description: Klonování zvířat přestává být laboratorní „zvláštností“ a může se změnit ve výdělek. Dokládá to i vývoj ve snad nejsnobštějším ze všech sportů, kde klony začínají obsazovat stupně vítězů.

title: Klony pro vítězství. Nejlepší hráč koňského póla jezdí na „kopiích“

maintext:
Nevím, jak moc sledujete koňské pólo, ale pokud na tom jste stejně jako autor, tak pro vás zřejmě bude novinkou fakt, že o prvním prosincovém víkendu v Buenos Aires skončil nejdůležitější turnaj celé sezóny známý jako Palermo Open (nebo Abierto de Palermo, pokud chcete zůstat v jazyce dané země). Vítězem se stejně jako v předchozích třech letech (a od roku 2000 celkem podesáté) stal tým La Dolfina.
Kapitán La Dolfina, Argentinec Adolfo Cambiaso, považovaný údajně za nejlepšího současného hráče póla světa a s deseti góly nejlepší střelec turnaje, do finále proti týmu Ellerstina nastupoval s šesti koňmi, kteří se ve startovních dokladech odlišovala jen číslem - jmenovala se Cuartetera 01 až Cuartetera 06.
Když se Cambiasa zeptali proč, odpověděl jednoduše: „Protože je to Cuartetera, není to žádné jiné zvíře.“ Všech šest zvířat jsou genetické kopie, klony jedné jediné klisny, kterou si slavný hráč oblíbil a se kterou se mu hraje nejlépe. Nebo bychom možná měli říci - s jejímiž geny se mu hraje nejlépe. Jezdec si při použití klonů podle Cambiasa nemusí zvykat na nové koně a může jezdit v podstatě stále stejným stylem.
Sedm let poté
Palermo Open nebylo první příležitostí, kdy Cambiaso nastoupil na klonu. Cuarteteru 01 „zajel“ poprvé na jiné soutěži v roce 2013. Jeho snahy o využití klonů v pólu jsou pak samozřejmě ještě trochu staršího data, začaly v roce 2009, kdy se setkal s texaským ropným milionářem Alanem Meekerem.
Meeker je dítě z rodiny texaských „oilmanů“, který měl podle vlastních slov „ohromné štěstí“ v investicích do ropy a zemního plynu, takže měl čas i prostředky věnovat se nezvyklým koníčkům a zálibám. Jednou z nich se stalo kupodivu i klonování - pravda, původně vůbec ne koňské. Meeker má cukrovku I. typu a jeho zájem tedy začal sondováním možností naklonování nové slinivky (Bylo to na popud bývalé ženy filipínského diktátora Marcose, od které chtěl koupit pozemek v Texasu.)
Slinivku sice Meeker nesehnal, jelikož pěstování náhradních lidských orgánů zatím vědcům příliš nejde, ale klonování mu v hlavě zůstalo. Když se v roce 2007 bohatší a konečně s dostatkem volného času vrátil ke svému oblíbenému sportu, tedy koňskému pólu, rychle si na ně zase vzpomněl. Spočítal si totiž, že kdyby si chtěl vybudovat stáj s koňmi na pólo podle svých představ, trvalo by mu to 50 let a celková cena by se vyšplhala odhadem ke stovce milionů dolarů. Texaský padesátník tak dlouho čekat nechtěl.
Měl štěstí v tom ohledu, že koňské pólo je velmi přístupné novinkám. Účast klonů v soutěžích nijak neomezuje. A pozorně mu naslouchal i Cambiaso, se kterým se Meeker setkal v roce 2009. Argentinský hráč se v té době o klonování údajně už zajímal, protože nedávno předtím musel nechat utratit jednoho ze svých oblíbených koní, hřebce Akina Cura. Ten si pod Cambiosem během Palermo Open 2006 zlomil nohu tak, že ji bylo nutné amputovat pod kolenním kloubem. Cambiaso nechal pro všechny případy odebral vzorek tkání zvířete a uložit do mrazáku, ale jasný plán, co s nimi dál, neměl. A náhle se před ním otevřela příležitost.
Dvojice založila podnik, do kterého Američan přinesl peníze a Agentinec jméno a kontakty ve světě chovatelů špičkových koní. Jejich spolupráce začala v roce 2009 ve firmě ViaGen, od roku 2010 provozují firmu Crestview Genetics, která za posledních sedm let přivedla na svět nejen klony Cuartetery (je jich už nejméně deset), ale také zhruba dvě stovky dalších naklonovaných špičkových zvířat - včetně alespoň jedné kopie utraceného Akina Cura.
Adolfo Cambioso (vpravo) a britský princ William v roce 2005
Jak se to dělá
V podstatě se přitom používá proces, který použili „otcové“ ovce Dolly v roce 1998 (u koní byl stejný postup vyzkoušený v roce 2003). Jde vlastně o zvláštní spojení „hi-tech“ biotechnologií a - s odpuštěním - řezničiny, jak naznačuje reportáž časopisu Vanity Fair, který navštívil „výrobnu“ klonů na farmě třetího spolumajitele Crestview, argentinského milionáře Ernesta Gutiérreze. Vajíčka se získávají z vaječníků čerstvě poražených klisen z nedalekých jatek. Podle biologů zaměstnaných ve firmě vyžaduje tahle práce zacpaný nos a hlasitou hudbu (ideálně prý Bruce Springsteena), aby byla k vydržení.
Další fáze jsou sice méně krvavé, ale také dosti monotónní. Vajíčka získaná z klisen se vloží do inkubátoru, kde zhruba den zrají, aby byla připravena k „oplodnění“. Nejprve se z nich musí pečlivě odstranit jádro vajíčka, které obsahuje jeho DNA. Pod obal vajíčka (ne místo jeho jádra) se pak vloží buňka obsahující DNA koně, kterého chtějí v laboratoři naklonovat. V chemické lázni a za pomoci elektrického šoku se pak vědci pokouší obě jinak nekompatibilní součástky přesvědčit, aby se spojily.
Nedaří se to vždy. Jen zhruba třetina vajíček se skutečně začne zdárně vyvíjet jako oplodněná. Když se ta pak zhruba po dalším týdnu v inkubátoru vydají na cestu k náhradní matce, stále mají jen desetinovou šanci, že vyrostou v úspěšně donošené klonované hříbě. Stále se tedy vyskytuje velmi vysoké procento komplikací během vývoje plodu, které téměř určitě souvisí s tím, že jde přece jen o metodu používající k oplodnění v podstatě „hrubé síly“. Celková úspěšnost procesu se podle dostupných informací pohybuje řádově zřejmě v procentech. (Pro Vanity Fair Crestview uvádí celkovou úspěšnost procesu cca 12 procent, ale metodika výpočtu není jasná.)
To není na pohled mnoho, ale proti prvním pokusů o klonování, kdy bývala úspěšnost nižší než procento, je to evidentně pokrok: vytvořit minimálně šest zdravých kopií ovce Dolly by její tvůrci zvládli jen těžko, v případě Cuartetery se to evidentně povedlo (a možná i vícekrát, autor bohužel neví, jaké je zdraví zbylých čtyřech klonů). Navíc pro svět koňského póla je tato účinnost už i ekonomicky zajímavá. Získat hříbě z dobrého chovu a vytrénovat ho k pólu je náročný proces s nejistým výsledkem. Klony jsou proti tomu zřejmě poměrně jistou investují, jak naznačuje i Cambiasova volba koní pro soutěže.
Samozřejmě nejsou levné. Crestview si podle dostupných zdrojů v posledních letech účtovala za hříbě svých klonů špičkových koní na polo od 80 do 120 tisíc dolarů, tedy zhruba od dvou do tří milionů korun. (Podle Vanity Fair nabízí také množstevní slevu: tři koně za 200 tisíc dolarů, tedy něco přes 1,5 milionu korun za kus.) Podle zakladatelů Crestview tyto ceny v podstatě znamenají ekonomickou návratnost projektu.
Alespoň trochu můžete pod pokličku firmy můžete nahlédnout v tomto videu (španělsky s anglickými titulky)
Nové směry
Což zase nejspíše naznačuje, že pólem vše neskončí. I jiné sportovní organizace už daly najevo, že se účasti klonů nebudou bránit: klonovaní koně už mohli soutěžit i na olympiádě v Riu, ovšem žádný se nepřihlásil. Významné dostihové organizace se zatím ke klonovaným zvířatům staví odmítavě, ale Crestview očekává, že se situace změní. Ve výbězích firmy už běhají klony slavných dostihových koní, třeba v roce 2013 zemřelého hřebce Storm Cat, za jehož připuštění ke klisně se na vrcholu jeho dostihové kariéry platily stovky tisíc dolarů. Na stejném modelu hodlá vydělávat i Crestview, která chce do budoucna spojit klasické šlechtění s klonováním: tedy například křížit klony slavných zvířat nedávné minulosti, od nichž dokáže „vyrobit“ kopie mezi sebou nebo se současnými špičkovými zvířaty.
Svou působnost Meeker a spol. podle dostupných informací nechtějí rozšiřovat ̈do jiných oblastí veterinárního klonování. Nemají zájem, lákavý obchodní model a zřejmě ani nutnou expertízu (klonování se musí „vyladit“ pro každý druhu jinak), ale on se najde někdo jiný. Jak jsme už psali, například v Koreji se díky zkušenostem některých tamních odborníků a další shodě okolností dnes klonují služební psi - přibližně ze stejného důvodu jako se klonují špičkoví koně. Klony špičkových služebních psů dědí vlohy a do značné míry také povahu svých rodičů, takže se nejspíše na stejnou práci budou také hodit. A ve výsledku tak vyjdou zřejmě levněji než zácvik běžných zvířat, jejichž vlastnosti jsou do značné míry nepředvídatelné.
Pokud nebude klonování postaveno mimo zákon, dá se očekávat, že i další investoři najdou na trhu vhodné niky pro své „produkty“. Se současnými postupy je nepředstavitelné, že by k tomu docházelo v nějakém masovém měřítku, musí jít o výrobu s vysokou přidanou hodnotou (jinými slovy zvířata tak absurdně drahá jako dostihoví koně), ale takových příležitostí se jistě pár na trhu najde. A časem se nejspíše budou otevírat nové, jak se bude zvyšovat účinnost celého procesu a tudíž snižovat náklady. Dočkáme se tedy v dohledné době třeba klonů vzácných exotických zvířat, která se nesmí exportovat ze zemí původu, či klonování jedinců kriticky ohrožených či nedávno vyhynulých druhů? Kdo ví...


description: Hlavním městem českých autobusů je Vysoké Mýto. Začátek zdejší výroby autobusů je pevně spjat se jménem Sodomka. Po násilném znárodnění v roce 1948 dostal podnik jméno Karosa a dnes úspěšně funguje jako Iveco Czech Republic. Seznamte se prostřednictvím fotografií s legendami, jako byly erťák, Karosy řady Š nebo Sodomkův unikátní "Pullman".

title: OBRAZEM: Od kočárů k autobusům. Legendární erťáky a další skvosty

fasttext_language: cs


description: Zajeli jsme na opuštěnou bobovou dráhu a v rychlosti přes 50 kilometrů v hodině otestovali tři akční kamery. Nejlevnější Lamax, nadějnou novinku od Xiaomi a nejnovější GoPro. Podívejte se na sadu testů na pěti videích. Jak dopadl test Full HD, 4K, stabilizace a zvuku.

title: Velký test malých akčních kamer. Nejlevnější proti nejdražší


description: Po několikaměsíčních opravách se do pražských ulic a na Slow TV vrátila nejoblíbenější a také nejvytíženější pražská tramvaj. Mazačka je nově osazena kropicí nádrží, aby v létě mohla zavlažovat trávník mezi kolejemi.

title: Legendární Mazačka jezdí Prahou a vozí anděla. Sledujte v přímém přenosu


description: Nová aplikace vám pomůže naučit se kreslit. Vyzkoušet můžete inovace v cloudovém úložišti Dropbox nebo kancelářských aplikacích Microsoft Office v jejich mobilní verzi. Také se podíváme na šikovný internetový prohlížeč.

title: Naučte se kreslit, tablet vám pomůže


description: Poslední víkend a několik pracovních dní předvánoční horečky před vámi. Pokud ještě nemáte vybrané všechny dárky, možná vám pomůže pár nápadů od redaktorů Technetu.

