description: Vlády a regulační orgány rády křičí o nebezpečích systémových finančních rizik, je jim ale podle všeho jedno, když se zdrojem těchto rizik stávají samy. Napsal to ekonomický list The Wall Street Journal (WSJ). Příkladem je podle něj nynější útok americké vlády na německou Deutsche Bank, kvůli němuž akcie největší německé banky spadly až o 20 procent a strhly s sebou také akcie dalších evropských bank.

title: WSJ: USA útokem na Deutsche Bank ohrožují evropskou ekonomiku

maintext:
Akcie Deutsche Bank začaly prudce klesat po zprávě z 15. září, podle níž americké ministerstvo spravedlnosti po bance kvůli prodeji hypotečních cenných papírů z let 2005-2007 požaduje až 14 miliard dolarů (337 miliard korun).
Zaplatit takovou sumu je ale zcela mimo možnosti banky, jejíž tržní hodnota se před zprávou pohybovala kolem 18 miliard dolarů a teď je podstatně nižší. Deutsche Bank už vyplatila americké vládě miliardy dolarů v rámci urovnání jiných podobných sporů a trhy se obávají jejího pádu.
Lze tedy říci, že tento případ by mohl přerůst v globální systémovou krizi, napsal WSJ. Potíže jedné z největších bank v Evropě by mohly vyvolat nové kolo tržní paniky motivované strachem z bankovních rizik a politické nejistoty. Německá vláda navíc trvá na tom, že záchrana banky nepřipadá v úvahu, a zřejmě to myslí vážně. Berlín totiž letos zablokoval snahy Itálie o pomoc jejím velkým bankám.
Měsíční vývoj akcií Deutsche Bank:
Obří nárok Washingtonu se zakládá na pochybné teorii, že federální prokurátoři vědí lépe než investoři, jaké byly správné ceny aktiv za hypoteční tržní mánie před deseti lety. Úřady přitom nenašly jediného zaměstnance Deutsche Bank, který by v tomto případě spáchal něco, co by se dalo trestně stíhat. Jde o čistě politickou bankovní loupež.
Někteří Evropané se domnívají, že útok na Deutsche Bank je odvetou za srpnové rozhodnutí Bruselu nařídit americké společnosti Apple doplatit Irsku 13 miliard eur na daních. Washington ale žádné takové pobídky nepotřebuje. Obamova administrativa stejně vesele plundruje i americké banky, aby vyhověla požadavkům levého křídla demokratické strany na odvetu za finanční krizi.
Na faktech v těchto případech nezáleží, jelikož žádný z nich se nedostane nikdy k soudu. Žádná banka si v dnešním světě drakonické finanční regulace nemůže dovolit odporovat příkazům vlády. To je také nejnovější ponaučení o systémových rizicích v tomto světě: vládní libovůle se stala jedním z hlavních rizik pro globální finanční systém, uzavírá list.
Dále čtěte:
Přečtěte si komentáře Vladana Gallistla o Deutsche Bank:


description: Americký provozovatel alternativní osobní přepravy Uber Technologies zahájil razantní expanzi na trhu rozvozu jídla. Jeho pobočka UberEats začne provozovat své služby ve čtvrtek v Amsterodamu a spolu s tím plánuje vstoupit do nejméně 22 zemí

title: Uber chce globálně rozvážet jídlo. Vstoupí do více než dvacítky zemí

maintext:
UberEats funguje už ve 33 městech v šesti zemích světa, z toho 27 měst je však v USA. V posledních měsících tento servis přijímá řadu nových zaměstnanců v dalších zemích. To podle agentury Reuters naznačuje, že má Uber v plánu z této dosud vedlejší aktivity vytvořit významnou součást svého podnikání.
Nedávno jmenovaný šéf UberEats pro Evropu, Blízký východ a Afriku Jambu Palaniappan v rozhovoru s Reuters řekl, že UberEats má celosvětové ambice a ještě letos chce vstoupit do Dubaje, Johannesburgu a dalších šesti měst. Další cílové lokality do příštích let jmenovat odmítl.
UberEats zahájil pilotní provoz před dvěma roky v USA. Letos v červnu vstoupila firma do Londýna, kde slíbila dodání do 30 minut bez požadavku minimální velikosti objednávky a bez dodatečných poplatků. Její konkurenti většinou garantují dodání do hodiny, požadují minimální objem objednávky a účtují zákazníkům poplatky. UberEats těží i z podpory, kterou mu poskytuje populární aplikace mateřské firmy pro osobní přepravu.
Přečtěte si, jak vidí politiku Uberu šéf české pobočky Blablacar:
Pavel Prouza: Nejsme jako Uber. Ziskový ale BlaBlaCar být musí
V Evropě bude UberEats konkurovat největším firmám v oboru rozvozu jídla - britské Just Eat nebo německým Delivery Hero a Takeaway.com. Firmy v tomto segmentu nyní shánějí nový kapitál a připravují se na konkurenci Uberu. Některé menší firmy jako belgická Take Eat Easy nebo londýnská Pronto v posledních měsících kvůli zostření konkurence ukončily provoz. Na trh rozvozu jídla začal expandovat i americký internetový gigant Amazon, jehož pobočka AmazonRestaurants rozšířila tento měsíc své dosud výlučně americké aktivity o Londýn.
Světový trh rozvozu jídla poroste do roku 2020 o deset procent na více než 93 miliard dolarů (2,2 bilionu Kč), odhaduje firma Euromonitor.
Uber, který vznikl v roce 2009 v San Francisku, má za sebou rychlou expanzi po celém světě. Od roku 2014 podniká také v Česku. V řadě světových měst ale narazil na protesty taxikářů, zákazy a regulační omezení.
O Uberu a jeho konkurenci čtěte více:
Expanze za vysokou cenu. Uber pokračuje v miliardových ztrátách
Další rána pro taxislužby. Uberu bude konkurovat Google

fasttext_language: cs


description: Středočeský kraj dnes vyzval pražský magistrát k pozastavení rozhodnutí o zřízení parkovacích zón v Praze 5 a 6. Podle krajských zastupitelů, kteří usnesení schválili, by zóny v těchto městských částech neměly platit, dokud nebudou vybudována odpovídající záchytná parkoviště. Další zóny by se zatím neměly zavádět, uvedl hejtman Miloš Petera (ČSSD). Vedení Prahy se dnes k výzvě odmítlo vyjádřit.

title: Středočeský kraj vyzval Prahu k pozdržení parkovacích zón

maintext:
Zastupitelé pověřili Peteru jednáním s hlavním městem, dotčenými obcemi, Správou železniční dopravní cesty (SŽDC) a Úřadem vlády o majetkoprávním vypořádání pro výstavbu parkovišť. Středočeské zastupitelstvo také odmítlo záměr Prahy omezit tranzitní kamionovou dopravu na území metropole v souvislosti s nedokončeným silničním okruhem a požaduje, aby hlavní město od těchto plánů upustilo.
Srpnové rozšíření zón placeného stání v Praze 5 a 6 komplikuje parkování Středočechům, kteří do metropole dojíždějí do zaměstnání. Kraj už před měsícem vyzval Prahu, aby zóny nezaváděla. Vedení města to tehdy odmítlo s odkazem na radnice, které si zóny přejí. „Do platnosti zón již zasahovat nemohu, nicméně je v kompetenci každé městské části možnost zneplatnit své zóny. Zóny jsou určeny pro obyvatele městských částí, nikoli pro komfort dojíždějících,“ řekl tehdy náměstek primátorky Petr Dolínek (ČSSD). K dnešní výzvě se vyjadřovat nechtěl.
Skandální neúčast
Předseda opoziční ODS Jan Skopeček novinářům řekl, že hejtman Petera je v otázce zón, ale i výstavby chybějící části Pražského okruhu a záměru Prahy zakázat vjezd kamionům do města málo aktivní a pouze reaguje na magistrátní politiku. Petera to odmítl. Pokládá ale za skandální, že mu nebylo umožněno účastnit se nedávného jednání pražské rady o těchto záležitostech. „Vidím to jako selhání a věřím tomu, že už se to nebude opakovat,“ řekl na adresu pražské primátorky Adriany Krnáčové (ANO).
Podle Petery se už do věci vložil premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD), s nímž se hejtman sejde v pátek. „Jednat bychom chtěli především o zjednodušení procesu majetkoprávního vypořádání pozemků, které nejčastěji vlastní České dráhy a SŽDC,“ uvedl hejtman.
Investory města a obce
Řešení situace vidí v rozšiřování parkovacích ploch poblíž železničních stanic. Pro tyto projekty je vyčleněna více než miliarda korun v programu integrovaných teritoriálních investic (ITI) v rámci pražské metropolitní oblasti. „Investorem těchto parkovišť budou místní samosprávy, tedy města a obce. Středočeský kraj již připravuje v rámci tohoto programu více než 3800 parkovacích míst a první výzvy by měly být vyhlášeny už v listopadu tohoto roku,“ dodal hejtman.
Petera dnes podle Skopečka získal mandát celého zastupitelstva k tomu, aby s vedením Prahy mohl jednat důrazněji a lépe hájit zájmy lidí z regionu. Pokud Praha svůj postoj nezmění, mohlo by se podle Skopečka začít uvažovat o přemístění krajského úřadu mimo území metropole.
Praha má asi dvě desítky záchytných parkovišť P+R s celkovou kapacitou přes tři tisíce stání. Nejvytíženější parkoviště jsou na metru C, třeba na Chodově nebo v Letňanech. Nejméně používané je to v Běchovicích.
Čtěte dále:


description: Mediální gigant The Guardian chystá ve Spojených státech výrazné škrty. Kvůli vysoké konkurenci v digitální reklamě propustí třetinu zaměstnanců.

title: Guardian v USA propustí třetinu lidí. Prý kvůli Googlu a Facebooku


description: O mezinárodní dohodě, která by po dvou letech vedla ke zvýšení ceny ropy, jednají v Alžírsku představitelé kartelu OPEC a dalších významných těžařů. Přestože zájem je společný, vyjednávání jednoduchá rozhodně nebudou. Stanice CNN nyní představila čtyři důvody, proč je dohoda o stabilizaci ropného trhu během na dlouhou trať.

title: 4 překážky na cestě ke stabilnímu trhu s ropou

maintext:
Představitelé dvaasedmdesáti zemí rokují tento týden na zasedání Mezinárodního energetického fóra v Alžíru. Mezi hlavními tématy jednání je řešení výzev na trhu se zemním plynem, zajištění energetické efektivity a práce s obnovitelnými zdroji či zabezpečení energetické bezpečnosti. Zdaleka nejvíce pozornosti se však soustřeďuje na vyjednávání o dohodě směřující ke stabilizaci světového trhu s ropou. Ten se již dva roky potýká se strmým propadem cen, čímž způsobuje producentským zemím obrovské rozpočtové ztráty.
Cena ropy od roku 2014 klesla o více než 60 procent, což některé těžaře donutilo k výraznému omezení produkce. Zástupci zemí OPEC a dalších významných těžařů včetně Ruska se v rámci energetického fóra scházejí v naději, že se jim podaří dosáhnout dohody, která by cenu vytlačila zase nahoru. Již jednou přitom jednání na toto téma letos zkrachovala. Dubnové setkání v katarském Dauhá ztroskotalo na neschopnosti členů OPEC přimět k participaci íránské lídry.
Přestože se v posledních týdnech objevuje rostoucí ochota některých zúčastněných států, překážky přetrvávají nadále. CNN přinesla výčet čtyř největších, které cestu za dohodou s největší pravděpodobností zkomplikují.
1) Bez omezení těžby to nepůjde
Cena surové ropy se drží nízko kvůli tomu, že na trhu panuje výrazný převis nabídky nad poptávkou. Velcí těžaři, jako je Saúdská Arábie, pumpují i přes nízkou cenu do oběhu takřka rekordní množství suroviny. Snaží se tak udržet své tržní podíly na úkor zemí s nákladnou těžbou, jako jsou Spojené státy.
Tato strategie však způsobila velké problémy zemím, jejichž rozpočty jsou na exportu ropy silně závislé. V potížích se tak ocitly vlády Ruska, Nigérie a paradoxně i Saúdské Arábie. Přestože si všichni uvědomují, že k růstu cen může vést jedině omezení nabídky, a tedy snížení produkce, rok trvající jednání žádné rozřešení tohoto rébusu nepřineslo.
2) Zmrazit produkci nestačí
Pokud by ztroskotala jednání o snížení produkce ropy, jeví se jako jediné možné východisko zmrazení těžby na současné úrovni. To by však podle CNN stejně nestačilo, neboť již nyní je suroviny na trhu až příliš.
Ještě zásadnější je však otázka, zda-li by se vůbec státy dokázaly dohodnout i na „pouhém“ zmrazení. Například produkce Saúdské Arábie, jež je největším těžařem v rámci OPEC, se momentálně pohybuje těsně pod rekordní úrovní. Na hranici kapacity těží také Rusko a plány na zvýšení produkce naznačili ještě před summitem představitelé Nigérie a Libye.
Podle Mezinárodní energetické agentury přetrvá na trhu převis nabídky i do příštího roku. Může za to zpomalení růstu poptávky po surovině zejména na asijských trzích.
Vývoj ceny ropy Brent od začátku roku 2014
3) Zapojení Íránu nezbytné
Již tak složitou situaci ještě zkomplikovalo lednové zrušení ekonomických sankcí vůči Íránu. Země, jež se může pyšnit jednou z největších zásob černého zlata na světě, totiž začala okamžitě po otevření trhu zvyšovat produkci. Teherán navíc jasně oznámil, že si hodlá zpět uzmout svoji pozici mezi největšími exportéry ropy, ze které ho před lety sesadily právě uvalené sankce.
Takové plány se však pochopitelně nelíbí Saúdské Arábii, zejména pak v případě, pokud by sama měla svoji produkci přiškrtit. Rijád tak už minulý týden podle zákulisních zdrojů nabídl Teheránu kompromis, že svoji těžbu omezí pod podmínkou, že Írán tu svoji alespoň zmrazí. Analytici jsou však k podobným návrhům skeptičtí.
4) Cíl: zdražit, ale ne moc
Čtvrtým zádrhelem je technická stránka případné dohody. I kdyby se představitelé OPEC a dalších zemí nakonec v Alžíru skutečně dohodli, je otázkou, jakou bude mít řešení podobu. Přestože si všichni přejí, aby šla cena ropy nahoru, nechtějí zase, aby surovina zdražila příliš, a umožnila tak produkci i těžařům s vyššími náklady. Například cena nad 60 dolarů za barel by dostala zpět do hry firmy těžící ropné břidlice ve Spojených státech.
Země OPEC pravděpodobně nebudou chtít vyhnat cenu nad tuto hranici, neboť se bojí, že by nabídka na trhu zapojením dražší produkce v konečném důsledku spíše vzrostla, míní analytik Olivier Jakob z výzkumné společnosti Petromatrix.
Dále čtěte:
Když my, tak Írán taky. Saúdové si kladou podmínky k dohodě o těžbě ropy
Moskva a Rijád chtějí stabilizovat ropný trh. Ve hře je i zmrazení těžby
V USA klesají zásoby ropy, světové ceny výrazně rostou


