title: ISOL-8 Substation Integra

maintext:
ISOL-8 Substation Integra
Značka Isol-8 (= isolate = izolace) se objevila na trhu v roce 2003, kdy zakladatel Nic Poulson odešel ze známější společnosti IsoTek s pocitem, že by konstrukci napájecích filtrů uměl vyřešit ještě lépe. ZA Poulsonem je ale kromě účasti v IsoTeku ještě kariéra zvukaře v BBC v 80. letech a navíc má také rozsáhlé zkušenosti s konstrukcí zesilovačů - ty ostatně od poloviny 90. let až dodnes vyrábí pod značkou Trilogy Audio Systems.
Portfolio Isol-8 se na rozdíl od konkurence soustředí spíše na vyšší úroveň sestav - představovaný filtr Substation Integra by se pak dal označit za zlatý standard mezi firemními výrobky, protože leží zhruba uprostřed cenového rozsahu produkce Isol-8.
Substation Integra má rozměry a tak trochu i podobu většího koncového zesilovače; šasi má rozměry 43,5 x 13,1 x 41 cm (š x v x h) a váží bezmála 10 kg. Masivní hliníkový čelní panel nese jen logo výrobce a v centrálním prolisu svítí jen maličká dioda, informující o provozním stavu filtru. Žádné sofistikovanější informace bohužel Substation Integra nenabízí.
Při pohledu zezadu objevíte šestici zásuvek pod záklopkami, díky čemuž filtr působí až lehce industriálním dojmem a navíc jsou chvíle, kdy může být záklopka maličko nekomfortní. Zásuvky jsou rozděleny do dvou bloků, čtyři jsou určeny pro zařízení s nízkými proudovými nároky jako jsou zdroje signálu a slabší integrované zesilovače, dvě zásuvky pak umí dodat vyšší proud a "uživí" tak i silnější zesilovací techniku. Je příjemné, že obě sekce mají k dispozici vlastní resetovací spínač, stejně jako je příjemné, že na filtru se nachází zemnící kolík. Dostatečný přísun proudu zajišťuje 20A zásuvka Neutrik powerCON.
Substation Integra dokáže dodat trvale až 6A do zásuvek pro zařízení s nízkým odběrem (platí jako součet napříč všemi čtyřmi zásuvkami) a 16A do zásuvek pro zařízení s vysokým odběrem (platí opět jako součet pro obě zásuvky).
Uvnitř filtru se hned za přívodní zásuvkou obvody fyzicky rozchází a dále pokračuje napájení pro oba bloky zásuvek nezávisle. Isol-8 sází na vícestupňové filtrování, prý zejména aby se zabránilo i tomu nejmenšímu šumu, vznikajícímu ve filtru samotném a také zabraňuje vzájemnému ovlivňování připojených komponentů. Každá zásuvka tak má vlastní malý filtr, navazující na hlavní filtrační obvody. Velkou pozornost pak v Isol-8 věnují potlačení DC složky vlastním řešením ISOL-8 AXIS DC Blocking.
Samozřejmě, že celé zařízení poskytuje nejen filtraci, ale také ochranu proti přepětí, podpětí a proudovým špičkám.
Z použitých součástek stojí za zmínku postříbřené kabely v teflonové izolaci, polypropylenové kondenzátory, cívky z bezkyslíkaté mědi od Mundorf a další, které si navíjí v Isol-8 sami.
Isol-8 Substation Integra jsme provozovali s redakčními sestavami Naim Nait XS + FlatCap XS a OPPO BDP-105D, s Cambridge Audio CXA80 a Cambridge CXC, s Norma Audio Revo IPA-70B, připojovali jsme i Quad Artera Play a Quad Artera Stereo nebo Teac AI-501D. Poslouchalo se přes Harbeth Monitor 30, Xavian Perla, Piega Classic C40.2 nebo Tannoy Mercury 7.2, porovnávalo se pak s řádově levnějším filtrem IsoTek EVO3 Venus, případně základním filtrem Furman AC-210AE a propojením s kabely KrautWire Lifetime série a ZenSati Authentica.
Bez diskuse nejzřetelnější přínos měl filtr v oblasti basů - alespoň tedy v našem prostředí (protože je potřeba si uvědomit, že věc jako síťový filtr nebude fungovat všude identicky a to kvůli jednak rozdílné kvalitě domácího napájení, jednak kvůli rozdílné kvalitě / odolnosti napájecích zdrojů u elektorniky). Ve "Spiritual" Charlieho Hadena ("Beyond the Missouri Sky" | 1997 | Verve | 537 130-2) přibyl rozhodně impuls, bas jako kdyby se usadil, rozhodně měl lepší kontury, citelnější váhu a celkovou soustředěnost, takže působil dokonce hlubší a kontrabas jako nástroj v prostoru dominantnější - tento efekt byl pak znatelný napříč sestavami a zejména u zesilovačů. K přínosu v basové oblasti tak nelze říct nic - skutečně funguje a funguje zřetelněji, než třeba výměna kabelu - je to skoro jako hýbat fyzicky s reprosoustavami v prostoru.
U hlasu Vince Jonese v "This is the woman" ("Moving through taboos" | 2003 | Universal | VJ 356N) byly změny méně do uší bijící, ale přesto zřetelné. Těžko se však pojmenovávají konkrétními slovy, neb to bylo spíš pocitové vystoupení hlasu směrem kupředu. spíše jako kdyby filtr kvalitu reprodukce jen tak podtrhl, zdůraznil, bez efektů zvuk uvolnil a odstranil nízkoúrovňové nejistoty a zkreslení, která bránila vyniknout jemňoučkým dozvukům. V první chvíli vlastně nemáte pocit, že by se vokál nějak dramaticky změnil, musíte chvilku pátrat po změnách, ale poté se ukáže, že změna je příliš komplexní, než aby jí stačila jednotlivá slova - více prostoru, více hloubky, větší soustředění, více odstínů, více poloh, plynulejší "tok" hlasu... Drobnost k drobnosti tu vytvoří ve finále jednoduše přirozenější přednes.
Podobné je to i v oblasti výšek - na všech zkoušených sestavách bylo potřeba vícekrát přehazovat, zkoušet a zkoumat, než se podařilo sesumírovat subjektivní dojmy do nějakých smysluplných slov. Třeba v "Like Minds" Garyho Burtona ("Like Minds" | 2003 | Concord | SACD-1029-6) rozhodně přibyla znělost vibrafonu, tam šlo spíše ale o takový všeobecný pocit - na čem se nejlépe přínos filtru poznal, to bylo vykročení činelů směrem dopředu a to klidně o polovinu. Linka doposud tak ukrytá za výrazně znělým vibrafonem byla po zapojení filtru zřetelnější, výraznější a dominantnější, byla to plnohodnotná linka vedle vibrafonu a ne jen kdesi za ním. O něco lepší bylo také oddělení úderů, související spíše s celkovou lepší čistotou a zřetelnou absencí ruchů v pozadí, takže se i jemné zvuky jeví lépe srozumitelné.
Můžeme-li soudit, tak Substation Integra nepožírá dynamické schopnosti zesilovačů, alespoň těch integrovaných s běžnými výkonovými hodnotami, které jsem měli pro poslech k dispozici. Nicméně máme rozhodně pocit, že připojit 300 Wattový koncový stupeň nebo monobloky asi nebude to, čím si vás tenhle filtr získá. Po zapojení filtru lépe fungovaly zejména dynamické kontrasty v nízkých poslechových hlasitostech, třeba u Vivaldiho "La Stravaganze Concerto op. 4 no 3." ("Crystal Cable Arabesque" | 2009 | Crystal Cable | CC200901) byla zřetelnější mikrodynamika, byť celková dynamika nahrávky neutrpěla žádný "kopanec" směrem ke hvězdám - "jen" byla taková, jakou dokázaly zesilovače dodat.
V oblasti rozlišení panuje tentýž dojem - díky tiššímu pozadí, díky možnosti zaslechnout jemnější detaily a díky celkově přesnější práci elektroniky jsou znát i drobnější detaily, respektive působí tyto detaily a informace srozumitelněji a jaksi přirozenější v celkovém kontextu. Nejde o to, že najednou slyšíte zvuky, které jste nikdy neslyšeli a oněměle padnete do křesla - jde o to, že Substation Integra svůj vliv projevuje velmi nenápadně, jemně a jaksi velice neokázale, jako kdyby provedla jen decentní remaster nahrávky směrem k větší přirozenosti a čistotě a i když je to drobnost sem a drobnost tam, celkově to funguje a třeba ve "What a wonderful world" Katlie Melua a Evy Cassidy ("Collection" | 2008 | Dramatico | DRAMCD0040) působí reprodukce vzdušněji, konkrétněji a hlasy jako kdyby plynuleji navazovaly mezi slovy, jako kdyby v nich najednou bylo více poloh a přes komplexnější vyznění jako kdyby každý hlas i nástroj měl trochu více prostoru - je to dáno celkově přirozenějším, ale také jaksi klidnějším a méně nápadným vyzněním.
V Mahlerově "6. symfonii" v podání České filharmonie s Václavem Neumannem (2006 | Octavia Records | OVCL-00259) přibyl vzduch a prostor - opět ne efektně, ne tak, že byste měli pocit, že černá je bílá a dole je nahoře, ale tak nějak "obyčejně" (v dobrém slova smyslu) vše působilo o kus přirozeněji, o kus volněji, o kus přehledněji a dospěleji, zejména menší energie, nutná k lokalizování jednotlivých nástrojů vás navede na myšlenku, že je to všechno jednoduše lepší, přirozenější.
Výborným symbolem funkčnosti ISOL-8 Substation Integra byla jednoduchá popová "Africa" od Toto ("Blu-Spec CD - Feel the difference" | 2009 | SONY Music Japan | SICP 20048-9). Když se snažíte pojmenovat nějaký radikální přínos v jednotlivostech, bude to obtížné - zkusíte-li ale pojmenovat celkové pocity, bude to podstatně jednodušší. Se zapojením Substation Integra totiž přichází větší klid, větší uvolněnost, mnohem větší pocit samozřejmosti, ale ne té na první dobrou zjevné, ale té nenápadné, té přirozené, kdy vás třeba přesná, konkrétní rytmika nebo kovová znělost nijak neudeří do ucha, protože je považujete za něco normálního - až když párkrát přepojíte napájení z filtru a do filtru, tak si uvědomíte, že s ním se hudba lépe poslouchá.
ISOL-8 Substation Integra je drahý filtr a proto si mnozí jistě řeknou, že má umět zázraky. Na rozdíl od valné většiny přístrojů, s nimiž jsme měli tu čest, ale jako kdyby zasahoval do charakteru reprodukce co nejméně, co nejnenápadněji, což může samozřejmě vést i k tomu, že máte pocit, že se vlastně nic neděje. Dejte ale tomuhle velmi pěkně zpracovanému přístroji šanci, věnujte něco času prohazování napájecích kabelů z něj a do něj a uvidíte, že v podstatě jeden každý aspekt reprodukce bude přirozenější a zvuk jako celek komplexnější a srozumitelnější, tedy i emocionálně intenzivnější. Substation Integra vám nepřevrátí svět naruby, ale může přinést pocit podobný prvnímu pochopení chuti dobrého pití (ne prvnímu ochutnání, to většinou bývá dost mizerný zážitek...) - když pochopíte, co je v dobrém pití dobré, když se propijete do jeho tajů (a že to chce nějaký čas a zkušenost a ne každý to docení, což není nic špatného - někdo nedocení drahé oblečení, jiný drahé vozy, jiný drahé dovolené, jiný drahá děvčata,...), už jen těžko budete chtít být bez něj - s dobrým napájecím filtrem to není tak úplně nepodobné. Jedinou reálnou otázkou tak vlastně zůstává, zda na něj máte a investici dokážete docenit...
Kč 70 990,- - stříbrná
Kč 74 990,- - černá
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/prislusenstvi-a-doplnky/1044-isol-8-substation-integra#sigProIdee91f4346b View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ výborné zpracování
+ zjemní a zklidní zvuk bez výrazné změny charakteru
+ nekrade dynamiku
+ hodí se zejména k ostřeji hrajícím systémům
ZÁPORY
- u měkce a jemně hrajících systémů může zvuk být až příliš jemný
- zásuvky mají nepraktické, byť bezpečné "příklopné" provedení
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: HIFI GUIDE | www.hifi-guide.cz


authors:
Daniel Březina
Autor

description: Online magazín o audio-video technice, domácím kině a chytrém bydlení.