title: Technet radí, co na poslední chvíli koupit k Vánocům

maintext:
Část 1/5
Co se skrývá uvnitř?
Bezradně bloumáte po obchodech a nevíte, co koupit svým blízkým? Redaktoři Technetu jsou na tom každý rok podobně. Tak třeba společně dáme něco dohromady a navzájem se inspirujeme... V tomto článku najdete naše tipy na dárky, a jako bonus i odkazy na naše doporučení z minulých let.
Dárek podle Vaška Tichá myš, nabíječka pro celou rodinu
Jsme na Technetu, takže ačkoli třeba považuji za krásný dárek příspěvek na Fond ohrožených dětí a sám jsem si Ježíškovi napsal například o knížku Urbex.cz průzkumnice Katky Havlíkové a fotografa, který si říká DiverZant, budou moje tipy jen a pouze technické.
Pětiportová USB nabíječka Anker PowerPort 5 40W
Univerzální USB nabíječka nabízí pět portů pro nabíjení chytrých telefonů, tabletů, powerbanek, kapesních přehrávačů, bezdrátových sluchátek, čteček elektronických knih ... zkrátka všech zařízení, která lze nabíjet USB kabelem. Každý z pěti portů je schopen dodat proud až 2,4 A, přičemž celkově je nabíječka schopna dodat 8 A. To ale nepředstavuje zásadnější limit, z vlastní zkušenosti víme, že uspokojí i náročnější zařízení.
Univerzální pětiportová USB nabíječka.
Tuto nabíječku jsem nám domů nadělil ještě před Vánoci, protože při potřebě nabíjet více zařízení najednou znám jen dva stavy: zoufale hledám nabíječky dodané k jednotlivým přístrojům, které jsem předtím uklidil, nebo zakopávám o nabíječky dodané k jednotlivým přístrojům, které jsem předtím neuklidil. Takto mám na jednom místě pět neustále připravených nabíjecích portů. I při plném zatížení se nabíječka zahřívá jen decentně a její provoz je zcela tichý (žádné vysokofrekvenční pískání, které slyším z některých nabíječek, jsem nezaznamenal). Pořídíte za 791 Kč.
Tichá myš Logitech M330 Silent Plus
Na první pohled celkem obyčejná bezdrátová optická myška s unifying USB přijímačem. Její kouzlo spočívá v tichých spínačích pod tlačítky, takže kliknutí nevydá klasické „click“, ale jen tichý a velmi tlumený zvuk. Ideální dárek pro partnera, který vás večer nebo v noci ruší prací na počítači.
Myš je celkově spíše drobná, ale i do mé tlapy padne docela pohodlně. Nemá žádná funkční tlačítka a speciální funkce, pouze standardní pravé a levé tlačítko a scroller. Vzhledem k tomu se nám cena 1 098 Kč jeví jaké poměrně vysoká, i když vlastně neplatíte za myš, ale za ticho.
Skvělá kombinace: Chromecast Audio a převodníky Fostex
Ačkoli konzervativnější milovníci hudby nedají dopustit na gramofonové desky a kompaktní disky, zvukově velmi seriózní a zároveň uživatelsky přívětivý poslech lze zařídit i pomocí chytrého telefonu, nebo tabletu.
Za takřka ideální přehrávač stále považujeme maličký „puk“ Chromecast Audio od Google (recenze zde). Hudbu do něj směřujete z jednotlivých aplikací v chytrém zařízení, ať už jde o přehrávač v telefonu uložené hudby (včetně FLAC ve vysokém rozlišení), nebo on-line streamovacích služeb - například Spotify, nebo (a to je pro vyšší zvukové nároky vhodnější volba) Tidal. U těchto služeb funguje chytré zařízení jen jako ovladač, se streamovacími servery komunikuje přes wi-fi přímo „puk“ od Google.
Chromecast Audio a Fostex HP-A3 a HP-A4.
Ačkoli i samotný Chromecast Audio nabízí analogový zvukový výstup, kvalitnější volbou je jeho digitální optický výstup a z kvalitativního hlediska klíčovou část, tedy převod zvuku z digitální do analogové podoby, nechat na kvalitní externím D/A převodníku. K němu pak stačí připojit libovolný zesilovač či aktivní reprosoustavy - a hrajete. Moderní způsoby reprodukce tak můžete doplnit i do starší poslechové sestavy.
Nám se osvědčila kombinace s D/A převodníky japonské společnosti Fostex, vyzkoušeli jsme jak levnější HP-A3, tak i dražší HP-A4. Díky optickým vstupům k nim můžete připojit právě třeba Chromecast Audio, díky USB vstupům mohou fungovat jako externí zvuková karta počítače. Napájení zajišťuje USB kabel, zdrojem energie může být jak USB nabíječka, tak třeba powerbanka (čímž zcela vyloučíte přenos rušivých signálů z elektrické sítě). Navíc mají oba vestavěné sluchátkové zesilovače, takže pro poslech na sluchátka již nic nechybí.
HP-A3 pracuje až do 96 kHz / 24 bit, v případě USB připojení je vyžadován resampling na 96 kHz - ačkoli to není puristické řešení, podle výrobce je to vzhledem k použitému čipu AK4290 od Asahi Kasei Microdevices ideální řešení. U optiky to neřešíte. HP-A4 pracuje až do 192 kHz / 24 bit, poradí si i s DSD signálem do 5,6 MHz. Zvukově jsou oba velmi povedené, HP-A3 potěší živou, příjemnou a barevnou muzikálností, kterou HP-A4 okoření větší technickou přesností a precizností. Nechcete-li příliš utrácet, je HP-A3 velmi dobrou volbou.
Chromecast Audio pořídíte za zhruba 1 290 Kč, Fostex HP-A3 za 5 990 Kč a HP-A4 za 8 990 Kč. Převodníky Fostex nám k vyzkoušení půjčil obchod Praha Music Center.
Bezdrátový přenosný HDD WD MyPassport Wireless Pro
Pokud jste zvyklí pracovat na cestách a vaší kanceláří jsou často kavárny či salónky v letištích, pak může být bezdrátový disk s kapacitou 2 nebo 3 TB praktickým společníkem. Přes wi-fi se k němu může připojit až osm zařízení, kterým nejen nabídne práci s vestavěným pevným diskem, ale také nasdílí wi-fi připojení k internetu, pokud jej k němu předtím připojíte.
Na pevný disk můžete zkopírovat obsah vložené SD karty, nebo připojené USB paměti, nebo USB disku. Tyto jednotky jsou zároveň sdíleny po síti a taky dostupné přes cloudové webové rozhraní WD MyCloud. Nechybí ani aplikace pro chytrá zařízení. Oproti předchozímu modelu (recenze z roku 2014 zde) nás potěšily podstatně vyšší přenosové rychlosti.
Potěšit může i mediserver Plex, který zkatalogizuje a uspořádá videa a hudbu na disku uložené a nabídne bezdrátově k přehrání chytrým zařízením s nainstalovaným mediacentrem Plex - to dnes najdete i v mnoha chytrých televizorech. 2TB verze přijde na 5 990 Kč, 3 TB verzi lze koupit za 7 099 Kč.
Velký monitor na práci i zábavu
Grafické výstupy i těch základních počítačů a notebooků dnes mají dostatek výkonu na bezproblémové připojení pořádného monitoru s vysokým rozlišením. A kdo jednou vyzkouší komfort 24" nebo 27" monitoru, už se k menší úhlopříčce nebude chtít vracet. Velká plocha totiž umožňuje si rozložit okna s dokumenty, webovým prohlížečem a dalšími nástroji tak, aby byly současně viditelné a stále po ruce. Zároveň je jde, zejména v malých bytech, úspěšně využít i pro reprodukci filmů, seriálů, nebo IP televize.
Pokud u monitoru trávíte mnoho hodin denně, je dobré vybrat ho s funkcemi, které přispějí k menší únavě oka. Matná povrchová úprava je u monitorů (na rozdíl od displejů notebooků) takřka samozřejmá. Během několikaměsíčního soužití s monitorem Benq BL2710PT zejména při práci v noci oceňuji technologii Low Blue Light, která sníží vyzařování modré složky světla, čímž šetří oči a nepodporuje tolik tvorbu serotoninu.
Rozlišení 2560 x 1440 je u 27" úhlopříčky adekvátní, v grafických editorech i střižně jo hodně místa, zároveň jsou i maličká písmena různých dialogů a menu perfektně čitelná. Oceňuji dostatek videovstupů (HDMI, DVI, DisplayPort, VGA) a nakonec i vestavěné reproduktory - ačkoli nehrají nejlépe, žádné video nevidíte bez zvuku jen proto, že se vám nechce pouštět reproduktory.


description: Program Iperius Remote vás připojí k počítači vzdálenému desítky kilometrů z pohodlí domova. Stáhnout vybrané mapové podklady pro off-line použití je práce pro GMapCatcher. Zdarma dostupný kancelářský balík pro tvorbu dokumentů, který vypadá jako Office, najdete v WPS Office 2016 Free. A Free OCR to Word převede text v obrázku do editovatelné podoby.

title: Software zdarma: připojte se k jakémukoliv PC

maintext:
Znáte-li aplikace TeamViewer či LogMeIn, potom vám tato nebude cizí. Stejně jako obě jmenované slouží k dálkové správě počítače formou připojení se k počítači přes internet a převzetí kontroly nad ním.
Iperius Remote se snadno ovládá a po připojení se cítíte, jako kdybyste u počítače seděli – jediným limitujícím faktorem je tak kvalita a rychlost internetového připojení . Kromě toho, že vidíte obrazovku vzdáleného počítače, máte možnost přenášet soubory či využívat chat pro komunikaci. Po instalaci do bezobslužného módu je potom snadné se k PC připojit kdykoliv. Program podporuje i vícenásobné připojení (k více PC najednou), přenos dat je šifrovaný a není nutné ho instalovat.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
+ přenos souborů a chat
+ vícenásobné připojení
+ bezobslužný provoz
- nelze použít pro lokální sítě
80 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (4,2 MB).
Internetové mapy jsou nepostradatelným pomocníkem. Bez internetu jsou však k ničemu. Co tedy dělat v případě, že nejste v jeho dosahu a potřebujete se na něco podívat?
Windows 10 v sobě mají integrované mapy od Microsoftu a lze je stáhnout pro použití off-line, pokud byste však raději využili jinou službu, máme řešení. Aplikace GMapCatcher umožňuje zobrazit a následně stáhnout mapové podklady od různých poskytovatelů (Mapy.cz od Seznamu, Yahoo, OpenStreetMaps a dalších). Ovládání je podobné jako mapové podklady v browseru (stačí zadat adresu). Tlačítkem vlevo se můžete přepínat z on-line modu do off-line modu. Stahování dat se děje automaticky na pozadí. V nastavení je možné měnit velikost stahovaného mapového podkladu či měnit vzhled aplikace. Do mapy je možné zadávat vlastní poznámky. Podklady se dají následně uložit také jako obrázek ve formátu PNG.
Informace o programu Operační systém: Mac OS X, Linux, Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
+ nenáročné na použití
+ lze zadávat poznámky
+ export do PNG formátu
- nezjištěno
85 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (3,7 MB).
Zdarma dostupný kancelářský balík aplikací obsahující textový editor, tabulkový procesor a nástroj pro tvorbu prezentací.
Uživatelským rozhraním připomíná Microsoft Office, a to i svým ovládáním. Obsahuje textový editor, tabulkový procesor a nástroj pro tvorbu prezentací. Z formátů pro uložení dokumentů je tu vlastní a také ten od Microsoftu. Samozřejmostí je export do PDF formátu a dokonce si poradí i s konverzí z PDF do wordovského dokumentu. Nemá však kontrolu českého pravopisu. V této bezplatné verzi jsou základní funkce, které pro běžnou tvorbu dokumentů postačují. Pokud byste chtěli více, můžete sáhnout po placené variantě.
Informace o programu Operační systém: Windows 7 a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
+ skládá se ze tří nejpoužívanějších aplikací
+ vzhledově podobný Microsoft Office
- nemá kontrolu české gramatiky
80 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (85 MB).
Microsoft Word ve verzi 2003 obsahoval funkci pro převod textu na obrázku do editovatelné podoby. Žádná další verze však již nikoliv. Pokud tedy dostanete text v obrázku a hledáte způsob, jakým ho převést, můžete zkusit tento program.
Umí importovat dokumenty přímo přes rozhraní skeneru nebo otevřením souboru s obrázkem (podporuje JPG, PNG, GIF, BMP, TIFF atd.) a stisknutím tlačítko OCR extrahuje textový obsah a uloží ho do upravitelného dokumentu. Převádět lze buď celou stránku, nebo pouze vybranou oblast – lze tak vynechat nepodstatné části. Výsledek je možné prohlédnout a případně text ještě upravit před uložením. Rozpoznávání textu se zdá přesné v závislosti na rozložení a formátování původního dokumentu, ovšem nerozumí si s českými znaky (s diakritikou), takže je nepřevede správně. Texty ukládá jako soubory TXT.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
+ stačí určit, co se má převádět
+ převádí rovnou při skenování na skeneru
- nepodporuje diakritiku a převod není kvalitní
- nabízí instalaci nepotřebného softwaru
75 %


description: Bylo to jako hrát kulečník se zavázanýma očima. Dvě letadla plná lidí se k sobě blížila a piloti ani dispečeři nemohli nic dělat. Nebe bylo zahalené hustou oblačností, kterou prořízl až prudký náraz stroje DC-8 do letounu Lockheed L-1049 Super Constellation. Trosky dopadly do obydlené části Brooklynu.