description: Šanci na další život díky transplantaci srdce dostanou v Česku ročně desítky nemocných. Za posledních deset let jich tento výkon u Všeobecné zdravotní pojišťovny podstoupilo 437 pacientů a částka, kterou za to pojišťovna zaplatila, přesáhla 485 milionů korun. Statistiku zveřejnila VZP při příležitosti Světového dne srdce, který připadá na čtvrtek 29. září.

title: Srdce za půl miliardy. Za 10 let transplantace zachránila stovky pacientů


description: Cenové rozhodnutí Energetického regulačního úřadu (ERÚ) nepočítá pro příští rok s výplatou podpory pro většinu výrobců energie z obnovitelných zdrojů v Česku. V případě, že obnovitelné zdroje dostanou chybějící schválení od Evropské komise, úřad může cenové rozhodnutí změnit. Informoval o tom dnes ERÚ. Ministerstvo průmyslu nechtělo situaci komentovat. Podpora obnovitelných zdrojů činí více než 40 miliard korun ročně.

title: Soumrak obnovitelných zdrojů? ERÚ s jejich podporou nepočítá


description: Jihoafrická společnost Naspers prodala největší český obchodní portál Aukro.cz českým investorům. Novými vlastníky jsou zakladatel portálu Václav Liška a společnosti Agora Development a BDO Advisory. Společnosti o tom dnes informovaly v tiskové zprávě. Cenu transakce strany neuvedly.

title: Aukro zpět v českých rukou. Polovinu koupil zakladatel Liška

maintext:
Liška, který dosud působil ve vedení společnosti, získal 50procentní podíl v Aukru. Liška je tím, kdo před 13 lety Aukro.cz založil. Čtvrtinový podíl získala společnost BDO Advisory. Podíl 25 procent také koupila společnost Agora Development, která se svými sesterskými společnostmi působí na českém a slovenském trhu, kde zastupuje řadu výrobců z oblasti spotřební elektroniky.
„Není důvod měnit to, kvůli čemu na Aukro lidé chodí. Soustředit se nyní budeme především na to, aby Aukro.cz bylo co nejpřívětivější pro uživatele,“ uvedl Liška.
Liška v roce 2003 stál u zrodu Aukra a také jej šest let řídil. Od roku 2009 v rámci Allegro Group a Naspers řídil obchodní aktivity v regionu střední a východní Evropy. Poslední tři roky pro Naspers řídil segment srovnávačů cen v ČR, Polsku, Maďarsku, Rumunsku, Bulharsku a Turecku. Liška působením v Aukru opouští svoji pozici v Naspers.
Za sebou bude mít Liška poradenskou společnost BDO Advisory, jejíž partneři Petr Kymlička a Radovan Hauk prostřednictvím firmy Equity Partners koupí části Aukra rozšíří své investice v oblasti e-commerce. „Vnímáme Aukro jako velmi silnou značku s tradicí a nedokážeme si představit lepší volbu pro vedení firmy, než Václava Lišku. Ten v sobě spojuje perfektní vnitřní znalost Aukra a bohaté zkušenosti z působení v mezinárodních technologických firmách,“ uvedl Kymlička.
Aukro.cz nyní registruje 3,8 milionu uživatelů a ročně zprostředkuje transakce za několik miliard korun.
Dále čtěte:
Dalibor Dědek: Konkurenceschopnost Číny šla dolů
Čeští miliardáři jednají o prodeji ruského Eldorada
Vstup do Casinos Austria českým miliardářům zakázal soud


description: Senátor Jan Veleba sedl do traktoru a vyrazil zastavit uprchlíky, Českou televizi a zkorumpované intelektuály.

title: Jenda už jede. Prezidentův fanoušek Veleba má vysoké cíle


description: Sněmovní komise ke sporné reorganizaci policie dnes přijala usnesení týkající se jednoho z největších kritiků reformy, bývalého detektiva protimafiánského útvaru Jiřího Komárka. Jeho tvrzení, která se objevují v médiích, podle ní nejsou průkazná. Komisi nepředložil přímé důkazy, které by potvrdily jeho vyjádření vůči lidem či institucím. Komise také dá podnět Nejvyššímu státnímu zastupitelství a Generální inspekci bezpečnostních sborů (GIBS), aby prověřily úniky do médií.

title: Sněmovní komise: Komárek k reformě policie nemá přímé důkazy


description: Pražská čtvrť získává pověst kancelářského eldoráda, místní ale mizejí

title: Karlínu se nevyhýbej

maintext:
Karlínu a Libni zdaleka se vyhni. Tohle úsloví ještě před několika lety jasně varovalo, do kterých pražských čtvrtí raději nezavítat. A Karlín i dnes u nemalého počtu lidí evokuje představu hlavně hospod čtvrté cenové kategorie a chátrajících domů.
Jenže pražská čtvrť za Negrelliho viaduktem dnes získává podstatně jiná přízviska. Třeba kancelářské eldorádo.
„Během dne tu člověk potká kravaťáky z velkých firem, v podvečer je tu spousta místních vysedávajících v restauracích a vinárnách nebo kavárničkách se stolečky na ulici. Je tu příjemná atmosféra,“ líčí dvacátnice Veronika Žižková, která pracuje v marketingu společnosti Unilever a do Karlína dojíždí denně za prací.
Stavební boom je v Karlíně jasný na první pohled. Po nábřeží se směrem od Florence rozrůstá komplex River City.
Poblíž Invalidovny vzniká další fáze projektu Futurama a pod Vítkovem je v plánu budova s půdorysem motýla s příznačným názvem Butterfly. Na hranici Karlína a Palmovky roste projekt Rustonka.
Hlavně stylově
Už při rychlé procházce současným Karlínem je jasné, že od čtvrti, kterou býval ještě před pár lety, se dnes liší k nepoznání.
Prožil si totiž svou podobu gentriflkace. Tomuhle cizímu slovu chybí v češtině přímý ekvivalent. Jednoduše řečeno jde o proměnu místa, kdy bohatší lidé nakupují nemovitosti k bydlení v doposud méně prosperujících lokalitách.
T ím pádem roste v dříve třeba dělnických čtvrtích cena bytů, ale i služeb. A časem se zvedne natolik, že už si původní obyvatelé nemohou v místě dovolit bydlet.
Na jejich místo přicházejí jiní: zaměstnanci kancelářských komplexů nebo třeba mladí hipsteři. Na místě proluk a zaplivaných čtyřek rostou moderní kancelářské komplexy a pobočky luxusních kavárenských řetězců. Lokalita se zbaví stigmatu a přitahuje další rozvoj. Poprvé termín použila před více než padesáti lety britská socioložka Ruth Glassová, když popisovala proměnu londýnského Notting Hillu. Upadající čtvrť začali osídlovat bohatí bohémové, které přitahovala národnostní různorodost a genius loci. S jejich investicemi do chátrajících budov rychle rostly i ceny. Od té doby prošly v Evropě i Americe podobnou obnovou stovky lokalit.
Pro ilustraci příklad z pražské praxe: už u výstupu z metra Křižíkova narážíme při procházce Karlínem na obchod s městskými koly. Vypadají stylově, mají prý dokonce svůj příběh a hlavně jimi jejich majitelé dají najevo, že patří ke skupině lidí, která ví, co je v kurzu. A stačí, že pojedou ráno do obchodu pro rohlíky.
Pozitivní pohádka
„Gentrifikaci mnozí líčí jako pozitivní příběh, kdy je současná upadající struktura nahrazena něčím novým díky přicházejícímu kapitálu. Kapitál může být buď čistě ekonomický jako třeba v případě Karlína, nebo jiný, třeba kreativní. Pak jde o to, že se do místa přistěhují mladí kreativní lidé s velkým objemem volného času, vytvářejí různé aktivity a navyšují kulturní kapitál místa. Lokalitě se tak navyšuje i ekonomický - čistě komerční kapitál. Vyvíjí se další tlak na revitalizaci místa, rostou ceny nájmů, mění se struktura služeb a zvedá se jejich cenová hladina,“ vysvětluje urbánní antropolog Michal Lehečka z výzkumného studia Anthropictures, když společně procházíme kolem několika posledních proluk a chátrajících domů.
Ty v Karlíně zůstaly po povodních na začátku tisíciletí. V jejich bezprostřední blízkosti vyrostly futuristické kancelářské budovy - na brownfleldech, na místech proluk. V některých případech přímo ve zrekonstruovaných původních továrnách. „Po revoluci byla gentrifikace - i když odborný výraz znaly jen odborné kruhy - v českém prostředí hodnocena pozitivně. Příliv kapitálu měl navyšovat kvalitu bydlení, zlepšovat služby,“ popisuje Lehečka.
Vývoj cen bytů je v Karlíně jednoznačný - směrem vzhůru. „Zjednodušeně by se dalo říct, že za poslední tři roky cena metru čtverečního vzrostla v Karlíně o více než dvacet procent,“ říká jednatel Společnosti pro cenové mapy Milan Roček. „Je tu relativně málo nových bytových projektů, které jsou ve vyšší cenové kategorii. To ovlivňuje i ceny starších bytů, které jsou zejména v cihlových domech. Trh s byty v této části Prahy navíc ovlivňuje probíhající privatizace bytového fondu, kdy stará karlínská zástavba přechází do rukou fyzických osob,“ popisuje Roček.
Povodeň - developerův sen
Proč právě Karlín? Co tuhle čtvrť předurčilo ktomu, že sem dnes chtějí firmy stěhovat svá sídla a developeři tu stavět nové projekty? Základní důvody jsou jasné: čtvrť je blízko pražského centra a skvěle dostupná metrem i tramvají. Navíc chátrala, neměla dobrou pověst, ceny nemovitostí šly dolů. A pak přišla v roce 2002 povodeň.
„Byl to dlouhodobý proces, ke kterému by došlo povodeň ne povodeň. Ta ale celý vývoj uspíšila. Některé budovy rovnou spadly a ve všech byla do úrovně prvního patra voda. Základní předpoklad spočíval vtom, že tu byla taková sociální a majetková struktura, že některé domy chátraly. Jednalo se o magistrátní byty nebo byty v pronájmu s poměrně nízkým standardem. Ceny nemovitostí šly dolů a povodeň přišla z hlediska developerů v dobrou chvíli, protože se mohl zahájit boom výstavby,“popisuje Lehečka. Ak tomu všemu přispěly i pojišťovny.
„Ztehdejších povodní zaplatily české pojišťovny polovinu všech škod, které dosáhly celkem přes 70 miliard korun,“ popisuje Renata Čapková z České podnikatelské pojišťovny. Ta v Karlíně koneckonců sama našla své sídlo. „Nikdo ztěch, kdo znali Karlín ještě před povodněmi, by ho dnes nepoznal. Za poslední desetiletí tady vyrostl bezpočet kancelářských a administrativních budov, stal se místem rezidenčního bydlení. Dnes je Karlín opravdu dobrá adresa,“ tvrdí Čapková.
Dosvědčuje to i Veronika Žižková.
Chválí velký výběr restaurací. „Je tu ale ispousta možností, kam si jít zasportovat.
V létě se dá posedět iv parku na Karlínském náměstí, případně rovnou u řeky,“ říká dvacátnice.
A Karlínské náměstí je opravdu ještě ve všední den večer obsazené lehátky s lidmi, kteří si užívají poslední teplé dny.
Odvrácená tvář
Kromě Karlína si v Praze prošla podobným vývojem - i když především díky přílivu kreativního kapitálu - třeba Letná. V jednom případě šlo dokonce jen o jednu ulici -Krymskou ve Vršovicích. Do ní se přestěhovala skupina kreativních lidí, která otevírala zajímavé podniky a nabalovala na sebe podobně smýšlející především mladou generaci.
Jenže gentrifikace má i svou odvrácenou tvář. Hlavně tu, že z míst mizí původní obyvatelstvo. „Starší asociálně slabší obyvatelé, kteří v těchto čtvrtích často žijí, časem prostě přestanou mít na nájmy a služby a ze čtvrtí se musejí odstěhovat na periferii,“ říká Lehečka. Třeba v Londýně už se proti téhle revitalizaci některých čtvrtí místní přímo bouří.
Zahušťovat a zahušťovat
Potenciál čtvrtí se navíc postupně i sám vyčerpá. A hledá se prostě další místo, kam se přesunout. „Začnou se objevovat nová místa. Já osobně trochu trnu, která to budou,“ říká antropolog Lehečka. „Záleží na tom, kdo ten proces táhne. Pokud jde o gentrifikaci jako územní rozvoj tažený městem, tak může postupovat kontinuálně, a na řadě tak může být třeba Libeň nebo Vysočany,“tvrdí Lehečka. S kreativním kapitálem je to trochu jiný příběh. „Ten se přesouvá po ohniscích. V blízké budoucnosti může jít třeba o dolní Žižkov, kde jsou specifické subkultury, nebo starou dělnickou čtvrť Nusle,“ míní Lehečka.
Metropolitní plán počítá s tím, že se v příštích letech do Prahy přistěhuje čtvrt milionu lidí, takže se centrální čtvrti budou dál zahušťovat a zahušťovat. „Některé obyvatele to ale bude bez jejich vůle vytlačovat dál na periferii,“ dodává Lehečka.
A zůstat by třeba v Karlíně nemuseli ani ti, kteří by to zvládli finančně utáhnout. Nesmíří se prostě s tím, že se jejich hospůdka proměnila v pobočku kavárenského řetězce.
Povodeň přišla z hlediska developerů v dobrou chvíli, protože se mohl zahájit boom výstavby.


