodné povaze voleb. Jejich výsledek ukázal, že propaganda nepodpořená realitou není schopna zblbnout voliče, že řadový Američan není ochoten položit svůj selský rozum na oltář politické korektnosti. Voliči zkrátka odvolili, volební komise spočítaly hlasy a ukázalo se, že země si žádá změnu – a nejlépe radikální. A to znamená, že obě hlavní strany budou muset přehodnotit svůj vztah k ideologickým nástrojům, které kupodivu nejsou ani všemocné, ani tolik žádané.
A čím si tedy vysvětlujete radost, s níž Trumpa přivítali všichni diktátoři světa a z našich politiků hlavně ti, kdo fandí autoritářství?
Nový americký prezident je dnes, jak se říká, plátnem, na něž každý promítá své vlastní představy a přání. Především to platí pro milovníky autoritářství, jen co je pravda. Myslím si, že právě oni budou zklamaní jako první. Vítězství Trumpa přece není zrušením demokracie, nýbrž naopak jejím naplněním. Demokracie ovšem musí být funkční. Ta nefunkční vyvolává silné pnutí, které může skončit výbuchem. Brexitová revoluce je formou společenského výbuchu.
Existuje ovšem dost příkladů, kdy demokratické volby klestily cestu „neliberálním demokraciím“. Volbami se k moci dostali četní pozdější diktátoři.
To je fakt. Ale pokládat Donalda Trumpa za geniálního stratéga, jenž teď nastoupí cestu k diktatuře, a zároveň ho mít za přerostlého dětinu – to nejde dohromady. Kdo si to myslí, by se měl rozhodnout pro jedno ze dvou. Můj názor je, že americký systém nic podobného nepřipouští. Amerika je názorově zhruba rozpůlena a tyto volby nejsou poslední. Navíc Trump na mě vůbec nedělá dojem člověka prozářeného zevnitř neoblomnou vůlí k moci. Bonviván, šoumen, mluvka, vtipálek, sukničkář, charismatik – to on nepochybně je, ale milovník žen, vína a zpěvu málokdy bývá krvežíznivým diktátorem. Poživačný sybarita Churchill byl autorem nejlepší definice demokracie, i když rád kouřil a chutě pil. Masovým vrahem byl vegetarián a abstinent Hitler. Z dnešních vůdců jen jeden nepije, nekouří, nemiluje ženy a své zdraví pokládá za veřejný statek – ten se jmenuje Putin. Obdiv k Trumpovi našich rádoby autokratů je založený na velkém nepochopení a zmatečném vědomí. Spláčou nad výdělkem.
Co jeho vztah k Rusku a Číně? Můžeme očekávat větší vzájemné sympatie? Přinejmenším se ruský prezident a Donald Trump o sobě vyjadřovali příznivě.
I tady budou rozhodující zákony sociálních skupin, nikoli citová vzplanutí. Do duše pekingských soudruhů nevidím, ale myslím si, že i oni se řídí základním pravidlem – stabilita je podmínkou zachování moci. Je vcelku lhostejné, co dnes cítí nebo necítí Trump vůči Putinovi. Je známo, že když George Bush pohleděl do prasečích očiček Vladimira Putina, spatřil na jejich dně citlivou a zranitelnou duši. Tento nález mu vůbec nebránil v tom, aby prováděl vůči Rusku politiku zadržování a úspěšně bránil jeho rozpínavosti. Pokud připustíme, že Donald Trump není vlastizrádce a že mu velikost Ameriky opravdu leží na srdci, pak musíme uvěřit, že dříve nebo později sezná pravdivost výroku Státy nemají přátele, státy mají zájmy. Zájmy Spojených států začnou brzy narážet na zájmy roztahovačného Ruska, což bude znamenat konec líbánek, i kdyby nějaké byly. Nelze udělat Ameriku znovu velkou, aniž bude posílena její velmocenská kvalita. Příznivci Vladimira Putina budou brzy vyléčeni ze své dnešní kocoviny, protože poznají, že Trump vynášel do nebes Putinovu vladařskou rozhodnost a udatnost jen proto, že chtěl, aby na jeho pozadí vynikla slabost Baracka Obamy. Obecně vzato: neohrožený Putin je přízrak, který stvořil býložravý Obama právě svou programovou povolností.
Celý rozhovor si můžete přečíst v tištěném Reflexu, který vyšel 16. listopadu.


description: Barack Obama se svou rodinou se bude muset brzy přestěhovat z tradičního sídla amerických prezidentů, Bílého domu. Zatímco Donald Trump si bude zařizovat slavnou Oválnou pracovnu, budou už Obamovi ve svém novém domově, který se nachází také ve Washingtonu.

title: Podívejte se, kam se z Bílého domu přestěhují Obamovi. Rozhodně si nepohorší


description: Odpůrci Donalda Trumpa zjišťují, jak co nejrychleji emigrovat do Kanady. Stránky tamního Ministerstva pro občanství a imigraci kvůli zvyšenému zájmu návštěvníků dokonce na nějakou dobu zkolabovaly.

title: Američané panikaří a stěhují se na sever: Odpůrci Donalda Trumpa zjišťují, jak co nejrychleji emigrovat do Kanady

maintext:
Kanadský premiér Justin Trudeau na adresu možných amerických imigrantů vtipkoval už v březnu. Odpůrcům Donalda Trumpa tehdy vzkázal, že „v Cape Breton je krásně v každém ročním období." Právě malý ostrov na pobřeží Atlantiku tehdy zhrzeným Američanům doporučovala virální stránka CBIfTrumpWins.
The online Canadian Immigration eligibility tool is down!🙊
Too many ppl freaking out about the American #Elections. 🇨🇦💖 #MovingToCanada pic.twitter.com/R61lfAwPFp


description: Spojené státy za sebou mají další divokou noc. Tisíce demonstrantů znovu vyrazily do ulic a protestovaly proti nově zvolenému prezidentovi Donaldu Trumpovi. Rušno bylo v New Yorku, Chicagu, Baltimoru i Philadelphii. V Portlandu se pochod zvrtl v něco, co s demokracií mnoho společného nemá.