title: Tragédie nad vánočním New Yorkem. Zemřu? Ptal se hoch, který ještě žil

maintext:
New York, Brooklyn, 16. prosince 1960, 10:34. Na Sedmé avenue se odehrává líný provoz, nevlídné počasí k procházkám ve městě moc neláká. Hustě sněží, ale mokrý sníh se po dopadu mění v šedivou břečku. Nedaleko křižovatky s ulicí Sterling Place se dva prodejci vánočních stromků snaží zahnat vlezlou zimu popíjením kávy. Z reproduktoru, který visí nad vchodem do řeznictví, se ozývá vánoční koleda. Muž se psem kráčí zvolna ke křižovatce. Zaměstnanec obchodu na chodníku odhrabává sníh. Najednou všichni zpozorní a v cárech šedivých mraků začnou pátrat po směru, ze kterého přichází neobvykle silný hluk nízko letícího stroje.
Netuší přitom, že dunění motorů Pratt and Whitney JT3C-6 je poslem apokalyptického výjevu příštích chvil.
Chicago, letiště O ́Hara, 09:11. Douglas DC-8 společnosti United Airlines, linky 826, právě startuje k pravidelnému letu do New Yorku, na letiště Idlewild (dnešní JFK). Na palubě se nachází 77 cestujících a sedm členů posádky. DC-8 registrace N8013U pojmenovaná Mainliner Willi Rogers byla dodána před pouhými patnácti měsíci.
V 09:00 odlétá z letiště Port Columbus Lockheed L-1049 Super Constellation Star of Sicily imatrikulace N6907C společnosti TWA. Na palubě pravidelné linky TWA 266 míří pět členů posádky a 39 cestujících na letiště La Guardia v New Yorku. Constellationy jsou nahrazovány moderními proudovými stroji, na které všechny americké společnosti přezbrojují.
Letiště v přímém přenosu Sledujte letadla na Slow TV
Po desáté hodině jsou obě letadla ve spojení se střediskem New York Air Route Traffic Control Center (ARTCC), kde jim řídícími letového provozu potvrdí radarový kontakt. TWA 266 je povolen přímo na bod LINDEN, ze kterého jej přebírá přibližovací kontrola (APP-approach) letiště La Guardia. Dispečer vydává pokyn klesat do výšky 5000 stop a následně přiděluje sérii kurzů, které Connie dovedou do osy dráhy 04 pravá.
V 10:32 dispečer poprvé informuje posádku o provozu, který ke Connstelationu míří od jihozápadu. Minimální bezpečná vzdálenost třech mil, která má zajistit radarový rozestup mezi identifikovaným provozem, se však fatálně zkracuje.
Vzhledem k nízké dohlednosti posádka Connie nemá šanci informaci vizuálně ověřit. Oblačnost z hlášení pilotů toho rána pokrývá celé nebe, od výšky 300 až do 18000 stop. Naposledy dostane TWA 266 informaci o provozu, když je od něj vzdálený na jednu míli. Protože dispečer nezná identifikaci rychle se blížícího vetřelce, ani jeho výšku, nemůže TWA 266 nařídit razantní změnu kurzu. Je to jako hrát kulečník se zavázanýma očima.
Osudová závada
UAL 826 se nachází jižně od příletové trasy TWA 266. Posádce je dispečerem nabídnuto zkrácení letu o 11 mil, přímo na bod PRESTON. Ten se nachází na letové cestě V 123 a je dán průsečíkem dvou paprsků, radiálů, zaměřených ze dvou různých majáků pracujících v pásmu VHF, takzvaných VORů (VHF Omni Directional Range). Posádka UAL 826 je informována o krátkém zpoždění, zároveň je jí vydán pokyn k nalétnutí vyčkávacího obrazce nad bodem PRESTON, který má dosáhnout ve výšce 5000 stop. Ale závada na jednom ze dvou VHF navigačních zařízení, přijímačů v kokpitu DC-8, se ukáže jako osudová.
Palubní mechanik závadu ohlásí operačnímu středisku společnosti United, ale dispečeři v newyorském středisku o této snížené navigační schopnosti informováni nejsou. Posádka se snaží dopočítat nové parametry zkrácené tratě, ale čas rychle utíká, v rychlém klesání k bodu PRESTON jen stěží dosáhne vydaného povolení. Řídící, přesvědčený o tom, že posádka UAL 826, která nepožádala o radarovou asistenci, je schopná pokračovat po trati vlastní navigací, frazeologicky ukončí poskytování radarových služeb a přeladí UAL 826 na frekvenci Idlewild APP.
„Idlewild Approach, přibližujeme se k bodu PRESTON, výška 5000 stop, UAL 826“, je poslední zaznamenaná komunikace.
V 10:33 zaznamená řídící na letišti La Guardia na svém radaru splynutí obou cílů. Po jejich opětovném rozdělení, pokračuje jeden z nich v letu na severovýchod, kde se po minutě ztratí z obrazovky, zatímco druhý vypadá, jakoby se zastavil na místě, pak se ale prudce stočí doprava a nakonec i on z obrazovky zmizí.
„Myslím, že máme problém s Connie TWA... cíl se nehýbe. Zřejmě se srazil s jiným strojem“, vyjádří se nahlas.
DC-8 narazila do Connstellationu v ostrém úhlu z pravé strany, při rychlosti přes 300 mil za hodinu. Náraz byl tak extrémní, že motor číslo čtyři, který udeřil do střední části trupu, nasál jednu cestující, pak se i s velkou částí pravého křídla vytrhl a zamířil k zemi. Trup Constellationu se rozpadl na tři části, každý ve své vlastní spirále padal k zemi. Na zemi se v troskách kabiny našly komponenty čtvrtého motoru.
Jak k havárii došlo.
Těžce poškozená DC-8 se řítí na obydlenou čtvrť
Zatímco většina trosek Connstellationu dopadla do neobydlené oblasti vojenského letiště Miller Army Air Field na Staten Island, poškozená DC-8 pokračovala v letu ještě dalších osm mil a současně ztrácela výšku. Očití svědci posledních okamžiků jejího letu ve svých výpovědích potvrzovali chybějící část křídla i s motorem a spekulovali o tom, že se piloti pokoušeli o nouzové přistání v nedalekém parku Prospect, aby se vyhnuli větší zkáze. V rychlosti 200 mil za hodinu DC-8 jen těsně minula střední školu St. Augustine Academy, kde se v tu chvíli nacházely stovky studentů.
Letecký pohled na scénu z havárie nad Brooklynem, kde se 18. prosince 1960 srazily dva lety: United Airlines Flight 826 a Trans World Airlines Flight 266.
V pravém náklonu utrhl střechu domu na Sterling Place, následkem prudké ztráty rychlosti se trup letounu stočil doleva a dopadl přes ulici přímo na kostel zasvěcený Sloupu Ohně (Pillar of Fire), který zcela zničil. Exploze palivových nádrží usmrtila na místě desítky cestujících a členů posádky, ale i devadesátiletého domovníka, ležícího v posteli. Zatímco levé křídlo zdevastovalo obytný dům sousedící s kostelem, prostřední část trupu zasáhla budovu McCaddinova pohřebního ústavu, ze kterého následná exploze rozmetala do okolí ulici těla zemřelých, připravena k obřadu. Zadní část stroje s ocasními plochami dopadla přímo doprostřed křižovatky Sedmé avenue a Sterling Place. Směrová ocasní plocha trčící do výšky vypadala v těch místech jako plachetnice, vyvržená na břeh zničující silou.
Trosky stroje linky United Airlines Flight 826 v newyorském Brooklinu v prosinci 1960
Plameny, místy dosahující výšky okolních budov, na ně záhy přeskočily. Okolí křižovatky, které vypadalo jako zasažené silnou dělostřeleckou palbou, se naplnilo křikem raněných, voláním o pomoc a do patnácti minut i kvílením sirén hasičských vozů patřících 2. požárnímu sboru z Brooklynu, který na místo dorazil jako první. Trosky, kterými se pak jeho příslušníci probírali, byly změtí kdysi elegantního proudového stroje, ostatků lidí a stavební sutě. Mezitím vším se válely vánoční artefakty - ohořelá pošta a zabalené dárky.
Zázrak na malou chvíli
V obou letadlech ihned zahynulo 128 osob. Na zemi pak zemřeli oba prodavači stromků, muž venčící psa, odklízeč sněhu, místní řezník, kterého zavalily trosky budovy stejně jako domovníka kostela zasvěceného Sloupu Ohně. V danou chvíli zahynulo 134 osob. V zasažených domech se mezitím odehrávaly desítky malých i velkých dramat. Zraněných byly desítky, od místních obyvatel až po hasiče, kteří na místě apokalypsy neúnavně zasahovali dalších 72 hodin. Bojovali s prudkým požárem a v husté chumelenici a dýmu se snažili objevit přeživší. Energie nárazu však šanci na přežití nedávala.
Přesto se na malý okamžik stal zázrak.
Teprve jedenáctiletý Stephen Baltz, který seděl v zadní části letadla, byl při dopadu katapultován do sněhové závěje, kde jej v šoku a těžce popáleného objevili. „Am I going to die? - Zemřu?“ ptal se těch, kteří ho nalezli a upřímnost jeho otázky, všechny zaskočila. Chlapec, kterého otec posadil do letadla samotného s tím, že jej v New Yorku na letišti očekává matka s jeho sestrou, však na druhý den v nemocnici podlehl svým zranění. Lékařům však stihl vypovědět o všem, co se až do pádu na palubě raněného stroje dělo.
Jaké byly příčiny jedné z nejdestruktivnějších leteckých katastrof v historii amerického letectví?! Podívejme se na známé i utajované okolnosti vyšetřování starého 56 let.
Ještě ten den zahájila CAB (Civil Aeronautics Board, předchůdce dnešní NTSB) vyšetřování, které trvalo téměř dva roky. V červenci 1961 proběhla dvě velká veřejná slyšení, během kterých byly vyslechnuty desítky svědků a zainteresovaných osob. V historii vyšetřování leteckých katastrof to bylo vůbec poprvé, kdy se k analýze sledu událostí použila data z černé skříňky. Povinnost vybavení zařízením FDR (Flight Data Recorder), známým jako černá skříňka, začala v USA platit v roce 1957 a to pro všechna letadla s cestovní hladinou nad 25 000 stop. Účinnost tohoto nařízení pak v roce 1958 dostihla nástup proudového věku. DC-8 registrace N8013U byla vybavena první verzí FDR značky Waste King. Záznam tehdy obsahoval informace o výšce, indikované rychlosti a vertikální rychlosti, v tomto konkrétním případě šlo o dobu 72 minut, od startu v Chicagu až do pádu stroje. Část záznamu byla však požárem poškozena.
Tituln strana Syracuse Post-Standard ze 17. prosince 1960.
V závěrečné zprávě, vydané CAB 18. června 1962, byla za jednoznačného viníka srážky označena posádka DC-8 United Airlines, která pod časovým tlakem přepočítávala trať zkráceného letu a zároveň příliš dlouho udržovala vysokou rychlost. V kombinaci se závadou na navigačním zařízení VHF (VOR) tak došlo k překročení meze vydaného povolení, vydaného řídícím letového provozu, které vyústilo k tragédii. Dnes takové výpočty zajišťuje palubní systém FMS, ani dnes se však při jeho ovládání nejde vyhnout fatálním omylům.
Kdo za to může?
Po přečtení této 32stránkové zprávy se ovšem nelze zbavit dojmu, že podíl složek řízení letového provozu je na celé události přehnaně minimalizován. Ve prospěch tohoto tvrzení hovoří fakt, že již během vyšetřování vydala FAA, do jejíž gesce řízení letového provozu v USA spadá dodnes, několik nařízení, která měla zlepšit stav věcí panující v letecké dopravě. Nejde tu přitom o snahu obvinit některého z řídících z nedbalosti. Právě naopak, na problém je nutné nahlížet jako na působení jedince v systému, který má svá pevná, značně konzervativní pravidla.