title: SEV Litovel - výroba gramofonů

maintext:
SEV Litovel - výroba gramofonů
Litovel - město gramofonů. Není to zase tak dlouho, co jste takovou ceduli v Litovli skutečně najít mohli. SEV byl oficiálně založen v září 1999, navazuje ale na nějakých 50 let historie litovelské Tesly. SEV aktuálně sídlí v sedmi patrech a suterénu velkého domu nedaleko litovelského pivovaru a zaměstnává přes dvě stovky lidí. Každé jedno patro v domě má svůj účel - od lakovny, přes oddělení vrtání a broušení až po skládání. Všechny činnosti se dnes týkají téměř výhradně gramofonů Pro-Ject, jakkoliv se zde dělají i některé další produkty.
Měli jsem možnost navštívit litovelskou výrobnu a projít její prostory od základů po střechu. Co nás překvapilo jako první? Inu, řekněme velmi ortodoxní způsob, kterým firma funguje zjevně už mnoho, mnoho let. A také to, jakou péči a jaké penzum času dostávají i ty nejlevnější modely.
Sedm pater firmy je rozděleno na oddělení lakování, mechanického zpracování (vrtání, broušení,...) a pak na jednotlivá patra, v nichž se gramofony skládají. Čím výše jdete (fyzicky), tím výše se dostáváte (v hierarchii výrobního programu).
V SEVu nenajdete žádné extrémní technologie, žádné zázraky, ale najdete tam několik stovek lidí v jedno- až trojsměnném provozu, kteří zjevně vědí, co a jak mají dělat. Navíc třeba gramofony ze špičky katalogu umí precizně složit a nastavit jen tři lidé. Ale i ty nejlevnější modely dostávají příkladnou péči, nejde o žádnou pásovou výrobu.
Velká část součástek se vyrábí přímo uvnitř budovy, výjimkou jsou víceméně hlavně plasty a karbonové součásti - oboje dodávají firmy z regionu. A třeba sokly pro nejnovější gramofony The Classic vyrábí nedaleké AQ v Července.
Protože nejlepší je ale osobní návštěva (kterou vám nezařídíme), budete se muset spokojit s druhou nejlepší věcí - komentovanou fotogalerií. Ale ještě jednou to důležité - je příjemným překvapením, že gramofony Pro-Ject nejsou anonymní velkoprodukcí, ale že každý projde rukama několika lidí a jeden každý včetně těch nejlevnějších projde testovacím zahořováním a ručním nastavením do ideální podoby.
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/profily/1080-sev-litovel-vyroba-gramofonu#sigProId3bd668256b View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: AQ | www.aq.cz

fasttext_language: cs


title: recenze audio-video techniky a chytrého bydlení

maintext:
Marantz CD6006
Spolu s novým integrovaným zesilovač nejdostupnější řady 6006 se u Marantzu objevil i puristicky pojatý CD přehrávač, jeden z obecně dostupnějších, podíváme-li se napříč trhem. Jde vlastně "jen" o evoluci modelu 6005, který byl často oceňován jako ideál toho, co lze koupit za podobné peníze. Model 6006 je uvnitř téměř identický, byť Marantz říká, že doladil některé drobnosti a změnou součástkové základny maličko přeladil zvuk.
Vizuální stránka přehrávače zapadá do rodiny Marantz a ničím nepřekvapí - mírně ustupující boční části čelního panelu od střední části oddělují prohlubně, veprostřed jdou symetricky rozložené prvky. Uprostřed nahoře mechanika CJDKT690, pod ní velký, dobře čitelný displej. Po stranách těchto zásadních prvků pak najdete šest maličkých tlačítek pro základní ovládání reprodukce a pod nimi vlevo USB port pro připojení datových pamětí a iPodu (s certifikací Made for iPod / iPhone) a vedle maličké tlačítko pro přepínání mezi zdroji - mechanikou a USB. Na druhé straně je sluchátkový jack s vlastní regulací hlasitosti.
Zadní strana je pak velmi jednoduchá, napájecí zdroj doplňují jen cinche analogového výstupu a koaxiální a optický digitální výstup. Nepočítáme-li vstup a výstup pro vedení signálu dálkového ovládání sestavou, není tu už nic - škoda, možnost využití přehrávače jako převodníku třeba alespoň přes USB z PC nebo po optice / koaxu pro televizi by mnoha běžným domácnostem určitě ulehčila život.
Samotný přístroj vypadá a působí na svou cenu velmi pěkně - za 12 000,- dostanete 6,5 kg materiálu a plnohodnotný komponent o rozměrech 44 x 34 x 10,5 cm (š x h x v).
Přehrávač omezuje své schopnosti čistě na CD formát, případně umí skousnout MP3, WMA a AAC soubory se standardním rozlišením. Žádný hi-res, DSD nebo alespoň nekomprimované formáty nečekejte, což je trošičku škoda.
Obvodové řešení není úplně symetrické, signálové cesty jsou ale organizované, krátké a na mnoha místech ideál symetrie splňují. Místo operačních zesilovačů využívá Marantz své diskrétní a rychleji pracující moduly HDAM ve verzi SA2 (jeden je určen samostatně pro sluchátkový výstup, což zaručuje jeho solidní kvalitu), energii dodává transformátor na EI jádře.
O převod digitálních dat z osvědčené mechaniky CJDKT690 se stará vícebitový delta-sigma převodník s čipem CS4398, kde buffer a filtraci zajišťují řešení HDAM. Přehrávač pracuje v rozsahu 2 - 20 000 Hz s odstupem signálu a šumu 110 dB a slušným dynamickým rozsahem 100 dB a to při nízkém celkovém harmonickém zkreslení 0,002%.
Marantz CD6006 hrál po většinu doby hlavně se svým kolegou PM6006, ale také s Naim Nait XS + Naim FlatCap Xs, s Norma Revo IPA-70B, Gryphon Diablo 300 nebo Cambridge CXA80, hrál i přes ASUS Xonar Essence One MUSES MKII nebo Gryphon Kalliope. Porovnávalo se s OPPO BDP-105D nebo Cambridge CXC. Poslouchalo se pak přes Harbeth Monitor 30, Xavian Perla, Xavian Premio, AQ Passion Teen nebo PMC twenty.22. Propojeno bylo ZenSati Authentica, KrautWire Lifetime sérií nebo TelluriumQ Silver a Black kabely.
Přes svou velmi atraktivní cenu vám CD6006 už dá ochutnat hloubky basu, kontrabas v Hadenově "Spiritual" ("Beyond the Missouri Sky" | 1997 | Verve | 537 130-2) sice neměl ten impuls a důraz, jaký by byl ideální, ale ani to nebyl ten trochu tvrdý, trochu prázdný a "levný" bas. Přes chybějící autoritu a pocit velké váhy cítíte, že kontrabas není žádný plochý a malý nástroj. Zejména v kombu s PM6006 cítíte, že z nástroje plyne vzduch, byť ne tak hutný. Měkký, houpavý sled tónů ale v zásadě funguje dobře, jednotlivá brouknutí jsou oddělená a ještě před pěti šesti lety by člověk za takový bas rozhodně nezaplatil takhle málo. Tóny jsou také zjevně jemnější, sametovější, laděné do klidu, ale pěkně barevné a nepřeháníte-li to s hlasitostí a nemáte touhu po studiovém zvuku, jsou neúnavně vřelé a příjemné.
Vokál Vince Jonese se už snažil zjevně vymanit a vystoupit ze zvukového celku nahrávky "This is the woman" ("Moving through taboos" | 2003 | Universal | VJ 356N); přednes středního pásma už není takový ten základní anonymní, generický stejnozvuk nejlevnější elektroniky, už se objevuje férová lehkost, klid a laskavost, srozumitelnost je lepší, než byste se za 12 000,- odvážili doufat a i když by mohl mít vokál více energie, více šmrncu a větší objem, za své peníze od nikoho nedostanete víc - a bez přímého pedantního porovnávání budete více než nadšeni, jak vřele a pohodově hlas přichází, bez deky, bez ostrých hran, bez násilí, jen tak pohodově připlouvá.
Křehké a jiskrné tóny vibrafonu v "Like Minds" Garyho Burtona ("Like Minds" | 2003 | Concord | SACD-1029-6) byly velmi decentně zakulacené, heboučké a lehounké, takže i když zůstal zachován trochu cinkavější a zvonivější charakter nástroje, mohli jsme hrát nahlas a vřele "hezké" ladění přehrávače zklidnilo agresivní hrany, které činí často poslech levných přístrojů ne úplně snadným. Nečekejte nějaké sofistikované vykreslení plochy nástroje, případně dokonalé vystižení struktury tónu činelu, čekejte ale, že CD6006 za danou cenu hraje tak příjemně a v pohodě, že takové věci ani nebudete muset hledat. Činely samotné mají sice kratší dozvuk (ale mají dozvuk!), jsou ale vlastně velmi slušně oddělné a ze souvislého "tekoucího" šumu už vzniká zřetelný rytmus z úderu a doznívání tónu, linka jde nahoru a dolů, pulsuje a přehrávač vlastně vcelku nabízí docela dost.
Dynamika reprodukce má rozhodně své limity - ostatně bylo by divné, kdyby přístroj s cenou řekněme zhruba jedné luxusní večeře ve velkých světových metropolích nějaké ty limity neměl. Třeba housle ve Vivaldiho "La Stravaganza Concerto op. 4 no. 3" ("Crystal Cable Arabesque" | 2009 | Crystal Cable | CC200901) celkem solidně cvrlikaly a i když by dynamické špičky při záběru smyčců mohly být dramatičtější, mohly by být energičtější a plnější, zvuk nepůsobil vyprázdněným dojmem, ani neměl potíže s kontrolou (za dané peníze...). Přehrávač je laděný trochu do "hezkého" způsobu reprodukce, tedy je trochu klidnější, jemnější a možná i opatrnější, ale v dané třídě nemůžete říct křivého slova.
V podstatě přes kopírák by se dalo popsat rozlišení - když víte co hledat, je jasné, že ve "What a wonderful world" od Katie Melua a Evy Cassidy ("Collection" | 2008 | Dramatico | DRAMCD0040) se toho skrývá o dost víc, na druhou stranu když po tom explicitně nepátráte, tak vám to nechybí a v tom je největší kouzlo řady 6006 - když CD přehrávač spojíte se zesilovačem, za rozumné peníze máte excelentní pohodu a možnost neřešit. Třeba vokály obou protagonistek sice nemají takovou tu nádherně komplexní hloubku, ale jsou už dost čisté, dost konkrétní a dost oddělené, aby to - jak už bylo napsáno výše - vybočilo z běžného, generického stejnozvuku do kvalit high-fidelity. Uvolněte se a nechte hudbu hrát a Marantz vás tu a tam až překvapí, kolik toho za danou cenu umí ukázat...
V Mahlerově "6. symfonii" v podání České filharmonie a Václava Neumanna (2006 | Octavia Records | OVCL-00259) byl prostor rozložený jen v pravolevém směru, hlouba dohledatelná a slyšitelná nebyla, nicméně opět to nebránilo pocitu slušné přehlednosti a čitelnosti, ačkoliv prostor holograficky vystupující z reprosoustav přehrávač sám o sobě nenabídne. Není to alea ani jednolitá zvuková koule, zejména asi kvůli tomu, že přednes nikam nespěchá a má čas se otevřít a uspořádat. Opět nelze říct za dané peníze vůbec nic a jsou momenty, které vás nechají za 12 000,- v tichém, spokojeném překvapení.
Marantz CD6006, zejména je-li připojen k PM6006, hraje hebce, lehce, měkce a muzikálně, takže třeba i expresivně nahraná "Africa" od Toto ("Blu-spec CD - Feel the difference" | 2009 | SONY Music Japan | SICP 20048-9) byla snadno poslouchatelná. Zejména klid stojí za to vypíchnout, zejména ten a celkovou tolerantnost, takže se s Marantzem (ideálně pak Marantzy) snadno žije s ohledem na kvalitu nahrávek, žánr nebo hlasitost. Hudba si plyne po svém, v pohodě a pořád stejně nekonfliktně a pozitivně...
Marantz CD6006 je ojedinělý CD přehrávač - zejména pak kvůli své ceně. Nenabízí explozivní dynamiku, uširvoucí rozlišení, barvy k nerozeznání od reálných nástrojů nebo holografický prostor - nevyniká totiž v žádné z jednotlivostí. Vyniká ale v celkovém souladu, kdy za 12 000,- nabízí netechnický, organický zvuk, který plyne, který je neútočný a přitom není falešně přikrášlovaný, nabízí solidní zpracování a opět a zejména cenu - za své peníze jen sotva dostanete férověji, pohodověji hrající přehrávač, takže chcete-li točit stříbrná kolečka, chcete-li poslouchat hudbu a ne řešit nesmyslné drobnosti kolem reprodukce, chcete-li si jednoduše pustit co libo a poslouchat to jak libo, CD6006 je super - nenechte se během prvních okamžiku odradit neefektností a dejte mu dvě, tři skladby. Zjistíte, že se dá poslouchat stejně snadno i dalších dvacet, třicet tracků a to je v dané cenové kategorii výjimečně dobrý výsledek.
Kč 11 990,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/cd-prehravace-a-transporty/1045-marantz-cd6006#sigProIdc28e780bb4 View the embedded image gallery online at:
FOTOGALERIE - VNITŘNOSTI
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/cd-prehravace-a-transporty/1045-marantz-cd6006#sigProIdd71c7b97f3 View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ za dané peníze těžko dostanete cokoliv víc
+ fajn zpracování
+ zvuk už začíná být příjemný
+ příjemný charakter
ZÁPORY
- v reálu nic, teoreticky snad jen škoda, že neumí fungovat jako DAC
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: BaSys CS | www.marantz-hifi.cz