title: Protesty proti Trumpovi neutichají. Změní něco?

maintext:
Vysklené výlohy obchodů, baseballovými pálkami potlučená auta, odpadkové koše v plamenech. Ulice Portlandu jakoby si vzaly inspiraci z měst, která si v posledních dvou letech prošla rasovými nepokoji. I tady postupovala většina protestujících poklidně. I tady se ale objevily skupiny, které cíleně provokovaly těžkooděnce.
Jestli šlo o anarchisty a radikály, kteří s organizátory demonstrace (hnutím Don’t Shoot PDX) neměli nic společného, je vlastně docela jedno. Klíčové je, že se od nich aktivisti z hnutí za rasovou rovnoprávnost nedokázali dostatečně distancovat. Svět tak oblétly ohnivé záběry, které vyvolávají dojem, že odpůrci Donalda Trumpa dokáží na jeho vítězství reagovat pouze násilím.
Příkladem toho je i momentka z jinak mírnějšího protestu v San Franciscu. Žena hispánského původu tam v rozhovoru pro televizi CNN řekla, že musí za svá práva bojovat, protože nikdo jiný za ni bojovat nebude.
„Na obou stranách budou oběti. Budou, protože lidé musí zemřít, aby v tomto světě něco změnili,“ řekla demonstrantka na kameru. „Trumpe, skonči s rasismem! Přestaň rozdělovat rodiny. Nerozděluj moji rodinu.“
Pravdou je, že značná část fanoušků Hillary Clintonové výsledek úterních voleb nestrávila. Byli to přitom oni, kdo během kampaně obviňovali Donalda Trumpa z pohrdání demokracií, když republikán donekonečna opakoval, že volby jsou zfalšované a že v případě své prohry jejich výsledek neuzná. Když teď oni naopak odmítají uznat jeho výhru a kritizují systém, ve kterém může kandidát celkově získat víc hlasů a přesto prohrát (Hillary Clintonová), vyznívá to trochu pokrytecky. Muži, který je jim trnem v oku, to navíc pomáhá. Na svém twitterovém účtu už z organizování protestů obvinil média, která ho během předvolební kampaně ostře kritizovala.
„Máme za sebou velmi transparentní a úspěšné prezidentské volby. Teď tu profesionální demonstranti, které podněcují média, protestují. To je velmi nefér.“
Just had a very open and successful presidential election. Now professional protesters, incited by the media, are protesting. Very unfair!


title: Před 250 lety se narodil Václav Radecký, po Žižkovi nejslavnější český vojevůdce