Zpráva, která do detailu rozebírá stav navigačních a komunikačních prostředků každého z letadel, se zvláštním důrazem na schopnosti VHF a ADF zařízení, zároveň vůbec neobsahuje popis radarového systému, na kterém řídící poskytovali své služby. Nedozvíme se nic o přesnosti jeho zobrazení ani žádné podrobnější informace o způsobu výměny dat mezi jednotlivými stanovišti.
Podle mapy, přiložené k tomuto článku, se situace zdá perfektně přehledná. Ve skutečnosti řídící doslova mžoural do monoskopu, na kterém se poloha letadla vyskytovala jen v okamžiku, kdy po něm přejížděl paprsek antény primárního radaru. Obrazovku radaru přitom řídící neměl před sebou, ale umístěnou na stole, nad který se musel naklánět! Takový úhel pohledu zkresluje. Po identifikaci každého cíle, který se na kulaté obrazovce jevil jako pulzující šmouha, k němu řídící přiřadil takzvanou „shrimp boat“, průhledný plastový lichoběžník ve tvaru loďky, do kterého předtím vepsal volací znak letadla.
Osudná minuta letu, po kterou DC-8 pokračovala za bod PRESTON, se na mapě jeví jako relativně dlouhý časový úsek. Primární radar však řídícímu poskytoval jen málo přesné zobrazení aktuální polohy letadla, ve kterém se navíc díval do několika vteřin staré minulosti. Pokud si chtěl dispečer ověřit rychlost a výšku, musel se na to pilota zeptat. Radarový systém tyto informace neposkytoval. Takový proces byl pomalý a vysoce neefektivní. Navíc řídící letového provozu se v procesu rozhodování málokdy věnuje jen jedné situaci. Jeho mozek je zaměstnán komplexní činností, kdy najednou vyhodnocuje vzdušnou situaci v celém prostoru své odpovědnosti. Za žádných okolností přitom nesmí přijmout takové řešení, kterým si vlastní problémy vyřeší na úkor sousedící služebny. Musí však k tomu mít kvalitní technické zázemí.
Dispečer ze střediska New York Area vydal letu UAL 826 instrukce k vyčkávání a po jejich potvrzení posádkou, ukončil letu poskytování radarových služeb a následně jej přeladil na frekvenci Idlewild Approach. Tento postup byl rutinní. Na předání radarové identity dalšímu pracovišti, takzvaný proces „HAND OFF“, při kterém, například telefonicky, dojde k označení cíle nad nějakým navigačním bodem, už nedošlo. Z hlediska tehdejších předpisů se nejednalo o povinný postup, a tak byl spíše výjimkou než pravidlem.
„Přibližujeme se k PRESTONu, dosahujeme 5000 stop, UAL 826“, bylo první a poslední hlášení, které se z kokpitu DC-8 na nové frekvenci ozvalo. Následně došlo na šest vteřin k zablokování vysílání, šlo tedy nejspíše o okamžik srážky, kdy se obě letadla najednou snažila dostat na frekvenci. Řídícímu na Idlewild Aproach se však UAL 826 na obrazovce nezobrazil. Na vstupu do svého prostoru jej navíc očekával v jiném čase a z jiného směru. Posádce DC-8 tak řídící naslepo odvysílal jen informace o letišti, dráhu v používání a aktuální počasí.
Doba se mění, už není na vše dost času
Předvánoční srážka letadel nad New Yorkem má však i významný historický aspekt. Odehrála se na přelomu padesátých a šedesátých let, v době, kdy se na obloze začala potkávat letadla zásadně rozdílných výkonů, která existovala mezi vrtulovou a proudovou technikou.
Vzdušný prostor kolem letišť, odletové a příletové tratě, předpisy, ale i rutina pilotů a řídících, to všechno bylo svázané s hegemonem pomalejšího vrtulového provozu. S trochou nadsázky lze mluvit o tom, že na vše bylo dost času. Proudová technika tak vpadla do dlouhé roky utvářeného prostředí, které na násobek rychlosti nebylo připraveno. Hned druhý den po katastrofě odvysílal jeden televizní kanál rozhovor s pilotem DC-8, jehož upřímná výpověď šokovala veřejnost: „...sblížení letadel je dnes, bohužel, běžnou součástí leteckého průmyslu a patrně se s ním budeme dál potkávat“. Situaci, která v tu dobu vládla na americkém nebi, nešlo vystihnout lépe.
Vzdušný prostor ve Spojených státech zažíval v šedesátých letech enormní růst. Zatímco v roce 1960 bylo přepraveno na 35 milionů cestujících, v roce 1970 se jednalo o trojnásobek! Mezi nejexponovanější oblasti patřilo právě východní pobřeží, neboť letiště na této straně Spojených států byla napojena na zaoceánské linky mířící přes Atlantik.
V roce 1960 byla profese řídícího letového provozu vysoce namáhavá a obzvláště riziková práce. Pracovali totiž na primitivních zařízeních a byli pod velkým tlakem zaměstnavatele, kterým byla FAA, potažmo stát, zdráhající se investovat větší částky do obnovy stávajícího systému. Způsob vyšetřování této nehody, při kterém se technické příčiny a technologie práce řídících ze strany FAA minimalizovaly, přispěl mezi dispečery k ještě větší frustraci. Ozvat se proti zaměstnavateli bylo nemožné, odborné připomínky na adresu nevyhovujících zařízení se nepřipouštěly, odbory byly zakázány. Teprve v roce 1962 podepsal prezident John Fitzgerald Kennedy výnos číslo 10988, kterým se federálním zaměstnancům, řídící letového provozu nevyjímaje, dávala možnost vstoupit do odborů a v omezené míře vyjednávat se svým zaměstnavatelem o zlepšení pracovních podmínek jak po stránce odborné, tak profesní.
Okolnosti této nehody, která tolik pobouřila veřejnost, nakonec ve Spojených státech přispěly k nástupu sekundárního radaru. Zjednodušeně řečeno, letadla vybavená odpovídačem (Transponder) nastaveným na jedinečný čtyřčíselný kód, radarům „na jejich dotaz“ odpoví „své jméno“, spolu s údaji o rychlosti a výšce.
Ve stejnou dobu, kdy americké noviny plnily palcové titulky o srážce nad New Yorkem, přišla 17. prosince zpráva o havárii letadla USAF typu Convair C-131 D, který krátce po vzletu z mnichovského letiště spadl do rušného centra bavorské metropole. Dohromady zahynulo 52 osob, z toho bylo dvacet obětí na palubě letadla a zbytek tvořily na zemi cestující z tramvaje, kterou stroj zasáhl. Na vině byla kontaminace paliva.
Jak bylo uvedeno výše, některá nařízení FAA byla uvedena do života ještě v průběhu vyšetřování:
Zvláštní nařízení SR-45 (Special Regulation). Piloti, kteří letí na IFR (let podle přístrojů), mají za povinnost oznámit složkám řízení letového provozu snížení schopnosti navigačních a komunikačních zařízení, ke kterému dojde za letu. (Statut navigační a přístrojové vybavenosti se v šedesátých letech stane povinně označovaným údajem v letovém plánu, pozn. aut.). Všechna proudová letadla musí být od 1.1.1963 vybavena zařízením DME (Distance Measuring Equipment) Od 1. 1. 1964 pak tato povinnost platí pro všechna letadla nad maximální vzletovou hmotnost 12 500 liber. (DME je zařízení na palubě letadla, které vypočítává šikmou vzdálenost mezi letadlem a pozemním zařízením.) Předávání radarové polohy odlétajících a přilétajících letadel „Hand off procedure“ musí být v prostoru New York Area praktikováno ve větším rozsahu. Tento postup bude zároveň ve větší míře uplatňován i na všech národních letištích. Řídící letového provozu jsou instruováni, aby piloty proudových letadel upozorňovali ke snížení rychlosti nejméně tři minuty před nalétnutím do vyčkávacího bodu, popřípadě rovnou před vstupem do obrazce. VOR Strandsburg (SSB) byl přejmenován na Tannersville z důvodů možné záměny s VOR Solberg (SBJ). FAA vydala soubor pravidel, která omezují rychlost letadel a to na maximálně 250 kts (pravá vzdušná rychlost) do okruhu 30 nm (konvenční zraková vzdálenost) od letiště a pod výškou 10 000 stop, s výjimkou vojenských letadel, kde je minimální rychlost vyšší.
Kdo upozornil na chyby, šel do „vyhnanství“
Vyšetřování katastrofy však doprovázela utajovaná blamáž. Ukázalo se, že několik měsíců před nehodou oblastní inspektoři FAA odhalili celou řadu nebezpečných pochybení ve výcvikovém programu posádek United Airlines. Těm, kteří se navíc výcviku odmítali účastnit, společnost jejich záznamy o absolvování falšovala. Ve společnosti panovala atmosféra arogance, korupčního prostředí a klientelismu. Namísto okamžité nápravy však došlo k bezprecedentním krokům. Ti inspektoři, kteří na špatný stav věcí upozorňovali, byli svými nadřízenými kritizováni a nakonec i přeřazeni. Pro takové trouble-makery se nabízelo místo v Portoriku, které bylo v hierarchii FAA zaměstnanci s nadsázkou považováno za obdobu vyhnanství na Sibiři.
O autorovi Miroslav Jindra Řídící letového provozu od ledna 1999, předtím létal šest let jako stevard na palubách letadel ČSA. V roce 1988 začínal takzvaně "od plochy", kde nakládal a třídil zavazadla. Jindra je autorem mnoha odborných článků o letectví nejen pro server Pilotinfo.cz. Z oboru vydal také dvě knihy Ikarové bez legend a bájí a Nebe, peklo, zem - Příběh první letušky ČSA Máji Staré a lidí kolem létání na pozadí historických událostí. Miroslav Jindra pochází z letecké rodiny.
Tlak přicházel jak od nejvyšších představitelů FAA, tak společnosti United a i některých členů Kongresu. Propojení zájmů letecké společnosti s orgány pověřenými jejím dohledem bylo spolehlivě známo i vyšetřovatelům CAB v roce 1961. Tím, že CAB napomáhala utajování těchto poznatků, měla se dopustit federálního zločinu. Důvodem jednání bylo zabránit soudním sporům o náhradu škody, na kterou se nevztahovalo pojištění letecké společnosti, uvedli ve své knize Unfriendly Skies, vydané roku 1989, autoři Brian Power-Waters a Reynolds Dodson.
Soudy nakonec rozhodly, že rozdělení nároků na odškodnění, které dosáhlo obrovské částky 300 milionů dolarů, bude následující: United 61 %, TWA 15 %, americká vláda 24 %, neboť letadla byla řízena státními zaměstnanci FAA.
Na konci příběhu však musí být řeč ještě o jedné částce - 65 centů. Drobné v této výši měl u sebe v kapse 11letý Stephen Baltz. Motiv ohořelých mincí se stal součástí plakety s jeho jménem umístěné na zdi Metodistické nemocnice, kde chlapec zemřel.
Padesát let po nehodě, která se stala na úsvitu proudového věku a zásadně proměnila vztah mezi řídícími a piloty, byl v prosinci 2010 na hřbitově Green-Wood v Brooklynu odhalen památník nesoucí jména všech 134 obětí srážky letadel TWA 266 a UAL 826.
Článek vznikl pro server Pilotinfo.cz, kde najdete i další zajímavosti z letectví.