description: Anglický klub Manchester City podepsal partnerskou smlouvu s čínskou robotickou společností Ubtech Robotics, vůbec první svého druhu ve fotbalovém prostředí. Zpočátku to pocítí hlavně fanoušci, které budou v hledišti bavit malí roboti.

title: Fanoušky v Manchesteru budou na stadionu bavit roboti


description: Odposlechy odhalují, jak to bylo s další obří zakázkou pražského dopravního podniku.

title: Rittig a dopravní podnik aneb Jak se dělí miliardy

maintext:
Dvacátého sedmého března 2012 se v pokoji číslo 26 pražského hotelu Ventana sešlo několik lidí. Mimo jiné lobbista Ivo Rittig, jemu spřízněný advokát David Michal a bývalý šéf české pobočky švédského Saabu Jindřich Špringl. Schůzku nahrál Útvar pro odhalování organizovaného zločinu.
Z analýzy odposlechů, které se týdeníku Euro podařilo získat, vyplývá, že muži řeší zakázku Komplexního bezpečnostního systému pražského metra (KBS) za čtyři a půl miliardy korun. Špringl byl šéfem české pobočky společnosti Saab, která v konsorciu s firmou AŽD tuto zakázku získala, do února roku 2012. Když Nadační fond proti korupci upozornil na možné vyvedení až 100 milionů korun ze zakázky do offshorových struktur, byl Špringl ze své funkce odvolán, Saab ze zakázky odstoupil a dodnes v ní pokračuje AŽD se subdodavateli. Až teď vychází najevo, co konkrétně Špringl se známým lobbistou řešil. Jak se do lukrativního kontraktu dostat zpět.
Co řešíme teď?
„Co řešíme teda teď?“ začíná Rittig. Michal a Špringl ho informují o možném nákupu renomované bezpečnostní firmy Sieza, která by do miliardového projektu KBS mohla vstoupit. „Prostě mám domluvený, že buď to bude nějaká investiční skupina, nebo banka… Jak to postavit? Jestli to kupuju já jako fyzická osoba, nebo postavit nějaký právní subjekt a koupit to financování teda od Penty, vy budete mít nějakou dohodu?“ otevírá Rittig možnost financování nákupu předzaložené firmy, která by do kontraktu s pražským dopravním podnikem vstoupila jako subdodavatel.
„Je to předběžně domluvený, že když jim vysolíme prachy, tak oni nám to ve svý podstatě jakoby půjčej, no, když jim vysolíme prachy,“ reaguje Rittig. „No, a jako skrytě prostě ty podíly, aby…,“ pokračuje Špringl o tom, jak zastřít skutečného vlastníka firmy. „Jako skrytě, já nevím, co v tomhle režimu, co to znamená skrytě, jestli ty firmy, který znáš, mají taky skrytý vlastníky, nebo…
Jediný význam má napsat to na něho, protože odešel ze Saabu a zná to. Tak to na něj napsat a udělat s ním opce a podíl a hotovo,“ popisuje Rittig.
„Jediný mám ještě představu, že odtáhnu vlastně osm až deset lidí ze Saabu,“ pokračuje Špringl. „Že to má logiku, skončil v Saabu, nepohádal se, koupil si novou firmu, půjčil si od Penty,“ přitakává Rittig.
„A ten druhej jednatel má taky téčko (bezpečnostní prověrku - pozn. red), to znamená, že tam můžou fungovat dva jednatelé, aby tam byla nějaká zastupitelnost, a vybudovat firmu a my bysme tam měli někde prostě skrytý nějaký opce, že jo…,“ doplňuje ho Špringl.
Následně řeší kyperskou větev akce. „Oukej. Takže ten příběh, byl Špringl vlastník, odešel ze Saabu, přetáhl si lidi, umí to, má tajný, Penta mu to zainvestuje, koupil si svoji firmu, přestal bejt zaměstnanec… Je to dobrý, že se to nikdo nedoví, že si to všichni postaví na Špringlovi jako na jménu, což je logický, a bude to mít svůj příběh a my za to budem lobbovat, to je celý,“ glosuje Rittig návrh možného řešení, jak pomoci Špringlovi znovu vstoupit do miliardového projektu pražského dopravního podniku.
„Oficiálně to bude tak, že celý ty prachy budou půjčený,“ navazuje právník David Michal. „Jasně, jasně, protože to NBÚ už nebude sledovat, kde na to Penta ty prachy sebrala,“ doplňuje Špringl. Následně se dohaduje rádio vý klid, žádné telefonáty či e-maily.
Chtějí mě zdiskreditovat
Viděno optikou Jindřicha Špringla, popsaný příběh jako by se ale vůbec nikdy neodehrál. Společnost Analogia, kterou koupil, se podle jeho slov stala partnerem AŽD v době, kdy ji nevlastnil ani nebyl jejím statutárním zástupcem. V době vstupu do projektu patřila neznámé právničce Kateřině Říhové, Špringl si ji pořídil v roce 2014. Dlužno dodat, že společnost bez renomé a respektovaného odborníka by se k tak obří zakázce dostala jen stěží, ale povedlo se.
Podle Špringla je Říhová „neobyčejně schopná manažerka a mezinárodně ostřílená, zkušená a vzdělaná právnička“. To ona podle něj Analogii vtiskla náplň, image.
V dubnu 2014, po stoprocentním vstupu Špringlových firem ale byla tato „ostřílená manažerka“ z funkce člena představenstva odvolána a jeho jediným členem zůstal Špringl.
A jak je to s Ivem Rittigem? Jindřich Špringl připouští, že se s ním stýkal jako obchodní a později generální ředitel Saabu. „Přirozeně jsem jednal s mnoha lidmi, včetně pana Rittiga. Vždy jsem respektoval nejen české zákony, ale v mnohém ohledu přísnější etické kodexy společností, pro které jsem pracoval,“ tvrdí ale.
S Rittigem prý nikdy obchodní případy neřešil. Jeho vztah k němu byl prý čistě profesionální a neosobní. „V dalším období, tedy březen 2012 až květen 2016 jsem pana Rittiga náhodně potkal pouze jednou,“ řekl a doložil chronologii nabytí svých firem, jež na projektu KBS propletencem vlastnických vztahů přes Analogii participují.
„Je zcela zřejmé, že pan Rittig s těmito společnostmi nemůže mít žádný vztah, nikdy je nevlastnil, neměl ani on, ani žádná jiná osoba žádnou opci či nijakým způsobem se nepodílel na obchodních aktivitách a ani nijakým způsobem se nepodílel na vedení společností,“ tvrdí dále Špringl. Zajímavé je, že týdeník Euro se na opce, o kterých se mluví v hotelu Ventana a které zmiňuje sám Špringl, neptal.
„Od poloviny roku 2013 jsem neustále konfrontován těmito dotazy a cíl je jediný. Je to zdiskreditování mých obchodních aktivit, které pravidelně používá moje konkurence. Není to náhodou, protože projektem KBS se rozbila dominance a do jisté míry i monopol, který v dopravním podniku vládl dlouho a zintenzivnil se za doby generálního ředitele Martina Dvořáka,“ uzavírá Špringl. Koho má na mysli konkurencí, ale nespecifikoval.
Zpět k odposlechu z pokoje hotelu Ventana se ale vrací právník David Michal, tedy jeden z účastníků rozhovoru. Otázky týdeníku Euro zodpověděl s upozorněním, že „určitě pochopíme limity, které je povinen respektovat z hlediska advokátní mlčenlivosti“.
„Mohu potvrdit, že klienti naší advokátní kanceláře evidují za některými společnostmi pana Špringla nevypořádané a z části sporné pohledávky a závazky, které se vážou k období počátku fungování těchto společností v roce 2013. Týkají se jejich proběhlého financování ze soukromých zdrojů a rovněž lobbistické podpory. Stejně tak zůstaly otevřené a sporné původně dohodnuté výše akciových podílů v některých společnostech,“ rozporuje Špringlova slova David Michal, který autenticitu záznamu Šlachtova ÚOOZ potvrdil.
O Rittigovi nevíme
A jak vnímá průběh zakázky zadavatel - pražský dopravní podnik? Jak již bylo uvedeno, maximální cena díla je smluvně stanovena na téměř čtyři a půl miliardy korun bez DPH. „Z uvedené částky byla již část 248 898 943 korun vyčerpána před uzavřením dodatku číslo 2. AŽD se následně zavázalo dodržet dvacetiprocentní snížení ceny na všech částech díla kromě vlakového zabezpečovače, tudíž konečná cena bude nižší než původní smluvní částka, výsledně to bude 3,816 miliardy korun,“ uvedl mluvčí dopravního podniku Jiří Štábl.
Po odečtení platby Saabu ve výši 249 milionů korun, tedy AŽD a jeho subdodavatelé utrží zhruba 3,567 miliardy korun. Špringlova firma Analogia podle něj neúčtuje přímo dopravnímu podniku, proto její participaci nejde vyčíslit. Ani Špringl o její výši mluvit nechce. „Co se týče obchodních a ekonomických stránek nebo vazeb na jiné subjekty, ty ani u jiných zakázek nikdy nekomentujeme,“ doplňuje mluvčí AŽD Jiří Dlabaja.
A jak je to s účastí lobbisty Iva Rittiga, která je z odposlechu ÚOOZ více než zjevná? „Nevíme o tom. Zakázka probíhá zcela v souladu se zadáním investora, není tedy důvod se čehokoli obávat. Nejsme si vědomi ničeho, v čem by naše společnost nebo samotná zakázka porušila zákon. Policie nás ve věci KBS nekontaktovala,“ uzavírá za AŽD Dlabaja.
Také podle Jiřího Štábla pražský dopravní podnik s Ivem Rittigem na téma KBS nikdy nejednal. „Projekt KBS je smysluplný, realizuje potřebnou rekonstrukci bezpečnostních systémů v metru a zároveň jejich integraci, což umožňuje dopravnímu podniku reagovat na možné bezpečnostní hrozby s využitím nejmodernějších technologií a postupů v dané oblasti. Projekt je a bude realizován v souladu s uzavřenou smlouvou,“ dodává Štábl.
Ale jak vidno z odposlechu, existují i smlouvy jiné - ústní a neveřejné - a o těch není radno příliš vědět. Důležité je, když byznys jede. Maximální cena díla je smluvně stanovena na téměř čtyři a půl miliardy korun bez DPH.
Lobbista v MHD O Ivu Rittigovi se v souvislosti s pražským dopravním podnikem rozhodně nepíše poprvé. Podezření čelil už v případě smlouvy na výrobu jízdenek, kdy z každé šlo 17 haléřů společnosti Cokeville Assets z Britských Panenských ostrovů. Nadační fond proti korupci označil za příjemce peněz právě Rittiga.
Společnost Neograph se musela podle dokumentů, které má fond k dispozici, zavázat, že vztah mezi ní a dopravním podnikem bude zajišťovat firma Cokeville. Mezi Cokeville Assets a Rittigem má podle fondu existovat konzultační a poradenská smlouva. Rittig ale obvinění odmítl. Další kauzou byly dodávky biopaliv od liberecké společnosti Oleo Chemical pro pražský dopravní podnik.
Útvar pro odhalování organizovaného zločinu obvinil deset lidí z krácení daně, praní špinavých peněz a porušení povinnosti při správě cizího majetku. Podle obžaloby měli podezřelí, mezi nimiž figuruje i Ivo Rittig, údajně vyvádět peníze z firmy Oleo Chemical a převádět je dál kvůli účelu zastření jejich pravého původu. Žalobci skupinu viní z vyvedení téměř 20 milionů korun. Rittig tvrdí, že zmínky o něm v obžalobě jsou lži, sám prý s případem nemá nic společného.
Přečtěte si také:
Stane se z celní správy Babišova státní bezpečnost?
Komentář: Fiktivní konec Dalíků v Čechách


description: Situace ve Vojenské oborové zdravotní pojišťovně (VoZP) se začíná podobat „déčkovému“ hororu. Není vůbec jisté, zda páteční akce, řízená lidmi blízkými ministru financí Andreji Babišovi, která vyvrcholila odvoláním šéfky správní rady Jitky Šebkové a generálního ředitele Karla Šteina, má alespoň jakýs takýs právní rámec. Pokud Babišovi lidé budou v krocích destabilizujících VoZP pokračovat, je podle informací týdeníku Euro z ministerstva zdravotnictví ve hře nucená správa pojišťovny.