maintext:
Jeden z nejlepších a nejproslulejších vojevůdců habsburské monarchie c. k. polní maršálek hrabě Václav Radecký z Radče.
Druhého listopadu 1766 se, jak praví pamětní deska, v třebnickém zámku narodil c. k. hejtmanovi Petru Eusebiovi a Marii, rozené Lažanské z Bechyně, budoucí c. k. polní maršálek hrabě Václav Radecký z Radče, jeden z nejlepších a nejproslulejších vojevůdců habsburské monarchie.
Dožil se požehnaných více než 91 let, z nichž neuvěřitelných 72 strávil v aktivní službě, během které prodělal sedmnáct polních tažení, v nichž byl sedmkrát raněn. Koncem života se vyznal ve svých Pamětech: „Neměl jsem rodiče ani domov. Rozhodl jsem se pro vojenský stav a nikdy jsem nelitoval. V něm jsem nalezl svůj domov...“
Nevhodný pro vojenskou službu
Vzhledem k Radeckého vynikající vojenské kariéře zní jako nejapný žert posudek lékaře tereziánské vojenské akademie, když se mladý adept ucházel o přijetí: „Mladý pan hrabě je příliš slabý a nesnesl by námahy vojenské služby ani několik let. Jako lékař a svědomitý muž musím Vašemu Vysokoblahorodí doporučit, aby mladý pán nebyl ani nyní, ani později vystavován obtížím vojenského života...“ Inu, jak je vidět, i mistr lékař se někdy utne.
Tím Vysokoblahorodím nebyl nikdo jiný než Radeckého dědeček Václav Leopold, důstojník rakouské armády, jenž sloužil habsburské monarchii přes sedmdesát let, a tudíž pokládal za samozřejmost, že v jeho šlépějích půjde i jeho vnuk, který byl v té době již sirotkem.
Místo vojáka pážetem
Když mu napoprvé nevyšla služba v armádě, navštěvoval Radecký vídeňský Terezián, založený Marií Terezií a připravující mladé šlechtice pro diplomatickou a úřednickou službu. Mimoto ovšem chovanci vykonávali také službu u vídeňského dvora, aby si osvojili náležité způsoby, a Radeckému se pážecí uniforma zalíbila. Vzpomínal, jak když nesl vlečku vévodkyně Württenberské, zamotaly se mu nohy do vlečky a císař pán Josef II. ho za to zpohlavkoval.
Roku 1783 zkusil Radecký štěstí u armády znovu, ale velitel pluku ho zase odmítl, jelikož žadatel se mu na sedmnáct let zdál příliš slabý. Nakonec mu pomohla náhoda. Císař Josef II., vyžívající se v rušení toho, co zavedla jeho matka, v roce 1784 Terezián rozpustil. Na doporučení jednoho důstojníka Radecký 1. srpna 1784 nastoupil k pluku Karameliho kyrysníků.
Proti muslimským Turkům i revoluční Francii
Podunajská monarchie dlouhá léta válčila proti osmanské říši. Rakouský vojenský historik a statistik s belgickými předky Gaston Bodart ve svém Vojenskohistorickém válečném slovníku (1618–1905) spočítal, že v tomto období s ní Rakousko svedlo sedm válek v trvání 37 let. Mladý Radecký si zde vysloužil první ostruhy, když jezdeckým útokem odvrátil hrozící nebezpečí, a podle hlášení „při ústupovém boji podal důkazy své odvahy a obezřetnosti“. Navíc se seznámil s vynikajícím rakouským vojevůdcem, tehdy již maršálem Laudonem, jenž ho jmenoval svým ordonančním důstojníkem.
Po smrti Josefa II. v roce 1790 nastoupil na habsburský trůn jeho bratr Leopold, který s Turky uzavřel mír, neboť na západě se objevil nepřítel mnohem hrozivější, hospodářsky, kulturně, a zejména vojensky značně vyspělejší než Turecký sultanát: revoluční Francie. Radecký se vyznamenal v bitvě u Fleurus. Polní zbrojmistr Jean de Beaulieu, Francouz v rakouských službách, si s sebou roku 1796 vzal Radeckého jako adjutanta do Itálie, kam se válka rozšířila a kde o více než půlstoletí později Radecký vybojoval svá nejznámější vítězství.
Modernizátor, manžel a otec
Rytmistr Radecký si uvědomoval hrubé nedostatky rakouské armády a nemilosrdně je tepal. O jejích generálech prohlásil, že se jim za deset měsíců podařilo připravit monarchii o celé Lombardsko, tři armády a strategicky důležitou pevnost Mantovu. Je překvapující, že kyrysník Radecký se natolik zajímal o kavaleristy opovrhované ženijní vojsko (tehdy se mu říkalo pionýrské), že se stal velitelem ženijního sboru. Po uzavření campoformijského míru v roce 1797 se Radecký kromě budování silnic a opevnění v Benátsku 22. dubna 1798 oženil s Franciskou, dcerou hraběte Strassoldo-Grafenbergera. Postupně se jim narodilo osm dětí, z nichž však většina zemřela.
Znova do pole
Rakouský císař František se v boji proti revoluční Francii spojil s ruským carem, jenž mu poslal do Itálie na pomoc 35 000 vojáků pod velením jednoho z nejschopnějších ruských vojevůdců – Alexandra Suvorova, který si vymohl, aby Radeckého povýšili na podplukovníka a byl mu přidělen jako pobočník. Energický Suvorov dodal Rakušanům kuráž, zatímco Frantíkům v Itálii citelně chyběl jistý ne zcela neznámý vojevůdce, tou dobou zaneprázdněný v Egyptě – Napoleon Bonaparte. S ním se Radecký utkal 14. června 1800 v bitvě u Marenga, a třebaže jeho útok do boku Francouzů přiměl protivníka k ústupu, střetnutí nakonec skončilo drtivou rakouskou porážkou. Radeckého převeleli do Německa, kde převzal velení 3. kyrysnického pluku, s nímž prohrál bitvu u Hohenlindenu. Svou rodinu nechal ve Veroně.
Nepohodlný reformátor arcivévoda Karel byl převelen na vedlejší, italské válčiště a s ním odešel i Radecký. Díky tomu se místo potupné Mackovy kapitulace u Ulmu dočkal vítězství v bitvě u Caldiera. Nyní konečně Rakušané pochopili, že armáda potřebuje naléhavě modernizaci. Arcivévoda Karel umístil osvědčeného Radeckého jako velitele brigády v hlavním městě monarchie ve Vídni.
Za svůj výkon v bitvě u Řezna roku 1809 obdržel velitel brigády Radecký nejvyšší a nesmírně ceněné rakouské vyznamenání: Vojenský řád Marie Terezie. Později to dotáhl až na náčelníka generálního štábu spojenců a podílel se na vypracování plánu bitvy národů u Lipska, největšího vojenského střetnutí 19. století, v níž Napoleon v říjnu 1813 utrpěl citelnou porážku.
Dluhy, kam se podíváš
Po revolučních a napoleonských válkách, v nichž se Rakousko ocitlo v táboře vítězů, se zdálo, že nastávají léta míru. Padesátiletého Radeckého poslali na bezvýznamný post velitele jezdecké divize do Uher. Jenže nastaly potíže. Začali se totiž ozývat věřitelé. Jestliže Radecký vynikal jako voják, totéž se nedalo říct o jeho schopnostech hospodařit, a navíc dluhy nasekala i jeho manželka. Dokud zastával vysoce prestižní postavení, lidí ochotných půjčovat peníze se našlo dost, ale když po válce aureola vojevůdce pobledla, vše se zkomplikovalo. Kromě toho si Radecký nadělal dost nepřátel neustálou kritikou rakouské armády, hlavně velitelského sboru.
Jeho šťastná hvězda však měla ještě zazářit. Když koncem roku 1831 povolali generála Frimonta do Vídně coby prezidenta dvorní válečné rady, Radecký se stal velitelem Italské armády.
Nejednoznačné hodnocení
V očích Italů představovalo metternichovské Rakousko utlačovatele, a Radecký tedy šéfa ozbrojené moci tohoto utiskovatele. V letech 1848 až 1849 Evropou otřásaly revoluce nevídaného rozsahu a habsburská monarchie nebyla výjimkou. Nicméně v zájmu historické pravdy a objektivity je třeba konstatovat, že Lombardsko-benátské království, patřící ke korunním zemím Rakouského císařství, se mohlo pochlubit spořádanou administrativou, kulturním, jakož i hospodářským rozkvětem, což o ostatních, především jižních italských územích neplatilo.
Odpor obyvatelstva vyvolával hlavně tuhý centralismus. Sardinský král Karel Albert se této animozity rozhodl využít a v březnu 1848 jeho armáda vpadla do Lombardie. Radecký po ústupových bojích sváděných proti italské přesile přešel 23. června 1848 do protiútoku. Hrdinný odpor hanáckého 54. pěšího pluku umožnil Radeckému otočit frontu a zvítězit u Custozy. Pro smýšlení Italů je příznačné, že když poražený Karel Albert vtáhl do Milána, obyvatelstvo ho přivítalo hůře než Radeckého. Za vynikající úspěchy a potlačení revoluce v habsburských državách v Itálii Radecký obdržel velkokříž Vojenského řádu Marie Terezie.
Je vhodné poznamenat, že jak první (březen až srpen 1848), tak i druhá rakousko-sardinská válka (březen až srpen 1849) si vzhledem ke krátkosti trvání vyžádaly poměrně omezené oběti. V té první padlo 1030 rakouských vojáků, ve druhé 857 proti 937 italským. Ve druhé italské válce za nezávislost z roku 1859, již Rakousko prohrálo, utrpělo mnohem vyšší ztráty. Té se však naštěstí starý maršál, který ve 82 letech porážel mnohem mladší soupeře, už nedožil.
Konec s nejvyššími poctami
V roce 1857 se guvernérem italských provincií stal bratr císaře Františka Josefa I. Ferdinand Max a Radecký odešel do výslužby, což ve více než devadesáti letech nelze považovat za nějaké předčasné penzionování. Jenže pak to se starým polním maršálkem šlo rapidně z kopce. Na Nový rok 1858 ohluchl a ztratil hlas a 5. ledna 1858 ve Ville Reale v Miláně zemřel. Pohřbili ho s nejvyššími poctami, jakých se za celou dobu existence habsburské monarchie nikomu nedostalo. Se stařičkým vojevůdcem pochovali i někdejší slávu rakouské armády. Poté už následovaly jen prohrané války z let 1859 s Francií a Sardinií, 1866 s Pruskem a Itálií a konečně osudová první světová, jež přivodila zánik Rakousko-uherské říše. Zbyly jen nostalgické vzpomínky na dávno zašlou minulost, k níž Radecký neodmyslitelně patří.
Symbol ryzího češství určitě neztělesňoval. Uniforma, věrnost a služba panovníkovi představovaly alfu a omegu jeho života. Zastával silně konzervativní názory a potlačováním revolucí si získal mnoho progresívněji naladěných kritiků. Nikdo soudný mu však nemůže upřít, že do panteonu našich největších vojevůdců náleží.