description: GPS, Glonass a BeiDou mají konkurenci. Evropa spustila vlastní navigační systém. Koncoví uživatelé u nás jej zatím využijí jen na jediném typu mobilního telefonu, ale to se časem změní.

title: Navigační systém Galileo začal nabízet služby. Pro jediný model telefonu


description: Zatím nejstarším člověkem, který kdy letěl do vesmíru, byl sedmasedmdesátiletý John Glenn. Podíval se tam v roce 1998. Ba co podíval, on tam i pracoval jako právoplatný člen posádky raketoplánu Discovery. Přinášíme třetí díl seriálu o prvním Američanovi na oběžné dráze Země.

title: V důchodovém věku do vesmíru. Aktivního seniora Glenna nic nezastavilo

maintext:
Drahý svět národních hrdinů
Amerika oslavuje nového národního hrdinu. Bez ohledu na hustý liják Glenna ve Washingtonu cestou do Bílého domu vítá čtvrt milionu lidí. A 1. května ho čtyři miliony lidí oslavují při jeho jedenáctikilometrové pouti ulicemi New Yorku.
Prvním americkým astronautům se – stejně jako jejich sovětským kolegům – mění svět. Ztrácejí veškeré soukromí a planou jako hvězdy první velikosti.
Zatímco Sověty po jejich návratu materiálně zabezpečuje stát bez ohledu na to, jestli pokračují v další činnosti nebo ne, američtí hrdinové vesmíru se o sebe musí postarat sami. Dostávají pouze tolik peněz, na jaké mají z titulu svých funkcí nárok. Například podplukovník námořního letectva Glenn má roční plat 13 788 dolarů. Tohle pravidlo znají všichni, to patří k principům amerického života. Proto není divu, že od začátku svého zařazení do výcviku pomýšlejí na své vlastní finanční zajištění.
Když známý časopis Life nabídl sedmičce Mercury půl milionu dolarů za to, že jeho reportérům exkluzivně povědí o svých životních osudech a seznámí je i s rodinami, ochotně smlouvu podepisují. Získané peníze investovali do nemovitostí. Někteří politici a novináři jejich počínání kritizovali. Jakmile vysvětlili svoji situaci prezidentu Kennedymu, mluvčí Bílého domu se jich zastal.
„Chápu, že toto zaměstnání je spojeno s určitým rizikem pro mou rodinu,“ svěřoval se Glenn reportérům časopisu Life na otázku, co ho přivedlo do kabiny kosmické lodi. „Mohl bych vykonávat jinou práci, která by mi dávala větší naději na dlouhý život. Ale moje práce může pomoci i mým dětem. Chci, aby byly lépe zajištěny než já. Bez rizika se ničeho nedosáhne.“
Později se ho ptají redaktoři týdeníku US News & World Report, jestli je drahé být národním hrdinou. Připouští, že je to nad jeho poměry. „Jsem na očích veřejnosti a já chci, aby se moje rodina reprezentovala. Náš účet za oblékání proto vzrostl. Když jste například pozván do Bílého domu, vaše žena potřebuje něco víc než přešité šaty. A vy nejdete do obyčejného obchodu, abyste jí je koupil...“
Srdeční záležitosti Deke Slaytona
Po úspěchu Friendship 7 vedení NASA rozhoduje: Teď vyšleme do vesmíru v Mercury všechny naše ostatní chlapce. Na řadě je Deke Slayton.
Jenže už dřív u něho objevil šéflékař William Douglas nepravidelnosti srdečního rytmu. Nakonec se podařilo vysledovat, že se opakují přibližně každých deset dnů. Douglas požádal o pomoc přední kardiology. Ani podrobné vyšetření nepřináší rozřešení. Je to ideopatická záchvatová síňová fibrilace, porucha rytmu svalových vláken horní srdeční komory. Přesto je Slayton ve výborné fyzické kondici, občasné nepravidelnosti by mu neměly v průběhu letu do vesmíru překážet.
Vědecký poradce Bílého domu Wiesner zůstává opatrný. Varuje ředitele NASA Webba: „Kdyby se něco stalo, mohli by novináři vyšťourat, že měl potíže se srdcem. Na koho potom hodí všechnu vinu, Jime? Nebudou v tom vidět jenom tvoje selhání, ale i selhání prezidentovo? Proč riskovat, když máme další skvěle vycvičené adepty s dobrým zdravím?“
Webb nechává Slaytonův stav znovu překontrolovat. Letečtí doktoři tvrdí, že Deke může létat i nadále, ale tři špičkoví specialisté jsou skeptičtí: Nemůžeme s jistotou tvrdit, že by Slaytonovo zdraví mohlo ohrozit jeho výkon, ale je tady tolik neznámých, že by kosmická agentura neměla riskovat.
V březnu 1962 ruší NASA Slaytonův letový status. Deke zuří, ale není mu to nic platné. Později ve svých pamětech napsal, že jeho zdravotní stav nebyl tak špatný, vedení agentury prý chtělo tímto způsobem ukáznit ostatní příslušníky sedmičky, aby se začali bát, že každý může být vyřazen.
Kolegové Dekeho litují. Navrhují Gilruthovi: Udělejte z něj našeho velitele. Teď začíná nábor další skupiny kandidátů kosmických letů a my jsme se doslechli, že by nám měl šéfovat nějaký generál z Washingtonu. Ať to tedy dělá člověk, který vyšel z nás a který nám rozumí!
Ředitel houstonského střediska souhlasí: „Dobrá, jmenuji ho koordinátorem vašeho výcviku.“ Později dostává Slayton titul ředitel provozu letových posádek s titulem šéfastronauta. Pro své kolegy se stává uctívaným a obávaným bohem. Právě on určuje posádky projektů Gemini, Apollo a Skylab.
Obě posádky projektu Sojuz Apollo. Zleva: „Deke“ Slayton, Tom Stafford, Vance Brand, Alexej Leonov, Valerij Kubasov.
Přesto i nadále usilovně trénuje a prochází zdravotními kontrolami. Koncem roku 1971 lékaři zjistili, že občasný šelest jeho srdce zmizel. Vada, se kterou si nikdo nevěděl rady, odešla stejně záhadně, jako se předtím vynořila. Na jaře 1972 získal opět právo ke startu a v létě 1975 se účastnil společné expedice Apolla se sovětským Sojuzem.
Slaytona v další lodi Mercury nahrazuje Malcolm Scott Carpenter. Aurora 7 startuje 24. května 1962 a její pilot přesně opakuje výpravu svého předchůdce.
Carpenter zkusmo jí a pije, cítí se výtečně. Během prvních dvou obletů Země používá orientační motorky tak často, že vyčerpá téměř všechno palivo. Fotografuje zemský povrch, Slunce a nebe. Má dojem, že přišel na kloub těm světluškám, o nichž mluvil Glenn a které vyprovázejí i jeho. Zřejmě pocházejí z par palubní ventilace.
Má tolik práce, že nakonec zapaluje brzdicí motorky se zpožděním několika sekund, takže přistávací oblast v Atlantiku přelétá o 400 kilometrů. S tím NASA nepočítala, a proto se ocitl mimo dosah jejích spojovacích prostředků. Až po půl hodině s ním navazuje námořnictvo rádiové spojení a zděšení na mysu Canaveral a ve Washingtonu opadá.
Projekt Gemini a konec projektu Mercury
Vrcholem tohoto desetiletí má být vysazení na Měsíci – projekt Apollo. Ovšem na to zkušenosti z Mercury stačit nebudou. Proto se počítá s jakýmsi meziprojektem Mercury Mark II, který později dostává název Gemini. Vedení Střediska pilotovaných letů proto 26. ledna 1963 rozhoduje: Cooper a Shepard se budou podílet ještě na Mercury. Grissom má dohlížet na Gemini, Glenn na Apollo. Carpenter se zaměří na výcvik procházek po Měsíci. Schirra ponese odpovědnost za trénink a operace Gemini a Apollo. Rovněž příslušníci druhé skupiny dostávají jednotlivé úkoly.
Kdo se nyní vydá k šesti obletům? Koordinátor Slayton se pevně chopil své funkce a do Sigmy 7 prosadil Waltera Schirru. Jeho cesta probíhá 3. října 1962 naprosto perfektně, rovněž tak přistání.
Na řadu má přijít Cooper. Avšak někteří úředníci NASA jeho nominaci zpochybňují, prý není disciplinovaný. Pracovníkům tiskového oddělení zase vadí jeho těžký oklahomský přízvuk, který prozrazuje venkovana. Slayton ho považuje vynikajícího letce a přede všemi ho obhajuje.
Cooper je první Američan, který může ve vesmíru i spát. Na palubě MA-9 Faith nalétá 15. a 16. května 1963 přes 38 hodin. Navíc si tam musí poradit se sérií poruch. Nejprve s potížemi palubních přístrojů, které vysílaly falešné signály, potom s výpadkem navigační aparatury a nakonec s kolapsem automatického řídícího systému. Cooperovi to nevadí, má přece výcvik, který se vším počítal.
Američtí odborníci a novináři považují Cooperovu výpravu za úžasný výkon. Měsíc nato Sověti znovu trumfují. Bykovskij krouží okolo Země skoro pět dnů a vzápětí ho následuje první žena, Těreškovová.
Na svou jednodenní cestu se chystá Alan Shepard. Jenže vedoucí pracovníci NASA pochybují o tom, zda je výprava MA-10 nutná. Vždyť Cooper létal půldruhého dne! Letový ředitel Mercury Walter Williams, stejně jako Shepard, doporučuje let prodloužit na tři až šest dnů. Získali by tak spoustu důležitých informací pro postavení dvoumístného plavidla. Grissom by měl v MA-11 vyrazit na jednodenní cestu a Schirra v MA-12 na čtyřdenní. To je program do konce roku 1963.
Začátkem června dostávají astronauti studenou sprchu. Ředitel Webb oznamuje, že další Mercury už neodstartuje. Tím se ušetří 9 milionů dolarů a 700 lidí se může okamžitě soustředit na projekt Gemini.
Souboj projektů Mercury s Vostokem končí jasným vítězstvím Rusů.
Američané chystají dvoumístnou Gemini. Premiéru plánují na rok 1964. Připravují se na ni Shepard a Thomas Stafford.
Avšak jednoho dne upadl Shepard doma na zem a zvrací. Potíže se opakují. Lékaři zjišťují, že astronaut trpí Ménierovým syndromem – chorobou středního ucha, sídla ústrojí rovnováhy. Proti této nemoci účinné léky neexistují, nicméně často zmizí sama od sebe. Jedině tím se může utěšovat. V říjnu 1963 ho vyřazují ze skupiny astronautů. Slayton mu nabízí funkci svého zástupce.
A co kdybychom přidělili křeslo v některé příští lodi Glennovi? O tom šéfastronaut neuvažuje. Glenn je z první sedmičky nejstarší, ostatním se už trochu odcizil. Týdeník Newsweek si všiml: „...někdy si přivlastňuje slůvko ,my’ po způsobu magnátů a papežů. Veřejnost jej zahrnuje velkou pozorností, ale někdy cítí mnoho přetvářky. ,Nevím, jak bych se vyjádřil,’ říká. ,Nemyslím, že bych byl největším člověkem na světě, ale někteří lidé si to často myslí.’ Veřejné pochlebování je kabát, který se nosí. Glenn si je toho vědom, ale nemůže ho ze sebe svléknout.“
Ostatně nikdo z vedení NASA si nevezme na svědomí, že by země mohla tohoto národního hrdinu při nějaké havárii ztratit.
Nové uplatnění pro hrdinu
Tohle všechno si Glenn uvědomuje. Co by měl teď dělat? Má se stát velvyslancem dobré vůle Bílého domu? To je zajímavý návrh, ale jak dlouho bych v téhle funkci vydržel? Anebo se má vrhnout do politiky či do byznysu? Anebo stoupat po žebříčku funkcí a hodností u letectva námořní pěchoty? Ne, zkusí to v politice.
Začátkem roku 1964 žádá NASA a velitelství námořní pěchoty o zproštění všech závazků. A 18. ledna ohlašuje: „Budu se ucházet o místo senátora za Demokratickou stranu ve svém domovském státě Ohio.“ Koncem února uklouzne v koupelně a utrpí těžký otřes mozku. Přes měsíc si poleží v nemocnici, a pak mu nezbývá nic jiného než svou kandidaturu odvolat.
V srpnu se svěřuje reportérovi Newsweeku, že má před sebou tři úkoly. Předně zaplatit 9 473 dolarů dluhu z nezdařené senátorské kampaně. Počkat, až syn David skončí studium na Harvardově univerzitě a dcera Carolyn bude po promoci. Taky se musí vypořádat s lavinou pošty. Od návratu z vesmíru dostal na půl milionu dopisů, pohledů a žádostí o fotografie a přednášky.
A potom? Následuje povzdech: „Kolik lidí po čtyřicítce má vůbec příležitost začínat znova?“ Chtěl by zůstat jako konzultant u NASA. Stále ho zajímá politika. Má spoustu nabídek, aby své jméno propůjčoval do různých reklamních kampaní. Všechny odmítá. Láká ho vysoká funkce u firmy, která vyrábí limonády Pepsi-cola. Zajistil by si tím stálý příjem.
V září prezident Johnson povyšuje Glenna z podplukovníka na plukovníka. Je to mimořádné povýšení, protože astronaut vzhledem ke svým zdravotním obtížím odchází od námořní pěchoty. Aktivní službu končí v prosinci a 1. ledna 1965 nastupuje jako člen správní rady a viceprezident společnosti Royal Crown Cola. Současně zůstává poradcem NASA a jezdí po celém světě přednášet o astronautice.
Ani jeho druhý pokus o vstup do Senátu v roce 1970 nekončí úspěchem. Do politiky proniká až na podzim 1974, kdy usedá v Senátu za stát Ohio a Demokratickou stranu. I v následujících volbách, které se konají každých šest let, dostává od voličů dost hlasů, aby mohl zůstat na Kapitolu.
V roce 1976 se pokouší Glenn získat vedle Jimmyho Cartera nominaci na funkci viceprezidenta. Beznadějně. Na kongresu Demokratické strany přednáší tak bezbarvý projev, že propadá. O osm let později, kdy si dělá dokonce naděje na prezidentský úřad, ho vyřazují voliči už v primárkách.
Zůstává tedy v Senátu. Tam se věnuje kontrole jaderných zbraní, energetice a zahraniční politice, prosazuje omezení vlastnictví osobních zbraní. Jako člen senátní delegace dokonce navštívil – podle svědectví inženýra Jiřího Brabce, jemuž se podepsal na účtenku v restauraci – v lednu 1988 Prahu.
Po otřesu mozku se cítí naprosto fit a svou fyzickou kondici si udržuje každodenním cvičením. Má silnou vůli. Domů do Ohia létá z Washingtonu do Daytonu vlastním dvoumotorovým letadlem. V roce 1996 dokonce vytváří na této trati rychlostní rekord.
Při oslavách 25. výročí svého letu v únoru 1997 oznamuje občanům Ohia: „Dámy a pánové, děkuji vám za důvěru. Zastupoval jsem vás v Senátu po čtyři volební období. Popáté už kandidovat nebudu.“
Všechny tím velice udivil. Nikdo z nich netuší, že jejich Jack se chce vrátit do vesmíru.
Nečekaný cíl
Jako člen senátního výboru pro otázky stárnutí pročítá v roce 1995 čtyřiasedmdesátiletý Glenn různou odbornou literaturu. Najednou si uvědomuje, že fyziologie stárnutí a fyziologie pobytu ve stavu beztíže má k sobě velice blízko: změny činnosti srdečněcévního systému, krvetvorby a kontroly rovnováhy, zeslabování kostí, ztráta koordinace, rozvrácení obvyklého cyklu spánku a podobně. Debatuje o tom s odborníky z Národního ústavu pro výzkum stárnutí. Ti mu dávají za pravdu.
Potom odchází za doktory v Námořním zdravotním středisku v Bethesdě na předměstí Washingtonu s prosbou: „Můžete mě důkladně vyšetřit?“ Mimo jiné prochází koronární angiografií. Tento test, kterým se zjišťuje průchodnost cév, absolvuje bez nálezu. K infarktu srdce má tedy daleko. Je zdravý.
Na základě tohoto dobrozdání jde v polovině roku 1996 za ředitelem NASA Goldinem: „Rád bych se vrátil mezi astronauty, chtěl bych letět na raketoplánu.“
Goldina tím šokuje. Ale když mu Glenn vysvětluje své důvody, pomalu roztává. Musí se poradit s odborníky. Začátkem roku 1997 má ředitel všechna doporučení pohromadě: Šestasedmdesátiletý Glenn je zdravý a jeho let může mít vědecký význam.
Senátora podporují dokonce i jeho straničtí rivalové. Například republikán John McCain, předseda senátního výboru pro obchod, vědu a dopravu, označuje demokrata Glenna „za jednoho z největších žijících amerických hrdinů, který sloužil své vlasti dobře a čestně po celý život“.
Sám Glenn hodnotí lety do vesmíru v širších souvislostech: „Přínos astronautiky naší ekonomice se odhaduje sedm dolarů na každý investovaný dolar. I kdyby to byla jenom polovina, byl by to dobrý výsledek. Patří sem mikrominiaturizační technika, počítačové čipy a řídící systémy. Ovšem ještě větší zisky jsou před námi – v medicíně, ve farmacii a v poznávání činnosti lidského organismu. Dneska je přes 60 let 44 milionům Američanů. Odhaduje se, že za dalších 50 let vzroste jejich počet na více než 100 milionů a přitom bude velmi rychle narůstat skupina lidí nad 85 let. Vynořují se tady podobnosti mezi tím, co se stává astronautům a starším lidem. Objevují se změny v imunitním systému. Jsou náchylnější k osteoporóze. I kardiovaskulární změny u astronautů se blíží těm, s nimiž zápasí starší lidé. To je velké pole pro výzkum.“
Málokdo si uvědomuje, že senátor Glenn patří mezi malý okruh lidí, o jejichž zdravotním stavu mají lékaři podrobné a dlouhodobé záznamy, v tomto případě za dvaačtyřicet let. A to je pro medicínský výzkum velice důležité.
