authors:
Autor
Pohled Do Statistik
Ruské Letectví Bylo V Zoufalém Stavu

description: Přesně před pěti lety havarovalo letadlo s hokejovým týmem Lokomotiv Jaroslavl. Nehoda, kterou zavinily chyby posádky, však v důsledku vedla k výrazným změnám v ruském letectví.

title: Pět let od havárie hokejistů Jaroslavle. Ruské letectví se změnilo

maintext:
Přesně před pěti lety, 7. září 2011, havaroval na letišti Tunošna u Jaroslavle letoun Jak-42 společnosti Jak Servis, kterým cestovali na první zápas sezony hokejisté týmu KHL Lokomotiv Jaroslavl. Letadlo se během startu dlouho nedokázalo odlepit od ranveje, vyjelo z dráhy, a když konečně začalo stoupat, zachytilo se o anténu v předpolí dráhy, přešlo do pádu a havarovalo.
Animace tragické nehody letadla v Jaroslavli
V troskách tehdy zahynulo 43 z 45 osob, které byly na palubě. Pád a následný požár přežili pouze dva lidé: hokejista Alexandr Galimov a palubní inženýr. Hokejový útočník však po několika dnech těžkým zraněním také podlehl. Nehoda si tak vyžádala životy celé sedmatřicetičlenné hokejové výpravy včetně realizačního týmu a sedmi členů posádky. Mezi oběťmi byli i tři čeští reprezentanti - obránce Karel Rachůnek, útočníci Jan Marek a Josef Vašíček. Na palubě nešťastného letu byl také Slovák Pavol Demitra.
Hlavní příčina: pilot během letu nevědomky brzdil
Vyšetřování bylo uzavřeno nezvykle brzy, už necelé dva měsíce po nehodě. Vyšetřovatelé v listopadové závěrečné zprávě došli k závěru, že nehodu způsobila zásadní chyba posádky. Jeden z pilotů během vzletu neúmyslně brzdil (piloti byli zvyklí především na letoun Jak-40, předchůdce Jak-42, kde však bylo ovládání brzd odlišné). Letoun tak nemohl nabrat potřebnou rychlost, vznesl se příliš pozdě a byl příliš nízko, takže zachytil o anténu lokalizéru.
Vyšetřování však odhalilo také mnoho dalších nedostatků, které se na vzniku nehody podepsaly. Co se týkalo posádky, bylo špatně snad úplně všecko. Ani jeden z pilotů neměl dostatečný výcvik pro letoun Jak-42 (později se ukázalo, že jeden z nich dokonce falšoval dokumenty opravňující ho k řízení daného typu). Během vzletu spolu nedostatečně komunikovali. Druhý pilot trpěl nervovým onemocněním a užíval lék fenobarbital, s nimiž nesměl létat. Byl pod jeho vlivem i na osudném letu.
Problematická byla i předletová příprava - piloti špatně vypočítali například rychlost V1 (tzv. rychlost rozhodnutí, po jejímž překonání už nelze přerušit vzlet) - piloti ji stanovili na 190 km/h, zatímco podle vyšetřovatelů měla být 210 km/h. I to mohlo přispět k tomu, že se piloti za každou cenu snažili letoun s příliš nízkou rychlostí zvednout do vzduchu, místo aby vzlet přerušili, byť za cenu vyjetí z dráhy. K nehodě by sice nejspíše došlo i tak, ale následky nemusely být tak tragické.
Za nehodu byl nakonec odsouzen náměstek generálního ředitele společnosti Jak Servis, který odpovídal za přípravu pilotů a o nedostatečné kvalifikaci posádky věděl. Dostal pětiletý trest, ale díky prezidentské amnestii mu byl prominut.
Pohled do statistik: ruské letectví bylo v zoufalém stavu
Nebýt faktu, že nehoda tragicky zasáhla evropskou hokejovou scénu, jednalo by se možná jen o další zprávu v řadě mnoha podobných. Do roku 2013 totiž z Ruska přicházely zprávy o leteckých tragédiích v civilním provozu pravidelně, přičemž právě rok 2011 jich přinesl nejvíce. Ruské letectví bylo v dlouhodobé krizi.
Podíváme-li se do databáze Aviation-safety.net na statistiky letecké nehodovosti v Rusku za poslední roky, vidíme, že se počty všech vážných nehod (tedy těch, které si vyžádaly oběti na životech) v posledních třech letech nijak výrazně neliší od stavu před rokem 2013: za rok 2016 je evidováno 6 nehod se smrtelnými následky. Mimořádný byl snad jen rok 2015, kdy poprvé v historii ani k jediné takové události nedošlo.
Kritéria statistiky Technetu hlavní databáze Aviation-safety.net
registrační značka RA-...
ruská letecká společnost jako provozovatel
ztráty na životech
přeprava cestujících v civilním provozu (ať už na pravidelných linkách či při charterových letech Nepočítají se tedy nehody nákladních, vojenských, vládních, zemědělských nebo soukromých letadel. Ze statistiky také bylo vynecháno několik nehod, k nimž došlo po únosu nebo neoprávněném „vypůjčení“ letadla (například v opilosti).
Tato základní statistika však eviduje všechny nehody dopravních letadel, k nimž došlo na území daného státu. Nereflektuje nehody ruských letadel, k nimž došlo v zahraničí, a naopak započítává nehody cizích letounů na ruském území - do ruských statistik letošního roku se tedy započítává například i březnová nehoda společnosti FlyDubai v Rostově.
Asi největší vliv na bezpečnost či nehodovost mají aerolinky a letecké předpisy daného státu – jejich postupy a požadavky pro výcvik a nasazování posádek, údržbu letadel a podobně. Zjednodušeně řečeno, dobře připravená a předpisy dodržující posádka v dobře udržovaném letadle může bezpečně létat i na špatně technicky vybavené letiště, kdežto špatná rozhodnutí nebo nepozornost nekompetentní posádky mohou vést k nehodě v sebelepších podmínkách.
Více tedy o letecké bezpečnosti v dané zemi vypovídá, když zohledníme nikoli stát, kde k nehodě došlo, ale stát, kde je havarované letadlo registrováno, a ̈“národnost“ letecké společnosti.
2001 - 2005: Statistiku kazí čtyři neobvyklé nehody Rok Počet nehod Počet obětí 2001 3 250 2002 2 85 2003 0 0 2004 3 92 2005 2 37
Pro lepší přehlednost si statistiku z posledních 16 let rozdělíme do čtyř období. V první „pětiletce“, v letech 2001-2006, eviduje Aviation-Safety.net 10 nehod se 464 oběťmi. Zdaleka nejtragičtější událostí je nehoda z července 2001, kdy v ruské Burdakovce havaroval při přistání letoun TU-154, což si vyžádalo 145 ztrát na životech.
Statistiku v tomto období však také výrazně ovlivňují čtyři nehody, za které provozovatel nenese vinu – jedná se o sestřel TU-154 ukrajinskou armádou nad Černým mořem v říjnu 2001, dále jedno z letadel, která se v červenci 2002 srazila nad Bodamským jezerem, a dva bombové útoky spáchané čečenskými teroristy v srpnu 2004. Po odečtení těchto událostí by počet nehod klesl na 6 a počet obětí na 227.
2006 - 2010: Jedna velká nehoda a několik malých 2006 1 170 2007 1 6 2008 1 9 2009 0 0 2010 2 14
Průměr „druhé pětiletky“ zásadně ovlivňuje tragická nehoda dalšího TU-154, k níž došlo v srpnu 2006 v Doněcku na Ukrajině a která si vyžádala 170 lidských životů. Dále však došlo už „jen“ k dalším třem nehodám, které si vyžádaly každá do deseti obětí. Celkově zde napočítáme 4 události a 190 ztrát na životech.
2011 - 2012: černá dvouletka ruského letectví 2011 4 101 2012 2 18 2013 0 0 2014 0 0 2015 0 0 2016 0 0
Rok 2011 byl pro ruské letectví kritický z hlediska počtu vážných nehod. Jen v tomto roce došlo ke čtyřem, výhradně na vnitrostátních linkách. Černá série vyvrcholila v září havárií hokejistů Jaroslavle. Sami Rusové začali bít na poplach a volat po změnách; uvědomovali si, že situace, kdy během devíti měsíců dojde ke čtyřem závažným nehodám, poškozuje Rusko i v zahraničí.
V následujícím roce však nelichotivá bilance pokračovala dvěma nehodami s osmnácti oběťmi (do statistiky navíc není započítána nehoda letounu Suchoj Superjet 100 v květnu 2012, neboť nešlo o ztrátu v civilním provozu a letoun nenesl ruskou registraci). Jen v letech 2011-2012 si nehody v ruském civilním provozu vyžádaly 119 obětí.
Od roku 2013 bez nehod
Airbus A321-231 ruských aerolinek Kolavia.
Od začátku roku 2013 se však situace zásadně změnila. Jestliže dosud přicházely z Ruska zprávy o leteckých nehodách téměř každoročně (bez nehod v civilním provozu byly pouze roky 2003 a 2009), nyní došlo k obratu. Od roku 2013 databáze neeviduje ani jednu nehodu ruského letadla s cestujícími, která by si vyžádala ztráty na životech. Nezapočítává se však loňská havárie airbusu A-321 na Sinajském poloostrově, protože letoun neměl ruskou registraci.
Co se stalo? Vyřazení zastaralých letadel i systémové změny
Co se v Rusku stalo? Jedním z faktorů, který se mohl podepsat na zlepšení situace, bylo vyřazení starších typů letounů, které se na ruské nehodovosti v osobní dopravě do té doby poměrně výrazně podílely.
V březnu 2011, po sérii několika vážných nehod TU-154 v Rusku (včetně nehody polského vládního speciálu u Smolenska) a v Íránu, vydal ruský letecký úřad doporučení, aby výrobce Aviacor přikročil ke konstrukčním změnám na letounu. V opačném případě doporučil vyřazení těchto strojů z provozu. K tomu také postupně došlo.
Někdejší ruský prezident Medveděv na místě nehody u Jaroslavle.
V polovině roku 2011 oznámil tehdejší ruský prezident Dmitrij Medveděv, že Rusko začne stahovat z provozu i zastaralé letouny TU-134. Rozhodnutí následovalo krátce po havárii společnosti RusLine v Petrozavodsku, která si vyžádala 47 obětí. „Pokud hovoříme o pravidelných letech v osobní dopravě, mohli bychom dosáhnout toho, že letouny TU-134 přestanou létat během příštího roku,“ prohlásil tehdy Medveděv.
Ruské společnosti po vyřazení těchto relativně velkých letadel začaly obnovovat letové parky a často sahaly pro nové stroje na západ. Někdy je přímo nakupují, jindy pouze pronajímají. Někdy se mimo ruské území odehrává i „velká“ údržba letadel.
Po tragédii v Jaroslavli se rozsah opatření ještě zvětšil. Dotkla se všech úrovní - od rušení problémových společností, přes změny ve vedení a výcviku posádek, až po oblast údržby. Podařilo se zmírnit i tlak na posádky. Místo aby se piloti kvůli postoji svých aerolinek snažili o přistání téměř za každou cenu, přeruší raději přiblížení a opakují okruh, nebo přeletí na záložní letiště.
Trvalo déle než rok, než se změny započaté v roce 2011 projevily. Po dalších téměř čtyřech letech bez nehody však lze říci, že ruské letectví vstalo z pomyslného popela.


description: Tento týden uplynulo 100 let od chvíle, kdy se poprvé dostaly do boje obrněné vozy známé pod názvem tank. Jak ovlivnily průběh první světové války?