title: Denon AVR-X2300W

maintext:
Denon AVR-X2300W
Když přijde na A/V receivery, patří Denon k těm populárnějším výrobcům - zejména proto, že se nesnaží ve zvuku o bombasticky výbušné ladění, ale naopak často respektuje jemný, klidný a příjemný "značkový" charakter. Model X2300W patří stále mezi rozumně zaplatitelné a nabízí širokou paletu funkcí a možností pro domácí ozvučení pro každou příležitost.
Vizuálně není X2300W v ničem šokující - uprostřed je klasický, velmi sdílný displej, pod ním tenounká řada tlačítek, ještě o kousek níž výstup pro sluchátka a HDMI a USB vstupy pro audiovizuální data, doplňuje je 3,5 mm jack pro kalibrační mikrofon. Tento centrální, jen lehounce vizuálně oddělený obdélník je zprava i zleva obklopen otočnými prvky - větším vpravo pro regulaci hlasitosti, menším vlevo pro výběr vstupů. Pod tím vlevo je ještě elektronické spínací tlačítko. Přes celkovou mírnou účelnost křivek působí receiver nekonfliktně až elegantně.
Stavba přístroje jako takového je velmi slušná, zejména ty hned viditelné a "osahatelné" prvky jsou zpracovány hezky, ale ani zbytek nedělá ostudu a nepůsobí nedůvěryhodně.
Zadní panel je již třeba v porovnání s nižším AVR-X1300W řádně plný a konektivita řádně široká - X2300W nabízí koncept 7.2, tedy je tu sedm párů klasických reproduktorových terminálů. Vedle nich je ještě AM / FM konektivita pro rádio, o kousek výš čtyři páry analogových cinchů pro připojení přístrojů, dvojice regulovaných subwooferových výstupů a jeden regulovaný pre-out pro kontrolu další zóny (kde tak už stačí jen koncový stupeň nebo aktivní reprosoustavy).
Jsou tu pak tři komponentní a tři kompozitní konektory (či sady konektorů) pro video (dva vstupy a jeden výstup u obou typů), tím hlavním je ale samozřejmě celkem již naprosto dostačujících sedm HDMI vstupů a 2 HDMI výstupy, vše s podporou 4K / HDCP 2.2. Je škoda, že k dvojici digitálních optických vstupů tu není třeba ještě alespoň jeden koaxiální, ale to je spíše malá překážka. Síťovou konektivitu zajišťují dvě Wi-Fi / Bluetooth antény a LAN konektor.
Celkem sedm identických koncových stupňů nabízí výkon 95 Wattů / 8 Ohm do celého frekvenčního rozsahu, respektive až 150 Watt do 6 Ohm. Je tu podpora všech zásadních Dolby (včetně Atmos 5.1.2) i DTS kodeků (krom DTS Neo:X a krom Dolby ProLogic IIz), je tu velmi dobrý kalibrační systém Audyssey MultEQ XT s nevtíravou a přirozenou účinností, je tu video scaler až do 4K / 30 Hz a vůbec asi vše, co je v dnešním domácím kině důležité. Pro poslech hudby nabízí Denon režim Pure Direct
Receiver umí streamovat (což je také ostatně často důvod, proč si ho lidé kupují - mnoho funkcí v jednom šasi) - konkrétně internetová rádia, Spotify (přes Spotify Connect) či "domácí" obsah od MP3 po FLAC, ALAC či DSD s rozlišením až 24 bit / 192 kHz a DSD 5.6. Pro všechny formáty je k dispozici přehrávání bez mezer. Ovládání je možné přes dálkové ovládání, aplikaci iOS / Android a z části i přes webové rozhraní.
Denon AVR-X2300W jsme porovnávali zejména s jeho nižším kolegou, modelem X1300W, ale také s Naim Nait XS + Naim FlatCap XS, s Cambridge CXA80 nebo Norma Revo IPA-70B, zdrojem signálu byl Pioneer BDP-LX71 a OPPO BDP-105D, případně Cambridge CXC či Pro-Ject Elemental a VPI Scout. Krátce se porovnávalo také s Marantz PM6006 a CD6006. Poslouchalo se přes Harbeth Monitor 30, Xavian Perla, Xavian Premio, AQ Passion Teen a PMC twenty.22 a to přes kabely ZenSati Authentica, KrautWire z Lifetime série (napájení a signálové) nebo TelluriumQ Silver (reprokabely) a Black (signálové) řad. Při vícekanálovém zapojení pak ke všem krom předních kanálů vedl zcela základní "zvonkový" drát z mědi o průměru 2,5 mm2.
Řešit kvalitu obrazu u X2300W není úplně smysluplné, protože v pravděpodobném nasazení s některým standardním nebo třeba i trošičku lepším zdrojem obsahu a trochu lepším FullHD či dnes možná už i 4K zobrazovačem či levnějším projektorem bude kvalita bezproblémová. Navíc spousta parametrů má možnost poměrně výrazných úprav v nastaveních a tak se s trochou snahy každý dopracuje tam, kde chce být, ať už je to obraz věrný, vybledle-téměř-černobílý nebo naopak jásavě pouťový. Na opravdu dobrém 4K panelu poznáte, že třeba výstup z OPPO je lepší, ale pokud máte opravdu dobrý 4K panel, patrně nebudete řešit X2300W.
V oblasti basů se umí X2300W ponořit slyšitelně hlouběji a hutněji, než jeho nižší bratříček X1300W, jak jsme poznali v Kodályho "Sonátě pro sólové cello op. 8" v podání Alisy Weilerstein. Už na vás také z tónů tak trochu vykoukne pocit váhy nástroje, není to jen basový tón, ale basová rezonance, pocházející z plného, velkého těla. Ani X2300W vás neomráčí a nezahltí basovou tsunami, ale je příjemnou kombinací efektní plnosti a kultivovanosti, známé třeba i z dvoukanálových modelů Denon. Už se také začínají dát číst jemnější nuance v průběhu basových tónů a nástroj tak působí bohatěji a přirozeněji.
Největší změna oproti nižšímu modelu ale proběhla ve středním pásmu, kde znějí de Luciova a Di Meolova kytara v "Mediterranean Sundace" z "Friday Night in San Francisco" podstatně samozřejměji, uvolněněji a tedy i přesvědčivěji. Jako kdyby přibylo barev a života, přednes je čitelnější a muzikálnější. Zejména pocit teplého, "přírodního" zvuku kovu a dřeva ztratil na techničnosti a celek jako by byl i o kousíček méně vedený DSP.
Činel a vibrafon v Burtonově "Question and Answer" z "Like Minds" zůstávají téměř stejné jako u X1300W, jen činel se trochu více rozpadl na jednotlivé údery, je přesnější a má delší dozvuk. Celkové ladění je ale stále spíše jemnější, přestože kov je slušně věrohodný, není také nijak dramatický a nemá sklony k efektní nacinkanosti. Líbila se nám neokázalá čistota, kterou DSP dokáže udržet vlastně v každém momentu.
Příjemné poskočení dopředu oproti X1300W proběhlo také v oblasti dynamiky - signálové špičky v "St. Thomas" Sonyho Rollinse zvládl vyšší model jaksi snáz, bezprostředněji, s větším nadhledem, asi jako když výrazně zlepšíte napájení a cítíte, že v reprodukci je rezerva. Tóny byly pevné, klidné a už se začal maličko objevovat i dech a nenucenost.
V "Aleluja" z Händelova "Mesiáše" dokázal receiver nahrávku celkem solidně kontrolovat a dát tak pocit, že se snadno orientujete, byť jemné zvuky pozadí za orchestrem a sborem tu nejsou, stejně jako sboristé třeba tvoří spíše stále ještě jeden velký celek. Rozlišení X2300W vás nepošle do kolen přívalem detailů, ale zaujme spíše tím, že všechny informace servíruje s klidem a v kontextu, takže přednes vůbec není zlý ani srovnáme-li třeba s klasickými dvoukanálovými stroji kategorie kolem 15 000,-.
Vůbec nic nelze pak namítat proti rekonstrukci prostorových informací - ostatně, tak by to u AVR po kalibraci rozhodně mělo být. V Eliasově "Vision of Her" z "The Window" je pevný a přehledný pravolevý prostor, je tu hloubka a dokonce i nástroje usazené před a za jeden či druhý. Přednes sice stejně jako u nižšího modelu ještě není tak úplně osvobozený od hmoty ozvučnic, ale propojuje se už celkem slušně a dává smysl.
A jak se tedy poslouchá AVR-X2300W pro stereo nasazení? Rozhodně dobře, protože připomíná to, co jsme zvyklí slýchat z dvoukanálových zesilovačů této značky - tedy jemnost, kultivovanost, měkčí, ale přesto pevnou pohodu. Jinými slovy, muzikálnost. Jistě má své limity, ale už za dané peníze nabízí slušný výkon a ne úplně velké kompromisy v porovnání s čistě stereo řešeními, což je skvělé - zvuk je trochu efektnější, méně přirozený, zato ale kontrolovaný a čistý a všeobecně příjemně zábavný, oproti nižšímu X1300W pak získal ještě slušnou porci nadhledu. V dané ceně, výbavě, při daných schopnostech a s daným zvukem je Denon AVR-X2300W mile univerzální, zábavný, snadno použitelný a užitečný, takže hledáte-li řešení "v jedné krabici", je X2300W výborně vybalancovaný přístroj se vším, co potřebujete.
Kč 18 990,-
FOTOGALERIE
http://www.hifi-voice.com/testy-a-recenze/av-receivery/1077-denon-avr-x2300w#sigProIdd1cf2469e8 View the embedded image gallery online at:
--- --- --- --- ---
KLADY
+ příjemná cena
+ dobrá výbava
+ skvěle fungující kalibrace a decentní, přesto funkční ovlivnění charakteru zvuku
+ výborná ovládací aplikace pro mobilní zařízení
+ už nemá sklony k trochu technicistnímu přednesu
ZÁPORY
- vyrovnaný, rozumný stroj za rozumné peníze, takže žádné reálné zápory nemá
--- --- --- --- ---
PRODÁVÁ: Eurostar Ostrava | www.eurostar-ostrava.cz


description: Čech Radovan Krejčíř souzený v Jihoafrické i České republice prý sám požádal o převezení z JAR do vlasti. Dřívější snahu Prahy o jeho vydání přitom podnikatel údajně zmařil podplacením jihoafrického soudce. Nyní se chce ale v JAR doznat k činům, ze kterých je obviněn, výměnou za souběžné desetileté tresty za každý ze zločinů. Napsal to dnes jihoafrický server news24.

title: Krejčíř chce do Česka, nabízí doznání a svědectví o korupci, tvrdí jihoafrické noviny


description: Úspěšná autorka nyní již osmi částí příběhu o čarodějném učni, Harry Potterovi, oznámila dnes na svém twitterovém účtu, že série Harryho Pottera bude pokračovat i ve filmové podobě. Na plátnech kina se zřejmě objeví až pět nových Potterových filmů.

title: Rowlingová oznámila, že vzniknou další 2 “potterovské” filmy


description: Od června letošního roku plnily novinové titulky radosté zprávy týkající se historického usmíření mezi levicově-militantním FARC a vládou Kolumbie. Dlouhých 52 let se v jihoamerické zemi táhla válka, která má zatím na svědomí na 260 tisíc civilních obětí. Zdálo se, že mír je na dosah. Dohodu, kterou však FARC a vláda podepsala, nyní odmítli samotní Kolumbijci v celonárodním referendu.

title: Kolumbijci odmítli vládou sjednaný historický mír. Bude dál válka?

maintext:
Proti schválení mírové dohody, na níž se významně podílela Castrova Kuba, se vyslovilo v referendu těsných 50,2 procent Kolumbijců. Mírová dohoda zahrnovala mimo jiné předpoklad vstupu FARC do vlády. Zároveň počítala s ukončením bojů a se zákazem pokračování v narkoválkách, únosech a vraždách vládních přívrženců. Mezi zajímavosti mírové dohody, která byla definitivně schválena na nejvyšší úrovni minulý týden, patřil například fakt, že byla podepsaná perem vyrobeným z kulky a k podpisu hrála stranám Óda na radost.
Účast v referendu byla 37 procent. Jediné, co lze k situaci zatím říci, že osud mírové smlouvy je tedy zahalený do nejisté budoucnosti. Že je výsledek referenda překvapivý, uvedla ve své analýze, již publikovala dnes ráno, i britská BBC. Proti mírové dohodě byl například bývalý kolumbijský prezident Alvaro Uribe, který uvedl, že “národ mír potřebuje, ale mírová smlouva potřebuje ještě úpravy.”
Současný prezident Santos již ale dříve upozorňoval, že v podstatě není jiná možnost, jak mír ukončit. Smlouvu považoval jak on, tak mezinárodní pozorovatelé a světové společenství za uspokojivou. Vstupem původně levicové militantní organizace FARC do politiky by se zamezilo jejímu mimoprávnímu fungování, jak upozornil generální tajemník OSN Pan Ki-Mun minulý týden. Výsledek referenda je o to více překvapivý, vezmeme-li v úvahu, že FARC přislíbil do půl roku kompletní demontáž svých vojenských sil a složení zbraní.


description: Pražský vrchní soud zrušil veřejné projednání korupční kauzy kolem bývalého hejtmana Davida Ratha, které mělo začít 31. října. Kauza pravděpodobně podle informací ČTK poputuje zpět ke Krajskému soudu v Praze, který vynesl nepravomocný rozsudek. Mluvčí vrchního soudu Jan Fořt ČTK bez bližších podrobností řekl, že se dnes soudci kauzou zabývali v neveřejném jednání. Výsledek nejprve musí soud oznámit advokátům obžalovaných.

title: Soud zrušil odvolací jednání v korupční kauze kolem Ratha


description: Švédská média v posledních dnech zveřejnila zprávu, která musí miliony fanoušků populárního seriálu Hra o trůny zajímat – osmá řada, která bude vysílána v roce 2018, by se měla natáčet i na švédském ostrově Gotland. Místo se produkci seriálu líbí, ale je zde jeden vážný problém, protože ve Švédsku jsou vysoké daně a filmové pobídky zde nejsou s jinými místy Evropy srovnatelné.

title: Osmá série Hry o trůny se má točit i na švédském Gotlandu, problémem jsou ale vysoké daně


description: Válkou ničené a sužované syrské Aleppo, jedno z vůbec nejstarších trvale osídlených míst světa, má své velké hrdiny. Jedním z nich je Mohamed Alaa Aljaleel, kterému se přezdívá i „Kočičí muž“. Zachraňuje jako řidič sanitky při velmi nebezpečné práci nejenom lidi, ale také pečuje o mnoho opuštěných koček.

title: Dojemný příběh z válečného Aleppa: „Kočičí muž“ zachraňuje lidi i domácí mazlíčky


description: Herečka Alena Doláková hrála ve Svěrákově filmu Tři bratři. Před rokem odjela do Los Angeles a je tedy na čase, aby Reflexu řekla, jak se tom v Hollywoodu má.

title: Herečka Alena Doláková o Hollywoodu: Čekám na fajn lesbu, co po mně nebude chtít sex a obsadí mě do filmu


description: Britské Ministerstvo pro mezinárodní rozvoj pozastavilo platby ve výši 30 milionů liber (v přepočtu téměř 900 milionů korun) pro orgány Palestinské samosprávy. Existují totiž důkazy, že peníze britských daňových poplatníků plynou i na takzvané „renty“ pachatelům teroristických činů.