Nicméně ředitel Ústavu pro výzkum vesmíru Univerzity George Washingtona John Logsdon upozorňuje, že Glennova dobrá fyzická kondice nemusí odpovídat stavu běžnému jeho věku. „Je totiž tak zdravý, že nepředstavuje typického seniora naší doby.“ Kosmická agentura námitku odmítá. Vždyť právě dobrý zdravotní stav umožní jeho druhou kosmickou výpravu, jeho zkušenosti a lékařské záznamy dávají jedinečnou příležitost k výzkumům.
NASA, Národní ústav pro výzkum stárnutí a některé další instituce připravují sérii pokusů, jimž se má Glenn na palubě raketoplánu podrobit. Mezi ně patří měření ztráty hmoty kostí a svalů, abnormality srdečního rytmu, potíže se spánkem a denním rytmem, působení na rovnováhu, hormonální výkyvy a snížení imunitní obrany.
Svalová atrofie postihuje během kosmických letů všechny lidi, jak zjišťují lékaři po jejich návratu. Třebaže jejich organismus rychle syntetizuje proteiny, ztráty jsou mnohem větší. Následkem toho se zmenšují svaly. Obdobný proces probíhá u starších lidí.
Glenn proto bude testovat hypotézu, podle níž zvýšené snižování proteinů ve vesmíru způsobuje zvýšený vznik stresových hormonů. Arny A. Fernando z Lékařské fakulty Texaské univerzity v Galvestonu, který tento výzkum vede, pro něj chystá dva druhy aminokyselin a plynovým hmotovým spektrometrem bude zjišťovat jejich efekt.
S přibývajícím věkem lidé často vysychají, snižuje se u nich množství tuku. To zřejmě souvisí s jejich látkovou výměnou. I k tomu připravují specialisté experiment. Glenn bude brát léky s jedním typem aminokyselin a druhý typ dostane injekčně. Potom začnou pomocí slabého rentgenu hledat změny na těch částech organismu, které jsou bez tuku. Vzhledem k tomu, že aminokyseliny jsou stavebními bloky proteinů, chtějí u Glenna zjistit vztahy mezi změnou hormonální hladiny a ztrátou proteinů i svalové hmoty za kosmického letu.
Zkušenost 58 astronautů z devíti posádek raketoplánů ukazuje, že většina z nich trpěla za letu poruchami spánku. Navíc spali méně než šest hodin, zatímco na Zemi si hověli v posteli v průměru skoro osm hodin. Na stejné obtíže si stěžují i starší lidé.
Na konci čtyř dnů dostane Glenn pilulky s melatoninem anebo s jeho placebem. Melatonin by měl přispět ke klidnějšímu spánku, aniž by vyvolával nepříznivé vedlejší efekty. Astronaut by měl navíc polknout kapsli s miniaturním teploměrem na měření vnitřní teploty těla, která nejlépe charakterizuje biologické rytmy. Snímače na Glennově hlavě, hrudi a zápěstí zaznamenají během spánku jeho mozkovou aktivitu, dýchání a pohyby.
Je samozřejmé, že údaje získané od jediného dobrovolníka, případně porovnávané s ostatními šesti astronauty, nemohou být směrodatné. Ovšem Glennovy výsledky by aspoň mohly vědce inspirovat, ukázat nové možnosti. Vědci doufají, že zjistí nějaké nové poznatky, které se budou týkat prevence zhroucení kostí, svalů a srdečněcévního systému u starých lidí.
Během letu budou lékaři u všech členů posádky jako obvykle sledovat základní fyziologické funkce a zjišťovat změny na kostech, svalech a kardiovaskulárním systému. Kromě toho chtějí zjišťovat vliv kosmického letu na snižování imunologické odolnosti organismu proti infekcím a na úroveň vestibulárního aparátu, který zajišťuje rovnováhu. Jako obvykle budou sbírat vzorky krve, moče a tuhých výkalů. Vzhledem k tomu, že mezi Glennem a ostatními členy posádky jsou tři až čtyři desetiletí, bude zajímavé určit rozdíly mezi reakcemi jejich organismu na stav beztíže a na další podmínky kosmického letu.
Kenneth Baldwin, profesor fyziologie na Kalifornské univerzitě v Irvinu, se obává, že pro Glenna může být nejobtížnější nikoliv samotný let, nýbrž adaptace po návratu. Starší srdce se může hůře přizpůsobovat na pozemskou přitažlivost než srdce mladších lidí, což by mohlo nepříznivě působit na Glennův stabilně dobrý tlak krve.
Butler a Baldwin současně připouštějí, že Glennův návrat může být i naopak hladší. Jeho organismus je během dlouhého života mnohem trénovanější než organismy jeho mladších kolegů. „Může nás ještě hodně překvapit,“ míní Butler.
Posádka STS-95, John Glenn uprostřed
Sedmičlenná posádka raketoplánu Discovery má startovat 29. října 1998. Jejími členy jsou i dva lékaři. A někteří kritici tvrdí, že lékaři budou na palubě právě kvůli Glennovi. Takový názor NASA odmítá: Vždyť oba mají na programu sérii lékařsko-biologických experimentů. A Glenna přece přičlenili do posádky dodatečně.
Glenn během přípravy absolvuje dvě jízdy na centrifuze, na níž imitují trojnásobné přetížení, jaké bývá na raketoplánech. Podplukovník Jim Doolney, který tyto přípravy na Brooksově letecké základně vede, dosvědčuje, že jimi prošel bez nejmenších potíží. Nejstaršímu člověku, který tam usedl před ním, bylo pouze 64 let.
O Glennově poměrně dobrém zdravotním stavu svědčí rovněž jeho váha. Má pouze o čtyři kilogramy víc než před 36 lety, když letěl v kabině Mercury.
Nicméně ve srovnání s ostatními členy posádky je méně pohyblivý, což si sám uvědomuje: „Nejsem tak rychlý jako oni a neumím se ohýbat po celou dobu tak dobře jako oni.“ A oranžový čtyřicetikilogramový skafandr, který astronauti nosí nejen během startu a přistání, ale i při výcviku, je pro něj břemenem. „To je věc, kvůli níž je na něm jeho věk možná nejvíc vidět,“ přiznává velitel posádky Brown.
Třebaže mohou být vůči Glennově návratu do kosmu různé výhrady, nikdo mu nemůže upřít odvahu. Tyto výpravy totiž stále hraničí s vysokým rizikem.
Nicméně určité výjimky se při tomto stroze profesionálním výběru dělají. John Glenn bude třetím zástupcem Kongresu, který se sveze v raketoplánu. V letech 1985–1986 se tam vypravili republikánský senátor Jake Garn, předseda výboru pro vesmír, a demokratický člen Sněmovny reprezentantů Bill Nelson. V obou případech to byla přijatelná forma lobování. Nejen tito kongresmani, ale i další zákonodárci potom víc pomáhali kosmické agentuře při prosazování jejích požadavků na rozpočet.
NASA, ostatně jako kterákoli vládní instituce na světě, by spotřebovala jakékoliv množství peněz. Nicméně na další rozpočtový rok dostane poprvé po dlouhé době od Kongresu přidáno, a to dokonce ještě víc, než požadoval prezident Clinton.
Start americké legendy
Nakonec však NASA od jednoho z uvažovaných pokusů upouští. Nebude na Glennovi zkoušet působení melatoninu na spánek. Prý nevyhověl všem lékařským podmínkám, aby mohl test podstoupit.
Velitel raketoplánu Discovery Curtis Brown letí popáté. Také většina ostatních už pobývala ve vesmíru: pilot Steven Wayne Lindsey, palubní specialista lékař Scott Edward Parazynski se zkušenostmi z úrazové ambulance, který má pečovat o Glenna, strojní inženýr Stephen Kern Robinson a japonská kardioložka Čijako Mukajová. Jedině španělský inženýr Pedro Duque je nováček.
„Kvůli němu se nijak zvlášť neznepokojuji,“ říká o Glennovi Parazynski. „Vždyť se těší velmi dobrému zdraví.“ Z fyziologického hlediska je nejobtížnější přistání, přiznává lékař a vysvětluje, že po návratu do zemské přitažlivosti musí srdce náhle znovu začít pracovat naplno. „Johnovo riziko není rovno nule, stejně jako riziko ostatních členů posádky.“
A 77letý Glenn k tomu dodává: „Mám dosud velmi dobrou pohyblivost a koordinaci.“ Jako senátor chodil denně tříkilometrovou procházku a zdvihal činky. Když mu Goldin oznámil, že s jeho letem počítá, ještě si přidal.
Start má být 29. října 1998 ve 14 hodin. Všude panují zostřená bezpečnostní opatření. Na tribuně pro význačné návštěvníky totiž sedí nejen desítky kongresmanů, ale i Clinton s manželkou Hillary. Také Annie Glennová s dcerou, synem a dvěma vnoučaty chce sledovat start.
Nejstarší astronaut přitáhl nebývalý počet novinářů, akreditovalo se jich na čtyři tisíce. Reportéři popisují Glenna se sympatiemi: „Má stále tytéž jasně modré oči, jistou chůzi, vzpřímenou postavu a jeho věk prozrazuje jenom několik vrásek.“
Když se sedm astronautů usadilo v raketoplánu, vynořuje se nečekaná patálie. Technici nemohou hermeticky uzavřít průlez, trvá jim to půl hodiny. Potom se v zakázaném prostoru okolo kosmodromu objevuje neznámé letadlo. Odpočítávání musí být zastaveno a lehký stroj vykázán. Zpoždění nabralo celkem 19 minut.
Discovery STS-95 tedy startuje ve 14:19 místního času. Oficiální komentátorka NASA Lisa Maloneová pateticky říká do mikrofonu: „Letí Discovery s posádkou, kterou tvoří šest astronautických hrdinů a jedna americká legenda.“
STS-95, start raketoplánu Discovery, na palubě je také John Glenn.
Čtyři sekundy před odpoutáním od rampy zaznamenávají televizní kamery pád jakéhosi předmětu. Spadl kryt prostoru, ve kterém je uložen jeden z brzdicích padáků sloužících ke zkrácení dojezdu po přistání. Narazil do trysky jednoho z motorů, ale naštěstí ho nepoškodil. Kdyby prorazil jedinou trubku s protékajícím vodíkem, raketoplán by vybuchl.
Přibližně po osmi a půl minutách se Discovery ocitá ve vesmíru. Později posádka ještě upravuje jeho dráhu, takže nakonec krouží ve výšce 552–560 kilometrů se sklonem 28 stupňů k rovníku.
Glenn hlásí: „Cítím se výborně.“ Potom astronauti otevírají dveře do nákladového prostoru, kde je uložen modul Spacehab, v němž budou dělat většinu vědeckých experimentů.
Přesto senior začíná trpět lehkou formou kosmické nemoci jako většina astronautů v prvních hodinách letu - otekl v obličeji. A s touto tváří se svěřuje do televizní kamery: „Celá posádka se tady cítí dobře. Já se soustřeďuji sám na sebe, protože když jsem letěl poprvé, byl jsem napěchován do kabiny, takže jsem ve skutečnosti nemohl žádné volné vznášení pociťovat.“
Při čtrnáctém obletu se Discovery ocitá nad australským Perthem. Obyvatelé tohoto města – stejně jako během jeho prvního letu – zdraví kosmického veterána střídavým vypínáním a zapínáním všech světel. „Jestli můžete, poděkujte mým jménem obyvatelům Perthu,“ žádá Glenn houstonské řídící středisko.
První americký astronaut nemůže podvědomě zapomenout na rok 1962. Místo aby řídící středisko oslovoval „Houstone“, říká „Cape“ – tedy „Mys“. V době jeho první výpravy sídlilo letové ředitelství přímo na mysu Canaveral.
Po dvou dnech letu odebírají Parazynski a Mukajová nejstaršímu astronautovi první vzorky krve. Současně mu podávají pilulku obsahující aminokyseliny a injekcí mu přidávají další druhy těchto látek. Fyziologové chtějí zjistit, jak jeho svalstvo v beztížném stavu zpracovává protein. Glenn rovněž polyká kapsli s miniaturním čidlem na měření teploty a vysílačem, který má výsledky přenášet do přijímače připevněného na jeho zápěstí.
Třetí den odpovídá na otázky žákům střední školy v New Concordu, která nese jeho jméno, a studentům shromážděným ve dvou muzeích.
„Tentokrát jsem mnohem méně nervózní než za svého prvního letu před 36 lety,“ tvrdí. Otázka, jestli se cítí v kosmu mladší, ho rozesmála: „Cítím se stále mladý, a proto jsem taky znovu ve vesmíru.“
Mezi jeho Mercury 7 a Discovery existuje propastný rozdíl. Raketoplán je pětašedesátkrát větší, než byla první generace amerických kosmických lodí. Mercury měla 8 tlačítek řízení, 19 kontrolek a 56 přepínačů – na Discovery je 219 tlačítek, 559 kontrolek, 2 325 přepínačů, navíc toaleta, kuchyně a laboratoř.
I nadále si nechává Glenn odebírat vzorky moči a krve. Večer čtvrtý den mu připojují k tělu 23 senzorů, které budou ve spánku sledovat činnost jeho mozku, pohyb svalstva a očí a podobně. Čijako Mukajová, která se podrobuje stejnému pozorování, si navíc bere hormon melatonin.
Nejstarší astronaut spí méně než na Zemi, maximálně šest a půl hodiny. Glenn a Mukajová si nechávají měřit své fyziologické funkce tři noci, přesně podle plánu.
Po celou dobu letu srší Glenn výbornou náladou a hlásí pozemnímu velitelství, že prožívá „nádherné chvíle“. Lékaři NASA potvrzují: Ano, je ve výborné fyzické i psychické kondici.
Posádka vypouští dvě družice, jednu podle plánu po několika dnech opět nakládá. Dělá pokusy s výrobou různých látek ve stavu beztíže a sérii biologických experimentů. Prověřuje činnost komunikačního systému vyvinutého pro Mezinárodní kosmickou stanici (ISS). Spravuje porouchané zařízení na úpravu vody. Vystupuje v různých televizních programech, má dvě tiskové konference.
Po devíti dnech letu se zdá, že Discovery bude muset návrat odložit o čtyřiadvacet hodin a zamířit na záložní Edwardsovu leteckou základnu v Kalifornii. Nad Floridou leží hustá oblaka a vane silný vítr. Naštěstí se počasí zlepšuje, takže stroj může přistát v sobotu 7. listopadu krátce po poledni poblíž místa startu.
Nejstarší astronaut děkuje všem pracovníkům kosmické agentury, kteří se zasloužili o jeho let. Třebaže prohlašuje, že se cítí výborně, v zemské přitažlivosti jde přece jenom trochu nejistě. Přesto obchází spolu s ostatními podle tradice celý raketoplán. Procházka trvá mnohem déle než obvykle, ale poněkud ztuhlý Glenn ji absolvuje celou. Manželku Annie tím příjemně překvapil: „Podívejte, on jde!“
Nicméně tisková konference, původně plánovaná krátce po přistání, musí být odložena. Později novináři vyšťárali, že nejstarší astronaut je přece jenom unavený a potřebuje si odpočinout.
„V noci na dnešek jsem spal jako zabitý,“ svěřuje se v neděli novinářům. Vypadá spokojeně a dobře. Třebaže měl po návratu na Zemi potíže s chůzí a byl poněkud dezorientovaný, jak přiznává, cítil se dobře. Většina otázek na tiskové konferenci míří na něho, on se však snaží, aby se do odpovědí zapojili i další členové posádky.
John Charles, který řídí lékařsko-biologické experimenty NASA, je s údaji získanými od Glenna spokojen. Nicméně závěry, které z toho vyplývají, budou publikovat v odborném tisku nejdřív za rok.
Svou druhou expedici musí Glenn zakončit 11. listopadu stejným způsobem jako první – cestou hrdinů k newyorskému starostovi. Tentokrát ho na trase, zkrácené pouze na půldruhého kilometru, vítá na půl milionu lidí. Na radnici potom předává starosta Rudolph Giuliani všem členům Discovery klíče od města.
Měsíc po druhém návratu z vesmíru odevzdal John Glenn senátorský průkaz a kancelář. Vrátil se na ohijský venkov, odkud vyšel.
V listopadu 2002 se vynořila zpráva, že by mohl letět potřetí, opět kvůli gerontologickým výzkumům. Vedení NASA se k tomuto návrhu tvářilo skepticky. Ani sám Glenn o to nijak vehementně neusiloval.
Svůj život prožil jako typický Američan. Snad všechny výzvy, které se objevily, přijal a snažil se s nimi statečně vypořádat. Byl ambiciózní, vůči sobě tvrdý, za cíli, které si vytyčil, šel bez ohledu na překážky. Někdy zakopl a musel ustoupit, když na ně nestačil, ale vždycky si nakonec našel místo, kde uspěl.
Jeho druhá cesta do vesmíru ve věku, kdy většina seniorů už odpočívá, je obdivuhodná. Jistě, toužil se ještě naposled proslavit. Nicméně měl k tomu i základní předpoklad: železné zdraví, které si po celý život pěstoval. A ke startu mu nepochybně napomohly známosti z jeho senátorského života i přátelství vlivných demokratů.
Ovšem i kdyby se vědecký přínos jeho expedice ukázal jako zanedbatelný, nesla jasné poselství. Svou první letenku dostal Glenn jenom proto, že patřil mezi výjimečné tvrdé a dokonale vycvičené piloty. Po 36 letech nám potvrdil, že dnes mohou létat do vesmíru lidé s jenom trochu nadprůměrným zdravím, krátkozrací a takřka bez ohledu na věk. Jeho čin podněcuje i nové úvahy o budoucích výletech turistů do vesmíru.
Kapitola z knihy KOLUMBOVÉ VESMÍRU – SOUBOJ O MĚSÍC (2004)