description: Nakladatelství Crew přichází se staronovým projektem Modrá Crew, v němž v jednom svazku za přijatelných 249 Kč vyjdou hned dvě komiksová evropská alba. Lepší start jsme si nemohli přát – dvě alba francouzské řady Ekhö: Zrcadlový svět se dají označit za začátek přímo roztomilý.

title: Krásné dívky, dinosauři a veverky - vítejte na Ekhö!


description: Primárky tradiční pravice ve Francii vyhrál s drtivou převahou bývalý premiér François Fillon. V nedělním druhém kole porazil dalšího expremiéra Alaina Juppého poměrem 66,5 ku 33,5 procenta hlasů. Juppé vítěznému kolegovi ze strany Republikáni ihned poblahopřál a slíbil podporu v nadcházejících prezidentských volbách. Fillon je podle dosavadních průzkumů i favoritem voleb hlavy státu na jaře 2017.

title: Primárky pravice ve Francii vyhrál Fillon, favorit na prezidenta

maintext:
Současná vládní levice je rozdělena vnitřními půtkami a dvaašedesátiletý konzervativec Fillon by se měl na úkor levicového kandidáta bez problémů probojovat v dubnu z prvního kola a ve druhém se v květnu utkat s kandidátkou krajní pravice Marine Le Penovou. I když jí výhra amerického populisty Donalda Trumpa v prezidentských volbách ve Spojených státech vehnala vítr do plachet, dosavadní průzkumy předvídají Le Penové konečnou porážku.
Fillon si voliče získal svým příslibem rázných hospodářských reforem, boje proti islámskému radikalismu a regulace imigrace do země. Nabídl také podporu tradičních rodinných hodnot i oteplení vztahů s Ruskem. Od programu Le Penové se tak Fillon odlišuje především podporou evropské integrace, zatímco krajní pravice by uvítala odchod Francie z unie po vzoru Britů.
Po primárkách pravice se zájem místních voličů, politiků a médií upírá na vývoj v levici, kterou čekají primárky v lednu. Socialistický prezident François Hollande, který je podle anket rekordně neoblíben a čelí kritice i ve vlastních řadách, se má do poloviny prosince vyjádřit, zda bude přes svou nepříznivou situaci usilovat o druhý pětiletý mandát. Bez ohledu na prezidentovo rozhodnutí se podle komentářů nejspíš chystá kandidovat i premiér Manuel Valls, který se cítí být možným favoritem na vítězství v lednových primárkách Socialistické strany.
Valls podle webu francouzské rozhlasové stanice RTL svými výroky o zájmu kandidovat už rozhořčil Hollandeovo okolí natolik, že možná v nejbližších dnech bude muset opustit premiérský post. Podle deníku Le Parisien k tomu může dojít už dnes, kdy Hollande a Valls mají společně poobědvat v prezidentském Elysejském paláci. V kuloárech se již hovoří o možných nástupcích Vallse, nejvážnějším kandidátem je prý ministr vnitra Bernard Cazeneuve. Představitel prezidentského paláce veškeré podobné dohady kolem Vallse ale podle agentury Reuters v neděli odmítl.
"Situace uvnitř Socialistické strany se zdá kritická, hlavně když (dva bývalí Hollandeovi ministři) Emmanuel Macron a Sylvia Pinelová se rozhodli ignorovat primárky a kandidovat v prezidentských volbách. Méně než pět měsíců před prezidentskými volbami je vnitřní rozpad blízko," domnívá se stanice RTL.
Podle nejnovějšího průzkumu agentury Harris Interactive by nyní v prvním kole voleb 23. dubna skončili na dvou prvních postupových místech Fillon a Le Penová s 26 a 24 procenty hlasů. Daleko za nimi by s devíti procenty skončil Hollande či Valls. Dosavadní předvolební předpovědi, především pro první kolo, ztěžuje to, že se dosud neznají všichni kandidáti a jejich podpora ze strany jednotlivých politických osobností a formací.