title: Němce v první světové válce porazil generál tank

maintext:
Němečtí vojáci zakopaní u francouzské vesničky Flers nejdříve za kopečkem slyšeli strašný řev motorů. A potom se najednou vynořila velká plechová krabice na housenkových pásech, která po nich střílela. Postupně se objevovaly další a další obrněné krabice a nakonec vylezlo osmnáct těchto „opancéřovaných samochodných vozů“, jak jim říkali jejich konstruktéři říkali.
Vojáky zachvátil děs. Kulky z pušek se od příšer odrážely a ty se valily dál. Němci v hrůze prchali ze zákopů.
Zbraň proti „rychlopalné pušce“
Ten pátek 15. září 1916 prošla bojovým křestem nová strašná zbraň – tank. Obrněné vozy na pásovém podvozku vybavené kanony a kulomety přivezly z britských ostrovů lodě a vlaky, kde se skrývaly pod označením „water tanks“ čili „nádrže na vodu“. Nakonec zůstal jenom termín tank.
Britské zbrojovky dodaly v létě na frontu ve Francii 49 tanků, ale většina se porouchala, než mohly zasáhnout do boje. Takové potíže nejsou u nových strojů ničím neobvyklým.
První bojový stroj Mark I, jak ho konstruktéři nazvali, bylo monstrum. Měl délku osm metrů, šířku přes čtyři metry, výšku dva a půl metru, vážil 26 tun a jeho pancíř měl tloušťku 6–10 milimetrů. Jezdil maximální rychlostí 6–8 kilometrů za hodinu a dojezd měl 30 kilometrů. K obsluze potřeboval sedm vojáků. Prototyp měl dvě verze: „mužskou“ vybavili dvěma rychlopalnými námořními kanony ráže 57 milimetrů a čtyřmi kulomety, „ženské“ verzi musely stačit čtyři kulomety ráže 7,7 milimetru.
Bitva na řece Sommě v severovýchodní Francii probíhala od 1. července 1916 a patřila k nejdůležitějším střetnutím Velké války, jak se původně nazývala první světová válka. Vojáci na obou stranách fronty přebývali v hlubokých zákopech plných bláta a špíny. Mezi nimi natáhli drátěné překážky, které museli útočníci pracně přestřihovat. V zákopech rozmístili kulometná hnízda tak šikovně, aby se jejich palba překrývala a kosili nepřátele uvízlé na drátech po stovkách.
Kulomet zkonstruoval před čtvrt stoletím všestranný americký vynálezce Hiram Maxim. K nadšení generálů vystřílela tato „rychlopalná puška“ přes 500 nábojů za minutu. Pokusy o obsazení první, druhé a třetí linie nepřítele za drátěnými překážkami, které hájilo několik kulometů, proto končily krveprolitím. Liddell Hart v knize Historie první světové války napsal, že tyto zbraně měly hlavní podíl „na ustálení zákopové války do nehybné rovnováhy“.
Útěk několika tisíc vojáků před železnými krabicemi spojencům umožnil, aby u Flers postoupili o dva kilometry, ale zanedlouho toto území ztratili. Přes urputné boje nikdo nedosáhl rozhodujícího vítězství.
Zpočátku se tedy tanky nestaly zázračnou zbraní. Přesto velitele britských expedičních sil generála Douglase Haiga uchvátily a požadoval, aby jich britské zbrojovky vyrobily co nejvíce. Postupem času válku radikálně proměnily. Vojáci se museli učit nové taktice vedení bojů.
Na podzim se však v severozápadní Francii spustily silné deště, které rozbahnily půdu. Spojenci i Němci zůstali uvězněni v zákopech, s průlomem nemohli počítat. Bitva na Sommě skončila 25. listopadu. Patří k nejkrvavějším v historii válek: Francouzů a Britů padlo na 800 tisíc, Němců půl milionu.
Po Marku I postavili Britové další varianty tanku, dokonalejší, se silnějším pancířem a motorem. Francouze a Němce tato nová zbraň inspirovala k tomu, aby ji začali také vyvíjet. Vždyť nešlo o nic jiného než o obrněný vůz posazený na pásy, které se osvědčily u traktorů.
Churchillův Výbor pro pozemní lodě
Pokusy o vytvoření válečného samohybu mají dlouhou historii. Ital Robert Valturius navrhl válečný vůz na větrný pohon už v roce 1472. Rovněž génius Leonardo da Vinci s obdobným strojem počítal. Následovaly další a další projekty, žádný se však neujal. Bojové monstrum představil v povídce otištěné v časopisu Strand Magazine roku 1903 proslulý autor vědecko-fantastických románů H. G. Wells. Popsal ho jako „pozemní obrněnou loď v podobě velké dřevěné pevnosti o délce 80 až 100 stop, která uměla překračovat zákopy“.
V roce 1911 nabídl David Roberts od americké firmy Robert Hornsby a synové pásový traktor britskému ministerstvu války. Takový stroj by se mohl používat při válečných operacích. Vojáci neměli zájem.
Major Ernest Swinton, který se jako pozorovatel účastnil rusko-japonské války, analyzoval po návratu do Británie masové používání kulometu. V létě 1914 ho vyslal generální štáb na francouzské bojiště opět ve funkci pozorovatele. Zkušený voják pochopil, že kulomety přivedly válku do neřešitelné situace. A co kdybychom proti nepříteli vyslali lehkou bojovou loď na kolech?
Důlní inženýr Hugh F. Marriott, se kterým se seznámil před lety v jižní Africe, upozornil Swintona na předvádění pásového traktoru v belgických Antverpách americkou firmou Caterpilar. Tento stroj postavil Američan Benjamin Holt před několika málo lety pro zemědělce.
Důstojníka pásový traktor ohromil. Když se vrátil do Londýna, setkal se 20. září 1914 s plukovníkem Mauricem Hankeyem, který byl tajemníkem Imperiálního válečného kabinetu, a navrhl mu: „Postavíme na housenkový pás neprůstřelnou krabici s kanony a kulomety.“
Hankey mu druhý den slíbil, že myšlenku přednese dál. Nejdřív na ni upozornil ministra války lorda Herberta Kitchenera. Dočkal se rezolutního odmítnutí. Stejně dopadl Swinton, který se pokoušel touto myšlenkou infikovat důstojníky v generálním štábu.
Štábní důstojníci, kteří se na příští válečné střetnutí dívali očima bojů minulých, namítali: „Opancéřovaný vůz bude v poli příliš těžký, pomalý a snadný terč pro dělostřelce. Nesmysl!“
Hankey musel vypracovat návrhy pro premiéra Herberta Asquitha, jak prolomit německou obranu. Zařadil mezi ně i Swintonův projekt.
Začátkem ledna 1915 zaujal Hankeyův dopis prvního lorda Admirality Winstona Churchilla. „Churchill se už aktivně zabýval problémem, jak umožnit obrněným vozům pohyb rozbitým terénem a přes zákopy,“ napsal Hart. „Měl přitom na mysli útvary obrněných vozů královské námořní letecké služby, které operovaly na belgickém pobřeží. Dne 5. ledna 1915 Churchill napsal dopis ministerskému předsedovi, v němž podpořil a dál rozvinul návrh na použití obrněných pásových traktorů k překonání zákopů z Hankeyho memoranda.“
Asquith poslal projekt Kitchenerovi. Úředníci na ministerstvu války ho dál blokovali. Šéf válečného námořnictva se však nevzdával. V únoru ustavil na půdě Admirality Výbor pro pozemní lodě (Landship Committee). Tak totiž zpočátku říkali plánovanému monstru.
Na večeři u vévody z Westminsteru se v únoru Churchill setkal s majorem Thomasem Hetheringtonem, kterého poznal jako jednoho z dobrovolníků hlásících se k nově vznikajícímu vojenskému letectvu. Hetherington se nyní zabýval výrobou a zkoušením obrněných aut v terénu. Swintonův nápad majora zaujal. Takový vůz by mohl ničit zákopy, železniční tratě a likvidovat děla. Politik tedy požádal důstojníka, aby ho rozepsal do všech podrobností.
Nadšený Hetherington mu hned druhý den poslal projekt. Churchill ho seznámil s ředitelem námořních konstrukcí Tennysonem d’Eyncourtem. Pánové se přiklonili k vozu na pásech. Také Swinton dodal inženýrům základní požadavky. Třebaže první lord Admirality musel ulehnout s chřipkou, svolal k sobě do ložnice všechny zainteresované pány. A tam založili Výbor pro pozemní lodě.
Avšak v polovině května 1915 premiér odvolal Churchilla z funkce. První lord Admirality se provinil tím, že prosadil invazi v Gallipoli na Dardanelách, kde padly desetitisíce britských, francouzských, indických australských a novozélandských vojáků, aniž oblast obsadili. Nicméně jeho duch vládl v Admiralitě dál a na „pozemní lodi“ se nadále pracovalo.
Jeho nástupce Arthur Balfour se jednou rozčílil na d’Eyncourta: „Nemáte vy a vaše oddělení dost práce s projektováním a stavbou lodí? Musíte se ještě zajímat o materiál pro armádu?“ Tím myslel vývoj tanků.
D’Eyncourt okamžitě intervenoval u Churchilla, který právě nezastával žádnou funkci, byl jenom řadovým poslancem. A Churchill šel za Balfourem a docílil toho, že první lord Admirality své výtky vůči tanku odvolal.
„Zatímco Swinton tvrdil, že je otcem tanku, Churchill může být označen za jeho porodní bábu,“ napsal historik Carlo d’Este v knize Válečný vůdce.
Štábní důstojníci jako sabotéři
Ve firmě William Foster v Lincolnu na východě Anglie mohli začít projektovat první bojové vozidlo na pásech. Továrna měla k tomuto úkolu nejblíž – zabývala se výrobou zemědělských strojů. Práce se ujali ředitel továrny William Tritton a major Walter Wilson. Swintona, povýšeného na podplukovníka, ministerstvo války pověřilo, aby řídil výrobu tanků, výcvik jejich posádek a nasazení na bojiště.
Už 19. září předvedli pracovníci Fostera v Lincolnu prototyp nového bojového prostředku přezdívaného „Little Willie“. Byl to výsměch, „Malý Vili“ totiž říkali pruskému korunnímu princi. Swinton prototyp odmítl, nesplňoval požadavky. Zato souhlasil s dřevěným modelem ve skutečných rozměrech. Měl zdolávat metr vysokou stěnu a příkop široký dva a půl metru.
Prototyp nového modelu, který dostal název Mark I, předvedli 2. února 1916 vybrané společnosti v Hatfieldu. Neforemné, pomalu se valící železné krabice nadchly členy královské rodiny, ministra války a náčelníka generálního štábu.
Ministerstvo války objednalo výrobu 40 kusů těchto strojů. Později zvýšilo požadavek na dvojnásobek.
Král udělil Swintonovi Bathský řád (Order of the Bath) a tím ho povýšil do šlechtického stavu. Od Francouzů dostal Řád čestné legie(Croix de Chevalier of the Legion of Honour).
V létě řídil Swinton výcvik posádek ve vojenském prostoru poblíž Thetfordu v Norfolku, pečlivě střeženém armádou. Němci se nesměli o nové zbrani dovědět.
Podle Swintonova názoru, stejně jako dalších stratégů, měli tanky nasadit na frontu, až jich budou mít větší množství. Jejich děla měla střílet kartáčové střely a některé posádky měly být vybaveny bezdrátovými rádii. Účinek nasazení tanků měl znásobit současný útok pěšáků.
To všechno generál Haig věděl, ale pominul to. Chtěl úspěch, a to co nejdříve. Neměl ani dvě desítky bojeschopných tanků a přesto v srpnu 1916 nařídil, aby zasáhly do boje už příští měsíc.
Třebaže byl Haig s jejich prvním vystoupením spokojen, jeho štáb ve Francii jejich používání dál sabotoval. Když ministerstvo zbrojní výroby, které řídil Churchill, objednalo tisíc kusů tanků, z Francie přišel požadavek: „Zrušte to!“
Major Albert Stern, který před válkou pracoval jako finančník, se nebál konzervativních generálů a upozornil jak premiéra Lloyda Georgeho, tak náčelníka imperiálního generálního štábu Williama Robertsona: „Tento rozkaz nesplním.“ Souhlasili s ním. Do konce války vyrobili v Lincolnu 2 100 tanků, nejlepší byl poslední typ Mark IV.
Mladí důstojníci na frontě požadovali hromadné nasazení tanků, jak ho vymyslel Swinton. To se poprvé podařilo 20. listopadu 1917 při bitvě u Cambrai. Avšak tato monstra podporovalo poměrně málo pěšáků, takže dobyté území Britové zase brzy ztratili.
Velitelé si současně uvědomili, že tanky jsou silné v útoku, ale slabé v obraně. Střely z pušek a kulometů se od jeho pancéře odrážely, ale přímý zásah dělostřeleckého granátu ho ničil. Citlivé byly rovněž nádrže s benzinem na zadní plošině. V terénu, kde bylo čtvrt metru vody a bláta, se jejich pásy bořily a klouzaly.
Pomocná kola sloužila k provádění mírných zatáček a ke zvýšení překročivosti příkopů.
Jízda v tanku byla náročná. Stroj se pohyboval zvláštním houpavým pohybem, na který si vojáci dlouho zvykali. Uvnitř panovalo nepříjemné vedro. Řidiči řadili rychlosti s obtížemi, silou. Na rovném terénu urazily první typy osm kilometrů za hodinu, na rozbitém bojišti necelé dva kilometry.
Na expedičním velitelství a na londýnském ministerstvu obrany mezitím pokračovaly intriky proti tankům a jejich zastáncům. Lidé, kteří tuto novou zbraň prosadili, byli odvoláváni ze svých funkcí a na jejich místa přicházeli důstojníci, kteří nevěděli, oč se jedná. Typická štábní obrana proti novinkám.
Nejvýznamnější počin britských mozků
První britský tankový útok přiměl Francouze, aby se také pustili do jejich výroby. Zasloužil se o to plukovník Jean-Baptista Estienne. V dubnu 1917 poslali skupinu těchto obrněnců do útoku, ale Němci je odrazili. V Berlíně usoudili, že nová zbraň není účinná, proto s její vlastní výrobou nespěchali.
„Jako byl rok 1917 rokem obhájení principu, tak byl rok 1918 rokem triumfu,“ napsal Hart. Dosvědčil to i generál Erich Ludendorf, který označil tankový útok 8. srpna 1918 za „černý den německé armády v historii válek“.
Tank byl podle historika Liddella Harta nejvýznamnějším počinem britských mozků v průběhu světové války.
Velice upřímně hovořil generál von Johann Zwehl: „Nebyl to génius maršála Foche, kdo nás porazil, ale generál Tank.“
Tanky totiž přinutily Němce k podepsání příměří. Vojenské velitelství hlásilo 2. října 1918 Reichstagu (parlamentu): „Hlavní velitelství armády bylo nuceno přistoupit k nesmírně vážnému rozhodnutí a prohlašuje, že už není v lidských silách uchovat naději, že by bylo možné donutit nepřítele k uzavření míru. Především dvě skutečnosti byly v této otázce rozhodující: za prvé to jsou tanky...“
Dědictví první světové války
Swinton odešel do civilu v roce 1919 v hodnosti generála. Nejprve pracoval na ministerstvu letectví, potom mu automobilová firma Citroen nabídla ředitelské křeslo. Skončil v Oxfordu jako profesor vojenské historie.
Za druhé světové války sledoval, jak se obrněné a těžce vyzbrojené tanky staly páteří útočných armád. Všechny armády světa využily dvaceti let klidu k tomu, aby tato strašidelná monstra všestranně zdokonalily. Zvláště Němci vedli jejich pomocí blesková tažení západní Evropou a zpočátku i na sovětském území. První světová válka tedy přivedla na svět nový ničivý prostředek.
Sir Ernest Swinton zemřel 15. ledna 1951 ve věku 83 let.
Churchill pokračoval v politické kariéře. Za druhé světové války byl bojovným vůdcem Británie, kterou dovedl k opětovnému vítězství nad Německem.
Více o historii tanků se můžete dočíst v našem článku zde.