description: Omezení přístupu k internetu není v Turecku novinkou. Průběžně je vládou blokován například přístup k sociálním sítím. Ale režim jde nyní ještě dál a chce blokovat i způsoby, pomocí kterých se dalo omezením vyhnout. Turecko se tak v cenzuře internetu přibližuje například Číně.

title: Turecko tvrdě omezuje přístup k internetu. Blokuje řadu VPN i Tor


description: Sociální síť Facebook aktivovala svůj kontrolní mechanismus, kterým pomáhá lidem v oblastech postižených útokem nebo katastrofou. Nechtěně tak však Facebook „potvrdil“ informaci o výbuchu v Bangkoku, ke kterému vůbec nedošlo. Jde o další ukázku toho, jak snadné je nachytat se na falešnou zprávu.

title: Facebook se nachytal na falešnou zprávu, která kolovala po síti


description: Aplikace vám poskytne vždy aktuální informace o lyžařských střediscích, počasí a stavu sjezdovek. Vyzkoušet můžete i šikovný internetový prohlížeč, či výborně vybavenou aplikaci na kreslení.

title: Aplikace pro tablety: kam vyjet na lyžovačku, skládání hudby či kreslení


description: Je to velký krok směrem k chytrým městům, chytré dopravě i chytré nositelné elektronice. Speciální datová síť umožní energeticky nenáročné datové přenosy, připojená zařízení tak mohou na baterii vydržet měsíce i roky. Test nové sítě v infrastruktuře českého operátora dopadl podle techniků výborně.

title: V Praze otestovali sestřičku LTE, příští rok možná pokryje celé Česko

maintext:
O tom, že v budoucnosti budou přes internet komunikovat auta, semafory, lampy veřejného osvětlení, parkovací místa a třeba i odpadkové koše, jste určitě již četli mnohokrát, ale mimo několika zcela ojedinělých projektů (např. chytré parkoviště v Kolíně) se s nimi nikde v reálném prostředí nesetkali. Technickou překážkou zatím byly vysoké energetické nároky všech potřebných komunikujících senzorů a zpravidla i jejich cena.
Obě tyto komplikace by měly pomoci odstranit nové sítě typu LP WAN (Low Power Wide Area Network - nízkoenergetická síť pro široké území). Jednou z nich je síť Narrow Band IoT (dále již jen zkráceně NB-IoT), kterou v minulých dnech v Česku testovala společnost O2 a ve které chce již příští rok spustit první projekty. Je to technologie poměrně mladá, standardizace byla dokončena teprve v červnu letošního roku.
Sestřička LTE pojede na současné infrastruktuře
Síť NB-IoT má tu výhodu, že ji lze spustit na již existující infrastruktuře mobilních operátorů - úpravou softwaru na vysílacích stanicích se mu vyhradí část LTE pásma. Není tedy potřeba instalovat nové antény a vysílače, stačí softwarový update a přidané řídicí prvky na straně provozovatele sítě.
Souběh současného provozu na mobilní infrastruktuře s přidanou NB-IoT byl předmětem testování, nejprve v laboratorních podmínkách, později i na několika BTS v živém provozu. Ověřit se muselo vzájemné (ne)rušení se současnými službami, kompatibilita se všemi používanými druhy síťových prvků, zejména základnových stanic (BTS) a také nejvhodnější konfigurace systému.
Při aktuálně zvažovaném nastavení sníží NB-IoT propustnost LTE sítě na dané BTS o 5 - 8 procent, přičemž takto vytvořený kanál bude schopen zařídit konektivitu desítkám tisíc senzorů, čidel a dalších prvků internetu věcí.
Proč nestačí klasické 4G/3G sítě?
Základem všech těch chytrých řešení internetu věcí jsou tisíce jednoduchých čidel (v odpadovém kontejneru, pod parkovacím místem apod.), které potřebují systému předat maličké množství dat, často jen pár desítek či stovek bytů. Používat pro takové datové přenosy tradiční 4G/3G spojení je velmi neefektivní. A to hned ze dvou důvodů.
Levá šipka ukazuje šířku pásma a jeho využití NB-IOT komunikací čidla (odeslání hodnoty 10x za sekundu), pravá potom 20 Mbit/s přenos z chytrého telefonu přes LTE.
Jednak datově. Každému 4G/3G datovému přenosu totiž předchází komunikace, jež připraví/otevře kanál, kterým je pak datový přenos realizován. Po něm pak přichází další fáze systémové komunikace, která tento kanál ukončí a uzavře. V případě čidla by tato vlastně balastní komunikace obsahovala více dat, než by obsahoval vlastní „užitečný“ přenos. Jestliže bychom takto chtěli realizovat komunikaci desetitisíců čidel na jedné vysílací stanici (BTS), byla by jejich kapacita vytížena jen touto balastní komunikací a na odbavení dalších přenosů (klasických datových streamů pro chytré telefony, tablety a LTE routery) by již nezbylo místo. Zbytečně.
Druhá nehospodárnost by byla energetická. Jednak proto, že přenos více dat potřebuje více energie k jejich odeslání, jednak proto, že u 4G/3G standardů udržují všechna koncová zařízení s vysílacími stanicemi spojení, respektive se jim často hlásí. Malá množství dat jsou přenášena velmi často a komunikační modem zařízení musí být neustále aktivní, což samozřejmě spotřebovává energii. Pokud má čidlo odeslat jeden údaj za hodinu, nebo třeba za den, je absurdní, aby neustále komunikovalo.
A právě v těchto oblastech tkví výhody LP WAN sítí, tedy i NB-IoT. Data jsou odeslána rovnou bez balastní komunikace okolo, datové pakety opatřené identifikátorem jsou odeslány do sítě rovnou a bez předchozí přípravy. Modem je aktivován jen na okamžik přenosu a ihned poté se zase uspí. Zařízení tak může na akumulátor vydržet pracovat měsíce i roky.
Konkurence LP WAN sítě LoRa a SigFox Mimo NB-IoT jsou v Česku budovány i sítě LoRa a SigFox. Na rozdíl o NB-IoT potřebují vlastní síť vysílačů. Za sítí LoRa stojí České Radiokomunikace, za síti SigFox pak společnost SimpleCell, spolupracující s operátorem T-Mobile. Prakticky všechny oslovené strany se shodují, že technologie budou existovat paralelně a každá bude mít svá optimální využití. „LoRa je otevřená technologie se širokou podporou dodavatelů koncových zařízení a je již adoptovaná výrobci IoT zařízení. Pro náš trh je velkou výhodou, že je již k dispozici, existuje pokrytí krajských měst. Do konce roku 2017 by měla být pokryta většina ČR a máme již otestované první projekty,“ uvedl pro Technet.cz Ján Jacina z Českých Radiokomunikací. Podobně se vyjádřil i Pavel Sodomka ze společnosti SimpleCell. „SigFox má výhodu stovek dostupných koncových zařízení, osmdesát českých firem navíc nyní připravuje pro tuto síť svá řešení.“ Jak LoRa, tak SigFox vznikají jako globální mezinárodní služby, takže fungují zcela automaticky všude, kde mají dostupné pokrytí, zatímco NB-IoT bude muset vyřešit mezinárodní konektivitu v rámci roamingových smluv. NB-IoT je v rozšířenosti pozadu (je mnohem mladší technologií), podle Milana Barvíře ze společnosti CETIN však nabídne výhody regulovaného pásma. „Zatímco sítě SigFox a LoRa běží ve volném kmitočtovém pásmu, NB-IoT funguje v garantovaném pásmu pod ochranou telekomunikačních úřadů,“ vysvětluje Barvíř.
V některých případech bude možné (nebo nutné) obě technologie zkombinovat. Kupříkladu automobil může být přes NB-IoT připojen během parkování (hlásit stav zabezpečení, hladiny akumulátoru, polohu apod.) a po nastartování přepnout na LTE na nabídnout všechny on-line služby v zábavním systému. Podobně to může být i u některých čidel. Většinu času si vystačí s komunikací v NB-IoT a v případě potřeby aktivují modem, realizují přenos většího objemu dat (video, audio) přes LTE a poté LTE modem opět uspí.
Připojené věci na jedno použití
Budoucností jsou podle Václava Provazníka, ředitele společnosti O2 IT Services, zařízení s integrovanou SIM kartou. Vy si daný senzor nebo dané zařízení koupíte a jeho spuštěním (či předplacením služby výrobci zařízení) se aktivuje vestavěná SIM a zařídí jeho spojení s internetovou sítí. Obava, že si pro každé chytré zařízení a každý senzor bude uživatel muset zařizovat další tarif u operátora je tak podle Provazníkova názoru lichá.
Milan Barvíř ze společnosti CETIN navíc předpokládá, že cena komunikačních čipů o senzorů klesne natolik, že se na trhu objeví jednorázová nositelná elektronika. Fungovat bude po dobu životnosti vestavěné baterie (což mohou být i roky) a poté ji vyměníte za jinou, protože jakákoli oprava a související logistika by byla nerentabilní. Výhodou této koncepce může být samozřejmá voděodolnost (a i třeba možnost praní), elektronika může být zalitá (např. v plastu) a vlhkost se k ní nebude mít kudy dostat. Otázku ekologie zatím nechme stranou, role zpětného odběru těchto produktů a recyklace materiálů však zřejmě bude hrát stále podstatnější roli.
První pilotní projekty již příští rok
Po technické stránce by bylo podle manažera mobilních sítí O2 Libora Pezinka možné spustit síť NB-IoT velmi rychle, nicméně se budou muset vyřešit ještě mnohé ekonomicko-provozní aspekty, takže spuštění lze nejspíše čekat nejdříve ve druhé polovině příštího roku.
Mezi pilotní projekty budou patřit například chytré odpadkové koše, které budou monitorovat zaplněnost a budou se vyvážet podle opravdové potřeby. Instalovat se budou senzory do parkovacích míst (elektronický puk zafrézovaný do vozovky), aby řidič mohl na mapě vidět obsazenost v reálném čase.
Otevírá se možnost osadit křižovatky, zejména ty méně frekventované, senzory rozpoznávajícími blížící se automobil a řídit semafory tak, aby červenou dostalo co nejméně projíždějících vozidel. A reálně tak snížit spotřebu paliva, hlučnost a další zátěž okolí.
Všechna získaná data bude také možné statisticky zpracovávat a využít jako podklady pro plánování městských projektů a služeb.


description: Desktopové počítače Apple se mají dočkat příští rok nového modelu.