description: Právě vyhlášené tradiční fotografické soutěži Czech Press Photo dominuje fotografie Michala Šuly Protesty proti návštěvě čínského prezidenta. O vítězích, mezi které se se svou fotografickou sérií v kategorii Problémy dnešní doby dostal i bývalý fotograf a dnes spolupracovník Reflexu Stanislav Krupař, rozhodla mezinárodní porota pod vedením Petra Joska. Na vítězné snímky se podívejte v galerii.

title: Protesty proti návštěvě čínského prezidenta: Czech Press Photo 2016 zná své vítěze


description: Týmu odborníků z Temple University se povedl unikátní objev na dně Mexického zálivu. V nádrži přírodního původu, kterou zde nalezli, panují podmínky, jež se téměř neslučují se životem. Právě proto je ale „vířivka beznaděje“, jak ji sami vědci nazývají, středem zájmu hned několika výzkumů.

title: Jezero smrti na dně oceánu: Ti, kteří se do něj ponoří, už nikdy živí nevyplavou

maintext:
„Byla to jedna z nejúžasnějších věcí, jež jsem v hlubinách moře viděl. Jste až na dně oceánu a najednou se díváte na jezero nebo snad tekoucí řeku. Připadáte si jako v úplně jiném světě,“ uvedl profesor biologie Erik Cordes pro Discovery News.
Tekutina v „jezeře“ Brine Pool má zhruba pětkrát vyšší salinitu než voda, která ji obklopuje. Zároveň obsahuje ve vysoké koncentraci metan a sulfan, takže vytváří vysoce toxické prostředí, jež se navíc prakticky nemísí s okolní vodou. Na záběrech pořízených speciální ponorkou jsou vidět krabi, kteří se do nádrže odvážili a logicky v ní už navždy zůstali.
„Je tam teplo, ale zároveň je tam opravdu hodně soli. Když tam spadnou, tak je to zkrátka mumifikuje,“ uvedl pro seeker.com biochemik Scott Wankel.
Vědci se domnívají, že na tomto místě dokáží přežít pouze bakterie či Riftie. Pro jiné organismy by měl pobyt v „jezeře“ zcela fatální následky. Chtějí proto nádrž o hloubce 360 centimetrů a obvodu 30 metrů podrobněji prozkoumat. Doufají přitom, že zjistí, jak se zdejší fauna dokázala takovým podmínkám přizpůsobit.
„Je hodně lidí, kteří v současnosti zkoumají extrémní prostředí na Zemi, protože nám to dává náhled do toho, co bychom mohli nalézt, až se dostaneme na jiné planety. Stejné technologie, jež v hlubinách oceánu používáme, budou určitě použity i při objevování nových světů,“ uzavřel rozhovor Cordes.


description: Bylo směšné a naivní, jak Evropa nadšeně reagovala, když byl Barack Obama v roce 2008 zvolen prezidentem USA. Obama hodně sliboval, ale starý kontinent kvůli jeho nejednoznačné politice na Blízkém východě a vzestupu islamismu a migrace dostal zásah. Dnes Evropa včetně mnoha komentátorů a politiků stejně směšně a naivně tvrdí, že Donald Trump je pro nás zhoubou, protože chce oslabit NATO a půjde na ruku Putinovi. Obojí je nesmysl.