fasttext_language: cs


description: Nové Zoner PhotoStudio se odpoutalo od starého číslování a místo verze 19 přichází X neboli římská desítka. Firma tím chce zdůraznit změny, která novinka přináší. První, na kterou narazíte, je možnost placení formou předplatného, jako má třeba Office 365. Cena je 1 118 za rok.

title: Podívejte, jak Zoner výrazně změnil PhotoStudio a přehodil číslování


description: Řetězce generované kaleidoskopem PhotoEchoes z fotografií jsou efektní. Zobrazit všechny doplňky najednou a odhalit podezřelé či deaktivovat vybrané umí Wise Plugin Manager. Mít pod palcem ovládání spořiče monitoru je práce pro TrayBlank. A MpowerSaver naplánuje vypnutí displeje dle zadaných proměnných.

title: Software zdarma: Krasohled z vlastních fotografií i kontrola doplňků

maintext:
Kaleidoskop, česky krasohled, je věc, která bavila nejen dříve narozené, ale baví i dnes. A nejen děti. Prostřednictvím soustavy zrcadel a barevných tělísek vytváří neopakovatelné řetězce. Novinkou je nyní možnost nastěhovat si ho do PC a generovat jej například ze svých fotografií.
Program PhotoEchoes dokáže vytvořit unikátní obrazce založené na náhodném výběru fotografií uložených v počítači. Může pracovat jako samostatný program nebo spořič obrazovky. Podporuje ukládání vygenerovaných snímků do souboru nebo jejich použití na pozadí pracovní plochy počítače. Při prvním spuštění projde složku Obrázky a díla začne vytvářet. Pro zdroj si lze zvolit jakoukoliv jinou složku. Použít lze však nejen obrázky, ale také videa a tím digitální kaleidoskop posunout na další level. V nastavení lze měnit saturaci, otočení, ale i dobu zobrazení obrázků. Nechybí přiblížení, náhodné pořadí obrázků atd. Vítaná je i možnost přiřadit složku s hudbou a tak na pozadí přehrávat oblíbené tóny a třeba při pohledu na řetězce relaxovat. Pokud jen chcete vytvářet a ukládat, potom máte možnost v plném rozlišení a jediným omezením zdarma dostupné verze je vodotisk v obrázcích.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
+ možnost použít obrázek i video
+ lze přidat zvuk
+ možnosti nastavení
- uživatelské rozhraní
- vodotisk ve zdarma dostupné verzi
75 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (1,9 MB).
Software je dnes v celé řadě případů distribuován tzv. zdarma. Vše však něco stojí a tak není divu, že v řadě případů může obsahovat nevyžádané součásti. Co s nimi?
Nainstalujete si aplikaci a omylem odkliknete i instalaci nástrojové lišty, toolbaru, doplňku či jiného adware do internetového prohlížeče. Tímto způsobem jsou vybrané aplikace dotovány a majitel tak získává příjmy. Jestliže jste si některé nevyžádané součásti nainstalovali do Windows a máte problém je odstranit, potom může pomoci tento nástroj. Jde o jakéhosi správce nainstalovaných doplňků internetových prohlížečů, umožňuje zobrazit používaná rozšíření společně pro všechny webové prohlížeče a to v jednom okně – mezi nimi se následně snadno přepínáte. U doplňků zobrazuje jeho hodnocení komunitou a jedním tlačítkem je lze odinstalovat nebo deaktivovat. Slouží také k nastavení výchozího prohlížeče.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
+ přehled všech plug-inů
+ odinstalace či deaktivace
- nezjištěno
85 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (2,3 MB).
Tato malá aplikace běží na pozadí systému a poskytuje rychlý přístup k několika volbám spořiče obrazovky.
Z jednoho místa dokáže spořič ihned spustit, vypnout monitor, nastavit a vybrat třeba jiný spořič či změnit dobu, po jejímž uplynutí se má spořič automaticky aktivovat. Pomůže i nastavit klávesové zkratky. Aplikace se nemusí instalovat a po spuštění se usídlí v informační části hlavního panelu vedle hodin. Všechny volby jsou na dosah ruky a doslova na jeden dva kliky myší.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
+ nastavení spořič stále po ruce
+ možnost vypnout monitor
- nezjištěno
85 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (10 KB).
Uzamknout počítač a přitom rovnou vypnout displej? Že by se vám tato automatická metoda šetření energie bez nutnosti používat tlačítko na monitoru líbila?
MpowerSaver je malý, ale jednoduchý nástroj, který umí nejen to. Displej vypne, kdykoliv dojde k uzamčení počítače, ale také v případě, že se aktivuje jeho spořič, nebo po nastavené době nečinnosti. Lze ho tak použít i jako plánovač, který může vypnout, restartovat nebo hibernovat počítač v určitou dobu ve vybraných dnech. Jeho nastavení se provádí ve třech záložkách.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
+ vypne monitor
+ jako spouštěč lze použít nastavenou dobu nečinnosti
- nezjištěno
85 %


description: Konec převodníků z USB na HDMI slibuje specifikace specifikace HDMI. První kabely by se mohly objevit již příští rok.

title: Připravuje se specifikace, která umožní propojit přímo HDMI a USB-C


description: V předvečer patnáctého výročí útoků na Světové obchodní centrum 11. září mi jeden čtenář připomenul pět let starý zážitek. Týká se "nového videa, které odhaluje řízenou demolici" a dobře ukazuje, v čem spočívá hlavní problém tzv. konspiračních teorií.

title: Odhalil jsem falešné video pádu WTC. Konspirační teorie vysvětlí všechno

maintext: Zastánci konspiračních teorií a důkazy Cílem tohoto článku je poukázat na některé časté problémy, se kterými se setkáte při diskuzi (nejen) se zastánci konspiračních teorií Konspirační teorie, tedy teorie, která předpokládá tzv. „velké spiknutí“, potřebuje jen tři věci. Organizaci, kterou můžeme označit za mocnou a vlivnou Naznačit, že tato organizace může manipolovat informace Nyní můžeme cokoli, co neodpovídá naší teorii, označit za zmanipulované Znamená to, že konspirační teorie mají předem zabudovaný mechanismus, který velmi ztěžuje rozumnou a věcnou diskuzi. Jakoukoli informaci, která nezapadá do propagované teorie, lze odmítnout jako podvrženou. Naopak u informací, které konspirační teorii potvrzují, jsou její zastánci velmi shovívaví. Vždyť ona mocná organizace se jistě postarala o to, aby žádný jasný důkaz neexistoval. To neznamená, že nemůže ke spiknutím docházet. Dochází k nim. Ale důkazy, které toto spiknutí dokládají, musejí významností odpovídat rozměrům takového spiknutí. Nepříklad konspirační teorie o tom, že Američané nepřístáli na Měsíci, by musela vysvětlit, jak dokázaly desetitisíce pracovníků udržet toto tajemství. Čím větší spiknutí, tím menší je jeho udržitelnost. "Žijeme ve světě plném úzkosti. A myslím, že hlavním důvodem této úzkosti je, že nevíme, komu důvěřovat a v co věřit," říká scenárista Frank Spotnitz. "Je velmi přitažlivé přijmout nějakou velkou konspirační teorii, protože je to jako kouzelný klíč, který všechny ty kousky slepí dohromady. Otevře dveře a vy najednou víte: Aha, tak tohle se děje. Ještě že to vím. Taková úleva. Úzkost kupodivu poleví. A nezáleží na tom, jak podivná nebo znepokojivá ta konspirační teorie je. I tak je to jasná odpověď ve světě, který mnoho jasných odpovědí nenabízí."


description: Už déle než rok a půl rozebírají dobrovolníci z Leteckého muzea v Kunovicích velké dopravní letadlo, bývalý vládní speciál TU-154M. V dalším díle seriálu se podíváme, jak kunovičtí muzejníci sundávali ocasní plochy.

title: Jak si kunovičtí muzejníci hráli s ocasem TU-154. Udrží ho jedna součástka