title: Chaos ve VoZP: ředitel se o svém odvolání dozvěděl z Babišových novin


description: „Jsou to zoufalci, kteří nevědí, jak funguje svět. Andrej Babiš o poslancích, kteří odhlasovali, že ministři napříště nebudou smět vlastnit média.

title: Monitor - Citáty týdne


description: Generálním ředitelem Kovosvitu v Sezimově Ústí je přibližně po měsíci opět Filip Winkelhofer. Do čela zadlužené firmy ho vrátil nový majitel Jaroslav Strnad. Winkelhofer z funkce odstoupil zhruba v polovině srpna po návratu z celozávodní dovolené, tehdy firma neměla na výplaty.

title: Strnad vrátil do Kovosvitu staronového šéfa Winkelhofera


description: Případ vyvěšení trenýrek na Hradě se znovu vrátí k Obvodnímu soudu pro Prahu 1. Odvolací soud vyhověl stížnosti státní zástupkyně a zrušil rozhodnutí, podle kterého není vyvěšení trenýrek trestným činem. České televizi to řekla mluvčí pražského městského soudu Markéta Puci.

title: Případ červených trenýrek na Hradě se vrátí k soudu


description: Přední český velkoobchod s papírem Ospap po více než 58 letech skončil. Veškeré jeho aktivity a závazky od července převzala společnost Papyrus Bohemia, jež je součástí švédského konsorcia Papyrus Group. O dokončení fúze informoval Petr Breburda, ředitel Papyrus Bohemia.

title: Ospap definitvně skončil, přešel pod švédský Papyrus


description: Velkoobchody Makro Cash&Carry v Česku ve finančním roce 2014/2015 zvýšily zisk o sedm procent na téměř 1,3 miliardy korun. Tržby řetězce stouply o procento na 30,1 miliardy korun. Vyplývá to z výroční zprávy společnosti.

title: Makro zvýšilo zisk na 1,3 miliardy korun


description: Stavaři by neměli jezdit po světě na výlety, ale stavět doma, říká prezident společnosti Metrostav Jiří Bělohlav a srovnává český přístup k budování infrastruktury se zkušenostmi posbíranými ve Skandinávii, ale třeba i v Polsku.

title: Šéf Metrostavu Bělohlav: V Česku není do čeho píchnout

maintext:
Snažíte se prosadit na zahraničních trzích. Na severu jste celkem úspěšní, na jiných trzích ale stále existují bariéry, třeba v Německu...
Ono to není jen v Německu. I v dalších zemích je silný protekcionismus. Už zadávací podmínky soutěží jsou udělány tak, abychom neprošli ani kvalifikací a mohly se tam uplatnit jen domácí firmy. To, co se chce po Česku, aby kdokoli, kdo přijde z Evropy, mohl podat nabídku, uplatnit své reference, to v Německu není. Kdybychom neměli svoji německou nebo rakouskou firmu, vůbec se na tamním trhu neuplatíme. A to máme za sebou větší zkušenosti a lepší projekty než místní firmy.
Neplatí to zdaleka jen o německém trhu. Ten je, řekl bych, ještě otevřenější než třeba ve Francii nebo ve Švýcarsku. Tam se nechytnou ani německé firmy. V Itálii nebo ve Francii jsme také zkoušeli podat nabídku, ale vůbec se s námi nebavili. Na severu se s takovým přístupem opravdu nesetkáváme, i když na Faerských ostrovech jsme také narazili.
Tam jste podávali nabídku na podmořské tunely. Jak to dopadlo?
Neprošli jsme přes kvalifikační kritéria. Pod mořem jsme stavěli jen ve Finsku, a to kratší úseky. Doma jen pod Vltavou.
Kdo tedy vyhrál?
Zatím nikdo. Nám doporučili, abychom se spojili s firmami, které tu referenci mají, což jsme udělali, ale nebyl zájem. Myslím, že si zakázku rozeberou norské firmy, hlavní inženýr místního zadavatele je Nor. Spravedlnost od nás dolů na jih není žádná a nahoru na sever je taková přiměřená. Tam se cítíme komfortněji, i když ani tam raději nesoutěžíme sami. Když se spojíme s místní firmou, možnosti jsou lepší.
Teď někdy jste měli definitivně na Islandu dokončit druhý tunel. Na tom prvním jste prodělali kvůli podzemní vodě. Jak dopadl ten druhý?
Už doděláváme jen izolace a definitivní povrchy. My jsme na této stavbě stejně jako na jiných v černých číslech, ale nejsou taková, jaká bychom chtěli mít. U staveb v zahraničí jsou prostě vyšší náklady. I vy jste psali o tom, že bychom neměli jezdit na výlety. Stavební firmy by měly stavět doma, ale tady není do čeho píchnout. V Praze není nic, stejně jako v celém Česku, jen na Slovensku existuje pár projektů, na něž se vrhli všichni. My děláme v zahraničí proto, abychom uchovali své dovednosti, kompetence. Výdělek z toho moc nemáme. Pokryjeme náklady a dosáhneme velmi mírného zisku.
Přečtěte si o aktivitě Metrostavu v Norsku:
Ale letos jste měli slušné hospodářské výsledky. Zvýšili jste zisk o deset procent na 600 milionů. To je docela dobré, ne?
Ono to tak hrozné není, ale marže se pohybují v jednotkách procent. Nežijeme si nijak skvěle.
Super razicí štíty Adéla a Tonda rezaví ve skladu v Počernicích, když doma není práce. To je asi trochu drahý špás. Nejde je zaměstnat jinde?
Počítali jsme s tím, že ty stroje uplatníme na trase metra D, ale jak vidíte, tak trasa D se zatím posouvá o tři roky a my na to nemůžeme jen tak koukat. Razicí stroje, které jsou v podstatě odepsané, nám měly přinést výhodu v soutěži na metro. Dnes už víme, že tomu tak za těch několik let nebude. Musíme je uplatnit na třetích trzích. A na metro pořídit novou technologii.
Ucházíte se třeba o zakázky v Bělorusku. Jak to tam vypadá?
Tam si nejsem jistý, jak to dopadne. Bělorusko je vázané na Rusko, obě země jsou v ekonomických potížích a nemají na zaplacení. Je třeba vybavit nás státní garancí, což se zatím nedaří. Ale zkoušíme to. Máme víc projektů ve výhledu, ale s tímto typem štítů můžeme jen do určitých podmínek. S jejich přítlakem a profilem šest metrů s nimi můžeme pracovat jen v podobných podmínkách, jako jsou v Praze. Tím pádem jsou lokality víc ohraničené a můžeme s nimi fakticky dělat jen na východ od naší země. Máme tam své spolupracovníky, snažíme se za jejich pomoci najít projekty a myslím, že se to podaří.
„Stavebnictví nikoho nezajímá. My jsme v Česku takový nechtěný obor, přitom na trhu děláme velké výkony,“ říká Bělohlav (Autor: Hynek Glos/Euro) (Autor: Hynek Glos/Euro)
Ekonomika roste a stavebnictví padá - to je paradox a extrém ve srovnání se sousedy. Jak si to vysvětlujete?
Stavebnictví nikoho nezajímá. My jsme v Česku takový nechtěný obor, přitom na trhu děláme velké výkony. Podívejte se na zemědělství. Tam se protočí pouhých 70 miliard, přičemž zisk je tvořen z dotací a mají svého ministra. My nemáme žádnou ochranu, nikdo se o nás nestará. Nikdo stavebnictví nekoordinuje a myslím, že by se s tím něco mělo dělat. Mohlo by se alespoň rekonstruovat ministerstvo obchodu a průmyslu a měla by tam vzniknout sekce, která by měla na starost přiměřenou podporu našemu oboru. Zaměstnáváme spoustu lidí a děláme na špičkové úrovni a nikoho to nezajímá. Podívejte: je mokro - zemědělství má kompenzaci, sucho - totéž, a kdo nám kompenzuje, že mrzne a nemůžeme dělat?
Že veřejný sektor není moc schopen stavět, je notoricky známé. Teď mám trochu pocit, že státní správa paralyzuje i ten soukromý sektor. Stavby se nepovolují a nestavějí se ani byty...
To je spojené s legislativou. Ve veřejném sektoru je zákon o veřejné zakázce, který už teď vypadá, že by se s ním mohlo pracovat, ale u vypisovatelů nejsou odvážní lidé. Nedokážou správně zákon použít. Nemělo by to skončit tak, že soutěže bude rozhodovat jedno jediné kritérium - nejnižší cena. Konsekvence se projeví až za několik let. Firmy to za ty peníze neudělají v odpovídající kvalitě, nebo dokonce vůbec.
Jste zvědavý, jak dopadnou Kazaši, kteří podali nabídku na rekonstrukci D1?
Ani ne. To ví každý, jak to dopadne. Nedobře.
Říkal jste, že potkáváte ještě i jinou konkurenci z Východu, jaké se sem tlačí firmy?
Třeba Číňané a teď hodně Italové. Na jednom úseku dálnice použila česká firma ázerbájdžánské reference. Musím říct, kdybych já byl stavebníkem a měl všech pět pohromadě, tak bych nepřipustil, aby toto zákon dovoloval. Že zákon dovolí, aby si někdo vzal reference z Ázerbájdžánu a s tím tady stavěl dálnici, není normální. Z toho musí být malér.
Cítíte, že vám ubyly zakázky od soukromých investorů v Praze, když se nepovolují byty?
Teď se to spíš trochu rozjelo, ale podmínky od soukromých investorů jsou hrozné zejména v bytové výstavbě. Tam není rozdělení pravomoci mezi investorem a dodavatelem, takže dodavatel může za všechno. I za špatný projekt. Smluvní podmínky jsou tak tvrdé, že když se vám nepodaří v určité době přijít na chyby, které jsou v projektu - a někdy jsou tam i záměrně založené -, stejně jste jako dodavatel zodpovědný za to, že dílo dokončíte v určitém čase a požadované kvalitě.
Jiří Bělohlav (66) Absolvoval Stavební fakultu ČVUT v roce 1973. Ihned po škole nastoupil do Metrostavu a od funkce stavbyvedoucího v roce 1974 stoupal ve firemní struktuře vzhůru. V roce 1991 se stal ředitelem divize. Od roku 1993 byl členem vrcholného vedení jako technický ředitel a výrobnětechnický ředitel. V roce 2001 se stal generálním ředitelem a v roce 2008 prezidentem skupiny Metrostav. Hovoří anglicky a rusky.
Takže vy si kontrolujete raději i projekty?