title: Trump bude chtít silné NATO a to Česku pomůže, tvrzení o opaku je nesmysl

maintext:
Donald Trump 28. září vystoupil s projevem v Polském americkém kongresu v Chicagu (jeho celou řeč " target="_blank">najdete zde). Ano, opakoval i tady svoji známou tezi, že většina evropských států neplní svůj závazek a neplatí na Severoatlantickou alianci 2 procenta svých ročních rozpočtů.
Říká, že je to chyba, že to dál takhle nejde a má svatou pravdu. Proč by Amerika měla donekonečna v zajišťování bezpečnosti „dotovat“ Evropu? To nedává smysl. Trumpova slova tedy nepředstavují oslabování NATO, ale snahu o to, aby se Aliance vrátila ke svému původnímu poslání a Evropané konečně přestali kverulovat s tím svým pacifismem.
Trump Polákům v Chicagu řekl ale i něco daleko důležitějšího: „Potřebujeme silné NATO, proto potřebujeme i silné Polsko a silnou celou východní Evropu.“ To je oslabování Aliance? To je podlézání Rusku? Ať to čtu zepředu nebo zezadu vidím opak.
Hovoří se také o tom, že novým ministrem zahraničí by se mohl stát bard americké politiky Newt Gingrich. To je odvěký zastánce atlantismu, tedy spolupráce s Evropou a byl to mimo jiné člověk, který podporoval kdysi vstup České republiky do NATO.
Poněkud pomýlené jsou i pohledy na Trumpa a Rusko. Neexistuje jediný důkaz, že nový prezident chce Moskvě ustupovat a že je to jakýsi přítel Putina. To mu jeho armáda ani nedovolí. Nemění na tom nic ani to, že ruští hackeři (může je platit vláda) se pokoušeli přes WikiLeaks a uniklé maily potopit Hillary Clintonovou. Trump pouze v přeneseném slova smyslu tvrdí, že s Ruskem se nemá vést další studená válka, ale jednat. Co je na tom proputinovského?
Musíme si u toho uvědomit, že americká zahraniční politika se nemění tak rychle, jak by se někomu mohlo zdát. Bude zcela jistě i dál založena na spolupráci s Evropou. I když vyjednávané Transatlantické obchodní a investiční partnerství (TTIP) teď půjde na čas k ledu, protože Trump je ke globalizaci trhů spíše obezřetný.
Pozitivní může pro Evropu i Česko být také to, že Trump hodlá zlepšit vztahy s Izraelem, které Obama pošramotil. Židovský stát je jediná demokracie na Blízkém východě a je to silný spojenec v boji proti islamismu a terorismu.
Ani Trumpovy výhrady vůči ilegální a neřízené migraci nemohou Evropě nijak uškodit. Naopak.
Bude to mít spíše marginální vliv na americkou politiku, ale dvě manželky Donalda Trumpa pocházely z Československa a Slovinska. Některé věci o nás proto zná možná lépe, než si myslíme. Ostatně jeho starší děti hovoří alespoň částečně česky a Trump několikrát u nás byl.
Donald Trump byl v kampani řízný a pronesl mnoho hloupostí. Ale Evropa se musí spíše obávat vlastních vůdců (třeba Angely Merkelové a politiků v orgánech Evropské komise), než Donalda Trumpa.


description: Stavba vltavské vodní cesty nepřestává budit vášně. Ředitelství vodních cest tvrdí, že pouze obnovuje cestu tam, kde před výstavbou přehrad po staletí byla. Deník E15 hotovou část projel a zdokumentoval.

title: Kontroverzní vltavská vodní cesta: projeli jsme ji z Budějovic k Týnu, podívejte se

maintext:
Splavnění má podporu například u starostů Hluboké nad Vltavou Tomáše Jirsy a Týna nad Vltavou Milana Šnorka. Ti ve vltavských tůních vidí možný zdroj příjmů z budoucího rozkvětu cestovního ruchu.
Naopak kritici poukazují na to, že dvě miliardy za úsek z Budějovic do Týna nad Vltavou by se daly využít jinak a lépe. K těm patří například jihočeský hejtman Jiří Zimola. Další miliardy si vyžádají výtahy pro velké lodě na Orlíku a Slapech tak, aby parníky mohly teoreticky doplout z jihočeské metropole až do Hamburku.
1080p 720p 480p 360p 240p Výjezd z plavební komory v Hluboké nad Vltavou. REKLAMA Výjezd z plavební komory v Hluboké nad Vltavou. • VIDEO Jan Šindelář
Splavný úsek jihočeské části vodní cesty od Budějovic do Hněvkovic u Týna nad Vltavou má nicméně své kouzlo. Jeho součástí je Hněvkovická přehrada, která má po obou stranách hluboké lesy.
Na vzhledu staveb na vodě se podíleli architekti Martin Krupauer a Jiří Střítecký.


description: Prestižní měsíčník National Geographic, známý svou vysoce kvalitní obrazovou stránkou, zaměřenou mimo jiné na zobrazování přírody, zveřejnil fotografie finalistů své soutěže. Ta se každoročně týká celkem čtyř kategorií, z nichž jednou je Fotografie přírody. Časopis nyní zveřejnil letošní finalisty, které vybral z tisíců účastníků. Autor vítězného snímku získá možnost účastnit se zvláštní expedice na Galapády spolu s týmem spolupracovníků časopisu National Geographic.

title: National Geographic představil nejlepší fotografie přírody za rok 2016


description: V západočeské obci Loket si letos světové reklamní agentury doslova podávaly dveře. Vánoční spoty tu nezávisle na sobě natáčely dvě slavné světové značky – Milka a Coca Cola. Zatímco ta první si město přikrášlila falešnými Alpami, té druhé stačila jeho přirozená krása. Podívejte se na obě videa a hlasujte, které je lepší!

title: Reklamní boj o město Loket: Svůj letošní vánoční spot tam natočila Milka i Coca Cola


description: Ostrovní Kubánci Fidela Castra oplakávají, exulanti v Miami slaví. Západní politici Castrův odkaz odsuzují, východní spojenci ho naopak velebí. „Máximo Líder“ Fidel Castro dělil svět zaživa a rozděluje ho i po smrti.

title: Kuba v bodě nula: Kam bude země směřovat po smrti Fidela Castra?