title: Apple na stolní systémy nezanevřel, chystá nové PC

maintext:
Mohlo by se zdát, že Apple tak trochu zapomněl na svou řadu desktopových systému MAC, ale není tomu tak. Alespoň to vyplývá z nejnovější zprávy šéfa firmy Tima Cooka určené zaměstnancům.
„Někteří lidé v médiích se ptají, zda jsme odhodláni dále vyvíjet stolní počítače. Pokud o tom máte nějaké pochybnost, nechť je jasně řečeno: Máme v našem plánu velké desktopy. Nikdo by o ně neměl mít starost,“ napsal Cook podle serveru TechCrunch zaměstnancům.
„Desktop je pro nás strategická záležitost. Ve srovnání s notebookem je unikátní, protože může mít mnohem větší výkon - větší obrazovku, nejvíce paměti a úložného prostoru, také má pestřejší nabídku vstupních a výstupních zařízení. Existuje tak mnoho různých důvodů, proč jsou stolní počítače skutečně důležité,“ dodává Cook.
Jakého druhu stolního PC se příští rok dočkáme, zatím není jasné. Mohl by to být Mac mini, který nebyl aktualizován od roku 2014 a do roku 2012 byl aktualizován každý rok. Mac Pro se dočkal vylepšení v roce 2013. Nejnovější je z tohoto pohledu iMac, který dostal v roce 2015 5K displej.


description: Na středočeské a západočeské silnice vyjel v noci z pátku na sobotu trup letounu TU-154M. Někdejší armádní letoun s registrační značkou 1003 zamířil do Air Parku ve Zruči u Plzně. V pátek probíhala ve Kbelích nakládka trupu a křídel a v sobotu v noci absolvoval první etapu cesty.

title: Noční přelet. Druhé vládní TU-154 míří do Zruče u Plzně


description: Z Lundu, kde společnost Axis Communications sídlí, pochází pět nositelů Nobelovy ceny. Není to náhoda. Švédské univerzitní město je líhní a magnetem nejen pro technické talenty z celého světa. Toho využívá i světová jednička v oblasti bezpečnostních kamer.

title: Většinu zlodějů zažene chytrý megafon. Co všechno umí kamery Axis


description: Firma Amazon získala americký patent na „vzdušné logistické středisko“, které má vypouštět doručovací autonomní drony. Vize je však zatím mimo reálné možnosti nejen technické, ale především legislativní.

title: Amazon si patentoval skladiště na vzducholodi. Zásilky pak doručí drony

maintext: I just unearthed the Death Star of #ecommerce via @cbinsights... AMZN patent for airborne warehouses at 45K ft spitting out delivery drones https://t.co/qEz2ilUtJP


description: Poraďte příbuzným a známým, jak si zabezpečit počítač. Nastavte jim domácí síť, propojte televizi s mobilem a ukažte jim, jak snáze žít v té nepřehledné digitální budoucnosti, která nás obklopuje. Přinášíme několik tipů, jak na vánočních rodinných setkáních darovat ten nejlepší dárek - klid a pohodu.

title: Dárky rodinného ajťáka: nastavte svým příbuzným počítač, hesla i wi-fi

maintext:
„Hele, to jsem se tě chtěl zeptat, když už tě tady máme. Na počítači mi teď vyskakuje taková hláška, můžeš se mi na to podívat?“ Pokud na rodinných sešlostech slýcháte podobné prosby, znamená to, že jste byli zvoleni do funkce „rodinného ajťáka“. Možná vás do této pozice kvalifikovalo vaše zaměstnání („dělá něco s počítači“), možná umíte dobře vyhledávat na internetu a možná jste se prostě narodili po roce 1975, a očekává se tedy, že „se v těch tlačítkách a internetech přece vyznáte“.
Funkce rodinného ajťáka může někomu připadat jako obzvláště zákeřná kletba. Ale můžete se na to podívat i jako na dobrou příležitost ve stylu Werichova budovatelského „ten dělá to a ten zas tohle“. Babička také peče cukroví pro celou rodinu, a jestli si stěžuje, tak jen v dobrém. Nezapomeňte také, že tito lidé, kteří nyní bezradně koukají na chybovou hlášku na monitoru, vás v dětství přebalovali, krmili, učili číst a řešili za vás doslova první poslední.
Místo naříkání se tedy chopte iniciativy a pomozte příbuzným objevit (a nastavit) digitální svět k jejich spokojenosti. Předejdete tak zoufalým telefonátům během roku a hlavně ukážete, že vám na nich záleží.
Hesla Skoro všichni mají problém s opakovanými hesly
„Já nevím, jaké heslo tam mám, asi to stejné, jako všude, tvoje jméno!“
To je sice moc hezký projev rodičovské lásky, ale pokud se nejmenujete correcthorsebatterystaple, patří jména k nejsnáze uhodnutelným heslům u cílených i automatizovaných útoků. Ale vaše maminka není jediná, která má s hesly problém. Velká část lidí na internetu používá nějaká hesla opakovaně, v lepším případě jedno heslo s malými variacemi.
To je samozřejmě problém. Příbuzným to můžete vysvětlit takto: „Je to, jako kdybyste všude používali jeden klíč. Ke dveřím od bytu, od práce, od vchodu, od auta, od kola. Když by vám pak ten klíč ukradli, dostali by se zloději úplně všude.“ Jako v případě mechanických klíčů, i elektronické klíče by měly být oddělené a pro důležité služby unikátní.
To je samozřejmě v praxi velmi náročné a vyžaduje určitý vhled do principů počítačové bezpečnosti. Příbuzným můžete pomoci třeba tak, že s nimi projdete ty nejdůležitější služby (e-mail, elektronické bankovnictví, e-shopy, on-line úložiště, operační systém) a pomůžete je zabezpečit silným heslem. Například následovně:
Nainstalujte správce hesel (například LastPass nebo KeePass) a vysvětlete, k čemu je dobrý. Nastavte správce hesel tak, aby fungoval ve všech používaných prohlížečích na počítači i na mobilu. Společně vygenerujte bezpečná (silná a náhodná) hesla pro všechny důležité služby. Tam, kde je to možné, aktivujte dvoukrokové zabezpečení (umí například Gmail, Facebook, Microsoft a řada dalších) a vysvětlete, jak funguje. Ujistěte se, že mají na bezpečném místě uloženou kopii hlavního hesla (master password), které by měl znát pouze člověk, kterému hesla nastavujete.
Zabezpečení počítače Firewall, antivirus a ochrana před malware
„Jednou mi počítač najednou ukázal hlášku, že tam mám virus a že mám nainstalovat antivir. Naštěstí stačilo dát tam číslo kreditní karty.“
Bezpečná a silná hesla jsou důležitým krokem pro on-line bezpečnost. Ale pro lepší zabezpečení je potřeba udělat více. Na internetu se pohybuje spousta havěti (malware) a není od věci důvěřivějším příbuzným připomenout, aby byli obezřetní: především aby nikomu nedávali své heslo, neklikali na odkazy v podezřelých e-mailech nebo na podezřelých stránkách a nikomu nepřeposílali zprávy z banky.
Po softwarové stránce pak můžete udělat následující:
nainstalovat aktualizace operačního systému a nastavit je tak, aby se instalovaly automaticky (nebo tak, jak to uživateli vyhovuje)
aktualizovat prohlížeč
zkontrolovat, zda na počítači není žádný malware, otravné toolbary, zbytečná rozšíření prohlížeče či nějaká další havěť
nainstalovat ochranu před viry a malwarem
Nezapomeňte uživateli aspoň rámcově vysvětlit, co jste udělali a proč. Vyhnete se tak pozdějším nedorozuměním.
Soubory, složky a zálohování Najděte systém, který přežije
„Mám to někde na počítači, zkus to tam najít. Myslím, že ta složka se jmenuje AAA nové fotky nebo tak nějak.“
Pořádek na disku je popravdě dost zajímavá kategorie, která by si nejspíše zasloužila vlastní obor psychoanalýzy. Někdo si dává všechny soubory pojmenované „Dokument 435" na plochu, někdo naopak úzkostlivě rozděluje všechny nové fotky do adresářové struktury ve stylu Fotky/2016/Vánoce/Rodina/Večeře/Příprava.
Fotky pro všechny Jak ostatním snadno ukázat fotografie? V minulosti jsme doporučovali program Picasa, jeho vývoj ovšem skončil. I nadále je Picasa použitelná, ale kromě ní můžeme doporučit aplikace Zoner, microsoftí aplikaci Fotky nebo on-line službu Google Photos. A pokud máte chvilku času, můžete příbuzným ukázat, jak lépe ovládat nový fotoaparát.
Myslete na biblické „nejprve uspořádejte gigabajty na svém disku a pak teprve organizujte megabajty na disku svého bližního“ a nevnucujte ostatním svůj systém, aniž to s nimi předem proberete. Ale to neznamená, že jim nemůžete pomoci lépe se v souborech vyznat.
Řadu lidí třeba překvapí, že mohou soubory a složky rychle prohledávat díky indexování disku. To samotné může motivovat k lepšímu pojmenování složek. Aplikace jako Fotky (ve Windows) nebo iPhoto (Mac OS) zase umožní rychlý chronologický a vizuální přehled ve fotografiích.
Ale hlavně nezapomeňte na zálohování. To je věc, na kterou skoro nikdo nemyslí, a vzpomene si na ni až ve chvíli, kdy se z disku začne kouřit nebo když zjistí, že disk zašifrovali internetoví „podnikatelé“. Zálohování nemusí být nijak složité, můžete využít on-line služby nebo nástroje, které jsou součástí operačního systému. Dokonce i obyčejná kopie souborů na externí disk jednou za rok je lepší než nic.
Televize Nastavte, co se dá
„Já už se dívám jen na tuhle stanici, ostatní nějak zmizely nebo co...“
Zatímco pro vás může být procházení nabídek, konfiguračních obrazovek a pokročilých funkcí chytré televize samozřejmostí, vaši rodiče a prarodiče nejspíše vyrůstali v době, kdy každé tlačítko mělo svou jedinečnou a konkrétní funkci. Proto se nelze divit, že starší generace má problém s moderní televizí. O nových možnostech propojení televize s internetem nebo mobilem nemluvě.
Pomozte svým příbuzným nastavit vstupy a kanály tak, aby jim vyhovovaly. Zeptejte se, na co se nejraději dívají, a seřaďte podle toho nabídku programů. Ukažte jim, jak spustit DVD, nahrát program nebo jak se vrátit do základního menu. A ubezpečte se, že jste nezastavili něco, co jim sledování televize nějakým nepochopitelným způsobem znemožní.
Více tipů na zapojení televize v našem videu:
VIDEO: Jednoduché zapojení televize. Tady je návod, jak na to Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Domácí síť Vyřešte problémy s bezdrátovou sítí jednou provždy
„Heslo na wi-fi? To nevím, to se musíš zeptat toho pána, co mi to nainstaloval.“
Řada domácností dnes provozuje hotspot pro bezdrátovou síť. Ale ne všichni o tom vědí, což může znamenat, že mají na routeru stále původní výchozí jméno a heslo (obvykle admin/admin). Vystavují se tím útokům zvenčí. Navíc nejspíš nevyužívají možností, které jim domácí síť nabízí.
Nastavování bezdrátové sítě téměř vždy vyžaduje pevné nervy. Budete muset zjistit, která zařízení už se k sítí připojují, na jakých kanálech běží ostatní bezdrátové sítě v okolí, jaká hesla jsou nastavena a jaké jsou možnosti domácího routeru. Možná bude nejlepší router vyměnit za novější a spolehlivější.
Každopádně až budete hotovi, měla by domácí síť splňovat následující požadavky:
zabezpečení silným heslem a šifrováním
nastavené administrátorské heslo na routeru
provoz na kanálu, který není obsazen okolními sítěmi (případně nechat to na routeru, pokud to umožňuje)
připojení tiskárny a sdíleného disku k routeru
ideálně i oddělená síť pro hosty, kterou lze vypnout a zapnout podle potřeby
Pro vyzkoušení síly a rychlosti připojení můžete použít třeba mobilní aplikaci Wi-Fi Analyzer a webovou aplikaci fast.com. Možná bude potřeba přemístit hotspot, aby pokryl celou domácnost. A nezapomeňte, že tam, kde je to možné, je pořád nejjistější mít kabelové LAN připojení.
Pomoc na dálku Nastavte kanál pro případ nesnází
„Přijeď prosím co nejdřív, na něco jsem ťuknul a zmizely mi všechny e-maily.“
Jsou problémy, které se po telefonu skoro nedají vyřešit. Třeba už jen proto, že byste napřed museli vysvětlit, co to znamená kurzor, klávesová zkratka a příkazový řádek. Mnohem lepší proto je, když příbuzným nastavíte počítač tak, abyste jim v případě problémů mohli pomoci i na dálku.
TeamViewer umožní připojit se k počítači na dálku
Naštěstí existuje řada programů, které vám v takovém případě poslouží, mimo jiné i Vzdálený přístup přímo ve Windows. My máme dobrou zkušenost s aplikací TeamViewer. Můžete příbuzné po telefonu navést, jak program nainstalovat a spustit, ale mnohem lepší je, když jej nainstalujete a nastavíte dopředu. Zástupce aplikace dejte viditelně na plochu a pojmenujte jej „Pomoc“, „SOS“ nebo „Honzík je tu pro tebe, dědo“.
Až se pak v průběhu roku vyskytne nouzová situace, bude mnohem jednodušší ji vyřešit. To vše díky tomu, že jste si na své bližní udělali o Vánocích čas. Krásné svátky!


description: Po streamování videa přichází Facebook s odlehčenou variantou, která umožní vysílat pouze zvuk.

title: Facebook zavádí novinku. Nyní lze streamovat jen audio


description: Veletrh CES probíhá vždy v lednu ve Spojených státech a ukazuje přicházející novinky spotřební elektroniky. Poprvé se na ní mohou představit i české start-upy.

title: Největší světový veletrh elektroniky CES poprvé ukáže české start-upy