title: Sebevražda EU: Z naší rozvojové pomoci platí Palestinci „rentu“ rodinám teroristů. Británie to stopla

maintext:
V březnu letošního roku vyvolala v Británii velký poprask zpráva deníku Daily Mail, která velmi detailně popisovala, jak palestinské úřady, které žijí téměř výhradně ze zahraniční pomoci, zneužívají tyto peníze. Britská vláda proto v reakci na vzniklou vzrušenou diskusi o zneužívání peněz daňových poplatníků nařídila hloubkovou kontrolu fondů pro Palestince a podle vydané analýzy k ní skutečně dochází. A to i ve prospěch teroristů.
Proto rozhodla o pozastavení platby ve výši 30 milionů liber, které tento rok měla od ní dostat přímo Palestinská samospráva. Celkově směřuje na palestinská území ročně ze Spojeného království 95 milionů liber, dvě třetiny jsou určeny mezinárodním organizacím, které tam vyvíjejí činnost a na zcela konkrétní projekty.
Evropská unie ale posílá do Palestiny každý rok miliardy euro jako rozvojovou pomoc a část z těchto peněz samy rozdělují místní orgány, které z nich platí ze zvláštního fondu rodiny zabitých Palestinců, jenže včetně teroristů z hnutí Hamás a rodiny sebevražedných útočníků. Vzletně se této rentě“ říká „mučednický fond“. Celkově se týká rodin 35 000 Palestinců.
Že se na něm podílí i EU je odporné a krajně nebezpečné, zejména v souvislosti s rozmachem islámského terorismu po celém světě.
My nic, my jen koukáme
Česká diplomacie tvrdí, že „vzhledem ke specifickým podmínkám, které panují na území Palestinské autonomie“, bylo rozhodnuto poskytovat Palestincům peníze pouze na konkrétní projekty. Ty se týkají hlavně energetiky a podpory podnikání. Jenže i Česko, jako člen EU, se nepřímo podílí na penězích, které na Blízký východ putují z Bruselu a končí v rukou teroristů.
A navíc vyvíjíme činnost v palestinské Gaze, kterou kontroluje již léta teroristické hnutí Hamás.
Koncem září se v Gaze uskutečnil seminář českých IT firem, který podpořil svoji návštěvou náměstek ministra zahraničí Martin Tlapa a zástupce hlavního města Prahy (tak nejen panda z Číny). Je ale skutečně správné pomáhat lidem v Gaze, kde minimálně polovina obyvatelstva zcela otevřeně podporuje vládnoucí teroristickou organizaci Hamás a vyzývá k bojkotu Izraele, zabíjení Židů a tvrdí, že zosobněním zla je Západ? Určitě ne. Gaze bychom se měli nadále obloukem vyhýbat, protože jistota, že peníze na rozvoj podnikání nebudou v budoucnosti zneužity, neexistuje.
Důvodem zásadní ignorace Gazy je i to, že část pomoci ze Západu, která je Palestincům určena, nadále přímo podporuje terorismus. Jak celý systém funguje?
Palestinská samospráva vyplácí každý měsíc rentu asi 35 000 rodinám zabitých a vězněných Palestinců, včetně teroristů a sebevražedných atentátníků. Fond letos disponuje částkou 170 milionů dolarů. Před dvěma lety měl 144 milionů a vloni 156 milionů dolarů. Takzvaný „fond mučedníků“ zřídila už v roce 1967 Organizace pro osvobození Palestiny (OOP), která ho dodnes spravuje. A v tom je ten trik.
Úřady poskytnou peníze ze zahraničí OOP a ta vyplatí „sociální příspěvky a stipendia rodinným příslušníkům zabitých Palestinců nebo pomoc vdovám“. Na obyčejné zloděje či lupiče se pomoc nevztahuje. Vztahuje se ale na rodiny sebevražedných atentátníků, na teroristy ve vězení a dokonce i na soupeře OOP, na členy hnutí Hamás. Je to kolem 350 dolarů na osobu měsíčně a k tomu jsou další příspěvky.
Pokud byl terorista či teroristka ženatý, nebo vdaná, částka se zvyšuje o sto dolarů a o dalších padesát na každé nezletilé dítě. Starší děti dostávají příspěvek na studium až do absolutoria. Pro některé rodiny jsou částky z „fondu mučedníků“ hlavním zdrojem příjmů.
Jak upozornila zpráva Clarion Projectu, což je organizace sledující islamismus ve světě, ještě lépe jsou na tom Palestinci věznění v Izraeli za teroristické útoky. Čím víc Izraelců odsouzený zavraždil, tím víc dostává, a suma navíc roste s počtem odpykaných let. Ten, komu se při útoku nepovedlo nikoho zabít, pobírá méně než „úspěšný“ terorista. Ti, kteří zabili hodně Izraelců a jsou ve vězení déle než třicet let, pobírají až 3200 dolarů měsíčně, což je čtyřikrát víc než plat palestinského státního zaměstnance. Nejbohatší jsou tak dnes členové Hamásu, kteří mají na svědomí nejkrvavější útoky.
Izraelská média léta opakovaně a marně upozorňují Evropu i USA, že „odměny za terorismus jsou často vyšší než slušný plat“ a to podporuje „vražedné podnikání“.
Když se ale loni český europoslanec Petr Mach místopředsedkyně Evropské komise Federiky Mogheriniové zeptal, „zda finanční pomoc EU není zneužívána teroristy Hamásu“, tak šéfka evropské diplomacie odpověděla takto: „Je využívaná jen k podpoře úhrady mezd, důchodů, sociálních dávek a hospitalizace na doporučení lékaře. Na všechny tyto finanční prostředky se vztahují přísné ověřovací postupy, mimo jiné také specifické vyhledávání v oficiální databázi osob spojených s jakýmkoliv projevem terorismu. Všechna jména zjištěná během tohoto specifického vyhledávání jsou automaticky odstraněna ze seznamu příjemců pomoci“.
Ale nejsou, paní Mogheriniová lže. To jen EU nedokáže pořádně rozklíčovat, komu vlastně Organizace pro osvobození Palestiny ty důchody a dávky vyplácí, protože se to obchází přes rodinné příslušníky teroristů. Britům se to ale zjistit podařilo. Přidají se k nim ostatní? Mám obavu, že nikoli. Evropu ta její nekonečná sebevražda podle všeho baví.


description: Je podzim. A jako každý podzim, když slunce přestává hřát, vítr nabere na ostrosti a řidiči musí občas po ránu škrábat okna svých aut, začíná v Česku další díl seriálu Prezidentská volba 2013, série čtvrtá, díl první. O co se jedná a jaké jsou osoby a obsazení?

title: V Česku pokračuje staronový seriál Prezidentská volba. A tajemná M. je poběhlice

maintext:
Volte Karla
V lednu 2013, v době první přímé prezidentské volby, došlo v politické části české veřejnosti k docela zásadnímu rozštěpu. Původně podceňovaný Miloš Zeman se stal reprezentantem té levicovější a konzervativnější části českého národa z vesnic a malých měst. Na přelomu roku se dlouho hledal jeho protikandidát, až to slovo padlo na Karla Schwarzenberga, tedy ministra zahraniční z tehdy nenáviděné vlády, který pár měsíců předtím nebyl českou veřejností vnímán jako favorit. Nicméně Zemanův nástup vyvolal poptávku po protifiguře, která by zastupovala liberálnější část společnosti z větších měst.
Dlouho se zdálo, že by to mohl být expremiér úřednické vlády Fischer, ale nápaditá volební kampaň ministra zahraničí, překřtěného tehdy na Karla, ve spojitosti s Fischerovou neurčitostí rozhodla.
Ksichty nastupují
V českých centrálních médiích a uměleckém světě tehdy nastala euforie, srovnatelná se sametovou revolucí. „Ksichty“, jak se v době revoluce vlídně říkalo známým hercům a zpěvákům, opět bez nároku na honorář organizovali mítinky na „Karlovu“ podporu a média tlačila víc než bylo zdrávo, aby veřejnost správně zvolila. Aby nebylo omylu, že to myslí tak, jak to týdny novináři demonstrovali, dali šéfredaktoři většiny novin na první stránky prohlášení: Volte Karla.
Byl to v dějinách české žurnalistiky ojedinělý počin, který však u čtenářů často vyvolával opačný pocit – někdo se s námi snaží manipulovat a vnucovat nám něco. Nastal klasický overkill a média přestala hrát v těsně předprezidentské kampani zásadnější roli.
Neuznat vítězství
Když nezvítězil Karel, zavládla v táboře „Karlovců“ deprese a snaha fakticky Zemanovo vítězství „neuznat“ nebo dokonce „oduznat“. Snad i proto, hlavně na podzim, se konají různé mítinky a protizemanovské akce. Ne, že by často neměly vnitřní oprávnění, protože pan prezident se občas velmi nekontroluje. Člověk v tom však příliš cítí snahu odehrát si znovu a zpětně ještě slavnou prezidentskou volbu, kdy všichni měli k sobě tak nějak blíž, svět byl krásný, jen ten lid nepochopil koho volit.
V následujících dnech se proto odehraje první díl čtvrté série na téma pan Brady a medaile, kterou nedostal. A zase: samotný Zemanův tah, kdy neocení bývalého vězně koncentráku je odpudivý (viz můj včerejší příspěvek na Facebooku Nešťastný pan Brady a Číňané). Nelze ale přehlédnout, že to, co se z toho ve veřejném prostoru vyrobí, bude zase jen X tá série prezidentské volby.
Nech mě odejít
Aby toho nebylo málo, tak ozdoba tohoto blogu, tajemná M., mi adresovala SMS tohoto znění: „Nech M. v klidu a bez povšimnutí odejít z blogu,“ napsala mi. „A jestli mám zdůvodnění, proč nechci pokračovat, napsat drsněji, tak by to bylo takto – nechci ze sebe dělat krávu.“
M. a kráva, proboha, jak na to přišla? Přečetl jsem si dosavadní texty, v nichž M. vystupuje a v zoufalství napsal: „Jdu se spláchnout do záchodu a už o mé osobě neuslyšíš.“ Odpověděla něco v tom smyslu, že si aspoň trochu obarvím vlasy. Odpověděl jsem drsněji: „Vůbec ti to nesluší, jsi stará hysterka a poběhlice.“ Odpověď: „Jó, poběhlice, to můžeš dát do blogu.“
Nebudu ctěné čtenáře zatěžovat detaily SMS výměny. Vypadá to tak, že si M. přestěhuju na své facebookové stránky, kde budu zveřejňovat její skvělé fotky s náladovými komentáři a blog budu muset víc zaplnit jinými postavami. Těšte se.


description: Je v obecném povědomí, že například Itálie přispěla k běhu světa pizzou, Turecko se proslavilo kebabem a Spojené státy tím, že světu daly svobodu. Mapy v galerii názorně zobrazují podobné obecně vžité stereotypy. Není bez zajímavosti, že pokud si na nich najdete Česko, zjistíte, že jsme zemí porna, zlodějů a drogových váren. Možná ještě hůře však dopadli Slováci, u jejich země je totiž řada otazníků.

title: Vtipné mapy stereotypů: Čím se vyznačují různé státy světa? Česko například pornem a krádežemi


description: Jako nejvyšší ústavní činitelé ČR chceme společně zdůraznit, že naše země při naplňování své dlouhodobé politiky vůči ČLR vychází z principů strategického partnerství mezi oběma zeměmi a ze vzájemného respektu ke svrchovanosti a územní celistvosti ČLR... První věta Společného prohlášení nejvyšších ústavních činitelů zasluhuje pozornost z několika důvodů.

title: Michael Romancov: Čína nemůže být pro Česko strategický partner


authors:
Petr Sokol
Ladislav Mrklas

description: V sobotu ve 14 hodin se uzavřely volební místnosti a komise začaly počítat výsledky druhého kola senátních voleb. Dění  pro vás v přímém přenosu sledují a komentují spolupracovníci Reflexu: politologové Petr Sokol, Bohumil Doležal a Ladislav Mrklas.

title: Druhé kolo senátních voleb online komentovali Petr Sokol a Ladislav Mrklas

maintext: Po Jiřím Šlégrovi dnes neuspěl ani další známý sportovec - žokej Josef Váňa po sečtení všech okrsků prohrál na Karlovarsku se starostou Božího Daru, senátorém alředsedou senátního klubu STAN Janem Zedníkem. A to dokoncem poměrem dva ku jedné. Klub Starostů a nezávislých proto může mít nadále v horní komoře až devět členů, pokud do něj vstoupí i Václav Chaloupek z hnutí OPAT. Pak by mohl být dokonce silnější než klub senátorů ANO.


title: Špičkový chirurg Jan Štulík: Lékaři, kteří odcházejí do ciziny, by měli studium částečně zaplatit

maintext:
Patří k lékařským špičkám „přes páteř“, staví lidi zpátky na nohy. Jeden z nejmladších profesorů v zemi, vynikající chirurg Jan Štulík (49), o sobě říká, že je laskavý diktátor a byl by šťastný, kdyby jeho kolegové byli bohatí. Ti, co odcházejí do ciziny, by však měli své vzdělání aspoň částečně uhradit.
Pane profesore, o vás lékařích teď slýcháme hlavně v souvislosti s penězi a odchody do zahraničí. Lékaři si stěžují, že peněz je málo a odchodů příliš. Je to správný pohled?
Jestli se ptáte na peníze pro lékaře, tak u nás na klinice nikdo nebrečí. Oproti kolegům v leckteré malé nemocnici si žijeme jako v bavlnce. A kdo chce, může si přivydělat bokem, ve svých soukromých ambulancích. Ale já to nemám rád. Jasně, že bych chtěl, aby mí kolegové dostali ještě víc peněz. Byl bych šťastný, kdyby každý dobrý lékař byl bohatý a chodil do práce hlavně pro radost. Nesnáším lidi, kteří řeknou „až vyhraju ve sportce, tak už zítra nepřijdu“. Kdybych já vyhrál dvacet milionů, zítra přijdu zase a budu pracovat ještě raději a ještě víc.
Takže požadavek lékařské komory na každoroční desetiprocentní zvýšení lékařských příjmů podporujete…
Znáte snad někoho, kdo by nechtěl víc?! Ale s plošným zvyšováním platů zásadně nesouhlasím. To je blbost. Nikoho nemotivuje. Mělo by se výrazně přidat těm, kteří jsou lepší než ostatní. Jinak to prostě nemůže fungovat. Jak chcete stimulovat člověka k lepšímu výkonu v jakémkoliv oboru, když dostane svoji platovou tabulku a je to vyřešený. Přece nejsou všichni stejně dobří, stejně pracovití. Kdo říká, že jsou, tak lže. Dávat každému stejně, to je socialismus.
Vy byste tedy do zahraničí za lepším nešel?
A co je to „lepší“? My přece nemůžeme soutěžit s nejvyspělejšími ekonomikami. Uvědomme si, kde žijeme, kde jsme byli před čtvrt stoletím a kde jsme teď. Náš vzestup je enormní. V některých ohledech se řada pracovišť bohatě vyrovná těm švýcarským a německým. Jistě, pokud bych chtěl mít i stejný plat jako německý či švýcarský profesor, mám svobodnou volbu, můžu jít. Pro tento stát jsem za skoro pětadvacet let práce udělal dost, už si tam mohu jít vydělávat, vzali by mě hned. Jenže já nechci.
Vy máte svůj profesní život už zakotvený tady. Ale váš nejstarší syn studuje medicínu, chtěl by i on jako řada jeho kolegů odejít?
Mladí bývají vždy nespokojení. Já byl také. Oni teď mají možnost sebrat se a jít, tak jí zkrátka využívají. Trošku mi však vadí, že se seberou už krátce po škole a odejdou bez jakýchkoliv pravidel. Společnost by se měla chovat více jako hospodář.
Co tím myslíte? Že by měli zaplatit svá studia?
Nějaké revanšování by mělo být. Říkám to i svému synovi. Vy jako daňový poplatník, který jejich studia zaplatil, byste měla chtít, aby vás léčili špičkoví doktoři tady. Do Německa za nimi přece nepojedete. Rozhodně to neznamená, že jsem proti zahraničním stážím, já byl také ve Švýcarsku. Ale nějaký kompromis by se měl najít. Ne aby odcházející lékaři zaplatili celá studia, to jsou řádově miliony, tenhle nápad jsem už zavrhl. Jsem však pro, aby nějaká spoluúčast byla. Když nikam neodjedeš, nic platit nemusíš, když pojedeš do Německa, tak tu spoluúčast uhraď z německých peněz. Teď jen plácnu, třeba 100 000 korun za rok, což při německých platech není zas tak moc. Připadalo by mi to fér vůči daňovým poplatníkům.
Celý rozhovor s profesorem Štulíkem, který vede Kliniku spondylochirurgie 1. lékařské fakulty UK v pražské Fakultní nemocnici Motol, si můžete přečíst v týdeníku Reflex, který vyšel 27. října.