maintext:
Má to logiku. Syn plantážníka a jeho kuchařky měl vždy jasno – buď černá, nebo bílá. Komunismus je dobře, kapitalismus špatně. V časech studené války se cítil jako ryba ve vodě. Aby také ne: malý ostrůvek dostal na jeviště globální politiky, podporoval Moskvu, kde se dalo (včetně invaze do Československa v roce 1968), za politickou, a předně hospodářskou přízeň Kremlu platil životy kubánských vojáků vysílaných do Afriky.
Zlom přinesl Michail Gorbačov a jeho politika glasnosti. Bašta východního bloku začala praskat a na Kubě začalo být ekonomicky zle. Nebýt Venezuely a jejího lídra Huga Cháveze, který zajistil sice „svobodnému“, ovšem chudému a americkými sankcemi přiškrcenému ostrovu dodávku ropy za cenu blížící se nule, spadla by Kuba na samé dno. Což má momentálně odvrácenou stránku mince, vezmeme-li v úvahu venezuelský hospodářský kolaps.
Mizerii si uvědomovalo i vrcholné kubánské vedení. Fidel rezignoval před deseti lety na post hlavy státu, jeho bratr a nástupce Raúl začal s opatrnými reformami. Jejich cíl byl rozporuplný od samého začátku: měly postavit Kubu na nohy, ale zároveň zachovat totalitní režim a centrální plánování.


description: Několik skupin zvláště angažovaných a zvláště frustrovaných fanoušků neúspěšné demokratické kandidátky Hillary zaměstnalo policii v celé řadě amerických měst. Ostřejší demokraté - americká verze sluníčkářů - odmítají respektovat výsledek demokratických voleb.

title: Povolební nepokoje v USA: Sluníčkáři pohrdají demokracií

maintext:
Oregon bývá newyorskými intelektuály chápán jako odlehlá součást Ameriky, kde převažují burani. Opak je pravdou - vítězství kandidáta buranů Donalda Trumpa vyvolalo v největším oregonském městě Portlandu nepokoje, při kterých asi čtyři tisíce lidí protestovaly (sic!) proti výsledku demokratických voleb.
Létaly kameny a zápalné lahve, zatýkalo se a vše připomínalo rasové pouliční nepokoje. S tím rozdílem, že nedemonstrovali Afroameričané a záminkou nebyl brutální či vražedný policejní zákrok proti nějakému černochovi. Demonstrovali sluníčkáři - tvrdé jádro party Hillary - proti legálním a legitimním výsledkům základního demokratického procesu.
A nebyli to jen rednecks v Oregonu, kdo demonstroval proti výsledku hlasování. Demonstrace proběhly také ve Filadelfii, Louisville, Baltimoru, Minneapolisu, San Francisku a samozřejmě New Yorku. Tam dav před Trumpovým domem volal protitrumpovská hesla a zpochybňoval výsledky voleb.
Celé to dění je sice komické - pár demonstrantů nezvrátí výsledky voleb, přestože zapálí nějaké auta - ale přesto z něj jde trochu strach. Polarita volby amerického prezidenta byla stejná jako u našich prezidentských voleb. Nevzdělaný a zaostalý venkovský lid, volí burana Trumpa, zkapounovatělá, zdegenerovaná a vzdělaná newyorská kavárna, elity, volí afektovanou Hillary.
Když však dojde k nezpochybnitelnému a základnímu aktu demokracie - k volbám - a ty elity to projedou, tak začnou okamžitě vystupovat ne proti své neúspěšné předvolební kampani, ale proti demokracii jako takové. Protože volby a demokracie jedno jsou. Takže neztrácejme ze zřetele: Sluníčkáři považující se za intelektuální elity, ať už ti američtí, nebo ti naši, nemají nejmenší úctu k demokracii a pokud se jim nehodí do krámu, klidně by se na ní vykašlali.


description: Ostrov Sable je obklopený mělčinami. V minulosti tam proto ztroskotalo velké množství lodí. Bývalou záchrannou stanici pro námořníky dnes vystřídala přírodní laboratoř. Lidé tam nesmí. Divocí koně ano.

title: Ostrov, kam lidé nesmí: Sable je živá přírodní laboratoř


description: Japonské město Fukuoka postihl před týdnem propad jedné z nejfrekventovanějších místních silnic. Propad silnice způsobil zpřetrhání vodovodních potrubí, poškození kanalizace a samozřejmě narušil i statiku domů. Jak dlouho Japoncům trvala oprava? Pouze několik dní.

title: Japonci opravili třicetimetrový kráter na silnici během 7 dní. Obdivuhodné


description: Jak moc super vlastně dnešní "superúplněk" bude? Na základní otázky odpovídá specialista na pozorování měsíce z amerického NASA vědec Noah Petro. Podívejte se na video s českými titulky!

title: Vše co jste chtěli vědět o superúplňku, ale báli jste se zeptat. Odpovídá vědec z NASA


title: Nejvíce emocím druhých rozumí lidi v Ekvádoru, Češi na tom podle psychologů nejsou dobře