maintext:
Demontáž dvojice letounů TU-154M, stojících na vojenském letišti Praha-Kbely, zdárně pokračuje a je to vidět už zdálky zpoza plotu. První z letounů, starší stroj s někdejší registrací 1016, už přišel o celý ocas (a také o vnitřní část pravého křídla, což ale zdálky tak dobře vidět není), mladší letadlo s registrací 1003 je bez horizontálního stabilizátoru.
Demontáž ocasních ploch dala dobrovolníkům z Leteckého muzea v Kunovicích, kteří připravují transport prvního z letadel do svého muzea, pořádně zabrat. Přípravy a samotné sejmutí vodorovné i svislé ocasní plochy trvaly téměř celý rok.
Letoun 1016 po demontáži ocasních ploch (05/2016).
Není se příliš čemu divit. Jednalo se o části, které buď nebyly vůbec určeny k demontáži (kýlová plocha), nebo se měly demontovat ve výrobním závodě v ruské Samaře za účasti odborníků a se speciálním vybavením (stabilizátor).
Rozhodně se nepočítalo s tím, že se do demontáže pustí parta nadšených laiků i odborníků bez typové zkoušky na daný letoun, navíc bez odpovídající dokumentace a doslova v polních podmínkách. S podobnými pracemi neměl zkušenosti nikdo v České republice ani na Slovensku – nic takového se neprovádělo ani u vládních letek, ani v dobách provozu TU-154 u ČSA a Travel Service.
Červen 2015: Začínají práce dvanáct metrů nad zemí
„Začali jsme s tím na začátku června 2015,“ vzpomíná Martin Hrabec, vedoucí Leteckého muzea v Kunovicích a hlavní „aeroalpinista“. Právě takovou přezdívku dostala skupinka sedmi statečných, kteří postupně v horolezeckém vybavení po žebříku vyšplhali na nejvyšší bod „tůčka“ – na horizontální stabilizátor, který se tyčil do výšky 12 metrů (oproti obvyklým letadlům s motory pod křídly má TU-154 ocasní plochy ve tvaru písmene T, takže horizontální stabilizátor s výškovkou je nahoře).
Nejprve nahoru vylezl zkušený lezec Mirek, který navázal lana potřebná k jištění, dal dalším „aeroalpinistům“ bezpečnostní školení a vysvětlil základy lezení a jištění. Pak už se přikročilo k samotným přípravným pracím.
Začalo se demontáží krycích plechů na stabilizátoru i pod ním, kde se napojoval na kýlovou plochu. To trvalo až do září, protože šrouby byly mnohdy zarezlé. U šroubů na kýle, těsně pod hranou stabilizátoru, se zase obtížně pracovalo s nářadím. Bylo také nutné rozpojit svazky elektrických kabelů a transmise, nebo demontovat část náběžné hrany stabilizátoru.
Jestli spadnu, tak tam pro mě nepolezou
Práce postupovaly pomalu – komplikovalo je mnoho věcí. Přípravy k demontáži ocasu probíhaly zároveň s pracemi na zbytku letadla. „‚Marty si dělal na stabíku a my dělali ty další věci,“ vzpomíná Pepa Hajchel, další tahoun muzejnické party. Už to, že Hrabec musel dělat většinou sám, postup prací zpomalovalo. Navíc bylo nutné si každý kousek nářadí brát s sebou nahoru, pro každou zapomenutou maličkost šplhat po žebříku dolů, přecvakávat jištění, a pak zase zpátky. Vestoje na žebříku se navíc do nářadí nedalo opřít takovou silou, jakou poctivý ruský stroj občas vyžadoval.
Poctivý ruský stroj občas potřebuje pořádnou ránu. Po několika pořádných ranách kladivem si obvykle dají říct i ty nejzarytější součásti.
Nepříjemná byla i samotná práce ve výškách. „Ač je člověk uvázaný a jištěný, stejně se intuitivně jednou rukou drží, než si na to zvykne,“ popisuje Martin Hrabec. Obával se i toho, že by sklouzl a ze stabilizátoru spadl. Jištění by ho sice zadrželo, ale zůstal by viset na lanech a sám by se nedostal zpátky. „Kluci mi tvrdili, že jestli spadnu, tak tam pro mě rozhodně nepolezou,“ líčí Hrabec teď už s mírným úsměvem. „Asi by tam nakonec vylezli, ale příjemné by to nebylo pro nikoho.“
Nebát se a pořádně do toho majznout!
Odkrytováním útrob stabilizátoru však to nejtěžší teprve začínalo. Vodorovná ocasní plocha byla nasazena na dvou výběžcích kýlu a připojena dvojicí mohutných čepů, které zvenčí jistily neméně mohutné matice. „Pepa na to vyrobil speciální klíč, na který se nasadil další díl. Byla z toho páka asi metr a půl dlouhá, já na tom visel celou vahou, hýbal jsem s celým letadlem... a nic,“ vzpomíná Martin Hrabec. „Nakonec jsem vzal rozbrušovačku a nařízl jsem do poslední matice drážku.“
Následně se snažil matice povolit, ale nedařilo se. Své vykonala i únava. Hrabec tedy nahoru pustil Pepu Hajchela. „A bylo to jako vždycky: Pepa, eskamotér, si oblíkl výstroj, připíchl se nahoru, třikrát do toho třískl a povídá: ‚Hele!‘ A matici držel v ruce. Pak už jsem ostatní dělal sám, protože jsem věděl, že se toho nemám bát a mám do toho fakt pořádně majznout.“
Listopad 2015: První pokus a celodenní drama
V polovině listopadu 2015 přikročili kunovičtí muzejníci k prvnímu pokusu o sejmutí stabilizátoru. Do Kbel po téměř roce (poprvé od demontáže motorů v prosinci 2014) přijel jeřáb. Nejprve popotáhl letadlo tak, aby se k němu dostal ze zpevněné parkovací plochy.
Pak už se přikročilo k samotné operaci. Na stabilizátor se vyšplhala hned trojice „aeroalpinistů“, uchytili demontovanou část do závěsů a pustili se do vyrážení a páčení dvojice čepů, na nichž stabilizátor dosud držel. Čepy tam musely zůstat až do okamžiku demontáže – za prvé se jim bez nadlehčení jeřábem nechtělo ven, za druhé by úplné uvolnění těžké ocasní plochy bez zajištění mohlo být nebezpečné.
Původní plán muzejníků počítal, že se během jednoho dne podaří sundat stabilizátory a ideálně i motorové gondoly a sání třetího motoru z kořene ocasu – a to u obou letadel, na nichž se tehdy ještě pracovalo stejnou měrou. Jenže plán se brzy zkomplikoval. Po čtyřech hodinách nadzvedávání a spouštění se utrhla závěsná oka na lanech. Pro mechaniky to znamenalo mimořádnou porci práce – uchytit stabilizátor do jeřábových popruhů, správně vše vyvážit, napnout závěsy.
Listopadový „zápas“ očima redaktorky Technetu Právě toho dne jsem se demontáží zúčastnila poprvé. Na reportáž ze sundávání stabilizátoru mělo stačit několik hodin návštěvy. Jenže to, na co jsem s fotoaparátem číhala především – vznášející se část ocasu – bylo dlouho v nedohlednu. Nakonec jsem tam zůstala celý den až do tmy. (A za čtrnáct dní jsem byla zpět a od té doby se vracím skoro každý víkend. „Tůčka jsou jako droga,“ shodují se všichni „závislí“ členové party. „I když zůstaneš doma, stejně myslíš na to, jak to jde ve Kbelích.“) Co mě tehdy oslovilo nejvíc? Kromě možnosti nafotografovat a prozkoumat krásný a jedinečný stroj to byla zvláštní atmosféra a síla kolem dobrovolnické party. Ačkoli se toho listopadového dne nedařilo, nikdo na nikoho nekřičel, na nikom nebyla příliš patrná nervozita. „Aeroalpinisté“ makali na ocase, ostatní se věnovali své práci na křídlech. V mezičasech vařili kafe a čaj v zabydleném a vytopeném prezidentském salonku a vyprávěli mi o historii projektu i letadel. Když už za tmy došlo na skutečný pokus o sundání stabilizátoru, seskupili se skoro všichni pod nasvíceným ocasem. Když jeřáb zabral, začali spontánně fandit a hlasitě povzbuzovat. A i když stabilizátor nakonec nepovolil, vrývaly se ty chvíle do paměti. Připomínalo to důležitý a krásný sportovní zápas, který „váš“ tým po výborném výkonu nakonec prohraje, ale přesto nelitujete, že jste ho sledovali. Pracovalo se až do tmy, ale úspěch se nedostavil. Stabilizátor se povedlo jen nadzvednout.
I přes veškerou snahu první pokus nevyšel. Ačkoli se zdálo, že všechny čepy i čepová pouzdra už jsou venku, stabilizátor nepovolil. Povedlo se jej sice nadzvednout, ale tím to skončilo – pak už jeřáb tahal za ocas a zvedal celé letadlo. „Jeli jsme domů jako spráskaní psi,“ vzpomíná Martin Hrabec. Mrzel ho nejen neúspěch a zbytečný výjezd jeřábu, který samozřejmě stojí značnou částku peněz, ale také to, že nikdo neměl tušení, kde mohl být problém.
Sežeňte si několik kilo plastické trhaviny...
Zkrácený návod, jak sundat stabilizátor tupolevu.
Objevily se hypotézy jako: „Nechtělo to vyšlápnout směrovku?“ Nebo: „Nepřekáží tam zbytky odmrazovacího systému?“ Když jsem mezi řečí položila otázku, jak sundat stabilizátor „tůčka“, bývalému pilotovi vládní letky Ladislavu Kellerovi, který právě na těchto letadlech létal, odpověděl jednoduše: „Sežeňte si několik kilo plastické trhaviny...“
Následovaly konzultace s techniky, kteří na TU-154 sloužili, i korespondence s výrobním závodem Aviacor v Samaře. Rusové sice neposkytli oficiální dokumenty, ale zaslali kunovickým ruční přepis návodu k demontáži stabilizátoru. Bývalý technik od tupolevů František Polák jim jej během pár hodin přeložil, zjednodušil a opatřil poznámkami.
Snímání směrovky. Coby relativně lehká součást se dala sundat jen pomocí lan.
Některé body byly vzhledem k polním podmínkám poněkud nadbytečné (například přesná specifikace typu schodů, po nichž se má vystoupat ke stabilizátoru), jiné však poskytly tolik potřebné informace. Z konzultace s výrobcem například vyplynulo, že před demontáží stabilizátoru musí dolů směrové kormidlo.
Leden 2016: napodruhé se povedlo. Za pět minut...
Začátkem prosince tedy muzejníci demontovali směrovku a dál zkoumali uchycení stabilizátoru. Ke druhému pokusu přikročili v polovině ledna 2016. Bezprostřední přípravy opět zabraly celý den – matice už sice byly povolené, ale některým pouzdrům čepů se ven nechtělo, takže „aeroalpinisté“ museli opět použít páčidla a hrubou sílu.
K výškovým pracím s jeřábem bylo nutné mít povolení kbelské řídicí věže, které bylo časově omezené. Protože opět padla tma, která neskýtá ideální pracovní podmínky, zvažovali muzejníci, že pro ten den skončí a budou pokračovat v neděli. Rozhodli se však pro poslední pokus. Martin Hrabec odstranil poslední spojovací materiál. „Ať přidá na tři tisíce (kilogramů, pozn. aut.),“ vydal seshora další pokyn pro jeřábníka. Jeřáb zabral, zvedl a zároveň zatáhl směrem dozadu, lana se napjala – a stabilizátor najednou vyskočil ze svého uchycení.
„Já jsem to vůbec nečekal,“ přiznal pak Hrabec. Stabilizátor se zhoupl v jeřábových závěsech a vracel se zpět k němu. „Odstrkoval jsem to pryč od kýlu, aby se to nepoškodilo. Vůbec mě v té chvíli nenapadlo, že by mě to třeba mohlo shodit.“
Jeřáb součást opatrně snesl k zemi, „pozemní podpora“ nanosila podkladové palety a pneumatiky a nasměrovala stabilizátor do správné polohy. Když byla součást konečně definitivně na zemi, chybělo do vypršení časového limitu daného řídicí věží asi pět minut.
Zákeřné pouzdro udrželo celé letadlo
Následujícího dne kunovičtí muzejníci demontovali také stabilizátor druhého letadla – když už věděli, jak na to, šlo to relativně rychle. „Fígl“ byl v tom, že bylo nutné vyndat nejen dva čepy, každý z jedné strany kýlu, ale také dvě dvoudílná pouzdra, ve kterých byly čepy uložené.
Při listopadovém pokusu vyndali „aeroalpinisté“ oba čepy a tři pouzdra ze čtyř; na to poslední, vnitřní a tudíž špatně viditelné a hůře přístupné, se zapomnělo a při kontrole se na něj nepřišlo. Když jeřáb zabral, držel stabilizátor na jednom jediném pouzdru o průměru asi deseti centimetrů.
„Abychom si spravili chuť, sundali jsme během toho víkendu také křídla obou letadel,“ vzpomíná Martin Hrabec. „Motorové gondoly jsme měli dole už od prosince. Museli jsme využít veškerý čas, abychom přesvědčili ministerstvo obrany a vedení základny, že jsme schopni demontáže zdárně dokončit.“
Kunovičtí muzejníci totiž měli od úřadů přísnou lhůtu, dokdy musí letadla opustit základnu – konec března 2016. To však bylo nereálné. Požádali proto o prodloužení zápůjčky plochy. A možná i proto, že za nimi teď byly vidět pořádné výsledky, ministerstvo i základna žádosti vyhověly a prodloužily lhůtu do konce roku 2016.
Na přelomu února a března navíc proběhla měsíční crowdfundingová kampaň na Startovači. I veřejnost možná přesvědčilo nasazení a viditelné výsledky kunovické party, a nakonec jim poslali ne jen 400 000, nezbytně nutných na přepravu, ale hned trojnásobek, který kunovičtí muzejníci využijí na „zabydlení“ letadla v muzeu.
Únor 2016: Začíná druhé kolo – boj s kýlovkou
Začátkem února začali muzejníci další etapu prací. Teď byla na řadě svislá ocasní plocha čili kýlovka „naganského“ letounu 1016; součást, u které se nikdy nepočítalo s tím, že ji z letadla bude někdo sundávat. Prvním krokem bylo opět „oddeklování“ útrob. Tentokrát se pracovalo převážně v samém konci trupu, v místech, kde dříve byl střední motor. Muzejníci rozevřeli kryt v zádi tupolevu, využili vysoké pojízdné plošiny a na ní postavených žebříků, po kterých vystoupali nahoru pod kořen kýlovky.
Přípravy k demontáži kýlové plochy.
Kýlovka byla svou spodní částí vsunuta do trupu a po obou stranách připevněna řadami svorníků. Po odstranění krycích plechů ze „stropu“ zádi se ukázala řada malých oddílů, na jejichž bočních stranách se schovávaly desítky svorníků s maticemi. Do oddílů se mnohdy nedalo ani podívat, natožpak se tam dostat rukou (o nářadí ani nemluvě).
Muzejníkům se opět osvědčila jednoduchá pomůcka – mobilní telefon s fotoaparátem. „Měli jsme i kameru na ohebném kabelu, ale ta má malý světelný tok, takže s ní musíš dojít až ke konkrétnímu bodu,“ vysvětluje Martin Hrabec. „Kdežto mobil tam prostě nějak nastrčíš, vyfotíš si to celé a hned vidíš, jestli ti tam nepřekáží nějaká kabeláž nebo něco podobného.“
Také zde postupovaly práce poměrně pomalu. Do nepřístupných míst se sice mechanici nakonec nějak dostali, ale dávalo jim to zabrat. „Ani očko nenasadíš, protože je to u železa!“ neslo se často nad kbelskou letištní plochou lamentování, známé z legendární opravy slovenského traktoru „lakatoš“.
Na plošině mohli naráz pracovat dva, maximálně tři lidé. Později, když došlo na vytloukání a odvrtávání svorníků, které kýlovou plochu držely v uchycení v trupu, se dělalo také zvenčí trupu, opět v horolezecké výstroji. Ostatní paralelně dělali na krytech křídelních palivových nádrží, které bylo nutné otevřít kvůli rozebrání centroplánu.
Květen 2016: jak tůčko přišlo o zbytky ocasu
V polovině května byla kýlová plocha připravena k sejmutí. Martin Hrabec se opět vyšplhal nahoru, uchytil kýlovku do jeřábových závěsů a jeřáb nadzvedl. Tím se zmenšilo zatížení, působící na zbývající svorníky, a muzejníci je mohli vypáčit nebo vyrazit ven. Poslední kousky – deset na jedné, šestnáct na druhé straně kýlu – se však odmítaly hnout, takže přišla ke slovu vrtačka. Nahoře se střídali čtyři mechanici, zbytek dole vyčkával a napjatě pozoroval.
K prvnímu pokusu o sundání kýlu se přistoupilo až v pokročilých odpoledních hodinách. Jeřáb zabral, zadní část kýlovky se mírně nadzvedla a vysunula z uchycení, ale to bylo vše. Zbytek pevně držel. „Křečku, vem si vyrážeč a vyzkoušej každou díru!“ instruoval Pepa Hajchel mladšího mechanika. Všechny otvory však byly volné, nikde žádný zapomenutý nýt nebo svorník nezůstal.
Pak zasáhl Evžen Všetečka, dlouholetý spolupracovník sousedního Leteckého muzea Kbely, kterého napadlo použít hydraulický rozpínák. Nová metoda se osvědčila a spojení mezi kýlem a trupem povolilo. Až tehdy muzejníci zjistili, že spoj nezajišťovaly jenom svorníky, ale také vrstva lepidla. „Ještě že měl Evža tu hydrauliku,“ komentoval Hajchel. „Nebýt toho, myslím, že bychom to neurvali. To by dřív povolily ty závěsy.“
Povedlo se! Nejprve se odlepila zadní část kýlovky, pak se do vzduchu vznesla celá.
Sejmutí svislé ocasní plochy už nic nebránilo. Jeřáb zabral a téměř jedenapůltunová součást se oddělila od trupu. Značnou chvíli zabralo i její složení na požadované místo v požadované poloze – ve Kbelích bývá poměrně větrno, a když se do plochy opřel závan větru, měla kýlovka tendence se otáčet.
Radost na místě, oslavy až v Kunovicích
Teď ji ještě správně složit na připravené místo.
Nakonec však s pomocí jeřábu a lan uložili demontovanou součást na zem a propukla radost. Gratulace, objetí, vítězné focení nahoře na trupu v místě, kde se ještě před chvílí tyčila kýlovka. „Tušil jsem, že jsme dobří,“ radoval se Pepa Hajchel, kterému se očividně ulevilo. „Ale že jsme až takhle dobří...“
To Martin Hrabec byl s odstupem času kritičtější. „Mohlo to být nachystané líp. Věděli jsme, které svorníky se nebudou chtít hnout, ty jsme mohli připravit.“
I přesto parta z kunovického muzea dosáhla značného úspěchu. Oslavy se však nekonaly. Od dubna 2016 se muzejníci potýkají s poslední a zároveň nejtěžší výzvou – s oddělováním centroplánu (vnitřních částí křídel) od trupu. Pak už z letadla zůstane pouze padesátimetrová „roura“, která pravděpodobně začátkem podzimu vyjede na trasu Praha – Kunovice.
Oslavy budou moci propuknout, až bude letadlo „doma“ na Moravě.
Důležitý okamžik po všech zásadních demontážích: zapsat skóre dalšího “zápasu“ LMK vs. TU. Pomalu to přestává vypadat jako letadlo. Ještě vnitřní části křídel a bude se moci vyrazit na Velký přelet z Prahy do Kunovic.