description: Vědci se obávají, že během několika málo let bude většina obyvatelstva planety zejména mladší generace  slabozraká s riziky dalších komplikací. V Soulu je již 96,5% 19letých mužů krátkozrakých. Hrozí pandemie slabozrakosti.  Můžeme tomu předejít správnými návyky, které si osvojíme my i a naše děti.

title: Meir Schneider: Muž, který revolučním způsobem změnil pohled světa na problémy zraku

maintext:
Meir Schneider tvrdí, že lidem dokáže vrátit zrak, a v rukou má přesvědčivý důkaz - sám sobě byl totiž nejlepším pokusným králíkem. Z pacienta, kterého lékaři klasifikovali jako nevyléčitelně slepého, se stal vášnivý čtenář a řidič. Dvaašedesátiletý oční guru z Kalifornie 22. října přijede do Prahy procvičit bulvy Čechů. Jeho seminář je už beznadějně vyprodaný, hlavní zásady jeho metody pro ostříží zrak vám proto přinášíme v našem exkluzivním rozhovoru.
V době, kdy jste na sobě pracoval nejintenzivněji, jste prý cvičením očí trávil i 13 hodin denně. To si lze jen velmi těžko představit. Zbýval vám vůbec čas na něco jiného?
Víte, to bylo v době, kdy jsem studoval na střední škole, takže jsem měl mnohem méně povinností, než dnes. Když jsem si uvědomil, že skutečně začínám vidět o něco málo lépe, vrhnul jsem se do cvičení s veškerým zápalem. Většina cviků je nenápadná a poměrně nenáročná, neseděl jsem jen doma a 13 hodin v kuse netrénoval, to ne. Třeba při hodinách ve škole jsem zkoušel ty procedury. Jelikož jsem chodil do speciální školy pro zrakově slabé, veškeré učivo jsme vstřebávali pouze poslechem a tak jsem mohl zároveň naplno trénovat svoje oči, beztak jsem na tabuli ani neviděl. Tehdy jsem měl jen asi 1% zraku běžného člověka, byl jsem prakticky slepý. Najednou jsem ale začal lépe rozeznávat tvary a byl jsem unešený, úplně fascinovaný z běžných věcí, jako jsou třeba budovy, okna, nebo projíždějící auta. To mi dávalo chuť a sílu cvičit víc.
Jaký to byl pocit, když vám poprvé došlo, že se vám zrak opravdu zlepšuje?
To nedokážu ani popsat, byl jsem tak šťastný. Cítil jsem náhlý nával naděje a energie. Tento pocit si nesu s sebou celý život. Dává mi sílu předávat znalosti dalším. A na oplátku zase se svými klienty cítím jejich radost, když jim poprvé dojde, že ta metoda opravdu funguje. Svoje učení jsem vlastně vyvinul ve spolupráci s klienty, na začátku jsem znal Batesovu metodu a přidal si k ní další cviky, které mně osobně pomáhaly. A pak s každým dalším klientem jsem objevoval nové a nové způsoby, které zase pomáhaly jim. Nabalilo se to postupně jako sněhová koule.
Metoda Meira Schneider - sebeléčení je unikátní kombinací terapeutické masáže, pohybových a fyzické cvičení na zlepšení zraku, pro prevenci a rehabilitaci degenerativních stavů. • Foto archiv
Nikdy jste nezaváhal a nepolevil?
Přiznávám, že byly i chvíle, kdy jsem si přál, abych nemusel už bojovat. Chtěl jsem to vzdát. Být slepý totiž bylo jednodušší, pohodlnější. Mohl jsem číst v Braillovu písmu, nechávat se opečovávat a být tím chudáčkem, kterému všichni pomáhají. Proti tomu učit se číst normálně očima, bylo mnohem, mnohem těžší. Byla to dřina. Většinu času jsem byl šťastný, ale někdy jsem si také tajně přál užívat si to pohodlí slepoty.
Já mám například dvě a půl dioptrie, kdybych vás požádala o pomoc, co byste mi doporučil?
Za prvé bych chtěl, abyste dodržovala 9 bodů popsaných v mé knize. Kdybych měl pár bodů vypíchnout – důležité je spát v opravdové tmě. Už si to dnes ani neuvědomujeme, ale v Praze stejně jako v San Fanciscu už není pravá černá tma a oči si ani ve spánku neodpočinou. Takže jedním z prvních kroků, které bych vám doporučil, by bylo pořízení záclon, které nepropouští světlo. A nenoste sluneční brýle, pokud tedy zrovna neřídíte do západu slunce nebo nechcete vypadat cool na party, tak nenoste sluneční brýle. Vaše zorničky pak zbytečně slábnou. A snažte se dívat do dálky, ne jen před sebe na obrazovku počítače nebo telefonu. Naši předci se dívali do krajiny, neměli předpověď počasí v mobilu, museli se dívat do nebe, a to jim procvičovalo zrak. Dnes máme fixovaný strnulý pohled do jednoho bodu, na plochu obrazovek, a ty oči nám trpí. Zkuste se alespoň 10 minut denně dívat do dálky, i to je dobrá relaxace, která pomůže. A vy máte obě oči stejná, nebo je jedno z nich slabší?
Levé je o 0,25 dioptrie slabší.
Aha, aha. Tak kdybych s vámi začal pracovat, ani nedokončím těch 9 principů, ty si můžete přečíst v knize, kdybych měl radit přímo vám, začal bych s metodou tzv. palmingu, kdy si rukou zakryjete to silnější oko na nějakou dobu. Pak komunikuje vaše ruka s vaším okem. Jednou za týden si sedněte na půl hodinky, poslouchejte hudbu, soustřeďte se, dělejte palming a vnímejte, co se děje mezi rukou a okem. Ve vašem případě, když budete cvičit, sundáte sluneční brýle a budete dodržovat ty zásady a dobře spát, pak byste mohla být do dvou let úplně bez dioptrií. Zhruba za rok byste si měla nechat zrak přeměřit a viděla byste, že se to zlepšilo, a předepsali by vám slabší brýle. Později už byste brýle nepotřebovala vůbec. Ale o tom to není, důležité je, že vaše oči by byly konečně zdravé. A doufám, že pak v devadesáti byste ještě vozila kamarádky autem k očaři.
Už teď během rozhovoru jsem přestala sledovat obrazovku mobilu a začala se dívat z okna, tak to už je nějaký posun.
(haha) No, tak to mě těší. Je to prostě o tom, že jsme v civilizaci ztratili kontakt s přírodou. Nosíme boty, na oči nasazujeme brýle. Přestali jsme vnímat periferie. To kdybyste udělala v džungli, něco by vás sežralo. My se ale díváme stále jen před sebe a na periferii zapomínáme. Proto je také tolik dopravních nehod, lidé ztrácí přirozené instinkty. Já třeba denně běhám po pláži bez bot a plavu v oceánu. Zatímco spolu mluvíme, sedím na terase v plavkách a jakmile se rozloučíme, plánuju skočit do vody. I tohle, i když to zdánlivě nesouvisí, pomáhá zlepšit náš zrak. Stejně tak správné stravovací návyky. Všechno to spolu souvisí. To kdybyste ale někomu řekla, třeba v 60. letech, odborníci by se vám vysmáli. Dnes to slyšíme ze všech stran – pohyb a strava souvisí se všemi tělesnými problémy a zlepšením návyků se toho dá i hodně uzdravit. Na konci 18. Století se ale doktoři rozhodli po sérii testů ustanovit dogma, že vady zraku jsou většinou neléčitelné a tím se optometrici a oční lékaři řídí dodnes, celý ten obor to uznává. I my jako pacienti jsme to přijali a nesnažíme se zrak léčit a cvičit. Prostě když máte problém s očima, nasadí vám brýle a řeknou, že se to stejně nikdy nezmění. To ale není pravda! Podívejte se na mě – jsem chodící důkaz. Pokud by vám dal někdo na výběr, buď budeš cvičit a zrak se ti vrátí, nebo můžeš přijmout brýle a zapomenut na to, co by si lidi vybrali? Přeci, kdyby vám třeba zeslábly nohy, taky by vám lékaři neřekli, tady, nafasujte vozíček a necháme to být. Budou s vámi cvičit, rehabilitovat a nakonec se postavíte na nohy. Oční je ale jedním z nejzastaralejších oborů. Nevěří, že se oči mohou uzdravit a tak se taky nikdy neuzdraví. A to je velmi špatně, to se snažím změnit svojí prací.
Brzy máte přijet i do Prahy šířit tuto zprávu..
Ano, to je pravda. Nejdřív letím do Barcelony, pak do Německa, tam mám velký kurz se 75 účastníky, pak mě čeká v Praze dvoudenní lekce a potom mířím ještě do Lisabonu a pak chci navštívit svoji dceru, která studuje v Londýně.
Vaše dcera problémy se zrakem nezdědila?
Právěže zdědila! Narodila se se šedým zákalem, jako já. V prvních dvou týdnech života ji operovali, odstranili ten zákal, tu blánu. Dnes vidí perfektně. Od malička jsme spolu trénovali a dnes vidí výrazně lépe, než já. Kombinace klasické medicíny a mojí metody zabrala. A můj syn je stejný případ, také se narodil se šedým zákalem a lékaři dokonce tvrdili, že operace nemá smysl, já na tom ale trval, a dnes je také v pořádku. Všichni jsme měli defektní oči od narození a všichni jsme se z toho dokázali dostat. Tělo má úžasný potenciál a oči nejsou žádnou výjimkou.
A ještě mi povězte, byl jste už v Praze?
Byl a úplně jsem si ji zamiloval. Navštívil jsem Prahu s dcerou, tehdy jí bylo asi jedenáct let. Bylo to pro mě těžké období, zrovna jsem se totiž rozváděl se ženou. Byl jsem rád, že jsme mohli na chvíli uniknout a Praha byl tak nádherná! Ani vám nedokážu popsat, jak moc se teď na návrat do Prahy těším. Snad se tam uvidíme osobně.
Také doufám, děkuji za inspirující rozhovor. Rozhodně si vašich 9 zásad vygooglím a zamyslím se nad sebou.


description: Obludná komunistická mašinérie Severní Koreje se někdy projevuje i při přírodních katastrofách. V druhé poloviny srpna zasáhl sever země tajfun Lionrock, při kterém zemřelo 133 lidí a dalších téměř 400 osob je nezvěstných a podle všeho bohužel také mrtvých. Mezi nimi má být i 7 učitelů a 6 studentů jedné školy, kteří při následné povodni museli zachraňovat portréty diktátorské rodiny Kimů a byli v podstatě posláni na smrt.

title: 6 studentů v KLDR zahynulo, když při povodni museli zachraňovat portréty diktátora Kima


description: Je celkem jedno, když někdo dospělý odmítne lékařskou vědu a začne se řídit doporučením nějakého šarlatána. Umřít má právo každý, tak proč v tom lidem bránit? Další průšvih při takzvané alternativní léčbě dítěte však ukazuje, že alespoň děti by měl celoevropsky před alternativní léčbou chránit zákon.

title: Zakažte alternativní medicínu pro děti!


title: Fascinující město, které je modré a kde můžete koupit výborný hašiš

maintext:
Až do roku 1920, kdy do malého města Chefchaouen v pohoří Rif na severu Maroka dorazili španělští vojáci, navštívilo toto místo jen několik Evropanů. A pokud už dorazili, byli zabiti místními obyvateli. Dnes je z města s kolem 43 tisíci obyvateli turistická atrakce, protože je proslavené modrou barvou na fasádách domů a také prodejem vysoce kvalitního hašiše.
O tom, proč ve městě převládá modrá, existuje mnoho teorií, ale žádná není ověřená. Jedna říká, že odpuzuje komáry. Druhá, že to vyjadřuje blízkost moře (i když město u moře není), třetí, že je to spojení nebe a klidu. Další hovoří o tom, že je to pozůstatek na místní Židy, kteří sem uprchli ve středověku po vyhnání ze Španělska a město pomohli skutečně založit.
Dnes v Chefchaouenu budete hledat památky po Židech jen složitě, zato poměrně lehce koupíte místní tradiční zboží – hašiš. Je sice v Maroku zakázán, ale zde se toleruje. Jeho zdrojem jsou pole s konopím v přilehlém pohoří Rif.


title: Austrálie zpřísňuje zákon pro uprchlíky: Kdo přijede ilegálně, má doživotní zákaz pobytu

maintext:
Austrálie, která již léta tvrdě bojuje proti nelegální migraci, ještě více zpřísní už tak přísné zákony řešící osud uprchlíků. Do parlamentu jde zákon, který nařídí, že všichni lidé, kteří připlují na pašeráckých lodích ilegálně do země, dostanou doživotní zákaz pobytu. Výjimkou mají být pouze děti, ale jinak se to týká i ilegálních žadatelů o azyl z válečných zemí.
Australané zpřísnili zákony pro migraci poté, co v letech 2012 a 2013 připlouvalo k břehům země stále více pašeráckých lodí s uprchlíky. Tedy situace podobná té v Evropě. Na druhou stranu je ale možné u protinožců požádat legální cestou o přistěhování a každý rok je vyhověno několika desítkám tisíc obyvatel z nejrůznějších států světa.
„Je to bitva mezi australským lidem, který zastupuje vláda a kriminálními gangy pašeráků lidí,“ komentoval novou verzi zákona australský premiér Malcom Turnbull.
Tvrdý australský postoj k uprchlíkům je na jedné straně obdivován mnoha lidmi po celém světě a podporován většinou Australanů, ale na domácí scéně považují některé politické strany situaci za vysoce kontroverzní.
Například Austrálie stěhuje zadržené uprchlíky do detenčních táborů na ostrově Nauru či do tábora na ostrově Manus do sousední Papue-Nové Guineji. Jen málo z nich pak dostane azyl, zbytek se musí vrátit domů či do třetí země, která je přijme. V současnosti je v táborech zadržováno 3000 lidí.
Organizace Amnesty International začátkem října zveřejnila zprávu, podle které jsou australské detenční tábory pro uprchlíky srovnatelné s normálním vězením. Premiér Turnbull to odmítl jako „naprosto nepravdivé“ tvrzení.
Nový zákon ale spíše reaguje na rozhodnutí Nejvyššího soudu, který 26. dubna vydal verdikt, podle kterého bylo zadržování uprchlíků v táboře na ostrově Manus nezákonné.
Australská ministr pro imigraci Peter Dutton proto 17. srpna 2016 oznámil, že středisko by mělo být uzavřeno. Nebylo ale řečeno, kdy se tak má stát.
Zákon, který jde do parlamentu, má proto umožnit velmi rychlou deportaci všech nelegálních uprchlíků zpět do jejich vlasti či do místa, kde nastoupili na loď. Do táborů by tak nebyli ani přesouváni.