maintext:
Jak moc empatičtí jsou Češi? Tedy jak se dokážou vcítit a porozumět emocím a motivům druhého člověka? Podle nedávno zveřejněné studie psychologů ne moc dobře. Dokonce v tomto směru prý patříme k nejhorším zemím světa. Zda je to ale skutečně tak, to zůstává otázkou.
Vědci z Michiganské státní univerzity, která je devátou největší univerzitou ve Spojených státech a věnuje se speciálně různým výzkumům, analyzovali poprvé data o empatii od více než 104 tisíc lidí v 63 zemích světa. Výsledky pak zveřejnili na webu časopisu Journal of Cross-Cultural Psychology.
Jak upozornila ve čtvrtek Česká televize, tak Česká republika se umístila až na 55. místě, je tedy devátou nejméně empatickou zemí světa. Sousední Slovensko dopadlo ještě o dvě místa hůř. A devět z deseti nejméně empatických zemí bylo dlouho pod totalitní vládou socialistických a komunistických režimů.
Podle vědců empatie obecně oslabuje i v zemích, kde bývala tradičně hodně vysoká. Například v USA.
„Americká společnost se v posledních desetiletích mění a lidé se stále více zaměřují jen na sebe, roste individualismus, daleko méně je zajímají problémy ostatních,“ říká William Chopik, který byl vedoucí studie.
Podle Chopika je hodně překvapivé, že v první desítce se objevily hned tři země Blízkého východu – Saúdská Arábie, Spojené arabské emiráty a Kuvajt. Zkušenosti zahraničních návštěvníků těchto zemí jsou ale často opačné, moc velkou empatii zde nezažili. Jenže studie zkoumala pouze možné vcítění se do lidí, kteří v jednotlivých státech žijí. U bohatých arabských zemí může být výsledek zkreslen i tím, že zde trvale žije a pracuje mnoho cizinců, v Emirátech a Kuvajtu dokonce tvoří většinu obyvatelstva.
Sami výzkumníci pak upozorňují, že výsledky je třeba brát s určitou rezervou, protože projevování empatie se zásadně liší podle kulturních návyků a místních tradic i zvyklostí. Takže to, co někdy vypadá jako málo empatické, je ve skutečnosti zažitý postoj a nemusí to znamenat, že by člověk pak nebyl ochoten například pomoci druhému.
Zde je 10 nejempatičtějších států světa:
1. Ekvádor
2. Saúdská Arábie
3. Peru
4. Dánsko
5. Spojené arabské emiráty
6. Jižní Korea
7. USA
8. Tchaj-wan
9. Kostarika
10. Kuvajt


description: Zdánlivá maličkost - hrozící zákaz sítě LinkedIn v Rusku - ukazuje, že Putinova hrozba je horší, než předpokládáme. Zákaz „západních“ sociálních sítí v Rusku je novou železnou oponou, a Česká republika musí vynaložit veškeré úsilí, aby zůstala na její západní straně.

title: Putin zakazuje síť LinkedIn. Železná opona se opět zvedá

maintext:
Železná opona byl pás opevněných a přísně střežených hranic, kterým se obklopily země Varšavského paktu - satelity poválečné zóny sovětského vlivu. Byla až na výjimky nepřekročitelná a bránila tomu, aby se občané ze socialistického ráje spontánně neuchylovali na k zániku odsouzený Západ. Dnes se hranice z Východu staví především informacím, železná opona mezi EU a východním zbytkem Evropy je součástí naší obrany proti nekontrolovatelné imigraci z Východu a nejde o politické, nýbrž protiimigrační opatření.
Novou železnou oponu teď ale staví Putinův režim mezi informace dekadentního (rozuměj svobodného) Západu a informace nacionalistického a autoritářského Ruska. Režim chce bránit informačnímu propojení svých občanů žijících pod vlivem informací prokremelských ruských mainstreamových medií se světem svobodných informací - protože se jich jako každý jiný autoritářský režim bojí.
Ruský cenzorský úřad Roskomnadzor (Federální služba pro dozor v oblasti telekomunikací) přišel s tím, že LinkedIn neskladuje údaje o ruských uživatelích v Rusku, jak nařizují tamější zákony, ale v zahraničí. Soud nejprve síti zakázal její další provozování, LinkedIn se odvolala, a ve čtvrtek to odvolání soud zamítl. Z hlediska ruských zákonů je skutečně uchovávání osobních údajů o občanech Ruské federace mimo území Ruska zakázáno.
To samé, co vyčítají LinkegIn, ale platí i například o Facebooku či Twitteru, takže se dají očekávat Putinovy úřední útoky na další sociální sítě či planetární internetové služby typu freemail. Režim se pokouší svoje občany odstřihnout od možnosti konfrontovat svoji životní zkušenost s reáliemi života mimo Rusko - a to je vždy tím nejzákladnějším rysem totality. Informace, které lidé dostávají, musí být mocí schválené, aby lid nebyl pomýlen.
Proto je potřeba stále víc a hlasitěji zdůrazňovat, že tentokrát, v současné vlně mrazu z Kremlu, musíme zůstat na té západní straně nově budované železné opony. Rusofilní tendence Zemana a dalších politiků jsou celonárodní hrozbou, a my nesmíme připustit, aby nás nevěrohodné politické elity znovu postavily do role mužiků.


description: Postavím velikou zeď, nikdo neumí stavět zdi tak, jako já! To bylo jedno z prohlášení, které Donald Trump uvedl během své prezidentské kampaně k otázkám imigrační politiky. Americký filmař Josh Begley ho vzal za slovo a pomocí 200 tisíc satelitních snímků sestavil unikátní video s názvem "Hodně štěstí se zdí", které kopíruje celou trasu, kudy by ona zeď mezi USA a Mexikem měla vést. Přes tři tisíce kilometrů dlouhá cesta trvá ve zrychleném záběru šest minut a dokazuje, že uzemí budoucí zdi vede přes pouště, bažiny, řeky a že více než polovina z něj navíc patří soukromým vlastníkům. Název videa skutečně hovoří jasně a pokud Trump své slovo dodrží, mezi USA a Mexikem vyroste plnohodnotný div světa.

title: Šest minut mezi USA a Mexikem. Unikátní video mapuje, kudy by vedla Trumpova zeď


description: Ve vládě skončí ministr zdravotnictví Svatopluk Němeček a ministr pro lidská práva Jiří Dienstbier, oznámil dnes novinářům premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Prezidentovi Miloši Zemanovi doručí návrhy na jejich odvolání v neděli odpoledne. Na Němečkovo místo Sobotka navrhuje ředitele Fakultní nemocnice Motol Miloslava Ludvíka, lidskými právy a legislativou chce pověřit poslance Jana Chvojku.

title: Premiér Sobotka oznámil změny ve vládě, končí ministři Němeček a Dienstbier