description: Čínský zkušební modul s názvem Nebeský palác 1 je na cestě ke zničení. Technici nad ním ztratili kontrolu.

title: Čínská vesmírná stanice se vymkla kontrole a padá k Zemi

maintext:
Čína podle serveru The Guardian pravděpodobně ztratila kontrolu nad svou první experimentální vesmírnou laboratoří Tchien-kung 1 (Nebeský palác). Aparát o hmotnosti 8,5 tuny by se měl zřítit na Zemi v roce 2017. Peking přitom minulý týden vypustil do kosmu svou druhou experimentální laboratoř Tchien-kung 2.
První model sloužil pro testovací účely a ověření technologií. Měl na oběžné dráze vydržet jeden až dva roky, ale i po více než čtyřech letech po vypuštění stále fungoval a Peking jej hodlal i nadále využívat. Zatím stihl návštěvu několika lodí i tchajkonautů (čínských kosmonautů).
VIDEO: Číňané se spojili s Nebeským palácem Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Představitelé čínského vesmírného programu při vypouštění druhé pokusné laboratoře uvedli, že první laboratoř Tchien-kung 1, která byla na oběžnou dráhu vynesena v roce 2011, „splnila svou historickou misi“.
Konec v roce 2017
Laboratoř Tchien-kung 1 nyní neporušená obíhá kolem Země ve výšce 370 kilometrů a očekává se, že koncem roku 2017 vstoupí do atmosféry Země, sdělila tisková agentura Nová Čína.
„Na základě našich výpočtů a analýzy většina částí vesmírné laboratoře při pádu shoří,“ prohlásila vysoká představitelka čínského vesmírného programu Wu Pching . Podle ní je nepravděpodobné, že by úlomky laboratoře mohly postihnout letecký provoz či způsobit škody na Zemi.
„Nyní bude Čína pokračovat v monitorování laboratoře Tchien-kung 1 a posílí systém včasného varování před možnou kolizí,“ konstatovala Wu. Pokud to bude nutné, Čína prý také zveřejní časovou prognózu ohledně zřícení vesmírné stanice na Zemi.
Harvardský astrofyzik Jonathan McDowell prohlásil, že tyto zprávy naznačují, že Čína ztratila nad laboratoří kontrolu. Pokud tomu tak je, pak bude nemožné předpovědět, kam její trosky dopadnou, dodal.
„Ani pár dnů před návratem laboratoře do atmosféry pravděpodobně nebudeme schopni určit s větší přesností než nějakých plus minus šest, sedm hodin, kdy se laboratoř zřítí. A pokud nevíme, kdy se zřítí, znamená to, že ani nevíme, kam se zřítí,“ řekl McDowell.
Druhý Nebeský palác
S pomocí Tchien kung 2 budou čínští inženýři testovat podporu života a technologie, které mají v budoucnu umožnit spojení modulů budoucí čínské vesmírné stanice.
Kvůli tomu bude v polovině roku 2017 k laboratoři vyslána nákladní loď Tianzhou 1 (Nebeské plavidlo), která tam doveze palivo a zásoby na podporu života. K cestě má využít novou generaci raket Čchang Čeng 7, které patří ke středně velkým raketám.
Základní modul pro první stálou čínskou vesmírnou stanici plánuje Čína instalovat na oběžné dráze kolem roku 2018. V provozu by měla být zhruba v roce 2022 a má se stát domovem stálé vesmírné osádky a faktickou konkurencí mezinárodního projektu ISS, kam Čína nemá přístup. Vesmírná stanice se bude skládat ze dvou laboratoří a hlavního modulu.


description: Dva z největších světových pornoserverů Pornhub a YouPorn jsou od čtvrtka v Rusku na černé listině. To znamená, že kvůli blíže neurčeným proviněním je ruské úřady zablokovaly.

title: Nesledujte porno, ploďte děti. V Rusku zakázali největší pornoweby

maintext: .@roscomnadzor if we give you guys a Pornhub Premium account, will you un ban Pornhub in Russia?


description: Video se sice tvářilo jako seriózní pokus, ve skutečnosti šlo nejspíše jen o reklamu. Webový prohlížeč EDGE měl umožnit o tři hodiny delší surfování internetu než konkurenční Chrome. Zkusili jsme to sami a výsledek je úplně jiný. Volba prohlížeče nehrála větší roli.

title: Vodil nás Microsoft za nos? Prohlížeč EDGE výdrž notebooku nezlepší

maintext:
Výdrž notebooku na akumulátor je přes pozitivní trend jejího prodlužování stále jednou z největších slabin přenosných počítačů. Celodenní použití bez nabíječky zatím nabídne jen velmi málo strojů a to ještě za poměrně limitujících podmínek. Internetem se tak informace o energetické úspornosti webového prohlížeče EDGE začala šířit poměrně rychle, bez kontroly a ověření ji vydaly i některé seriózní zahraniční technologické weby a budila tak zaslouženou pozornost.
Což je přesně to, co Microsoft potřeboval (a stále potřebuje) jako sůl. Podle statistik konzorcia W3C měl totiž prohlížeč EDGE v srpnu 2016 podíl jen 1,7%. Vzhledem k tomu, že jej mnozí dostali do počítače společně s upgradem na Windows 10, je to překvapivě malé číslo a je zřejmé, že uživatelé nadále používají prohlížeče, na které byli zvyklí. Což je, podle stejných statistik Chrome s 58,1 %, Safari s 12,7 %, Firefox s 12,4 %, Internet Explorer s 8 % a Opera s 2,8 %.
Pokud ale uživatel dostane informaci, že s prohlížečem EDGE může výrazně prodloužit žvotnost svého notebooku, pak by se mohly trendy statistik velmi rychle změnit. Zvlášť když se jedná o rozdíl doslova propastný.
Takto vyšla výdrž notebooků s různými prohlížeči Microsoftu. U nás to bylo úplně jinak.
Protože je původce pokusu zároveň i výrobcem vítězného řešení, což je vždy poněkud podezřelé, rozhodli jsme se sami vyzkoušet, zda a jak se volba prohlížeče na výdrži akumulátoru podepíše. Zjistili jsme, že rozdíly nejsou ani zdaleka tak velké, jak předvedl Microsoft a konkrétní výsledky závisí na řadě proměnných. Průběh testu si můžete prohlédnout na videu.
Jak probíhal náš pokus
Stejně jako Microsoft jsme vzali čtyři stejné notebooky s Windows 10, volba však samozřejmě nepadla na našem trhu nedostupný Microsoft Surface Book, ale na Acer Aspire ES14. Na konfiguraci jsme neměli přesné požadavky, klíčové bylo, aby byly všechny zcela identické. Notebooky dorazily ve verzi s procesorem Intel Celeron N3050 (14nm architektura, kódové označení Braswell), 4 GB DDR3 paměti a 32 GB eMMC paměti - až na velmi malé úložiště jde z hlediska dnes běžně používaných počítačů o víceméně průměrnou konfiguraci.
Notebooky jsme zaktualizovali a další aktualizace zakázali. Také jsme odinstalovali všechen bloatware, jako antivir zvolili Defender od Microsoftu a nastavili jej tak, aby při testu „neotravoval“. Poté jsme nainstalovali aktuální verze prohlížečů Google Chrome a Mozilla Firefox, aktualizované Microsoft EDGE a Internet Explorer již v systému byly. U všech notebooků jsme nastavili režim napájení na „rovnováha“ a jas na 50 %. Wi-fi adaptéry jsme nechali zapnuté, přístup k internetu byl zajištěn metalicky, gigabitovým routerem přímo ze sítě MAFRA.
Nechtěli jsme žádné syntetické testy, ale běžné surfování po internetu. Kolegou programátorem z produkce iDNES.cz, Markem Mojzíkem, jsme si nechali vytvořit skript, který v prohlížečích otevírá předdefinované webové stránky, scrolluje jimi, kliká na články, pouští videa ... a celkově se chová víceméně jako běžný uživatel. Díky tomu byl přísun požadavků na všechny prohlížeče zcela konstantní. Přehrávaly se videa na YouTube a Vimeo, prohlížely články na Technetu a Wikipedii, listovaly vtípky na webu 9gag nebo zobrazovaly animace na Ventusky.
Jak dopadl náš pokus
Úplně jinak než ten v rukou Microsoftu. Celý proces, tedy spuštění skriptu na plně nabitých noteboocích a jeho automatickém cyklickém opakování až do úplného vybití notebooků, jsme nechali před dohledem kamery Samsung Galaxy Camera s aplikací Framelapse - na video se podívejte níže - proběhnout dvakrát, přičemž jsme mezi testy prohodili počítače tak, aby každý prohlížeč běžel na jiném stroji a do celkového výsledku se případné rozdíly (ve stejném) hardware nepromítly.
Takto vyšla výdrž notebooku s různými prohlížeči nám. Rozdíly byly celkově mnohem menší a EDGE patřil k průměru. (hodnoty ze druhého kola)
Ukázalo se, že rozdíl ve výdrži notebooku s prohlížeči EDGE a Chrome je minimální, v obou kolech šlo o rovných pět minut ve prospěch EDGE. Pět minut je hodnota zanedbatelná a ani vzdáleně se neblíží Microsoftem inzerovaným třem hodinám.
1. kolo 2. kolo Mozilla Firefox 5:55 5:46 Microsoft EDGE 5:36 5:36 MS Internet Explorer 5:50 5:20 Google Chrome 5:31 5:31
Maximální naměřený rozdíl v běhu notebooků je 24 minut a ten byl nejspíše způsobený tím, že se FireFox v obou kolech na konci testu „šprajcnul“ a přestal plnit povely skriptu, čímž se na několik minut stal jeho provoz energeticky méně náročným. Pro účely experimentu to nemělo žádný význam a zároveň tímto vysvětlujeme, proč se v závěru videí v záběru mihnou ruce - snažili jsme se jej ještě nahodit zpět. Výsledek „EDGE versus Chrome“ je tím ale zcela nedotčen.
VIDEO: Test vlivu webových prohlížečů na výdrž baterie notebooku Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Do jisté míry překvapivý je rozdíl ve výsledcích dvou kol pro Internet Explorer. IE byl v načítání některých webů pomalejší a ve druhém kole tak někdy vynechal videa či animace, což jen ilustruje skutečnost, že spotřeba silně závisí na tom, co prohlížeč zpracovává. Multimediální funkce jsou energeticky náročnější.
Hromada proměnných
Náš pokus vyšel úplně jinak než Microsoftu. Proklamovaný obří energetický náskok prohlížeče EDGE se v reálném testu nedostavil, rozdíly byly nevelké a vůči největšímu souputníku, tedy Google Chrome, dokonce zanedbatelné.
K podobnému výsledku, ale jinou cestou (metodikou testu a s jiným hardware) došli i kolegové z amerického PC Worldu. I v jimi zjištěných výsledcích byly rozdíly relativně malé, mezi EDGE a Chrome byl rozdíl 30 minut, a i když se v tomto případě EDGE jako úspornější skutečně jevil, tak dramaticky méně, než ve svém pokusu předvedl Microsoft.
„Výsledek našeho pokusu mě příliš nepřekvapuje, protože zátěž baterie běžně programátoři zase tak moc neřeší, bývá schovaná v souhře různých algoritmů, které balancují mezi optimální časovou a paměťovou složitostí. Ovladače grafiky můžou provádět různé úsporné fígle a operační systém jim může říct ‚dochází nám šťáva, tak se laskavě kroťte‘, ale prohlížeč je od nich pořád daleko, byť se hranice mezi ním a operačním systémem zdá čím dál tenčí,“ vysvětluje programátor iDNES.cz Marek Mojzík a doplňuje: „V důsledku by mělo záležet hlavně na tom, co konkrétního se v prohlížeči odehrává – kolik je tam viditelných animací a videí, jak přesně jsou napsané skripty ve stránce, jak moc se síťově komunikuje, co dělají stránky otevřené na pozadí a podobně. Náročnost těchto jednotlivých dějů se může lišit napříč prohlížeči, protože podporují různé technologie (různé kodeky videa, různé postupy streamování, různé techniky síťové komunikace) a různé weby jsou různě dobře napsané.“
Do celého procesu navíc vstupuje spousta proměnných. Za ty nejdůležitější považujeme druh zobrazovaného webového obsahu a také hardware uživatele. Prohlížeče mohou s různou efektivitou řešit vykreslení různého obsahu a také rozličně využívat grafických jader a úsporných funkcí procesorů. Jinak tak může test dopadnout na Celeronu, Core iX, nebo Core mX.
Co byste si měli z testu odnést? Že rozdíly ve spotřebě prohlížečů jsou natolik nevýrazné, že je lepší jej volit dle dostupných plug-inů, funkcí, zabezpečení, rychlosti a subjektivní uživatelské přívětivosti.