description: Když v roce 1907 otevřel Joe Campbell zábavní park, ve kterém žilo přes 1000 aligátorů, jen málokomu to v Americe přišlo divné. O nebezpečí, jež tato zvířata pro člověka představují, tehdy nikdo moc nevěděl, a tak se unikátní místo v Los Angeles stalo rychle velmi populárním. Svéráznému muži se brzy začalo přezdívat "Aligátor" a stala se z něj místní celebrita.

title: Když se děti mazlily s aligátory: Bizarní americký zábavní park by dnes okamžitě zakázali

maintext:
Joe Campbell často a rád tvrdil, že má v parku i aligátory, jimž je přes 500 let. A to navzdory tomu, že se tento americký druh málokdy dožije více než půl století. To je ale asi to poslední, co by člověka žijícího v současné době překvapovalo. V areálu jste si totiž mohli rovněž koupit nespočet výrobků z kůže aligátorů (včetně bot či kabelek), obdivovat cvičeného jedince, který se spouštěl z pětimetrové skluzavky, pozorovat zápasení lidí s těmito plazy, či posadit vlastní dítě na osedlaného aligátora a fotit si jejich bizarní putování po parku.
Nejzvláštnější na celé věci je, že až na jednu zprávu o pokousání z roku 1915, neexistuje záznam o jakémkoliv dalším bezpečnostním incidentu uvnitř areálu. Aligátorům se ale často dařilo utéct. A to buď díky záplavám nebo horlivým studentům, kteří se je opakovaně pokoušeli odnášet na kolej. Když se k tomu přidaly hlasité zvuky, které plazi v noci vydávali, farma se nakonec musela v roce 1953 přestěhovat.
Kalifornská farma aligátorů byla zavřena v roce 1984. Nebylo to ale kvůli tomu, že by snad začala vadit úřadům či ochráncům zvířat. Šlo čistě o návštěvnost. Ta klesla pod 50 tisíc lidí za rok, a tak se majitelům provoz již prostě nevyplatil. Fotografie z tohoto bizarního zábavního parku byly před časem objeveny v knihovně Los Angeles a vy si je nyní můžete prohlédnout v naší galerii.


description: Budeme mít nejlepší rozpočet v historii země, snížíme i státní dluh.  Tak se chlubí ministr financí Andrej Babiš, když se dívá na účty za rok 2016. A kdyby prý bylo jen na něm, měli bychom rozpočet bez sekyry i příští rok. Opravdu?

title: Jedna otázka Andreji Babišovi: Tak pane ministře, kde byste v rozpočtu škrtal vy?

maintext:
Státní rozpočet na letošní rok skončí pravděpodobně v přebytku. To vypadá výborně, naposledy měla Česká republika přebytkový rozpočet v minulém století, za premiéra Klause. Andrej Babiš říká, že za dobrými čísly je (jeho) dobrý výběr daní. Analytici dodávají, že i šlapající ekonomika a propad státních investic v řádu desítek miliard.
Proč tedy Andrej Babiš - když mu ekonomika a výběr daní tak pěkně šlapou – naplánoval šedesátimiliardový schodek na příští rok? Proč tak velká sekyra? Protože jsem v koalici, protože je to vládní kompromis, kdyby bylo jen na mně, rozpočet bychom měli i na příští rok vyrovnaný, ne-li přebytkový, opakuje Andrej Babiš. Čili: kdyby nebylo utrácivých socialistů a lidovců, kdyby vládl sám, hospodařil by lépe, bez dluhů.
To je jistě výborný plán. Než se však gratulanti vrhnou s kyticemi k tak skvělému ministru financí, mohl by odpovědět na tu jednu jedinou otázku: Kde byste tedy vyškrtal těch schodkových 60 miliard, pokud by vše bylo „firemně“ jen na vás?
Je pravda, že ve vládě jsou mistry v utrácení především sociální demokraté. Ale Andrej Babiš jim vždy po počátečním nesouhlasném brblání ustoupil. Je to promyšlená taktika: jedni voliči si ho zapamatují jako rozvážného spořivého ministra financí, ti druzí jako štědrého ministra, který jim vylepšuje život.
Tak zopakujme tu otázku: Pane ministře, kde byste vzal šedesát miliard, aby rozpočet na rok 2017 mohl být vyrovnaný? Snad v důchodech, které spolu s ostatními sociálními dávkami tvoří největší položku v rozpočtu (540 miliard)? Nezvyšoval byste platy učitelům? Za školství se příští rok utratí přes 156 miliard. Nebo byste je vzal obraně (utratí 55 miliard)? Anebo by kolega ministr vnitra Chovanec z plánovaných 63 miliard dostal jen polovinu? Možná by také šlo ušetřit na vratkách za „zelenou naftu“ pro zemědělce a zemědělské firmy? Či snad byste zrušil pár úřadů, úředníků, ministerstev, nepřidával peníze do zdravotnictví?
Předseda politické strany aspirující na premiérský úřad a ministr s oceněním „nejlepší ministr financí“ by měl prozradit, kde by šetřil.


description: Sázka na celebrity v případě voleb do třetiny Senátu letos nevyšla. Kromě žokeje Josefa Váni, který postoupil do druhého kola, uspěli více lidé, kteří vynikají v něčem jiném, než na co svítí média. Celkově – uspělo hnutí ANO, další propad zaznamenává ČSSD, zabodovat může v druhém kole KDU-ČSL a hnutí STAN, komunisté nebudou mít vůbec nic. Postoupilo i několik kandidátů malých stran.

title: Senát: Z celebrit postupuje jen žokej Váňa, hvězdami byli ale učitel Růžička, starosta Canov a podnikatel Cieńciała


description: V době hluboké totality byl 1. máj pro komunisty pravděpodobně nejdůležitějším dnem v roce. Svátek práce, jenž připomíná stávku dělníků v americkém Chicagu, byl totiž pro režim skvělou příležitostí pro pořádání masových průvodů vali před místními pohlaváry.

title: Praha pod nadvládou komunismu: Jak vypadaly prvomájové průvody v 50. letech?


title: Klub rváčů 2: Výrobce mýdla a teroristů Tyler Durden se po dvaceti letech vrací v komiksu

maintext:
Klub rváčů Chucka Palahniuka patří k nejdůležitějším literárním textům 90. let minulého století; pomáhal definovat americkou Generaci X a stal se její biblí. Palahniuk svým románem překročil rámec literatury: jeho kniha ožila, když podle jejího vzoru začaly v USA vznikat skutečné kluby, jejichž cílem bylo vybít zlobu amerických mužů spoutaných korporacemi, hypotékami a konvencemi. Teď, po dvaceti letech, se Chuck Palahniuk ke svému nejslavnějšímu románu vrátil a napsal jeho pokračování. V komiksu, jehož českou verzi (právě vydanou nakladatelstvím Crew) prozaik na pozvání Festivalu spisovatelů Praha přijede příští týden pokřtít do Prahy.
Protože Chuck Palahniuk nejen s oblibou používá narážky na velikány, ale má rád i klasické příměry, ví moc dobře, že do stejné řeky nevstoupí. Proto pro pokračování Klubu rváčů chytře zvolil médium, které je pro něj zcela nové – komiks. Jde o povedený krok stranou, protože první knihu po celém světě nejvíc proslavil stejnojmenný film Davida Finchera s Bradem Pittem a Edwardem Nortonem. Komiks jakožto samostatné médium, stojící jednou nohou v literatuře a druhou v kultuře vizuální, se ukazuje jako jediná logická volba. A můžeme vás uklidnit – spisovatelův výlet na neznámé území dopadl více než dobře.
Klub rváčů vyšel v roce 1996, na pokračování jsme tedy museli čekat dvacet let. Tolik času ale v Sebastianově světě neuteklo. Od původní knihy nás dělí jedna dekáda a hlavního hrdinu nacházíme v prakticky stejném stavu jako na začátku původního příběhu. Je spokojený. Víceméně. Jen bere víc prášků, protože jeho druhé já musí zůstat pod kontrolou, aby nemohlo ohrožovat rodinu. Je to tak, Sebastian má s Marlou syna. A Marla? Ta dál chodí na skupinky. Teď zrovna objevila progerii. Skupinka progeriků je jednou z rekvizit, pro kterou je právě komiks nejvhodnějším médiem, protože kde jinde by filmaři hledali celou tlupu dětí trpících syndromem předčasného stárnutí?
Tohle je Chuck Palahniuk, jak ho známe. Progerické děti, které si ještě chtějí ve svých osmi letech užít kousek života. A právě proto začnou Marle pomáhat, když navrátivší se Tyler Durden unese Juniora a nechá shořet celý dům…
Pak se vše zamotá ve velmi rychlém sledu. Ukazuje se, že Tyler tak docela nezmizel, ale stihl rozšířit svůj vliv na celý svět. A Palahniuk také odhaluje celou podstatu Tylera Durdena – není Sebastianovým výmyslem. Kdepak. Je memem, myšlenkou, která je daleko starší. A která se rozhodla nakazit konkrétního člověka a nedat mu sebemenší šanci.
Palahniuk rozvíjí teze původní knihy a zároveň si uvědomuje, jak podstatní jsou pro jeho čtenáře její hrdinové. Na scéně se znovu objeví jak Chloe (která nezemřela), tak Robert Paulson (který naopak zemřel a jeho zombie verze patří k momentům knihy, u nichž lehce pozvednete obočí). Jizvy po louhu na rukou členů klubu se nezahojily ani po všech těch letech, smlouvy se studenty, aby byli mezi nejlepšími v ročníku, nebo zemřou, jdou na dračku a určitě je někde někdo, kdo pořád močí do želví polévky. A k tomu všemu Tyler vyhazuje do vzduchu přehrady a podporuje ISIS.


description: Krajskými a senátními volbami se zlomilo pravidlo, které dosud platilo. Krajské volby vyhrával ten, kdo byl v opozici. Střídání ČSSD a ODS přervala nejen samotná existence hnutí ANO, ale hlavně jeho specifická pozice ve vládě.

title: Proč vládní strany vyhrály volby. A co dělá Babiš jinak než ostatní

maintext:
Jasně, z vládních stran může být s počtem hlasů mnohem spokojenější ANO a KDU-ČSL než ČSSD. Ale ani tak ČSSD s ODS neprohrála, dokonce ve dvou krajích vyhrála a ve většině ostatních neprohrála tolik, aby tam nemohla mít hejtmana. To není zrovna válec, na který jsme byli zvyklí z doby minulé.
Velkou roli v tom hraje hnutí ANO. Podařilo se mu vytvořit novou většinu. Oslovilo komunisty i podnikatele, socialisty i takzvané pravdoláskaře. Jeho podpora je relativně rovnoměrná na vesnicích i ve městech, na Moravě i v Čechách.
Ale po skoro třech letech vládnutí by se za normálních okolností už tohle všechno více vyprofilovalo. Komunisté a bývalí voliči ODS přece nemohou dlouhodobě volit jednu stranu.
Jenže Andrej Babiš obratně vyklouzl z dělení politiků na vládní a na opoziční. Je opozicí uvnitř vlády, je opozicí vůči všem politikům, vůči politice jako takové. Ztotožňuje se tak s postojem obrovského množství lidí v České republice zleva doprava.
Má perfektní přehled o poptávce voličů a také o tom, že některé věci zastíní i to, co by dřív neprošlo. A tak najednou nevadí, že coby ministr pomáhá zvyšovat dotace do zemědělství, které pak spolkne jeho Agrofert. Najednou nevadí, že na Čapí hnízdo dostal padesátimiliónovou dotaci jen proto, že ho na chvíli vyvedl ze svého vlastnictví. Najednou nevadí, že jako ministr ovlivňuje podmínky pro své podnikání v oblasti pěstování řepky. Najednou nevadí, že před volbami říkal jiné věci než po nich…
Svým charismatem a pečlivě naučeným vystupováním, v němž disciplinovaně míchá dojem inteligentního a zároveň lidového muže, nahrazuje opozici vzešlou z parlamentních voleb. A ta se tomu zatím neumí příliš bránit.
Babiš je ta hlavní opozice.
I když je nejdůležitějším ministrem vlády.
Šikovný pán.
Tweets by MiroslavCvrcek


description: Hlavní módní proud požírá ikony extrémní alternativy; klauni se ženou světem a bambulkami na nosech očuchávají nevinné oběti; prchněme se do virtuální reality... a nehrajme hry s klauny.