Musíme. Máme několik malérů, kdy jsme stavěli pro zadavatele stavbu na základě projektu, se kterým jsme neměli nic společného, ale výsledek je stejně ten, že náklady způsobené vadným projektem neseme my. Třeba v Bratislavě jsme už jeden projekt pro zahraničního developera museli odkoupit, protože raději zkrachoval. Tím, že jsme projekt dokončili a prodali, jsme minimalizovali ztráty.
Nikde to není jednoduché, všude se musí lidé rvát, i v zahraničí. Ale tam to má alespoň nějaká pravidla. Tady je džungle. Ale děláme i hezké projekty. Třeba v Polsku, kde se nikomu nedařilo, si vedeme dobře. Jeden velký projekt jsme předali - část nově zrekonstruovaného obchvatu Varšavy - a teď stavíme u Gdaňsku obrovský projekt za devět miliard. A ještě máme jeden za miliardu.
To je zvláštní, že Poláci, kteří jsou normálně protekcionisté, pustili Metrostav na silnice.
Musím říct, že to neradi vidí. Rádi by nás nachytali nepřipravené, ale tým, který tam pracuje, je skvělý, špičkově vybavený. Máme tam i své právníky, kteří pochopili systém byznysu v Polsku. Snažíme se být vždy o krok napřed, protože víme, že by tam raději viděli domácí firmy.
Jak je možné, že tam se investice do dopravní infrastruktury nikdy nezastavily a u nás ano?
Vědí, že i když se nic nestaví, vývoj a příprava projektů se nesmí zastavit. U nás přijde nový ministr a projekt se stopne. Letos jediná dálnice, která se snad bude předávat, je D8, a ta už měla být dávno hotová. Doufejme, že se nám to tam podaří dát do pořádku, i když hrozba sesuvu je i po sanaci. Geologické podmínky nejsou nejlepší. Nestabilita hrozí v celém Českém středohoří. Doufám, že to investor ví a poradí si.
Rýsuje se tu po Blance nějaký další větší projekt? Co rychlodráha na letiště? Je podle vás reálná?
Myslím, že rychlodráha by měla být. Patří k dopravní obslužnosti měst, jako je Praha. Lidé, kteří cestují letadly, jsou jiní než ti, co cestují v metru. A chtějí mít jiný komfort dopravy z letiště do města. Nedovedu si představit, že by někdo mohl způsobit, že by se metro ohnulo v budoucnu zpět z Motola k letišti. Problém rychlodráhy jistě je, že by byla drahá, protože by část musela vést pod zemí, zejména v Praze 6. Už za exprimátora Béma byly velké diskuse, že by dráha ve stopě současné železniční trati město v této lokalitě přepůlila na dvě části bez možnosti vzájemné komunikace.
Ale v tom my nehrajeme žádnou roli. My bychom byli rádi, kdyby ten projekt vznikl. Určitě o něj budeme usilovat, a kdybychom ho nezískali, tak se alespoň pro nás uvolní místo jinde.
Metro D je podle vás vyprojektované dobře?
Déčko od Pankráce na Písnici je sice dobrý projekt, ale není pořádně promyšlený. Na trase D je důležité propojení Pankráce a náměstí Míru. To je to hlavní, co by se mělo postavit. Spojení do Písnice, to je politika. Ale myslím si, že kdyby se to udělalo tak, jak se o tom nyní hovoří, aniž by se propojila trasa A s trasou C úsekem mezi Mírákem a Pankrácí, dojde k takovému přetížení od Kačerova na I. P. Pavlova, že to přinese veliké komplikace. A neřeší to problém, o kterém se léta ví - tím je Nuselský most a jeho generální rekonstrukce, ke které bude muset dojít. Pak ale nebude žádná šance, jak lidi dostat z jižní části města do centra. Zatímco kdyby došlo k propojení těch dvou tras, šlo by to. Sice s komplikacemi, ale šlo.
„Je to výborný projekt. Potvrzují to čísla, která jsem před časem viděl. Pocházejí z Dopravní fakulty ČVUT a od profesora Přibyla. Blanka funguje, a to i přesto, že to dílo není dokončené,“ říká Bělohlav (Autor: Hynek Glos/Euro) (Autor: Hynek Glos/Euro)
Tunel Blanka má za dva týdny roční výročí otevření. Myslíte si, že se jej za ten rok povedlo trochu rehabilitovat jako smysluplné dopravní dílo? Že se i politici k Blance stavějí jinak?
Je to výborný projekt. Potvrzují to čísla, která jsem před časem viděl. Pocházejí z Dopravní fakulty ČVUT a od profesora Přibyla. Blanka funguje, a to i přesto, že to dílo není dokončené. Skutečnost, že Pražský okruh není dodělaný, přináší samozřejmě někde i problémy, třeba i ve Svatovítské. I když se dopředu vědělo, že tam bude úzké hrdlo a plánoval se jakýsi by-pass, Praha 6 se postavila proti. A teď se tam hromadí auta. Mohlo se tomu předejít, ale teď si každý stěžuje. A Strakonické by jistě pomohlo, kdyby se postavila Radlická radiála a odčerpaly by se další auta z oblasti směrem na západ na Plzeň. Myslím, že se ale nepotvrdilo, že intenzita dopravy v Holešovičkách je dramaticky větší, čímž každý strašil.
Nemáte pocit, že Blanka nasála další dopravu? Že ji využívají i lidé, kteří by skrze Prahu nejeli, nebo dřív cestovali MHD?
Je to možné, ale nezdá se, že by tady měl být nějaký velký problém. Ale je potřeba něco udělat s tím, že pořád nemáme Pražský okruh.
Zabrala loňská kampaň Metrostavu, že Blanka není tunel do městské kasy?
Dostali jsme spoustu ohlasů. Myslím si, že bylo dobře, že jsme se za Blanku postavili, když s ní nikdo nechtěl mít nic společného a všichni dali ruce pryč. Před několika měsíci byla Blanka vyhodnocena jako dopravní stavba roku. Podle scénáře měl někdo z magistrátu předávat cenu a to i projektantovi. Nikomu se do toho ale nechtělo, tak ji předával nějaký řadový referent. Bylo mi to líto. My stavíme kontroverzní projekty i ve světě. Stavíme komplikovanou tramvajovou trať v podzemí v Karlsruhe. Jsou s ní velikánské potíže, protože firma, která ji původně dělala, zkrachovala, a my jsme koupili pohrobka. Projekt nám klekl, museli jsme vybudovat celý nový tým. Vedení města ale pochopilo, že když si vybralo firmu, která po dvou letech zkrachuje, asi to nebylo to pravé.
Jsou tam samozřejmě problémy s časem, penězi, ale musím říct, že se vedení města staví k problémům jinak než u nás. Oni dobře vědí, co je to za náročnou a těžkou práci, kterou děláme v podzemí. Všichni vědí, že se snažíme pracovat co nejlépe a nejrychleji a za přiměřenou cenu. Tady stále přetrvává nedorozumění - a k tomu přispěli novináři, jak se do Blanky opírali -, že je to tunel v tunelu. Byla jste se někdy podívat na místě, kde se razí? Z takové kvalifikované práce se udělalo něco tak směšného jako tunel… prostředek, jak něco ukradnout. To si myslím, že si to řemeslo nezaslouží.
I v severských zemích dokážou ocenit naši práci a tady jsme za lotry, kteří dělají, aby mohli krást. My jsme na Blance nezbohatli. Ani na metru. Vynaložili jsme obrovské úsilí a stoprocentně jsme nic neukradli. Blanka i metro byly podrobeny takovému drobnohledu, že kdyby se tam něco takového dělo, jistě by to nezůstalo utajeno. Ale stín mylného domnění, že se kradlo, je pořád silnější než realita - že se tam udělal kus pořádné práce.
Čtěte více o tunelu Blanka:
Nemáte reklamace na ty loňské mokré kabely?
Máme. Kabely mokré jsou a budou. Neznám ani jeden tunel, který by byl suchý. Tunel je prostě tunel. Dělají se veškerá opatření, aby tam voda nepronikala. Nemůžeme si ale dovolit stavět dokonalé věci, protože kdyby byly dokonalé, nikdo by je nedokázal zaplatit. Děláme projekty, které jsou přiměřeně dokonalé. Suma nákladů, která jde do prevence a na odstraňování vad, je minimální.
S těmi kabely to byla ale zbytečná aféra...
Ano, jen se díky tomu prodloužilo uvedení Blanky do provozu o měsíc. Máme tam nějaké průsaky, které odstraňujeme. Stavbou Blanky se vytvořila jakási podzemní hráz. Podpovrchová voda nemůže z kopce volně odtékat a hledá si novou cestu. Nicméně v provozovaných částech žádná voda není. Tam je sucho.
Najdou politici odvahu prosazovat Blanku II?
Bude se muset najít nějaký odvážný politik, který řekne, že to, co se tady tvrdilo za pohrobků Béma - že Blanka je poslední tunel v Praze -, prostě není pravda. Jinak se Praha z dopravních problémů nikdy nedostane. Nevím, jestli se to vyřeší tunelem nebo nějak jinak, ale určitě se bude muset propojit Štěrboholská radiála s koncem Blanky u mostu Barikádníků, aby celý systém fungoval. S okruhem je třeba tlačit na stát, protože je státním projektem Ředitelství silnic a dálnic. Je moc špatně, že z projektů, které dostaly v Bruselu výjimku z nové EIA, vypadla část okruhu 511 a celé se to dál komplikuje.
To musí být depresivní jako stavař čekat na velkou zakázku a dívat se, jak stát selhává...
Nevím, proč nám to jde tak špatně. Podívejte se například, jak se v Polsku evropské peníze opravdu účelně investují do nových částí sítě a ta síť začíná nějak vypadat. Je vidět, že se projekty stále připravují, staví se i v komplikovaných podmínkách. Jednání s investorem jsou složitá, ale staví se. Podívejte se, jak to vypadá třeba v Rakousku, kde jsou komunikace, které vedou k našemu území, a kde jsme my! My jsme u Budějovic a směrem do Německa se po šílených letech dostaneme do Drážďan konečně za 1,5 hodiny. Dokonce i na Slovensku, kde politická situace není úplně stabilní, budou v Košicích dřív než my v Budějovicích nebo v Písku.
Loni jste říkal, že už ani nemáte radost z práce. Dnes už vypadáte veseleji.
To je to naše řemeslo. Chvíli se nám daří líp, chvíli hůř. Ono o to ani tak moc nejde, já jsem někde na konci profesionální kariéry. Smutné je ale to, že nám spousta kolegů a kvalifikovaných lidí odchází z oboru. V podmínkách, ve kterých teď pracujeme pro veřejné i soukromé investory, mladí inženýři a manažeři nechtějí dělat. Jdou raději jinam.