description: Auta bez řidiče mají podle nového patentu rozpoznat, že se blíží vozidlo se zapnutými majáčky.

title: Google chce, aby samořiditelná auta věděla, že se blíží policie


description: Aplikace Clover dodá do Průzkumníka Windows karty, jak je znáte z prohlížečů. Format Factory je továrna na převod multimediálních souborů podle vlastních parametrů. Znovu naformátovat disk podobně, jak to činí jeho výrobce, umí HDD Low Level Format Tool. A Snipaste zajistí screenshoty na míru.

title: Software zdarma: Průzkumník jako prohlížeč či továrna na multimédia

maintext:
Internetové prohlížeče již léta umožňují používat karty. Snadno si tak další odkaz otevřete na jiné kartě. Průzkumník Windows to díky této aplikaci umí už také. Následně je možné pracovat s více kartami a v nich mít otevřené složky a soubory. Snadno získáte možnost s nimi manipulovat a používat klávesové zkratky. Aplikace je postavena na jádře Chromium (vyvíjena Googlem pro Chrome), a tudíž v Průzkumníku vypadá stejně jako prohlížeč. Novou kartu lze otevřít klávesovou zkratkou Ctrl + T a zavřít Ctrl + W. Přepíná se přes Ctrl + Tab. Složky lze ukládat mezi oblíbené. Navíc do okna Průzkumníka přidá lištu záložek, kterou můžete použít k rychlému otevření často používaných složek nebo webových stránek klepnutím na tlačítko.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
+ možnost pracovat s více složkami a položkami
+ snadná manipulace s daty
- uvítali bychom možnost poskládat panely vedle sebe s náhledy
80 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (3,5 MB).
Když potřebujete převést určitý multimediální soubor do jiného, bude se vám hodit tento všeuměl. Ten totiž z jednoho formátu do druhého převede nejen audio a videosoubory, ale i obrázky. Jako vstupní soubor lze použít celou řadu formátů a kontejnerů, u videa např. MP4, 3GP, MPG, AVI, WMV, FLV, SWF, VOB, MKV, ASF atd., u audia např. AAC, MP3, WMA, OGG a u obrázků JPG, PNG, GIF, BMP atd. Pro převod je nutné nejprve vybrat, co chcete do čeho převádět. Následně zvolíte kvalitu pomocí šablony či nastavíte vlastní parametry (datový tok, poměr stran, FPS, audio atd.). Využít lze dávkové zpracování. Následně zahájíte převod a o nic jiného se nestaráte. Mezi dalšími funkcemi je převod filmů na DVD-Video do souboru, možnost nagrabovat Audio CD, DVD/CD převést do ISO/CSO a ISO do CSO a zpět.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
+ intuitivní rozhraní
+ kompatibilní s většinou přenosných zařízení
+ konvertování obrázků
- nabízí k instalaci toolbar Ask
80 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (45,2 MB).
Low Level formátování neboli nízkoúrovňové formátování pevného disku znamená proces, při kterém se disku znovu určuje pozice sektorů a zaměření hlavy. Tímto způsobem lze vyřešit některé jeho vady. Máte-li například disk, který obsahuje vadné sektory, pak je tímto způsobem lze označit a již nebudou používány. Aplikace tak představuje přehledný a snadno ovladatelný nástroj pro nízkoúrovňové formátování pevných disků s rozhraním SATA, IDE, SCSI a SSD. Lze s ním formátovat i externí disky připojené přes Firewire a USB. V neposlední řadě je možné takto formátovat i flash paměti. Rychlost formátování je u zdarma dostupné verze omezena na 180 GB za hodinu, tj. 50 MB/s.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
+ možnost formátovat z Windows
+ čte S.M.A.R.T. data
- nezjištěno
85 %
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (0,5 MB).
Aplikací pro zachytávání dění na obrazovce, tedy tvorbu screenshotů, existuje velké množství. Ostatně jedna taková je přítomna už i ve Windows (Výstřižky). Snipaste se však od těch ostatních liší. Umožňuje zachytit nejen pracovní plochu, informace v okně a uložit je do souboru, zkopírovat do schrány Windows, ale také detekovat aktivní okna, jednotlivé komponenty (lišty, ikony apod.) zobrazených oken a z nich vytáhnout jen potřebné informace. Snímky následně umožňuje upravovat (zvýraznit vybrané části, přidat texty, otáčet, zvětšovat, ořezávat, přidávat šipky, zobrazovat v mozaice, kreslit tužkou, vytvářet tvary atd.). Tyto nástroje slouží k anotaci před uložením do souboru. Mezi další funkce patří automatické detekce prvků uživatelského rozhraní a oken, zvětšování obrazu, capture skupiny či vestavěný výběr barvy. A kromě toho podporuje více monitorů.
Informace o programu Operační systém: Linux, Mac Os X, Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
+ pořizuje i záznamy z komponent
+ editační možnosti
- nezjištěno
85 %


description: Italské městečko Pisa je pro velké množství rodin a párů silnou zatěžkávací zkouškou. Všichni sem totiž jedou s předsevzetím (nebo přímo povinností) vyfotit zde typickou fotku s šikmou věží a pochlubit se s ní na sociálních sítích.

title: Nejhorší moment dovolené: fotka se šikmou věží je vaše povinnost


description: Nová verze Windows 10, takzvaný Anniversary Update, je venku. Pokud se vám automaticky systém zatím nezaktualizoval, poradíme, jak update vyvolat. Přidáme i nejčerstvější tipy pro nové funkce a ukážeme, jak si vytvořit instalační médium s tímto systémem.

title: Tipy a triky pro Windows 10: Povyšte zdarma i své Windows na novou verzi

maintext:
1. Jak zjistit verzi Windows 10
Microsoft se při vydání Windows 10 zavázal, že tento systém bude pravidelně povyšován updaty na novější verze – podobně jak tomu je např. u Mac OS. Poprvé se tak stalo v loňském roce díky listopadovému updatu. Počátkem srpna přišla nová verze tzv. Anniversary Update. Přináší několik nových funkcí a mírně vylepšuje vlastnosti Windows 10. Stáhnout a nainstalovat by se měla postupně a automaticky na všechny PC s Windows 10. Jestliže nevíte, zda tuto verzi již máte, zjistíte to snadno. Použijte klávesovou zkratku Windows + R a zadejte příkaz winver.exe. Po odeslání příkazu se zobrazí dialogové okno, a jestliže je v něm uvedeno 1511, potom máte starou verzi. Nová verze nese označení 1607.
Nechcete-li na instalaci update čekat, potom ji můžete ručně vyvolat. Ještě před tím doporučujeme zálohovat si veškerá data, protože i když byl update testován a neměl by představovat problémy, nikdy nevíte, co se může stát. Jakmile tak učiníte, klikněte na tento odkaz. Zde potom klikněte na tlačítko Get the Anniversary Update a stáhněte si soubor. Ten spusťte. Dojde ke kontrole hardware – zda je PC připraven na update (vše by mělo hladce projít, jen je nutné mít 20 GB volného místa na disku, což může být problém). Pokud je vše v pořádku, začnou se na pozadí systému stahovat potřebné komponenty. S PC je možné dále pracovat. Jakmile bude vše připraveno, odklikněte restart PC a ten začne update instalovat. Restartuje se několikrát, celý proces bude trvat několik desítek minut a na konci bude nová verze Windows.
3. Jak bojovat s vnucováním aplikací od Microsoftu
Za posledních několik Microsoft zapracoval na tom, aby byl systém připraven na většinu pracovních úkolů a uživatelé nemuseli stahovat programy, ve kterých by si například přehráli video, zobrazili fotografie či otevřeli PDF dokument. A pokud někomu nevyhovují, může si nainstalovat konkurenční či s více funkcemi. Na tom by nebylo nic špatného, kdyby však po updatu nedošlo k přenastavení otevírání souborů opět těmi defaultními. Pokud jsme si tak nastavili, že video se má otevírat například ve VLC, tak to tak chceme i nadále a nemáme potřebu používat řešení od Microsoftu. Při update sice dochází k velkým změnám uvnitř systému – vlastně jde téměř o čistou instalaci se zachováním instalovaných aplikací a uživatelských dat – ale je to podraz. Uživateli nezbývá nic jiného, než ručně opět vybrat své výchozí aplikace. Klikněte pravým tlačítkem myši na soubor, který chcete otevírat v jiné aplikaci a vyberte volbu Otevřít v programu. Následně vyberte Zvolit jiný program. Vyberte si ho ze seznamu a níže zatrhněte volbu K otevírání souborů X vždy používat tuto aplikaci.
4. Jak lépe pracovat se Start nabídkou
Další velkou, i když spíše kosmetickou novinkou je opět nová podoba Start menu. Stále v ní naleznete vše, na co jste byli zvyklí, ale položky jsou jinak či jinde umístěny. Zobrazit tak lze najednou všechny dlaždicové aplikace (v celoobrazovém režimu) a podle abecedy jsou nyní rovnou seřazené aplikace dostupné v systému. Asi největší změna se odehrála v přesunu hlavních tlačítek ze spodní části do samostatné levé lišty. Vše je tak nyní na dosah ruky.
Nahoře stará Start nabídka, dole nová podoba
5. Jak změnit přihlašovací pozadí
V nové verzi již nečekejte v přihlašovacím okně modré pozadí. Ve výchozím stavu se zobrazuje obrázek, který si zvolíte, podobně jak je tomu v případě okna signalizujícího uzamčený PC. Klikněte na Start -> Nastavení. Zvolte Přizpůsobení a klikněte na kartu Zamykací obrazovka. Níže povolte volbu Zobrazit obrázek pozadí zamykací obrazovky na přihlašovací obrazovce. Potom je jen na vás jaký obrázek si zvolíte výše. Povšimněte si také toho, že Microsoft odstranil zobrazení e-mailu v přihlašovací obrazovce.
6. Jak si vytvořit instalační médium s Windows Anniversary
Tak jak tomu bylo v předchozích verzích, tak i nyní Microsoft umožnil stáhnout si instalační soubory pro tvorbu média (USB či optické médium) sloužící k čisté instalaci Windows. Klikněte na tento odkaz a stáhnete si průvodce instalací. Po spuštění přijměte licenční ujednání a následně vyberte Vytvořit instalační média pro jiný počítač. Dále postupujte dle pokynů.


description: Vibrátory We-Vibe lze ovládat pomocí chytrého telefonu. Hackeři ale ukázali, že se lze na dálku do tohoto vibrátoru nabourat. Uživatelky si navíc stěžují, že výrobce sbírá data o tom, jakým způsobem svůj vibrátor používají.