title: Týdenní dekomprese: Skinheadi z háemka

maintext:
Ten zvláštní pocit, když si jde člověk koupit zimní bundu do háemka a narazí tam na výběr různobarevných bombrů. Když byl člověk ještě mladý skinhead, musel si bombr kupovat v army shopu. V rámci letošní podzimní kolekce prodávají bombry jak v H&M, tak pod hlavičkou módních shopů Van Graaf a Topman. Jen už si tam k nařachané bundě nekoupíte pepřák a tomfu, ale trendy parfém a skládací deštník. Takhle přebírá mainstream znaky alternativní kultury, jak se o tom píše v knížce Kup si svou revoltu. Bombry jsou in. Nejlépe s těžkýma botama vysoko zavázanýma od Dieselu.
Dejte mi vědět, kdy v háemku začnou hrát odpovídající muziku, abych věděl, že transformace byla dokonána.
Jako příští módní trendy odhaduji podle této logiky vzezření děsivých horrorových klaunů, které podle uřvaných titulků zahraničních médií v podstatě kolonizují Ameriku. Ve skutečnosti – jak se dočteme ve článcích pod titulky, ale ty nikdo nečte, že ano – je to tak, že klauni jsou z valné části urban legend, městskou legendou, která vyrotovala z pár zřejmě nesouvisejících bizarních historek, ožila vlastním životem na sociálních sítích (zejména v hororové kategorii strašidelných historek zvaných creepypasta) a začala plodit další bizarní historky včetně skutečných klaunů, kteří nato začali skutečně pronásledovat v lese nevinné houbaře s legračními vyskakovacími žabikuchy.
"Chceš balónek?" • Foto Profimedia.cz
Poslední obranou budiž světu virtuální realita, do níž se před všemi klauny bezpečně schováme. Pokud tedy a) nebudeme hrát Until Dawn: Rush of Blood, kde na člověka útočí právě hordy klaunů, a b) nezapomeneme zamknout dveře předtím, než virtuální realitu spustíme; do mysli se vkrádá představa hráče uzavřeného ve VR, z jehož bytu kolem něj zlotřilí klauni odnášejí veškeré jeho vybavení. Virtuální realita bude pro bytaře skutečný ráj; a možná zachrání i pár životů – hráč lapen ve virtuální realitě zločince nebude konfrontovat ani omylem, protože bude prostě v jiném světě.
Proč je tu takové ticho? • Foto Profimedia.cz
A ten svět bude čím dál tím větší. Jen v minulém týdnu proběhly dvě události, které jsou pro rozvoj VR stěžejní. Za prvé, Mark Zuckerberg z Facebooku, kterému nyní patří virtuální platforma Oculus Rift, představil očekávaný koncept sociální virtuální reality.
Jde o první oficiální a funkční krok k tomu, aby se stal z virtuálního prostoru prostor stoprocentně společenský; zajímavé při prezentaci, kdy byl koncept překvapen, bylo masivní využití rozšířené reality, což poukazuje na to, že budoucnost patří právě kombinaci reality virtuální a reality rozšířené – tedy takzvané smíšené či mixované realitě.
Důležitou zprávou z uplynulého týdne je i to, že Google představil svůj Daydream View, což je v podstatě vytuněná verze jejich legendárního Google Cardboardu. Google představil tohohle mazlíka současně se svým potenciálním iPhone-killerem Pixel, což je telefon, který vypočítává podporu mobilní virtuální reality jako jeden ze svých prodejních bodů. Je to obzvláště zajímavé v době, kdy se kdysi tak vizionářský Apple místo něčeho takového prsí s tím, že svým uživatelům sebral sluchátka.
Apple (ilustrační foto). • Foto Profimedia.cz
Masivní nástup virtuální reality je přitom za dveřmi – Playstation VR spouští oficiální prodej už ve čtvrtek.
Ten dlouhodobě neukočírovatelný, nepředpokládatelný vývoj budoucnosti se přitom - zdá se mi - usměrňuje a zjednoznačňuje; ještě před pár lety přilétalo z každého koutu hejno černých labutí a nahlédnout do věcí příštích bylo složitější než protáhnout velblouda uchem jehly; a to je složité dost, zkoušel jsem to jednou v Rádžasthánu. Teď tu máme knížky jako je The Peripheral od Williama Gibsona a Existence od Davida Brina, které věci příští extrapolují zatím s pozoruhodnou věrností. Schválně, jestli se trefí i chystaný film Blade Runner 2049; kdyby snad ne, budeme se na něj zpětně dívat jako na roztomilé future-retro. My... a nebo ti virtuální roboti v bombrech z háemka, kteří přijdou po nás.


description: Za tři roky by měly podle plánů majitele ožít kdysi slavné Barrandovské terasy. Funkcionalistická budova z roku 1928 od architekta Maxe Urbana se začala po dlouhých letech opravovat v polovině září. V objektu mají vzniknout dvě restaurace.

title: Slavné Barrandovské terasy procházejí rekonstrukcí, budova by se měla otevřít za tři roky


title: Poslední debata v USA: Trump se zlepšil, Clintonová působila jako Bohuslav Sobotka

maintext:
Donald Trump byl v noci v Las Vegas v poslední televizní debatě před prezidentskými volbami v USA daleko adresnější než Hillary Clintonová. Zda mu ale jeho zlepšený výkon pomůže k vítězství, je velká otázka. Pokud bychom to srovnali s námi, Trump připomínal Andreje Babiše a Clintonová Bohuslava Sobotku.
Celou debatu ale ihned po jejím skončení, zastřela jedna jediná Trumpova věta – na jasný dotaz, zda bude akceptovat výsledek voleb, ať už bude jakýkoli, odpověděl, že to se jen uvidí. Byla to chyba, protože v tomto případě se v demokratické zemi nedá odpovědět jinak, než že výsledek přijmete, i když prohrajete.
Pro amerického miliardáře dvojnásobná škoda, protože diskuse ho přes všechna očekávání nedevastovala, pokud jde o jeho údajné sexuální obtěžování žen a Clintonová se tak úporně snažila mluvit o něčem jiném, než na co byla dotazována, až to bylo trapné.
Překvapením bylo, že Trump byl tentokráte adresnější než Clintonová, šel daleko více ke kořenům věci. Jeho zpochybnění váhavé a pro svět nešťastné americké politiky na Blízkém východě, která vedla k zvýšené migraci a větší aktivitě teroristů, bylo trefné a pravdivé. Bývalá ministryně zahraničí, která často pouze obhajuje politiku Baracka Obamy, místo aby přednesla vlastní návrhy, hovořila ve frázích, které známe a ve kterých se současná americká vláda i prezident nesmyslně vyžívají.
Pokud jde o zahraniční politiku, nebude pro svět, ani pro Českou republiku lepší, když bude prezidentkou Hillary Clintonová. Trumpův tlak na to, aby se členské země NATO vzpamatovaly a dávaly víc na obranu, je totiž zcela správný. Stejně jako jeho tvrzení, že Západ hloupě a chybně přenechal iniciativu na Blízkém východě Rusku a Íránu. Jenže podle toho se zřejmě Američané rozhodovat nebudou.
Clintonová zvolila taktiku, že daleko méně hovořila o podrobnostech svého programu, vše neustále otáčela ke slibům, nebo k tomu, co dělá Trump špatně. Jistě, to bylo umné a propagandisticky dobře vymyšlené, ale neodbytný pocit, že do Bílého domu se sune další představitel zaběhlého establishmentu, od kterého nemůžeme čekat žádný novátorský přístup, byl v průběhu debaty silnější a silnější.
Donald Trump byl otevřenější a podle toho co říká, by dal Americe nové impulzy, které prefabrikovaná a téměř zcela odosobněná Clintonová nabídnout nemůže. Navíc plány Trumpa na snížení daní, omezení nejrůznějších dávek, nezvyšování dluhu (i když ve skutečnosti by se i za něj podle propočtů zvýšil) a důslednější řešení migrace, zní rozumněji.
Tentokráte Trump rozhodně v debatě neprohrál, i když nejrůznější hlasování v médiích vždy vyzní proti němu. On si na to stěžuje, ale za to si může částečně sám, protože pronesl v kampani i mnoho nesmyslů, které odvedly pozornost od důležitějších věcí.
I po poslední debatě je jasné, že kampaň bude do 8. listopadu, dne voleb (někteří Američanů už ale mezitím využili šanci a odhlasovali dopředu), ještě hodně tvrdá. Kandidáti si dokonce včera na konci diskuse v Las Vegas ani nepodali ruce.
Noční debata ale na výsledku stěží něco změní a ovlivní. Amerika zřejmě opět zvolí Baracka Obamu. Ne, to není překlep a omyl. Obamovská politika bude pokračovat, jen ji bude provádět kostýmková dáma jménem Hillary Clintonová.


description: Málokdy jsem měl takový pocit intenzivního ponížení a hlubokého stutu, jako když jsem se dozvěděl, že Čína laskavě a blahosklonně vzala na vědomí servilní slint čtyř rektálních alpinistů, kteří shodou nešťastných náhod zastávají nejdůležitější ústavní funkce v naší zemi.

title: Čínský císař shovívavě odpustil lokajům

maintext:
Těsně po schůzce ministra Daniela Hermana s dalajlamou vydal gang čtyř našich ústavních činitelů oficiální deklaraci české servility a lokajství. De facto se omluvili, že ministr Herman přijal dalajlamu. Netrvalo dlouho, a čínský socialistický císař (či jak zní oficiální název šéfa tamní komunistické diktury) odpověděl. Mluvčí čínského ministerstva zahraničí Lu Kchang ze sebe vypustil následující komuniké, které nade vší pochybnost reprezentuje oficiální postoj čínské vlády k naší zemi: „Čína vzala na vědomí společné prohlášení vydané českým prezidentem, premiérem a oběma parlamentními předsedy, které zdůraznilo, že tato země EU respektuje svrchovanost a územní celistvost Číny, uznává Tibet jako součást Číny a že individuální chování některých českých politiků nepředstavuje změnu oficiální politiky České republiky. Čína si cení takovýchto závazků a doufá, že příslušné země sladí svá slova s činy, dodrží politiku jedné Číny, plně pochopí a budou respektovat základní zájmy a hluboké obavy Číny a budou se zabývat s opatrností otázkami souvisejícími s Tibetem s cílem zajistit zdravý a stabilní rozvoj bilaterálních vztahů."
Ještě předtím se na serveru čínského velvyslanectví v Praze vyjádřil mluvčí čínského ministerstva zahraničí. Vyjádření je ještě mnohem tvrdší a splňuje všechny známky ultimata: „Ministr kultury ČR a další přední čeští politici setkali se 14. dalajlámou, který v České republice prováděl protičínskou separatistickou činnost. Čínská strana v reakci na tuto skutečnost vyjádřila silnou nespokojenost a důrazný nesouhlas. Náš postoj je konzistentní a jasný. 14. dalajláma je politický exulant, který se v zahraničí pod maskou náboženství dlouhodobě věnuje protičínským separatistickým aktivitám. Důrazně se stavíme proti tomu, aby úřední osoby kterékoliv země s dalajlámou vstupovaly do jakékoliv formy kontaktu. Čínská strana klade stálý důraz na rozvoj vztahů s Českou republikou. V posledních letech obě strany dosáhly konkrétních výsledků spolupráce v mnoha oblastech jako je letecká doprava, cestovní ruch, vzájemné investice nebo výměna v kultuře, školství, zdravotnictví a sociální oblasti. Právě včera byl v Chebu slavnostně zahájen provoz továrny čínské společnosti BWI. Celková výše této investice činí 750 milionů korun a závod poskytuje více než 300 pracovních míst. Doufáme, že celá česká strana bude skutečně respektovat klíčové zájmy a hlavní obavy Číny a chránit zdravý a stabilní rozvoj vztahů mezi oběma zeměmi.“
Jinak řečeno: „Bereme na vědomí, že jste přilezli odprošovat, a pro tentokrát vám to tedy promineme. Ale pozor! Budeme bedlivě sledovat vaše další kroky, a běda, když si dovolíte mít na Tibet jiný postoj než my. To vám pak pěkně zavaříme v byznysu." Což je sdělení, které prostě nemůžeme tolerovat. Odmítám být vazalem a lokajem čísnkých komunistů - dokonce ani za prachy z jejich investic u nás ne. My, svobodní občané svobodné České republiky, se tedy musíme co nejrychleji od svých vlastních volených elit v této záležitosti distancovat. Lidská práva nejsou obchodovatelná komodita, přestože jsou s nimi Zeman se Sobotkou ochotní šmelit. Proto opravdu prosím někoho z opozičních poslanců, aby zorganizoval protest Parlamentu proti vměšování Číny do vnitřních záležitostí České republiky. Nejlépe formou petice - rád ji podepíšu!


description: Umělci vyhlásili Týdny občanského neklidu a třeštění, které způsobila nevinná návštěva Jeho výsosti tibetského dalajlamy, může pokračovat. Kdo ale zůstal v klidu a vytěžil z obecné nervozity nejvíc, je paradoxně ten, kvůli kterému by společnost měla být daleko neklidnější – ministr financí, majitel holdingu Agrofert a šéf hnutí ANO Andrej Babiš.

title: Vítězem lovu na Zemana není rozbouřená ulice, ale paradoxně jeho spojenec Babiš


description: Výsledky voleb sice ukazují, že se občanům stýská po autoritativním režimu, na druhou stranu téměř vymazaly z mapy ultrapravicové a antiislamistické straničky a skorosenátory. Alespoň v této věci se voliči nezachovali jako postbolševici. Ale ultrapravice ústy svého prince našla vysvětlení!

title: Adam Bartoš: Volby byly falšovány proti vlasteneckým stranám!


title: Sociální demokraté neví, jakým směrem se vydat. Zda na Západ či na Hrad. Nebo snad do Prčic?