description: Ruská vládní strana Jednotné Rusko, uskupení blízké prezidentovi Vladimiru Putinovi, získala v nedělních parlamentních volbách 54,2 procenta hlasů a na hlavu porazila své soupeře ve všech regionech. Vyplývá to z výsledků, které dnes v Moskvě oznámila volební komise po sečtení 99 procent hlasů. Opozice se do Státní dumy nedostala, zaznamenala jen dílčí úspěchy v Moskvě a v několika málo dalších regionech.

title: Volby v Rusku nic nezměnily. Strana blízká Kremlu drtivě dominuje


description: „Nejlepší projekty vznikají tam, kde je svoboda a ne přemíra regulace. Ta ze všeho nakonec udělá nudnou, kompromisy znásilněnou kostku,“ říká Václav Matoušek, ředitel společnosti Lordship pro Česko a Slovensko. Poslední rok a půl věnoval většinu času řešení sporů s radnicí Prahy 7, která blokovala výstavbu Paláce Stromovka. O současném boji proti investorům a developerům v Praze hovoří skoro stejně otevřeně a zapáleně jako ti z druhé strany barikády, kteří chtějí výstavbu omezovat.

title: Developer Matoušek: Po této dekádě nic zajímavého nezbude

maintext:
Před dvěma týdny se vám podařilo dohodnout s Prahou 7, jak dál s Palácem Stromovka. Ulevilo se vám?
Už více než půl roku jsme jednali opravdu intenzivně. Mnohdy i několikrát týdně. Musíme teď udělat všechno proto, aby se začalo co nejdříve stavět. Mimo jiné proto, aby z Letné zmizela stavební jáma, která je tam dnes. K dokončení projektu ale vede ještě dlouhá cesta, protože jsme přistoupili na zásadní změny, zejména pokud jde o jeho vzhled budovy.
Proč jste vlastně stavbu zastavili, když jste měli stavební povolení?
Pozemek, kde má stát Palác Stromovka, patří magistrátu a Praha 7 jej spravuje. Ačkoliv tedy máme veškerá potřebná povolení, bylo pro nás nepřípustným rizikem investovat další stovky milionů do stavby, když nám Praha 7 hrozila výpovědí nájemní smlouvy. Proto byla nutná dohoda.
Proinvestované peníze, o které jste se chtěli s Prahou 7 soudit, pokud byste se nedohodli, jste vyčíslili na více než miliardu. To si tu jámu ceníte na miliardu?
Nejde jen o jámu. Musíme také započíst nákup práva stavět a územního rozhodnutí, které dělal původní majitel projektu. Dále stavební práce na zajištění jámy a odvoz zeminy. Samozřejmě další stovky milionů dnes evidujeme jako náklady za financování a úroky, za lidský čas, projektanty, stavební řízení, právní podporu. Pokud bychom šli skutečně do detailu, tak zde máme i nonstop čerpání vody, oplocení a ostraha. To jsou stovky tisíc ročně. V neposlední řadě tu máme také více než 50 milionů korun, které jsme Praze 7 zaplatili na nájmu za pozemek, ačkoliv jsme na něm fakticky nemohli stavět.
Pokud by to tak bylo, selskou logikou si myslím, že na tom projektu už nemůžete moc vydělat…
Pro nás je zásadní projekt dokončit. Nelze se na to dívat pouze optikou finančního profitu. Pro občany by to znamenalo, že v lokalitě nebudou nové a kvalitnější služby nebo obchody.
Proč Lordship pracuje na projektu 11 let a výsledkem je jáma, i když dnes s velkou šancí, že se nakonec stavět bude?
Já sám jsem u projektu poslední rok a půl. Navíc Lordship projekt Paláce Stromovka vlastní až od roku 2006. Z mého pohledu je to kombinace několika faktorů. Předně je to obecně radikální změna pohledu společnosti na developery a jistá profesionalizace občanské společnosti a některých aktivistů, kteří vstupují do povolovacích procesů. Česká republika je podle mého názoru co do délky procesu povolení stavby zřejmě rekordmanem, obzvláště, porozhlédneme-li se k našim sousedům. V případě Paláce Stromovka to byla také změna politické reprezentace. My se nyní soustředíme na to, abychom projekt už konečně začali stavět. Věřím, že jsme na té nejlepší cestě.
Proč se Vám nedařilo dospět s Prahou 7 ke kompromisu?
V listopadu 2014 dostal projekt partnera v podobě nového složení vedení radnice. Tento partner si jako za jeden ze svých hlavních politických cílů vytyčil zastavit náš projekt za jakoukoli cenu. Po roce a půl jednání jsme se z původního tisíce a jednoho bodu, proč projektu říkat ne, dostali do situace, kdy jsme byli schopni najít kompromis.
Jak bude tedy finální projekt vypadat?
Určitě bude vypadat lépe a celkově myslím, že bude kvalitnější. To je ale normální. Vezměte si, jaké oblečení jsme nosili před třinácti lety. Je to dlouhá doba. Stejně tak i projekt Paláce Stromovka svým vzhledem odpovídal trendům doby, ve které vznikl, tedy před třinácti lety. Dnes máme lepší funkci, lepší obchody, lepší služby, budeme mít zajímavou architekturu a všeobecně lépe vnímaný projekt.
Došlo by k tomu, pokud by se starostou Prahy 7 nestal pan Čižinský, pro kterého byl vlastně tenhle projekt, tedy boj proti tomuto projektu, impulsem pro vstup do politiky?
Pokud se ptáte na výstavbu projektu, tak ten by pravděpodobně byl nyní právě stavebně dokončován. Pokud se ptáte na změnu projektu kvůli novému vedení Prahy 7, tak mohu říci, že některé změny bychom asi dělali i my sami. Pokud se ptáte na vstup pana starosty do politiky, tak dle mého v ní již dávno byl.
Pan Čižinský není jediným politikem, který vyrostl na boji proti developerům, jež jej vynesl až na radnici. Jak si vysvětlujete takový úspěch aktivistů nebo zelených a jak to ovlivňuje rozvoj města?
Vnímám to jako vychýlení kyvadla. V 90. letech a na začátku tisíciletí se postavila řada obludností. Na druhé straně dnešní pozice je taková, že je špatné prakticky úplně všechno. Někdo mi minulý týden řekl, že je to taková obdoba džihádu, jen proti developerům a investorům. Existuje celá řada samozvaných odborníků, kteří sledují své vlastní zájmy a přitom ovlivňují rozhodování politiků nebo komisí rozvoje jednotlivých městských částí. Ty pak ve vidině populismu a levných politických bodů těm pár hlasům naslouchají a paradoxně tak jakýkoli pozitivní rozvoj své části sabotují. Města se ale musejí rozvíjet… To se nyní v Praze neděje. Přijde mi, že se tady všechno zaseklo a nevznikají žádné úžasné stavby tak, jako jinde ve světě. Po této dekádě nic zajímavého nezbude.
Všechny připomínky, podmínky a reflektování jednotlivých zájmů ani nelze skloubit dohromady. Když se o to snažíte, vznikne paskvil, který je lepší nestavět.
Myslíte si, že si developeři po několika letech půstu už uvědomili, že právě oni byli těmi, kdo si jej naordinoval tím, jak spolu s politiky minulé éry ohýbali pravidla a stavěli až na krev?
Já osobně jsem již z jiné generace. Nezažil jsem ty divoké časy. Co ale v 90. letech nebylo divoké? Podívejte se na dnešní vnímání privatizace, co se dělo s bankami, státními podniky, kdo je ovládl. Tady prostě bylo možné všechno. A proto toho lidé využívali. Pro developery již dnes pracuje velká část lidí, která s tím neměla nic společného. Developeři zaměstnávají generaci lidí, kteří před pár lety vyšli ze školy.
Kdy se podle Vás vrátíme v Praze k nějakému zdravému stavu?
Podle mě to začne momentem, kdy si společnost uvědomí, že tato svatá válka proti všemu a všem ve finále dopadne nejvíce opět na společnost. Dnes jsme v momentu, kdy firmy nepřicházejí do Prahy, protože neseženou vhodné, velké, moderní a flexibilní kanceláře, mladí lidé i přes rekordně výhodné hypotéky si nebudou schopni koupit byt, protože jich nebude dost nových a cena těch starých logicky poroste. Myslím, že se pak dostaví další vlna hněvu, ale taková, která z radnic vyžene ty politiky, kteří tento stav způsobují nebo mu napomáhají. Myslím, že ve finále to může být docela rychlý proces.
Tématem, o kterém řada politiků mluví, je jak zapojit developery do budování potřebné infrastruktury, aby „neparazitovali na městě“, jak tvrdí politici. Proč se nedaří nastavit nějaká jednoduchá a jasná pravidla?
To je krásný příklad toho, jak selhává veřejná správa a stát. Ekonomice se daří, máme za sebou roky dostupných dotací z EU a řekněme si na rovinu, moc se toho tady neudělalo. Pak je jednoduché se obracet na investory a říkat jim, co vše musí udělat a zaplatit. I přesto jsem pro, aby se nastavila jasná pravidla. Ta zajistí, že developeři nebudou vydíráni různými skupinkami a peníze tak budou moci být účelně použity na rozvoj dané lokality. Musí to být ale jasná pravidla a musí platit pro všechny. Na Slovensku nyní začíná platit zákon, který určuje výši poplatku a tu musí městu zaplatit developer. Výše poplatku se odvíjí od velikosti dostaveného projektu. Ale pozor, město za tyto peníze bude v té lokalitě stavět infrastrukturu, sítě a tak dále. Nesmí se dít, aby někdo jen nastavoval ruce, požadoval peníze a ty pak neefektivně utratil.
Za současným stavem, kdy se prostě nestaví, stojí patrně vedle nálady ve společnosti a populistické politice, nejasných a složitých zákonů i profesionalizace aktivistů. Proč se s nimi prostě nedokážete dohodnout na kompromisu?
Do schvalovacích procesů dnes mají přístup prakticky všichni, a to i ti, kterých se stavba nedotýká. To je na jedné straně pochopitelné, na straně druhé to mimořádně prodlužuje a komplikuje přípravu projektů. Prakticky neexistuje situace, kdy se dokážete zavděčit všem. Navíc v situaci, kdy do diskuse o projektu mnohdy vstupují spíše emoce, než odborná stanoviska. Tento trend posilování práv občanské společnosti je navíc vzrůstající. S jedním naším projektem máme za sebou tři čtvrtě roku těchto diskusí. Všechny připomínky, podmínky a reflektování jednotlivých zájmů ani nelze skloubit dohromady. Když se o to snažíte, vznikne paskvil, který je lepší nestavět. Bohužel i to je pro celou řadu spolků a mnohdy i politiků cíl a úspěch.
Jaká část aktivistů je „z přesvědčení“ a jaká část jsou vyděrači?
Za občanské sdružení se dnes schovává obrovská skupina lidí, kteří řeší především své vlastní zájmy. Mám bohužel tu neblahou osobní zkušenost, kdy zde působí několik naprosto profesionálních skupin nebo i jednotlivců, kteří využívají složité legislativy k tomu, aby investory a developery vydírali. Takový člověk může být klidně jen jeden. A bohatě to stačí, aby zablokoval projekt na dlouhé roky, ne-li na desetiletí. To pochopitelně odrazuje zejména zahraniční investory, kteří soustředí své úsilí do zemí okolo nás. Ukazuje to na nesmyslné nastavení procesů, zákonů a vyhlášek. Těch skupin a jednotlivců, kteří se de facto stávají profesionálními vyděrači je u nás mnoho.
V Praze 6 máte druhý projekt, který také nevypadá na to, že by se Vám podařilo lehce prosadit. Jak jste daleko?
Slovní spojení „lehce prosadit“ zmizelo ze slovníků developerů a investorů už dávno. Dnes nejde nikde nic snadno. My jsme nyní vytvořili koncept, který se na místo hodí a respektuje ho. Věříme, že budeme schopni toto vysvětlit rozhodující skupině lidí, to znamená jak občanům v okolí, tak i politikům. Jsme ale na začátku, před spuštěním procesu EIA.
Je možné ještě připravit projekt tak, abyste vyhověl aktivistům, samosprávě a zároveň ještě dával ekonomický smysl?
Někdy s kolegy sarkasticky žertujeme, že raději budeme připravovat projekty na Marsu, než v Praze.
Neutečou nám další města?
Soustředil bych se na státy kolem nás. Svět se změnil, vše je jednodušší, rychlejší. Podívejte se na Poláky. Ti pochopili, že aby dohnali co nejrychleji západní svět, musí nastavit pravidla pro výstavbu tak, aby se ten pomyslný závod dal vyhrát. Možná to souvisí s historií, kdy po válce museli prakticky z nuly postavit vše nové.
My si pořád myslíme, že na nás celý svět čeká, že sem všichni chtějí. To je, prosím, velký omyl! Znám tolik případů, kdy si zahraniční firma místo České republiky raději našla jinou alternativu, protože prostě nenašla vhodné kanceláře, nenašla pozemky pro výstavbu svého centra. Pro představu třeba taková Barcelona láká investory tak, že analyzuje území, která chce jako město rozvíjet. Tam připraví územní plán, schválí jej tak, aby investoři mohli něco smysluplného stavět. Pak jim prodá pozemek, ale zaplatit chce až po jeho realizaci. Je to jakýsi motivační faktor, jak město ukáže, že jim o novou investici jde.
Dnes je špatné prakticky úplně všechno. Někdo mi minulý týden řekl, že je to taková obdoba džihádu, akorát proti developerům a investorům.
Nedávno jsem se pozastavil nad prohlášením pana premiéra Sobotky, který vyřkl myšlenku, že Brexit je šance pro ČR, jak nalákat celou řadu společností sídlících v Londýně. Toto je ale za současné situace prostá iluze, slušně řečeno. Sám stát si musí v EU složitě a zdlouhavě vymáhat výjimky ze svých vlastních zákonů, aby mohl stavět dálnice. Podívejte se na dostavbu pražského okruhu, která vypadla ze seznamu prioritních staveb. Skutečně si někdo myslí, že bychom dokázali vystavět novou finanční čtvrť, k tomu bydlení a vyřešili dopravu? To vše v horizontu pěti let, aby to dávalo smysl?
Možná, kdybychom teď začali, tak za deset let budeme mít územní rozhodnutí. Je třeba se inspirovat a především ten rozvoj umožnit. Podívejme se třeba do Frankfurtu. Tam skutečně připravují podmínky pro to, aby ty firmy z Británie nalákali a přitáhli. Využívají situace, že Paříž bude dost možná dlouhodobě paralyzovaná v oblasti bezpečnosti. Město Frankfurt tak připravuje velké zóny s vysoce kvalitními kancelářemi, kam chce lákat firmy z Londýna. My si tady o tom jen povídáme a nic pro to neděláme.
V připomínkovém řízení je zákon o památkové ochraně. Jak ten ovlivní development v Praze?
To je jen další důkaz nesystematičnosti, nerozumnosti a nepochopení situace a následků. Nový zákon, pokud projde tak, jak se o něm nyní hovoří, do řízení budou moci přímo vstupovat občanská sdružení a aktivisté. Pro Boha proč?! Vždyť už nyní jsou součástí procesu schvalování EIA, územního rozhodnutí a stavebního povolení. Památkáři jsou už dnes velmi přísní. Takto se jen docílí toho, že ta část nekompromisních lobbistů proti rozvoji bude ještě více děsit a vyhrožovat nejen úředníkům, ale už i památkářům. Budou dělat přesně to, čím komplikují ostatní procesy již dnes. Je to další krok pro zdražení bytů a zvýšení nájmů v kancelářích. Nic víc.
Po peripetiích s Pražskými stavebními předpisy to trochu začínat vypadat, že se s novým územním plánem Prahy odehraje něco podobného a nebude ani po roce 2020. Jak to ovlivní město?
Město už by se nemělo rozrůstat do plochy, ale mělo by se zahušťovat, v určitých částech růst do výšky (samozřejmě ne v historickém centru Prahy). Pokud nechceme investovat miliardy do nových silnic, tunelů, čistíren odpadních vod, nechceme zabírat další a další tisíce hektarů lesů a polí, musíme přijmout fakt, že se musí město zahustit, a to značně. Výstavba do výšky je řešení. Ve 21. století musíme přijmout fakt, že pokud chceme využívat komfortu města (zdravotní péče, kultura, služby, školství atd.), nemůže každý z nás požadovat v husté městské zástavbě potůček, naprosté ticho, nulovou dopravu, ale zároveň také tři vlastní parkovací stání a na zahradě chráněného sysla nebo běláska.
Která poslední stavba podle Vás přispěla k image Prahy nebo je prostě jen architektonicky povedená?
Zdánlivě banální otázka, ale zamyšlení mi chvilku zabralo. Ostatně, i to už je samo o sobě částečně odpovědí. Jako ještě nedávný projekt manažer mám za sebou úžasné projekty s Richardem Meierem, Ricardem Bofilem, švédským Tengbomem anebo českými architekty. Na všechny z nich jsem pyšný, zdráhám se ale říci, že by přispěly k zásadnímu posunu image Prahy. Všichni závidíme západním státům prosperitu a rozvoj, nalítáme miliony kilometrů, abychom viděli novou architekturu New Yorku, chceme vidět Calatravu ve Valencii, stavby Šanghaje, Dubaje. Pozitivně vnímám připravovaný projekt renovace okolí Masarykova nádraží, na kterém se podílela Zaha Hadid, ač bych si jako milovník moderní architektury přál ještě odvážnější pojetí třeba ve stylu jejího jiného projektu Sky SOHO v Šanghaji.
Kdo by měl být tím arbitrem, který rozhodne, zda takovou stavbu ano či ne? Asi by to neměla být veřejnost, politici, ale je schopno město být v tuto chvíli nositelem do nějaké míry nezpochybnitelného názoru?
I v minulých stoletích byla často veřejnost proti novým projektům. Nepamatuji si, kdy by veřejnost hlasitě volala pro podporu nějaké nové stavby. Lidem musíte často věci ukázat a dát, a až pak pochopí, že je chtějí využívat a mají je rádi. Nejlepší projekty vznikají tam, kde je svoboda a ne přemíra regulace, která ze všeho nakonec udělá nudnou, kompromisy znásilněnou kostku. Dnešní trh je naštěstí natolik náročný, že filtruje podprůměrné projekty a investoři již kladou velký důraz na funkčnost, architekturu nebo na ekologickou šetrnost svých projektů. O rozhodování politiků se odmítám vyjadřovat. Podívejte se, jak rozhodování politiků zatočilo s knihovnou od Jana Kaplického.
Čtěte další zprávy z pražského realitního trhu:


description: Předseda Mezinárodního olympijského výboru Thomas Bach vyzval ruské úřady, aby pomohly zastavit hackery, kteří zveřejňují zdravotní záznamy sportovců z databáze Světové antidopingové agentury (WADA).