title: Žena obvinila výrobce „chytrých“ vibrátorů ze sběru citlivých dat

maintext:
Pod pojem „citlivá data“ se obvykle řadí údaje jako e-mailová adresa, rodné číslo nebo bankovní transakce. V případě americké žaloby si ovšem nejmenovaná žena stěžuje, že o ní (a tisícovkách dalších uživatelek) firma sbírá údaje mnohem citlivější: informace o tom, jakým způsobem a v jakém prostředí používá svůj vibrátor.
Některé vibrátory We-Vibe od kanadské firmy Standard Innovation jsou totiž ovládané aplikací ve smartphone. To na jednu stranu umožňuje vzdálené nastavení parametrů vibrací (i přes internet), na druhou stranu to ale umožňuje sbírat celou řadu dat: teplotu, délku vibrací, intenzitu vibrací a režim vibrací.
„Je neuvěřitelné, že firma má navíc k vibrátoru mojí e-mailovou adresu, což jí umožňuje tyto údaje spárovat s mou osobou,“ stěžuje si uživatelka, která je na žalobě podepsána pouze jako „ND“ ze Chicaga.
V době „internetu věcí“ bude podobných obav přibývat
Výrobce vibrátorů přiznává, že sbírá data, která „pomohou při diagnostice a vylepšování produktů“. V reakci na nedávnou prezentaci hackerů, kteří ukázali, že se do vibrátoru We-Vibe 4 umí nabourat, také výrobce slíbil, že požádá bezpečnostní experty o rady, jak produkt lépe zabezpečit. Uživatelé prý ale k používání vibrátoru nemusí využívat e-mail. Ten je nutný jen pro některé funkce, jako například ovládání vibrátoru na dálku přes internet. Firma také zdůrazňuje, že data sbírá v anonymizované podobě. To je ovšem tvrzení firmy, a je technicky samozřejmě možné, aby sbírala data spárovaná s e-mailovou adresou.
Ovládání vibrátoru přes internet
Uživatelé vibrátoru ovládaného telefonem a přes internet by rozhodně neměli být překvapeni, že kvantifikovatelná data někdo sbírá. Na druhou stranu je pochopitelné, pokud někomu sběr takto intimních dat vadí. Firmy by měly těmto obavám uživatelů předcházet, nikoli je řešit až následovně.
„Ze všech narušení soukromí, jaká naše firma řešila, je toto jedno z nejvážnějších a nejinvazivnějších,“ říká Eve-Lynn Rapp z právní firmy, která uživatelku ND reprezentuje. „Mělo by to posloužit jako upozornění, že tzv. internet věcí sice nabízí pohodlí, ale také je plný příležitostí pro neoprávněný sběr soukromých dat.“


description: Operační systém, který vznikl původně jen jako nadšenecký projekt programátora Linuse Torvaldse, dnes nalezneme téměř všude. Pohání většinu smartphonů i chytré televize nebo auta. Za jeho úspěchem stojí otevřený přístup k jeho vývoji a armáda nadšenců i firem. Dnes slaví 25 let od vzniku.

title: Linux slaví výročí. Je mu 25 let a je stále rozšířenější


description: K sedmdesátiletému výročí značky si společnost Sony nadělila řadu „Signature Series“. Špičkovou řadu tvoří high-endový kapesní přehrávač, sluchátka a domácí sluchátkový zesilovač, který kvalitu reprodukce obou komponentů ještě pozvedne.

title: Sony slaví 70 let, nadělilo si nejlepší Walkman všech dob a sestavu snů

maintext:
Za představením nové audiofilské řady „Signature“ jsme museli přejet z berlínského výstaviště do podstatě klidnějších a důstojnějších prostor hotelu Hilton. Uvedení každého produktu řady Signature předcházela malá vzpomínka na „naše poprvé v této kategorii“, čímž firma poukazovala na své bohaté technologické dědictví.
Nejlepší Walkman a jeden z nejlepších kapesních přehrávačů
Na projekčním plátně tak zazářil například TPS-L2, první kapesní kazetový hudební přehrávač Walkman z roku 1979. Ačkoli se v roce 1984 s prvním přenosným CD přehrávačem pokusil vytvořit novou značku Discman, nikdy nedosáhla takového úspěchu a povědomí jako Walkman, a tak se pod původním názvem nakonec vystřídaly i osobní CD přehrávače, kapesní přehrávače formátu MiniDisc, přehrávače souborů MP3 a nejnověji i přehrávače souborů s vysokým rozlišením.
Výrobce letos představil dva přehrávače, NW-WM1A a NW-WM1Z, které označuje jako nejlepší Walkmany na světě. Po stránce elektroniky jsou v podstatě shodné, vyšší a dražší model „Z“ však má šasi vyfrézované z jednoho měděného ingotu se zlatem (model „A“ z hliníkové slitiny) a vnitřní vedení analogového zvuku realizované nikoli drahami po PCB desce, ale kvalitními drátovými propojkami od firmy Kimber Kable. Na první pohled jej poznáte podle zlaté barvy a na první uchopení překvapivě vysokou hmotností 455 gramů, která jej podle našeho názoru až mírně „imobilizuje“. Verze „A“ je o 188 gramů lehčí a rozhodně lépe přenosná.
Přehrávače si poradí s DSD přehráváním (až do 11.2 Mhz), všemi možnými ztrátově komprimovanými formáty a především FLAC/ALAC/WAV až do 32bit/284 kHz. O zesílení signálu do sluchátek se stará firemní digitální S-Master HX zesilovač, jeho výstup je do analogové podoby filtrován (bez dalšího upřesnění). K ovládání slouží dotykový displej, grafické rozhraní je oproti dřívějším modelům upravené. Základní funkce obsloužíte i mechanickými tlačítky. Verze „A“ má 128 GB interní paměti, verze „Z“ 256 GB interní paměti, u obou ji můžete rozšířit microSD kartou.
Šasi NW-WM1Z je vyfrézované z měděného ingotu.
Zklamáním je absence wi-fi připojení a tím i integrace streamovací služby Tidal (streamování na úrovni kvality CD) a Qobuz (obchod a streamování hi-res audio). Nechybí Bluetooth pro bezdrátové připojení přehrávačů, umí vysoce kvalitní přenos firemním kodekem LDAC, bohužel však nepočítá s rozšířenějším aptX. Na druhou stranu používat přehrávač za 1 200, respektive 3 330 eur (tj. 33, respektive 89 000 Kč) k reprodukci přes Bluetooth nedává nejmenší smysl (zvuk nebude lepší než kupříkladu z NWZ-A15 za patnáctinu ceny).
Sluchátka s náušníky z ovčí kůže
Dalším vzpomenutým milníkem byla sluchátka MDR-3, první lehká sluchátka určena přímo pro poslech na cestách, prodávaná současně s Walkmanem TPS-L2. Od nich uplynulo sedmatřicet let k MDR-Z1R, nové vlajkové lodi výrobce.
Sluchátka MDR-Z1R na hlavě posluchače.
Sluchátka jsou circumaurální konstrukce, což znamená, že náušníky leží na lebce kolem uší a boltce. Ozvučnice je tvořena sendvičovou konstrukcí, ve které se mimo kovových slitin využívá i lisovaná dužina kanadských jehličnanů. Mřížka, která kryje membránou, je navržena s využitím Fibonacciho sekvence a má být akusticky velmi neutrální, jinými slovy nemá zvuk, který jí prochází, jakkoli ovlivňovat. Samotná membrána s průměrem 70 mm je vytvořena z polymeru a potažena tenoučkou vrstvou hliníku.
Konstrukce reproduktorů sluchátek MDR-Z1R na hlavě posluchače.
Sluchátka váží 385 gramů, nízké hmotnosti napomáhá i hlavový most ze slitiny s příměsí titanu, a jsou celkově velmi pohodlná. V příslušenství naleznete několik kabelů pro symetrické i nesymetrické připojení, jeden je zajímavý „spletený“ kabel, který na zakázku vyrábí společnost Kimber Kable - jedná se o stejný kabel, který je použit v přehrávači NW-WM1Z. Cena činí 2 200 eur, tedy zhruba 60 000 Kč.
Sluchátkový zesilovač
Při představení se na plátně objevil stereofonní zesilovač TA-1120, což byl první v Japonsku vyrobený zesilovač čistě tranzistorové konstrukce. Zde byla „vzpomínka na předka“ částečně mimo, protože původní zesilovač se staral o zesílení linkového signálu na úroveň, která rozkmitala membrány připojených reprosoustav, kdežto TA-ZH1ES je určen pro buzení sluchátek, nejlépe samozřejmě nových firemních MDR-Z1R, ale samozřejmě i špičkové konkurence typu Sennhesiser HD800, Beyerdynamic T-1 nebo Fostex TH-900.
Sluchátkový zesilovač má koaxiální i optický digitální vstup, jeden USB port pro přehrávače Walkman a chytré telefony XPeria, USB vstup pro připojení počítače (zesilovač se do systému přihlásí jako zvuková karta) a jeden analogový vstup. Sluchátka můžete připojit jak nesymetrickým (Jack 3,5 mm i Jack 6,3 mm), tak i symetrickým (Jack 4,4 mm, 4pin XLR) způsobem, na zadním panelu nechybí ani výstup s řízenou hlasitostí (například pro připojení koncového zesilovače, nebo aktivních reprosoustav).
Veškeré práce se signálem probíhají v digitální doméně, analogový vstupní signál je převeden do digitální podoby hned po vstupu, digitální PCM signály můžete nechat před zpracováním převést do DSD 11,2 MHz. Zesilovač si jinak poradí se signály 32 bit 768 kHz a DSD až 22,4 MHz. Budete tak připraveni i pro budoucí „ultravysoká“ rozlišení.
Za zmínku stojí i složitá konstrukce šasi, které má být odolné vibracím a připravuje pro elektroniku ideální pracovní prostředí. Stejně jako ostatní komponenty „Signature“ řady si za sebe nechá dobře zaplatit, 2 000 eur je v přepočtu zhruba 55 000 Kč.
Zvuk pro nejnáročnější
Ačkoli jsme si všechny součásti mohli poměrně v klidu (ačkoli v řádu minut) poslechnout, nechceme se ukvapit s hodnocením. Z několika dobrých důvodů. Jednak jsme prakticky neznali nabízené hudební ukázky, nemohli jsme jednotlivé komponenty nakombinovat se známou elektronikou (a vysledovat tak vliv jednotlivých částí) a jednak v takto high-endové kategorii se již hraje na opravdové detaily a nuance a ty ve spěchu před dalšími prezentacemi nemusíte rozpoznat a vyhodnotit správně.
Než se k nám sestava dostane na recenzi, spokojme se s konstatováním, že všechny komponenty míří zvukovou kvalitou velmi, velmi vysoko.


description: Veletrh IFA tradičně ukazuje novinky, které se dostanou na aktuální vánoční trh. K vidění jsou ale i koncepty, které se třeba ani na trh nedostanou nebo se objeví až za dlouho.

title: IFA ukázala technické vychytávky, které přijdou na trh před Vánocemi


description: Hudební on-line služba Last.fm byla v roce 2012 napadena hackery a nyní vychází najevo, že došlo k významnému úniku hesel. Hesla unikla ve formě neosolených MD5hashů, jejich prolomení je tedy relativně jednoduché.

title: Ze služby Last.fm uniklo 43 milionů „neosolených“ uživatelských hesel


description: Notebooky chytají druhý dech. Když je potřeba, vezmou na sebe podobu tabletu a ovládat je lze pohodlně i stylusem. Lenovo představilo notebook o velikosti a tloušťce školního sešitu. Můžete do něj psát i „obyčejným“ perem.

title: Notebook, nebo tablet. S Yoga Book to řešit nemusíte, umí být obojím


description: Pokud plánujete koupit televizor a přijímáte pozemní digitální vysílání, pak se vyplatí počkat na certifikované modely. Jak certifikace probíhá, co obnáší a kdy bude první seznam, nám dnes sdělily přímo České Radiokomunikace.

title: Nespalte se při výběru televizoru, certifikace pro DVB-T2 již probíhá

maintext:
Současné DVB-T vysílání bude dostupné do roku 2020.
Od začátku roku 2017 do roku 2020 budou vysílat přechodové DVB-T2 sítě.
Přechod na DVB-T2 sítě a vypnutí současných DVB-T sítí nastane nejspíše 1. 2. 2021.
S chystaným DVB-T2 se počítá nejméně do roku 2030.


description: Mozilla experimentuje s tzv. multiprocesy, tedy více souběžnými instancemi programu, které se dělí o úkoly. Přibližně procento uživatelů Firefoxu službu nevědomky otestovalo a měření naznačuje, že se Firefox vyhnul chybám konkurence.

title: Firefox experimentuje s více vlákny, prý se zrychlí o 400

maintext:
Organizace Mozilla, která vyvíjí prohlížeč Firefox, testuje novou funkci s krycím názvem Electrolysis. Jedná se o experimentální rozdělení programu na samostatné procesy, které s „mateřským“ programem komunikují pomocí ipdl protokolů a rozdělují si mezi sebe práci. Podobně se chová například prohlížeč Chrome, což si můžete ověřit v systémovém seznamu spuštěných procesů.
Mozilla v posledních měsících tuto funkci otestovala na jednom procentu svých uživatelů. Podle vyjádření Asy Dotzlera, šéfa vývoje Firefoxu, ukazují prvotní měření v reálném prostředí zlepšení o 400 % v oblasti responzivity (jak prohlížeč reaguje) a 700% zlepšení v rychlosti načítání dlouhých stránek. Dotzler nyní sám přiznává, že předchozí verze Firefoxu byly „kraksny“ (v originále “janky“).
V dalších měsících se rozšíří testovací základna na 10 % uživatelů, poté na polovinu uživatelů a do šesti měsíců by měla být funkce zpřístupněna všem jako výchozí, pokud půjde vše podle plánu. Pokud nechcete nechat nic náhodě, můžete si zapnutí funkce Electrolysis (“e10s“) vynutit. Tady je návod, jak na to:


description: Ukrajinský Antonov a čínská společnost Aerospace Industry Corporation of China podepsaly dohodu o dokončení výroby druhého exempláře obřího dopravního letadla An-225 Mrija. Číňané mají také zájem zahájit licenční výrobu tohoto stroje.