maintext:
Dění uvnitř ČSSD posledních dnů připomíná velice pitoreskní kabaret. Zatímco před krajskými volbami se ještě oranžový ansámbl silou společné vůle jakž takž držel na řetězu, po vyhlášení výsledků voleb už vypukl neřízený šrumec, ve kterém se mele všechno hlava nehlava, pere špinavé prádlo a začínají se řezat větve pod nejednou stranickou zadnicí. Co si o tom myslí sociálně-demokratický volič, je už zjevně oranžovým předákům jedno.
O tom, že propad v krajských volbách neprojde – především předsedovi Bohuslavu Sobotkovi – jen tak, svědčí okázale prezentovaná úcta vůči prezidentu Miloši Zemanovi ze strany některých čelných sociálních demokratů. Svým schůzkám či projevům sympatií k hlavě státu můžou říkat jakkoliv, ale po nezdařeném Lánském puči už jen pomyslná „kávová sedlina“ ví, o čem skutečně jednalo, co se domlouvalo a co za těmito verbálními poklonami skutečně stojí.
Takto vyzývaný návrat k Zemanovi však stojí v úplném protikladu k tomu, co tady v uplynulých letech ČSSD (alespoň verbálně) hlásala. Jejím cílem se mělo stát moderní sociálně-demokratickou stranou západního střihu dle vzoru britských labouristů či německé SPD.
O tom, že to bylo jen letité prázdné tlachání do stranických brožur a na stranické sjezdy, svědčí četné koalice s komunisty v končícím volebním období krajských zastupitelstev, minimum (respektive žádné) reforem sociálního systému, sekání rozpočtových schodků v době velkého ekonomického růstu a podobně. Těch pár jedinců ve straně, kteří to mysleli s její obrodou vážně, už bylo před lety odsunuto mimo jakékoliv rozhodování. Ostatní pochopili, že pokud chtěli zůstat u lizu, musí reálně konat něco jiného.
Nadbíháním prezidentu Zemanovi se tu teď otevírá rébus, kamže to vlastně ta ČSSD chce vykročit? Je to stále na Západ anebo spíš o dost zpět a tedy na Hrad za Zemanem? Člověk skoro nabývá dojem, že sociální demokraté vykročili úplně někam jinam. I když tam se chodí jen třetí květnovou sobotu… Oni si stále neuvědomují, že Zeman už nemá s ČSSD nic společného, ve své podstatě stranu v její současné podobě nenávidí a dělá vše pro, aby většinu jejího současného vedení zadupal do země.
O tom, že se situace v sociální demokracii vymkla s kloubů, nesvědčí jen hlasy volající po návratu k Zemanovi, ale i neuvěřitelná ohebnost řady krajských reprezentací, které raději kývly na uzavření duhových koalic namířených proti vítězi voleb ANO 2011 jen aby si uchovaly podíl na moci, i když ve volbách dostaly na frak.
I když Babiš skutečně v krajích nevyhrál nikterak výrazně a koalice proti vítězům nejsou žádným českým vynálezem, je zajímavé, že ve většině krajů nové koalice vedou sociální demokraté. Že by nový styl politiky? Jen těžko, prostě magnet na moc! Prezident Zeman takové koalice nazval zradou na voličích a můžeme být jen zvědavi, jak jednotlivé nové hejtmany počastuje při svých spanilých jízdách pro krajích. Na druhou stranu, k řadovým zastupitelům – třeba na jižní Moravě – se bude chovat třeba úplně jinak.


description: Fantasmagorie nejvyššího představitele ruské pravoslavné církve došla k dalšímu vrcholu. Srovnal knížete Vasilije III., sjednotitele území kolem Moskvy v 16. století, s ruským prezidentem Putinem.

title: Moskevský patriarcha srovnal Putina s carem Alexejem a knížetem Vasilijem. A za vším hledej někdejší KGB

maintext:
Patriarcha Moskvy a celé Rusi Kirill, jinak též agent KGB, zavítal ve středu 26. října do smolenské katedrály Panny Marie Matky Boží. Po bohoslužbě primas ruské pravoslavné církve pronesl řeč.
Zmínil 17. století, které bylo pro zemi „dobou nepokojů, rozpadu, ztráty národní identity, ztrátou autority ústřední vlády“. „Země byla roztrhaná na kusy, nebyla žádná naděje na spásu. Ale víme, že z milosti Boží doba potíží skončila vítězstvím ruského ducha, vítězstvím domobrany, vítězství našich lidí.“ „A bouře se zastavila, ale důsledky bouře pokračovaly. A možná nejvážnějším důsledek byl pobyt polsko-litevských vojsk ve Smolensku. A pak se zbožný car Alexej Michajlovič rozhodl vrátit do Smolenska, jako to udělal i kníže Vasilij III. A šel do Smolenska, a obsadil toto měst. A díky Nejsvětější Matce Boží přinesl iverskou ikonu, která byla předtím na jeho žádost vytvořena v klášteře na hoře Athos.“ (Podle slavné iverské ikony na Athosu vznikaly její různé kopie. pozn. aut.)
Pak se obraz ocitl v Kremlu, připomněl patriarcha. „Odtamtud se nevrátil, protože tam byla revoluce a obraz byl v rukou bezbožeckého režimu. Jako zázrakem byl obraz zachován jako významné umělecké dílo v muzeu a tam uložen až do nedávné minulosti, kdy byl úsilím našeho prezidenta Vladimira Putina vrácen do Novoděvičího kláštera.“
„Co se můžeme naučit z tohoto příběhu?“ ptá se patriarcha. „Vasilij III, Aleksej Michajlovič a současný prezident Putin, jsou nositelé nejvyšší ruské státní moci. Kdykoliv se ve městě Moskvě děly nějaké velké činy, pak se nějakým způsobem odrážely v akcích vedoucích představitelů státu v souvislosti s klášterem a to až do 21. století. A v tom vidíme pozoruhodnou kontinuitu. Bůh dá, že tato kontinuita nebude nikdy přerušena. Bůh dosvědčuje, že nejvyšší státní orgány jsou vždy vědomy síly Boží přítomnosti v ruské historii. Pokud se tak stane, bude Rusko neporazitelné a nepřemožitelný bude i náš lid.“
Abychom pochopili, co vlastně patriarcha říká, je dobré se podívat na historickou drobnost, nicméně známou. Zmíněný Alexej Michajlovič dostával dopisy od pskovského mnicha Filofeje (1465–1542), který mu napsal: „Dva Římy padly, třetí stojí a čtvrtého již nebude.“ Tím třetím Římem je míněna Moskva. Řím je jakýmsi obrazem světové vlád a světového prvenství. Připomínat toto období Ruska znamená tedy jakési posvěcení ruských imperiálních ambicí nejvyšší církevní mocí.
Spojení trůnu a oltáře není v Rusku nic nového. Pozoruhodné je to propojení ruského pravoslaví s někdejší tajnou policií. Putin byl důstojníkem KGB a lidmi z tohoto prostředí se obklopuje. Patriarcha Kirill, občanským jménem Vladimir Michajlovič Gunďajev, je označován za agenta KGB s krycím jménem Michailov.
Ekonomická moc ruské pravoslavné církve je obrovská. V 90. letech byl pozdější patriarcha, který vedl v církvi zahraniční otázky, obviněn z toho, že se podílel na profitu, který měla církev z bezcelního dovozu cigaret. Kirillovi se tehdy přezdívalo „tabákový metropolita“. Zneužívání peněz se Kirillovi neprokázalo, církevní zisk z tabákového obchodu je ale zřejmý. Šlo o částku kolem 1,5 miliardy dolarů, jak odhaduje v roce 2004 sociolog Nikolaj Mitrochin a možná tři miliardy dolarů, jak uvádí v roce 2009 server http://echo.msk.ru/ . Ve srovnání s tím je známá aférka, že si patriarcha nechal na oficiální fotografii vyretušovat luxusní hodinky na ruce, jen maličkost, stejně jako bublinkové koupele v přilehlých prostorách moskevského Chrámu Spasitele poskytované na různé akce.


title: Islámský stát se přihlásil k vraždě 16letého chlapce v Hamburku

maintext:
Teroristická organizace Islámský stát (IS) se přihlásila k vraždě šestnáctiletého chlapce, který byl zabit před dvěma týdny v Hamburku. Uvedla to dnes agentura Amak, přes kterou islamisté komunikují. Chlapce podle ní ubodal stoupenec IS, který splnil pokyn útočit v nepřátelských zemích.
Při incidentu napadl neznámý útočník chlapce s jeho patnáctiletou dívkou pod mostem na břehu řeky Alster. Hocha zezadu několikrát bodl do zad a jeho přítelkyni skopl do řeky. Zatímco dívce se podařilo uniknout, chlapec krátce po převozu do nemocnice zraněním podlehl.
"Voják Islámského státu 16. dne tohoto měsíce pobodal dvě osoby v Hamburku. Čin provedl v reakci na výzvu útočit na občany zemí koalice (bojující proti IS)," uvedla agentura Amak.
Mluvčí hamburské policie odmítla tvrzení islamistů komentovat, média pouze odkázala na již dříve vydané prohlášení k incidentu. V něm policie podle agentury Reuters uvedla, že útočník byl "jižního vzhledu" ve věku 23 až 25 let a na tvářích měl strniště. Pozadí události není jasné a zatím je předmětem vyšetřování.
Případem se dnes začalo zabývat spolkové státní zastupitelství v Karlsruhe, které má v kompetenci případy terorismu na německém území. Prověřit chce hlavně důvěryhodnost zprávy agentury Amak. Vyšetřování samotného napadení mladých lidí ale nadále vedou kriminalisté z Hamburku.
Dnešní prohlášení agentury Amak s sebou přináší řadu pochybností. Zatímco běžně se IS k atentátům hlásí nejpozději dva dny po jejich provedení, od zabití chlapce v Hamburku uplynuly již dva týdny, podotýká agentura DPA. Záhadou také zůstává, proč zpráva Amak v německé jazykové verzi hovoří o tom, že bojovník IS ubodal dva lidi. Dívka, která oběť útoku doprovázela, ve skutečnosti neutrpěla žádná fyzická zranění.
Už v červenci se IS přihlásil ke dvěma teroristickým útokům v Bavorsku. Ve vlaku na cestě do Würzburgu afghánský uprchlík napadl nožem a sekyrou turisty z Hongkongu a čtyři z nich zranil. Dva dny poté se jiný běženec pokoušel dostat na koncert v Ansbachu s batohem plným výbušnin. Když ho nepustili dovnitř, vyhodil se do povětří a zranil 15 lidí.


title: Práci čest! Mladí komunisté oslavují Castra s Gottwaldem, s kapitalisty se nebaví

maintext:
Ano, čtete dobře, i 27 let po pádu komunistické totality se u nás vedle postupně se zužující členské základny KSČM sdružují i mladí bolševici. A to dokonce ve dvou spolcích. Jeden z nich, Komunistický svaz mládeže, založený krátce po revoluci, funguje v částečné kooperaci s „velkými“ komunisty. Mladší ze dvou komunistických mládežnických organizací pak nemá s třetí nejsilnější sněmovní stranou oficiálně nic společného a funguje na vlastní železnou dělnickou pěst. A že s ní buržoazii virtuálně drtí naplno.
Starší ze dvou sdružení — Komunistický svaz mládeže – funguje v Česku již od přelomu tisíciletí. Proslavil se především v době, kdy byla hlavním tuzemským tématem stavba amerického protiraketového radaru v Brdech. KSM tehdy přímo pořádal či se zúčastnil několika protestů a dočasně se na radarovém antiamerickém brojení zviditelnil.
Vše nejlepší, Fideli
Webové stránky KSM jsou poměrně často doplňovány o nové příspěvky, většinou komentující aktuální dění nebo upoutávající na nejbližší akce, na nichž se svaz podílí. Jedním příkladem za všechny budiž Antikapitalistický kemp, organizovaný skupinou ultralevicových iniciativ za účelem „výměny různých zkušeností a pohledů v rámci hnutí proti kapitalismu“. Z kempu má KSM na stránkách dokonce i malou fotogalerii plnou srpů, kladiv a zaťatých pěstí na rudých vlajkách.
Vedle publikace na webu vydává KSM v elektronické podobě vcelku obskurní měsíčník Mladá pravda. Na titulní straně nejaktuálnějšího zářijového čísla se vyjímá portrét vysloužilého kubánského diktátora Fidela Castra, který v létě oslavil 90. narozeniny. Zvolání Viva Fidel! upoutává na článek s názvem „90 let – vše nejlepší, Fideli!“ uvnitř vydání. Autoři Mladé pravdy se také leckdy pouštějí do současného vedení KSČM, především do „členy strany ochcávajícího Filipa“, jak nazývá stranického předsedu autor jednoho z článků.
Ke stažení dávají novodobí svazáci na stránkách čas od času i nějakou tu ideologickou prezentaci. Mezi nejnovějšími články najdeme například práci Kapitalistické vykořisťování v ČR ve světle statistik, jež se opírá o Marxovu teorii nadhodnoty.
Když se chce ale běžný vykořisťovaný občan na něco zeptat samotných členů svazu, má smůlu. Svaz mladých komunistů, ač ke kontaktování na webu přímo vyzývá, na mail s nabídkou rozhovoru do této reportáže nijak nereagoval. Nezbývalo mi tedy než se obrátit na druhý spolek – Svaz mladých komunistů Československa.
S kapitalisty se nemluví
Mladší organizace SMKČ, používající také kultovní zkratku komsomol, byla alespoň o něco sdílnější. Na rozdíl od kolegů z KSM mi druzí mladí komunisté, světe, div se, odpověděli! Přesněji řečeno, přeposlali vlastní interní komunikaci, kde se shodují na tom, že s redaktory vykořisťovatelských periodik se bavit v žádném případě nebudou. Úsměvné je, že z úcty k tradici začínají maily pozdravem „čest“. Jeden z činovníků svazu, podepsaný iniciálou J., v mailu píše, že v případě Reflexu je „proti komunikaci třeba jen mailem“. Další komunista, podepsaný rovněž zkratkou, kolegovi přikyvuje. Škoda, jeden by čekal, že budou revolucionáři 21. století rádi, že se o ně média vůbec zajímají.
Web spolku komsomol.cz je výše zmíněným stránkám starších svazáků do velké míry podobný, více se však věnoval kupříkladu nedožitým 80. narozeninám exprezidenta Havla. U této příležitosti dokonce sepsal SMKČ petici s názvem Ne vydávání Havlovy protilidové politiky za hrdinství a vzor! Na serveru petice24.cz se k ní k nedělnímu večeru připojili celí 103 signatáři.
Zatímco Havel pije mladým bolševikům krev, ódy se na jejich webu pějí na nejvýraznější světové tváře komunistického hnutí minulého století. V sekci Propagační materiály narazíte na přehlídku portrétů „Che“ Guevary, Huga Cháveze, Klementa Gottwalda a velkých guruů Marxe s Leninem, jejichž podobizny se slavnými citáty jsou určené ke stahování a šíření.
Podle obsahu rubriky Z aktivit organizace se však zdá, že kromě internetových petic a hanopisů toho SMKČ moc nedělá. Poslední příspěvek týkající se akce pořádané svazem je téměř rok starý.
Zdá se tedy, že komunistická ideologie dnes již mladé lidi skutečně nepřitahuje. Není proto tedy asi ani proč takové spolky zakazovat. Lepší je se jimi bavit.


description: Skid Row je nechvalně známá čtvrt v centru Los Angeles, kde žije největší komunita bezdomovců v celých Spojených státech. Úřady zde jejich počet odhadují na 3 až 6 tisíc. Většina z těchto lidí propadlo drogám a alkoholu. A několik let je zde fotí Suzanne Stein, která se staví na jejich obranu, protože jsou podle ní často napadáni a zneužíváni.

title: Drsné fotografie narkomanů a alkoholiků z největší čtvrtě bezdomovců v USA