title: Zastavte hackery, vyzývá Rusy šéf MOV


description: Mladí Evropané by mohli v budoucnu získat zdarma jeden lístek na cestování vlakem po Evropě. Několik europoslanců totiž připravuje návrh, který by to umožnil. Nápad má podle listu Die Welt podporu několika poslaneckých frakcí.

title: K osmnáctinám cesta vlakem po Evropě zdarma, navrhují europoslanci


description: Česká energetická společnost ČEZ se chce stát silou, s níž je třeba počítat na německém trhu větrných elektráren na moři, které nabízejí lákavé regulované výnosy. Skupina má zájem získat v příštích pěti letech minoritní podíly v projektech s celkovým výkonem 400 megawattů, řekl agentuře Reuters ředitel útvaru zahraničních majetkových účastí ČEZ Martin Pacovský.

title: ČEZ má zájem o trh větrných elektráren na moři v Německu


description: Letos má být v Česku dokončeno šest obchodních center o nákupní ploše 18 tisíc metrů čtverečních (m2). Je to o polovinu méně, než bylo postaveno loni. Důvodem je především složité získávání potřebných povolení a klesající množství vhodných lokalit. V roce 2015 bylo dokončeno 14 nákupních parků o ploše 40 tisíc m2. Většina nákupních center je v rukou zahraničních investorů. Uvedla to poradenská společnost Cushman & Wakefield.

title: O polovinu méně. Obchoďáků letos vyroste v Česku jen šest


description: Německé spolkové země Hesensko a Bádensko-Württembersko zažalují automobilku Volkswagen o odškodné za újmu, kterou jim způsobil skandál kolem manipulace s emisemi. Informovala o tom dnes ministerstva financí těchto spolkových zemí. Hesenský ministr financí Thomas Schäfer uvedl, že pokles ceny akcií Volkswagenu v důsledku skandálu připravil Hesensko zhruba o 3,9 milionu eur (105,4 milionu korun).

title: Dvě spolkové země zažalují VW

maintext:
„Kdo vloží své peníze do akcií, musí se umět smířit i se ztrátami. Je ale nepřijatelné, když ztráty vzniknou tak, že akciová společnost poruší své oznamovací povinnosti. A právě to udělal Volkswagen,“ uvedl Schäfer. Podle zpravodajského serveru Hessenschau.de investovalo Hesensko do akcií Volkswagenu část peněz z penzijního fondu pro státní zaměstnance.
Bádensko-Württembersko podle předběžného výpočtu tamního ministerstva financí kvůli poklesu ceny akcií Volkswagenu přišlo zhruba o 400 tisíc eur (10,8 milionu korun). „Existují náznaky, že Volkswagen nepřikročil k okamžitému zveřejnění informací, které se týkaly manipulace s měřením emisí,“ uvedlo ministerstvo.
Volkswagen loni v září přiznal, že po celém světě instaloval do zhruba 11 milionů naftových aut software, který umožňuje manipulovat s testy emisí. Aféra, která se rovněž týká asi 1,2 milionu vozů Škoda Auto, vedla k prudkému poklesu ceny akcií Volkswagenu. To přineslo investorům značné ztráty.
Automobilka už čelí řadě žalob, ve kterých investoři tvrdí, že je vedení Volkswagenu o podvodech kolem měření emisí včas neinformovalo. Volkswagen ale taková obvinění odmítá.
První spolkovou zemí, která oznámila záměr podat na Volkswagen kvůli aféře s měřením emisí žalobu, se začátkem srpna stalo Bavorsko. To chce od automobilky získat až 700 milionů eur, o které v důsledku propadu ceny akcií automobilky přišel bavorský penzijní fond.
Odbyt VW opět v růstu Celkový odbyt koncernu Volkswagen se v srpnu meziročně zvýšil o 6,3 procenta na 759 400 vozů. Vyplývá to z údajů, které dnes firma zveřejnila na svých internetových stránkách. Odbyt skupiny Volkswagen se tak vrátil k růstu po červencovém poklesu o 0,6 procenta. Za oživením prodeje stála silnější poptávka v Číně a Evropě.
Čtěte také:
Inženýr VW přiznal podíl na emisním skandálu, bude spolupracovat
V Paříži se představí elektromobily i rychlé limuzíny. A samozřejmě Kodiaq


description: Důchody od ledna příštího roku vzrostou průměrně o 308 korun. Průměrný starobní důchod bude činit 11 745 korun. Nařízení schválili ministři. Informoval o tom na twitteru premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Jeho kabinet plně využil obnovenou možnost zvyšovat penze bez souhlasu Parlamentu.

title: Penze příští rok stoupnou o tři stovky. Průměrný důchod bude 11 745 korun

maintext:
Starobní důchod loni pobíralo 2,37 milionu obyvatel Česka. Valorizace znamená růst výdajů na důchody o 10,7 miliardy korun. Loni stát dal na všechny druhy důchodů 395 miliard korun, letos počítá s 400 miliardami, z toho bylo na konci srpna vyčerpáno 264 miliard korun. Výdaje na důchody činí pravidelně zhruba třetinu státního rozpočtu.
Poměr průměrného důchodu k průměrné mzdě se po navýšení penzí dostane těsně nad hranici 40 procent.
Vláda do září počítala s valorizací o 200 korun, dohodla se na tom koalice na jaře s tím, že pokud se bude ekonomice dařit, mohli by penzisté stejně jako letos dostat jednorázový příspěvek 1200 korun. Proti vystupovaly odbory, příští valorizace by totiž vycházela z výměrů bez jednorázového příspěvku. S návrhem plán navýšit přišla ministryně práce a sociálních věcí Michaela Marksová (ČSSD). O víkendu se k vyšší částce přiklonil i ministr financí Andrej Babiš (ANO).
„Ve zbytku funkčního období vlády chceme minimalizovat doplatky za léky pro pacienty nad 65 let. Připravovaným zákonem o sociálním bydlení pak chceme pomoci všem, kteří nemají bydlení či mohou mít problémy s financováním důstojného života - nevyhovující bytová situace se často týká právě seniorů,“ popsal premiér Bohuslav Sobotka plány kabinetu.
Jsem rád, že se vláda nakonec shodla na vyšší valorizaci penzí, naši senioři si prům. valorizaci o 308 korun nepochybně zaslouží. — Bohuslav Sobotka (@SlavekSobotka) 21. září 2016
Důchody se zvyšují vždy od ledna, a to o růst cen a třetinu růstu reálných mezd. Tyto ukazatele za poslední období byly nízké, takže měsíční penze letos vzrostla v průměru o 40 korun. Zákonodárci proto přidali důchodcům jednorázově pro tento rok 1200 korun navíc.
Vláda měla v minulosti možnost schválit i vyšší než zákonnou valorizaci. Novela to ale před několika lety zrušila. Letos vláda pravomoc získala zpět. Předchozí kabinety využily podle dostupných informací toto právo za 15 let jen třikrát.
Ženy loni v průměru dostávaly 10 299 korun, průměrný starobní důchod mužů činil 12 551 korun. Na starobní penzi nad 14 tisíc korun dosáhlo zhruba 34 tisíc důchodkyň a 190 tisíc důchodců.
Doba, po kterou řádný starobní důchod čeští penzisté pobírají, se postupně prodlužuje. Zatímco v roce 2000 to bylo u mužů 16 a tři čtvrtě roku a u žen 22 a tři čtvrtě roku, loni to bylo pro muže 19 let a zhruba měsíc a u žen 27,5 roku.
Největší skok české penze udělaly mezi lety 2007 a 2008. Tehdy se nejnižší hranice zvedla ze 6757 na 7521 korun, tedy o 764 korun. Hranice pro desetinu nejvyšších důchodů se zvýšila z 11 002 na 12 057 korun, tedy o 1055 korun. Medián se posunul z 8641 na 9528 korun. V roce 1993 činil průměrný starobní důchod 2734 korun, o sedm let později 5962 korun a v roce 2010 byla vyplácená průměrná penze 10 093 korun.
Čtěte dále:


description: Evropská komise žaluje Německo u evropského soudu kvůli plánu na silniční mýtné pro osobní auta, které je podle názoru komise diskriminační. Podle jejího názoru není německý systém v souladu s unijní smlouvou, konkrétně se zásadou zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti a volného pohybu zboží a služeb.

title: Žaloba kvůli mýtu. Plán Německa je podle Bruselu diskriminační


description: Do pěti let připraví roboti šest procent Američanů o práci. Vyplývá to z výzkumu společnosti Forrester. Roboti budou lidskou pracovní sílu nahrazovat nejvíce v dopravě, logistice a spotřebitelských službách.

title: Doprava, logistika, obchod. Robotická síla nahradí lidskou

maintext:
K průlomu dojde podle autorů výzkumu na poli systémů s umělou inteligencí, které jsou schopné pochopit lidské chování a podle potřeb dělat za člověka rozhodnutí. V současné době jej představují například hlasové funkce Siri či Alexa, v budoucnu však budou výrazně zdokonaleny.
Forrester to ilustruje na vzorové situaci: „Zazvoní vám zvonek a za dveřmi na vás čeká balíček s novými běžeckými botami vaší velikosti a přesně podle vašeho stylu, které už po opotřebování těch starých potřebujete. Neobjednali jste je však vy, ale váš rádce s umělou inteligencí,“ píše se ve výzkumu.
Zdokonalování technologií povede k většímu zapojení robotické síly do pracovního procesu. Na to však doplatí lidé. Kromě sektoru obchodu bude problém se zaměstnáním i v dalších oblastech. O místa by tak mohli přijít například taxikáři nebo řidiči kamionů, celkově až 6 procent lidí ve Spojených státech, na které je výzkum zaměřen.
„Šest procent je obrovské číslo. V ekonomii, které se nedaří vytvářet trvalá pracovní místa, se schopnost lidí snadno si najít nové zaměstnání výrazně zmenší,“ varuje Andy Stern, bývalý prezident odborů SEIU (Service Employees International Union). „Podobné trendy lze pozorovat i v odvětvích, které dříve generovaly velké množství míst, jako například bankovnictví nebo zdravotnictví.“
Výzkumníci z Forresteru varují před následky zvýšené nezaměstnanosti. Bude k nim patřit například rostoucí kriminalita. Britský deník The Guardian připomíná násilné protesty taxikářů proti službě Uber po celém světě. Autonomní taxi služba by toto napětí mohla ještě eskalovat.
Na překotný pokrok by podle Sterna měli zareagovat politici. „Ale ti radši mluví o vysokoškolských diplomech a technologickém vzdělávání. Na to je ale už pět až deset let pozdě. Ve skutečnosti nemáme žádný plán,“ stěžuje si Stern.
Dále čtěte:
Přístavy v Rotterdamu vyčistí mechaničtí žraloci
Nový hit investorů: robotické zemědělství


description: Karvinský primátor si vyložil heslo Region soudržnosti Moravskoslezsko po svém.