title: Výroba největšího letadla světa možná přejde do čínských rukou

maintext:
Skutečný obr mezi letadly
V současné době léta jediný exemplář gigantického ukrajinského dopravního letadla An-225 Mrija. Letoun provozuje dopravní společnost Antonov Airlines, která se zaměřuje na leteckou dopravu těžkých nebo rozměrných nákladů.
An-225 například zajišťoval přepravu techniky (například odminovacích buldozerů, obřích mobilních elektrických centrál nebo menší lodí) a dalšího nákladu koaličním vojákům v Iráku a Afghánistánu. V roce 2009 přepravil z Německa do Arménie turbínu pro plynovou elektrárnu o hmotnosti 189 tun.
Prázdná hmotnost An-225 je 285 tun a maximální startovací až 640 tun. Podle hmotnosti nákladu i délky trasy se pak plní obří nádrže letadla - ty pojmou až 300 tun paliva. Mrija má spotřebu kolem 18 až 22 tun paliva na hodinu letu, v závislosti na hmotnosti nákladu a výšce letu.
Obří nákladový prostoru měří na délku 43,35 metru, šířku 6,4 metru a výšku 4,4 metru. Maximální hmotnost nákladu je 250 tun. An-225 tak teoreticky přepraví až čtyři tanky M1 Abrams, nebo několik desítek terénních vozidel. Letoun pohání šest motorů ZMKB Progress D-18 s celkovým tahem 6×229,5 kN.
An-225 má však i svou stinnou stránku, potřebuje totiž rozjezdovou dráhu minimálně 3,5 kilometru dlouhou. Díky tomu ho lze provozovat jen z dostatečně velkých letišť, což výrazně omezuje použití letounu.
Čínský zájem
Kvůli mimořádným výkonům projevila o letoun An-225 zájem Čína. Firma Aerospace Industry Corporation of China (AICC) přitom využila souběhu několika okolností. V areálu Antonovuje od roku 1988 rozestavěný trup druhého exempláře An-225, na jehož dokončení neměla firma nikdy dostatek peněz.
Navíc zmrazení rusko-ukrajinských vztahů dostalo Antonov na pokraj bankrotu, neboť Kreml byl hlavním odběratelem ukrajinských dopravních letadel a leteckých dílů. Podle listu Bloomberg Bussines poklesl kvůli ztrátě ruského trhu export ukrajinského vojenského materiálu trvale o 600 milionů dolarů ročně.
Antonov proto díky čínské spolupráci může najít nový trh pro svá letadla a navíc získat potřebné finance. Firma si také aktivně počíná v Indii i v Saudské Arábii.
Podle ruských expertů jde však Číně jen o „nasávání“ moderních technologií. AICC má velmi podobné jméno jako obří čínský letecký výrobce AVIC (Aviation Industry Corporation of China), ale jde o malou obchodní firmu založenou v roce 2010 v Hong-Kongu.
„Dohoda patří do běžného modelu Číny v získávání technologií pro vojenské použití a pro Ukrajinu je to dohoda s malou zprostředkující obchodní firmou. AICC by neměla být zaměňována s Aviation Industry Corporation of China (AVIC), což je obří čínská letecká firma,“ uvedl pro kremelský propagandistický web Sputnik News Vasilij Kašin, expert Analytického střediska strategií a technologií.
Antonov v první fázi dokončí stavbu druhého modelu An-225 a poté letoun předá do rukou AICC. Dokončení letadla může trvat zhruba pět let od podpisu dohody oběma stranami.
„Druhá kopie letadla Mrija bude dokončena zde v Kyjevě a může stát až 500 milionů dolarů, v závislosti na instalovaném zařízení,“ uvedl prezident společnosti Antonov Oleksandr Kocjuba.
V druhé fázi mají Číňané zájem o zahájení sériové výroby An-225 v Číně pod licencí firmy Antonov.
Podle výrobce všechna práva zůstávají v ukrajinských rukou. „Žádné certifikáty k An-225 Mrija, včetně práv duševního vlastnictví, nebudou státní společností Antonov předány čínské straně,“ stojí v tiskovém prohlášení firmy Antonov.
Proč Čína potřebuje An-225?
Jaké má ale AICC s ukrajinskými letadly plány? Komerční trh pro leteckou přepravu nadrozměrných nákladů je omezen. An-225 létá pouze několikrát ročně. Teoreticky je na trhu místo pro několik letadel této velikosti.
O An-225 může mít zájem čínské letectvo, které trápí nedostatek těžkých dopravních letadel. Zavedení An-225 do výzbroje dá Pekingu unikátní nástroj strategické letecké přepravy.
Čína rovněž trpí každoročně rozsáhlými přírodními katastrofami - An-225 je schopen zajistit klíčovou přepravu lidí, zásob, techniky (těžké stavební stroje) do postižených oblastí.
Třetí odvážnější verze - Čína použije An-225 k vynášení raket nebo raketoplánů na nízkou oběžnou dráhu Země. V 80. letech Sověti testovali An-225 jako nosič malých víceúčelových letecko-kosmických systémů MAKS (krycí jméno Molnija) - malých raketoplánů pro dvě až šest osob, nebo dvě osoby a sedm tun nákladu.
Sdružení Molnija v roce 2010 s raketoplánem MAKS soutěžilo v tendru o novou ruskou kosmickou loď. Neuspělo. Přednost dostala klasická loď PPTS pro šest kosmonautů.
Teoreticky může Čína koncept MAKS oživit. S předpokládanou cenou tisíc dolarů za jeden vynesený kilogram nákladu by „čínský MAKS“ mohl směle konkurovat raketám americké SpaceX a ovládnout velkou část lukrativního byznysu ve vynášení satelitů na nízkou oběžnou dráhu.
Článek vznikl pro web Armádní noviny a byl redakčně upraven. Další články o vojenství a novinky ze světa armády najdete zde.


description: Chcete si poslechnout, jak komunikuje Městská policie Praha a třeba tak získat informace, kde se shromažďuje více lidí nebo zjistit osobní údaje řidiče špatně zaparkovaného auta? Pořiďte si obyčejný USB přijímač digitální televize a rozhlasu, připojte jej k počítači, stáhněte tři programy a můžete začít.

title: Stačí USB přijímač za pár stovek a můžete odposlouchávat městskou policii

maintext:
Řada organizací spadajících pod pražský magistrát využívá komunikační síť Tetra. Je to běžný systém, který se používá i jinde ve světě. Problém je v tom, že například komunikace městské policie probíhá zcela bez šifrování.
Co do vysílačky policista řekne, slyší každý, kdo poslouchá. A slyšet může nejen jméno, adresu bydliště a rodné číslo majitele konkrétního automobilu zaparkovaného před konkrétním obchodním domem, ale teoreticky i mnohem zajímavější informace. V případě mimořádných událostí, jako jsou demonstrace, veřejné ohrožení a podobně totiž s městskou policií postup koordinuje policie státní (samozřejmě šifrovaně). Z nevhodně sdílených informací městských strážníků, ale může posluchač postup obou složek dopředu pohodlně zjistit.
K odposlechu si stačí pořídit obyčejný USB dongle k příjmu digitální televize a rozhlasu. Nestojí víc než 300 korun. A s touto malou investicí se lze dostat nejen ke komunikaci městské policie, ale do celého tzv. městského rádiového systému. Ten využívají i další organizace pražského magistrátu - třeba Technická správa komunikací, Dopravní podnik i krizový štáb. A stejný systém se využívá i k řízení dopravních informačních tabulí.
Asi byste čekali, že takový systém bude dobře zabezpečen. Ale opak je pravdou, jak nás přesvědčil Ondřej Profant, který je pražským zastupitelem za Pirátskou stranu. Na problém narazil náhodou.
Ondřej Profant demonstruje odposlech komunikace Městského rádiového systému.
„Na jedné přednášce pořádané ČVUT, která se týkala rádiových sítí jsem zaslechl, že Praha provozuje nezabezpečenou síť Tetra,“ vysvětlil svůj zájem Profant.
Postupně si zjistil, kde je problém a ve spolupráci s odborníky si sestavil i jednoduchý systém, kterým mohl síť Tetra odposlouchávat. Redakci Technet.iDNES.cz to i názorně ukázal.
Ukázka odposlechnuté zprávy pro dopravní informační tabuli. (v červeném rámečku)
Mohli jsme si tak poslechnout hlášení policistů, že skončila demonstrace, nebo si přečíst zprávu určenou pro informační tabuli na pražském okruhu.
Přesně to může udělat kdokoliv a nebude jej to ani moc stát. Redakce má k dispozici přesný návod, jak si vše správně sestavit. Z pochopitelných důvodů jej zde neuvádíme.
V čem je největší problém?
Samotný fakt, že systém není šifrován nemusí být přímo důvodem ke znepokojení. Nešifrovaný systém může být totiž výrazně levnější na pořízení i na provoz a může být i bezpečný. Jenže je v takovém případě potřeba dodržovat určitá pravidla pro komunikaci. Problém s možným odposloucháváním totiž není nijak nový. Řeší jej například některé dobrovolné hasičské sbory, které stále ještě komunikují na analogových frekvencích. Jejich odposlouchávání je velmi snadné a proto jsou všichni radiooperátoři proškoleni v tom, co mohou do vysílačky sdělovat a které informace už musí jít jinou cestou (například přes mobilní telefon).
V komunikaci městských strážníků však zaslechnete nejen jména, ale i rodná čísla a další osobní údaje o osobách, které si strážnici právě prověřují. Důležité informace se tak mohou útočníci jednoduše zneužít.
Lze podvrhnout informační tabule a značení na silnicích?
Odposlech sítě je velmi jednoduchý. Kromě hlasové komunikace je možné sledovat i údaje na informačních tabulích, což je však již trochu obtížnější. Pokud by však chtěl někdo tuto komunikaci podvrhnout nebo dokonce změnit údaje na tabulích například městského okruhu, měl by to ještě mnohem těžší.
Podle odborníka na radiové komunikace jehož totožnost redakce zná, to v podstatě není možné. I když totiž systém nevyužívá takzvanou šifrovanou autentifikaci, podvrh by informační cedule poznaly a podstrčené informace by nepřijaly.
„Představte si, že s někým hovoříte po telefonu. Pokud by v tu chvíli někdo chtěl nepozorovaně vstoupit do vaší komunikace, bude to mít velmi těžké. Poznáte to. A podobně to vypadá při komunikaci mezi informační tabulí a dispečinkem. Do spojení nemůže vstoupit nikdo další, aniž by to systém nezaznamenal,“ vysvětluje expert. Stejné je to i při komunikaci mezi městskými policisty.
„Stoprocentní zabezpečení bezdrátové sítě neexistuje. Každý šifrovací systém je možné teoreticky zlomit a mezi výrobci systémů a útočníky existuje trvalý boj, což můžeme vidět i v jiných oblastech. Například wi-fi začalo s WEP autentizací, která se časem stala slabou, přešlo se na WPA, WPA2, a ukazuje se už to také nestačí,“ dodává odborník.
I tak je ale nešifrovaná komunikace v této síti, která začala v Praze vznikat již v roce 2000, nesprávně nastavená. „Podle mých informací síť jen omezeně využívá například záchranná služba, která má zkušenosti s tím, že se takto mohly dostat informace o výjezdu k VIP osobám do bulvárních novin,“ říká Profant.
Půl roku bez pokroku
Zastupitel za Pirátskou stranu se pokusil situaci řešit už letos v lednu, kdy se ptal na věc na bezpečnostním výboru. Dozvěděl se, že již od října 2015 je připraven materiál, který měl mimo jiné i částečně řešit problém zabezpečení prostřednictvím autentifikace. Magistrát tedy o problému věděl již delší dobu, ale výsledek to zatím nepřineslo.
Dnes (v úterý 13. září) se měl na pražském magistrátu sejít bezpečnostní výbor a za přítomnosti novinářů celý problém zveřejnit. Zasedání však bylo zrušeno pro nezájem zastupitelů.
Ke kauze do redakce MF DNES dorazilo vyjádření tiskového mluvčího pražského magistrátu: „Magistrát, jakožto provozovatel Městského rádiového systému („MRS“), si je vědom závažnosti týkající se zabezpečení provozu MRS. Je připraven materiál týkající se veřejné zakázky, jejíž předmětem je mimo jiné i zajištění autentifikace a šifrování provozu v MRS. Před jejím vyhlášením odbor bezpečnosti Magistrátu hlavního města Prahy zadal společnosti KPMG zpracovat studii, týkající se analýzy a koncepce rozvoje MRS. Tato studie je ve fázi před převzetím a potvrzuje správnost plánované investice. Předpokládá se, že návrh řešení – záměr na vyhlášení veřejné zakázky bude předložen RHMP do konce roku,“ odpověděl mluvčí Vít Hofman.
Magistrát tedy o problému ví. Otázkou zůstává, jak jej vyřešit. „Bez podrobné znalosti topologie systému je těžké odhadnout, jak bude případné zavedení šifrování náročné,“ vysvětluje expert na radiovou komunikaci. „Je totiž možné, že část terminálů nebo dokonce celá infrastruktura sítě šifrování neumožňuje a jedinou možností by pak bylo nahrazení stávajících terminálů nebo v krajním případě i změna celé infrastruktury. Může tedy jít o náklady v řádech stovek tisíc za pouhý nákup licencí na šifrovaní až po desítky milionů za novou síť,“ dodává odborník.
Další podrobnosti k problému nešifrované komunikace městských strážníků přinese středeční MF DNES.