title: Dotací sobě: v Karviné na to jdou po jejich

maintext:
Hra na náhodu bývá v propojení politiky a byznysu vždycky trochu průhledná. Třeba ta následující: Karvinský primátor Tomáš Hanzel (ČSSD) sedí v dozorčí radě soukromé autobusové firmy s veřejně nedohledatelným vlastníkem. Holding, jehož je dopravce součástí, dostal 98 milionů na dotacích z EU přes krajský regionální operační program. A v jeho výboru - ano, hádáte správně - tehdy seděl karvinský primátor Tomáš Hanzel.
Autobusy, elektrárny, Baník
Historka ze severní Moravy patrně nemá trestněprávní rámec. Je to ale typický a dosud nepublikovaný důkaz toho, jak tekly evropské peníze v regionech a jak funguje napojení byznysu a politiky v místech, kam není tolik vidět.
Pro pochopení celého příběhu je třeba podívat se na Hanzelovo místo v dozorčí radě ČSAD Karviná. Nejde tu o veřejného dopravce, ale čistě soukromou akciovou společnost, která funguje v těžko přehledném holdingu vzájemně propojených firem. Patří do nich ČSAD Havířov, ČSAD Frýdek-Místek, Bus Management, FVE 6 provozující fotovoltaickou elektrárnu a další společnosti. Na vrcholu struktury stojí firma Cidem Hranice, ale ani u ní struktura nekončí. Ovládá ji akciová firma Dopravní a stavební holding s anonymními akciemi na majitele. Její struktura se nedá vyčíst ani z výročních zpráv, protože je v obchodním rejstříku nezveřejňuje, čímž mimochodem porušuje zákon.
Ani sám Tomáš Hanzel si není přesně jistý tím, kdo je koncovým vlastníkem firmy, v níž figuruje. „Z veřejných zdrojů to nevím, ale dle mých informací to je Václav Brabec“ říká karvinský primátor. Brabcovo jméno se v orgánech Dopravního a stavebního holdingu nevyskytuje, opakuje se ale v ovládaných firmách. Jeho jméno mimochodem není v regionu neznámé. Je to nový majitel fotbalového Baníku Ostrava a podle místních úspěšný a celkem nenápadný miliardář. O to zvláštnější je, že spletenec jeho firem uspěl v žádostech o evropské dotace.
V letech 2011 až 2014 firmy z holdingu ČSAD získaly od krajského regionálního operačního programu v pěti projektech celkem 98 milionů. „ROP za celé plánovací období podpořil dle jasně daných kritérií desítky projektů v dopravě, dotace šly dopravním podnikům i soukromým dopravcům, kteří poskytují služby veřejnosti“ vysvětluje Hanzel, toho času člen Výboru Regionální rady regionu, tedy orgánu, který měl zásadní vliv na to, do kterých oblastí nebo projektů peníze potečou.
České volby a finance v číslech -100 tis. Kč je maximální pokuta, kterou politické strany dostanou, pokud budou ignorovat volební limity.
-90 mil. Kč je maximum, které budou strany smět utratit za kampaň při sněmovních volbách.
-180 mil. Kč jde mimo oficiální účetnictví stran při komunálních volbách. Při sněmovních je to 90 a při krajských 120 milionů. Je to typický a dosud nepublikovaný důkaz toho, jak byl nepřehledný tok evropských peněz v regionech a jak funguje napojení byznysu a politiky v místech, kde na něj není vidět.
Sám karvinský primátor se podle vyjádření pro týdeník Euro necítí být ve střetu zájmů. Úplně jednoznačné to ale není. „Tohle byla velká slabina regionálních operačních programů. Účetně může všechno sedět, ale nikdo už nesledoval, jaké mohly existovat motivy k tomu určit okruhy, kam peníze půjdou.
Vlastně tady došlo k tomu, že soukromá firma dostala skoro sto milionů na něco, co by stejně musela udělat, ale za své“ popisuje Jiří Skuhrovec z Ekonomického think tanku EconLab, který sleduje veřejné finance.
Aby byl příběh eurodotací pro neprůhledný holding kompletní, je důležité podívat se na finanční dary, které plynuly pro Hanzelovu ČSSD. V letech 2011 až 2014, tedy v době přiklepnutí peněz, přispěl karvinský primátor na stranický účet 79 tisíc korun. Údajně nic divného. „Z titulu svých veřejných funkcí straně odevzdávám pravidelně příslušná procenta dle přesně daných pravidel. S dotacemi to nesouvisí,“ říká primátor. Straně prý odvedl podle těchto pravidel více peněz, z výročních zpráv ČSSD to ale není znát. „Analyzovali jsme to, máme data řadu let zpátky. Pokud šlo o členské příspěvky do padesáti tisíc, nemusí to být veřejně dostupné. Pokud šlo ale o dary, věděli bychom o tom,“ říká Jiří Skuhrovec.
Půl zákon
Severomoravská epizoda souvisí s daleko větším tématem, a tím je financování politických stran. Vnést pravidla do pralesa měl zákon, který v upravené podobě poslali nyní senátoři ke schválení zpátky do sněmovny. Nicméně ani poslední verze návrhu zákona není ideální.
Oč jde? Na stranické finance má dohlížet pětičlenný úřad, nicméně jeho šéfem může být klidně aktivní politik. Ve sněmovně se už podle zákulisních informací hlásí kandidáti. Nezávislost úřadu může být tedy už od počátku sporná. A i kdyby byl nový předseda přísný, musí se pohybovat v těsných mantinelech nového zákona.
Problémem jsou zejména tristně malé pokuty, které za jeho porušení hrozí. Pokud například strany budou obcházet milionový volební limit nebo budou ignorovat povinnost označit veškerou předvolební inzerci, hrozí jim sto tisíc pokuty. Pro milionové nebo neomezené rozpočty stran a hnutí je to směšná částka.
Předloha sice nově stanovuje, aby strany sjednotily účty (není výjimkou, že regionální organizace mají své vlastní) a vedly je transparentně, z transparentního účetnictví jsou ale vyjmuty provozní výdaje stran. Hrozí tak, že za provoz bude cíleně označena i spousta výdajů na volební kampaně.
Dohled nad stranickými financemi se také vyhne stranickým firmám. Přitom v roce 2009 se například ukázalo, že poslanec KSČM Jiří Dolejš nabízel figurantovi prohnat peníze za změny v loterijním zákoně přes společnost Futura a inzerci v Haló novinách. Své firmy mají i další strany - ČSSD například společnost Cíl. Také limity na volební kampaně, které nový zákon zavádí, neplatí pro stranické instituty. Skrytě tak mohou pořádáním akcí nebo debat podporovat svou mateřskou stranu bez ohledu na rozpočet.
Označovat ale zákon šmahem za špatný by bylo chybou. Oproti současnému stavu, kdy do financování stran není téměř vidět, přičemž tvoří a ovlivňují zákony, je nový zákon posunem. Limit pro volby do sněmovny je například 90 milionů a pro volby v krajích mohou strany utratit souhrnně ještě o milion více. Nad financováním bdít nový úřad se sídlem v Brně, na jeho členech se bude muset shodnout sněmovna, prezident, Senát a prezident Nejvyššího kontrolního úřadu.
Senátoři chtějí, aby v zákoně byla zakotvena takzvaná registrace třetích osob. Znamená to, že každý, kdo bude chtít stranu veřejně podpořit, nebo konkurenty naopak zasáhnout negativní kampaní, bude se muset u úřadu registrovat. V minulosti se objevily například nepodepsané billboardy ODS minus, za kterými zřejmě stála ČSSD, nebo při prezidentských volbách novinová inzerce poškozující Karla Schwarzenberga, za níž nakonec dostal pokutu 850 tisíc od advokátní komory advokát Vladimír Zavadil. Zákon musí nyní schválit sněmovna a podepsat prezident. Pokud ho dolní komora přijme, bude platit už pro příští sněmovní volby v roce 2017.
I tak se dá ale očekávat, že část peněz půjde mimo oficiální rozpočty. Částka by ale mohla být nižší než dosud. Podle prvních výsledků studie Univerzity Hradec Králové a Metropolitní univerzity v Praze neprochází až polovina veškerých nákladů na volební kampaně oficiálním stranickým účetnictvím.
V Česku to znamená až 90 milionů korun při volbách do sněmovny. Nejčastěji strany neuvádějí pronájem venkovního reklamního prostoru, práci dobrovolníků či pronájem sálů. Univerzity data získaly od volebních manažerů stran a zástupců PR sekce.
Z tuzemské politiky čtěte více:
Omlouvat se hejtmanovi za „tunel“ Babiš nehodlá. Plánuje odvolání
Chaos ve VoZP: ředitel se o svém odvolání dozvěděl z Babišových novin


description: Po nákupu rozsáhlých skladů od společnosti HB Reavis zvažuje australská investiční skupina fondů Macquarie Infrastructure and Real Assets další české a slovenské akvizice. Ve hře může být největší realitní byznys v české historii.

title: Australské fondy krouží kolem českých skladů. Ve hře je historický obchod


description: Do slovenské politiky míří známý podnikatel Ivan Štefunko. Chce bojovat proti populistickému démonizování Bruselu a vrátit do správy země progresívní prvky.

title: Nový vítr? Podnikatel Štefunko může rozhýbat slovenskou politiku

maintext:
Proevropské směřování a pokroková politika. Tak definuje Ivan Štefunko pilíře nového sdružení “Progresívne Slovensko“ s potenciálem bojovat o hlasy voličů. Známý startupový investor se rozhodl přinést nový vítr do politiky kvůli prohlubující se skepsi obyvatel, kteří kvůli soustavným skandálům posledních vlád sklouzávají k extremistickým názorům.
Liberální subjekt má zatím formu think tanku. Sdružení se však netají ambicí vyvinout se v politickou stranu. O tom, že think tank míří do politiky, svědčí fakt, že jeho dalším členem je Martin Dubéci. Ten před půlrokem kandidoval do parlamentu za stranu Most-Híd. Podle Deníku N zatím think tank hodlá přinášet vlastní analýzy a návrhy na řešení v různých oblastech.
Štefunko tvrdí, že cílem projektu není vyhranit se vůči současné politice a jiným názorům. „Naopak přemýšlíme nad tím, jak pohnout Slovensko směrem dopředu. Chceme spojit progresivní lidi, kteří přemýšlejí stejně,“ říká Štefunko.
Progresivní Slovensko má navázat na myšlenky bývalého šéfa Institutu finanční politiky Martina Filka, který tragicky zahynul koncem března. Filko dlouhodobě prosazoval způsoby, jak dosáhnout efektivnější veřejné správy.
Není jediný
Štefunko proslul svou podnikatelskou kariérou. Několikanásobný podnikatel roku a investorský anděl má zkušenosti zejména ze světa online médií a internetových projektů. Založil několik společností s regionální i celosvětovou působností, včetně Monogram Technologies, Pelicantravel.com, Euractiv.sk a Wineshop.sk.
V současnosti působí ve fondu Neulogy Ventures, který se zabývá investicemi do startupů. Jako investor a investiční poradce pomohl projektům Piano Media a Diagnose.
Progresivní Slovensko není jediným projektem, který vznikl pár měsíců po volbách, které do parlamentu vpustily pravicové extremisty. Další má na svědomí primátor Trenčína Richard Rybníček. Ten ohlásil vznik nové středopravé strany, na rozdíl od Štefunka se ale chce zaměřit na konzervativní a křesťanské voliče, přičemž za vzor si bere stranu německé kancléřky Angely Merkelové CDU.
Čtěte také:


description: Protiklady přitahují a prezidentští kandidáti Donald Trump a Hillary Clintonová si v politické ani osobní rovině nemohou být vzdálenější. „Když se v debatě setká Trump s Clintonovou, žebříčky sledovanosti explodují,“ psal koncem června list Chicago Tribune. Odhady krátce před odvysíláním první předvolební debaty ukazují na to, že by mohla být nejsledovanější v americké historii a atakovat rekordní sledovanost finále amerického fotbalu Super Bowl.

title: Nejsledovanější debata v dějinách: pokoří Trump s Clintonovou Super Bowl?

maintext:
Kanál Fox News předpokládá, že bude první debatní večer na televizních obrazovkách sledovat 80 milionů Američanů. Některé odhady jdou dále. „Můj předpoklad je, že by se na debatu mohlo dívat až sto milionů lidí,“ sdělil Paul Levinson, profesor Fordhamovy univerzity v New Yorku, agentuře Reuters.
S takovým odhadem souhlasí i Alan Schroeder, autor publikace Prezidentské debaty: riskantní byznys na cestě kampaní. „S kandidáty se běžně setkáváme v zinscenovaných situacích, ve kterých se plně ovládají. V prezidentské debatě se toho ale musí vzdát,“ dodává, a právě proto jsou podle něj debaty pro diváky tak atraktivní.
Odvážnější odhady dokonce hovoří o 120 milionech diváků. Taková sledovanost by překročila i rekord fotbalového Super Bowlu, který v roce 2015 sledovalo 115 milionů diváků.
O chystané debatě prezidentských kandidátů čtěte více:
Televizní debaty Clintonové a Trumpa mohou rozhodnout volby
I v případě, že se naplní ty nejstřízlivější odhady, bude letošní prezidentská debata nejsledovanější v americké historii. Hranici osmdesáti milionů diváků se zatím podařilo překonat jen debatnímu klání mezi Jimmym Carterem a Ronaldem Reaganem v roce 1980.
Spolu s vysokou sledovaností tuší televizní společnosti i tučné zisky z reklamy. Podle Paula Rittenberga, šéfa sekce reklamních prodejů kanálu Fox, by se ty z první debatní noci měly pohybovat v řádech jednotek milionů dolarů. Reklama jako taková se sice v průběhu samotných debat nevysílá, zájem o prostor vyhrazený v půlhodinových přestávkách před debatou a po ní je však rekordní a média si za něj účtují zvláštní příplatek.
„Vysílá se to živě. Má to vysoký reklamní rating. Zosobňuje to všechno, po čem je v reklamě v současnosti poptávka,“ říká Rittenberg. Televize CBS již nyní hlásí vyprodáno a ceny za reklamní prostor se pohybují výše než před čtyřmi lety. Za 30vteřinovou reklamu v daném čase nyní společnosti zaplatí 225 tisíc dolarů.
Nejsledovanější prezidentské debaty americké historie (v milionech diváků). (Zdroj: NY Times)
Letošní debaty podle CNN rovněž přitahují širší spektrum reklamních zadavatelů a to navzdory silné online konkurenci. „Evidujeme výrazně více poptávky i ze strany těch, kteří dříve televizní reklamu nekupovali. Dokonce máme mezi zákazníky i výrobce piva,“ pochvaluje si Rittenberg.
Optimismus v odhadech pohání údaje o sledovanosti debat republikánských primárek z loňska, které sledovalo 24 milionů lidí.
O prezidentských volbách v USA čtěte více:
Trump by zvýšil zadlužení USA o 5,3 bilionu dolarů, tvrdí analýza
Volby v USA: Clintonová je zpátky, Trump uznal Obamův původ
Po Obamovi zůstávávají nezahojené rány, říká Zeman. Volil by Trumpa


description: Stát se ředitelem Centra pro zjišťování výsledků vzdělávání (Cermat) má zájem pět lidí. Ministerstvo školství šéfa organizace, která je odpovědná za koncepci, přípravu a vyhodnocení státních maturit a také připravovaných jednotných přijímacích zkoušek na střední školy, vybere v jednokolovém řízení. Členy komise nehodlá předem zveřejnit.

title: Šéfovat Cermatu chce pět lidí