title: Ve věku 90 let zemřel bývalý kubánský vůdce a komunistický revolucionář Castro

maintext:
Fidel Castro se objevil po měsíci na veřejnosti | foto: Reuters
HAVANA Ve věku 90 let zemřel v pátek ve večerních hodinách vůdce kubánské revoluce a dlouholetý prezident Fidel Castro. Oznámil to v sobotu podle agentury AFP jeho mladší bratr Raúl, který Fidela v roce 2006 vystřídal v čele země. Jeho tělo by mělo být zpopelněno ještě v sobotu, a to v ranních hodinách místního času.
‚Advokát chudých‘. Muž, který přivedl kubánskou ekonomiku ke kolapsu Smrt Fidela Castra oznámil ve státní televizi jeho bratr Raul. „Ve 22:29 vrchní velitel kubánské revoluce, Fidel Castro, zemřel,” řekl Raul Castro.
„Naříkám nad smrtí Fidela Castra, vůdce kubánské revoluce a symbolického odkazu 20. století,” napsal na svůj twitter mexický prezident Enrique Pena Nieto. Fidel Castro vládl Kubě téměř půlstoletí. Pro jedny byl totalitní vládce, zatímco pro druhé „garant důstojnosti a nezávislosti Kuby“. Cuba's Fidel Castro dies at age 90 https://t.co/Fo4U0VE4Yf pic.twitter.com/CGVMSHLT4D — POLITICO (@politico) 26. listopadu 2016
„El comandante“ Castro si příznivce získával nejen bojem proti imperialismu, pod hesly „Vlast nebo smrt!“, ale posléze i bezplatným zdravotnictvím a odstraněním zhruba 25procentní negramotnosti. Jeho budování socialismu však nakonec přivedlo kubánské hospodářství ke kolapsu. Příznivce získával jako věčný revolucionář bojem proti imperialismu, ale i osobním kouzlem. Mnohé fascinoval, když v lednu 1959 jako šarmantní mladý partyzán triumfálně vjížděl do Havany a na ramenou mu seděly dvě holubice (pro někoho to bylo znamení afrokubánských bohů orišů). Více o životě Castra čtěte zde. Pro talentovaného řečníka Castra nebylo v 50. letech obtížné získat si srdce davu. Kuba byla tehdy rájem amerických investic i turistů, kteří se jezdili bavit do havanských nevěstinců, zatímco většina venkovského obyvatelstva žila v chatrčích. Země byla sice třetí v příjmech na hlavu ze zemí Latinské Ameriky, ale mezi obyvateli panovaly extrémní rozdíly. Tehdy vtrhl na politické kolbiště „advokát chudých“ Fidel Castro. V červenci 2006 předal Fidel Castro klíčové vládní pravomoci bratrovi Raúlovi. Původně mělo jít pouze o dočasné řešení, než se dlouholetý vládce Kuby dostane ze zdravotních problémů. V únoru 2008 ale Raúl získal vedoucí funkce natrvalo.


description: Po dlouhé a těžké nemoci zemřel bývalý advokát Zdeněk Altner, který na ČSSD vysoudil 334 milionů korun. LN to sdělil Altnerův advokát Václav Veselý s tím, že rodina nebude skon komentovat.

title: Zemřel bývalý advokát Altner, který na ČSSD vysoudil 334 milionů

fasttext_language: cs


description: Policie a armáda zasahovaly ve čtvrtek na skládce u Lukavce na Litoměřicku. Podle listu policie zatkla několik lidí. Při zásahu měli použít vrtulník s termovizí, pyrotechnické vozidlo i vojenské vozy.

title: Vrtulník s termovizí i pyrotechnici.


description: Plzeň má další minipivovar a tentokrát přímo v historickém centru města. Restaurace Beer Factory s pivy od sládka Josefa Krýsla se stane po Prazdroji druhým největším výrobcem piva ve městě.

image_url: https:

title: Krýsl vaří v Beer Factory. Je to


description: V prostorách Státní univerzity ve státě Ohio se kolem 10:00 (16:00 SEČ) pohyboval útočník. První zprávy varovaly před „střelcem“. Později se ukázalo, že se jednalo o muže, který ohrožoval lidi nožem. Univerzita vyzvala studenty, aby se schovali. V okolí kampusu zasahovala policie i záchranáři.

title: V kampusu Ohijské státní univerzity proběhl policejní zásah proti útočníkovi


description: V České republice mnozí čekají, že případné jmenování někdejší manželky nově zvoleného amerického prezidenta Donalda Trumpa Ivany velvyslankyní Spojených států pozvedne celosvětový obraz této středoevropské země. Podle deníku The New York Times to nebylo by to poprvé, co by americkou ambasádu v Praze vedla známá osobnost.

title: NYT: Mnozí Češi věří, že Trumpová

maintext:
Někdejší prezident George Bush starší do tehdy ještě československé metropole vyslal v roce 1989 herečku Shirley Templeovou Blackovou, která se zde stala velmi populární.
„Česká republika usiluje o pozvednutí svého mezinárodního obrazu, zároveň ji ale trápí, že ji cizinci neustále považují za jejího předchůdce Československo, či ji chybně zaměňují za Čečensko. V dubnu čeští představitelé navrhli používat jednoslovný (anglický) název Czechia (Česko) s vírou, že říznější jednoslovné jméno se bude lépe vyslovovat,“ napsal deník o situaci v tuzemsku.
Nyní část České republiky doufá, že příjezd Ivany Trumpové do Prahy jako velvyslankyně by s sebou přinesl i záři reflektorů světového jeviště. Podnět ke spekulacím dala sama Trumpová, rozená Zelníčková, která pochází ze Zlína.
„Navrhnu, abych byla velvyslankyní v České republice,“ řekla Trumpová v rozhovoru s bulvárním listem The New York Post. Zároveň poznamenala, že má pro funkci dobré předpoklady, neboť čeština je její mateřským jazykem a v zemi je známá, a to nejen díky příjmení Trumpová.
‚Přistěhovalce potřebujeme,‘ řekla Trumpová
The New York Times poznamenal, že Trumpová by na rozdíl od Blackové, která v 70. letech zastávala velvyslanecký post v Ghaně, byla zcela bez diplomatických zkušeností. Její kariéra se totiž dosud soustředila na módu, podnikání a psaní knih. Přesto, jak deník připomněl, již ukázala jistý politický instinkt, když zdůraznila přínos přistěhovalectví pro USA.
„My přistěhovalce potřebujeme,“ řekla listu The New York Post Trumpová, která se občankou Spojených států stala v 80. letech. Dodala, že přínosem jsou pracovití cizinci, kteří chtějí platit daně.
Trumpovou by jako velvyslankyni ocenil český premiér Bohuslav Sobota, který po zvolení Trumpa na twitteru napsal, že on aspoň na rozdíl od některých předešlých amerických prezidentů ví, kde Česko leží. Sobotka také podle The New York Times zmínil, že USA v minulosti opakovaně jmenovaly velvyslance z nediplomatických kruhů, čímž nepřímo zmínil současného ambasadora Andrewa Schapira. Právník Schapiro je bývalým spolužákem dosluhující hlavy státu Baracka Obamy.
Trumpovou podporuje i Zeman
Velké zastání má Trumpová na Hradě, český prezident Miloš Zeman, který je podle The New York Times populistou, během kampaně navíc Trumpa hlasitě podporoval.
Naopak známý český umělec David Černý myšlenku Trumpové jako velvyslankyně považuje za vtip. „Je to noční můra, co jiného by to bylo?“ položil si otázku. „Skutečně potřebujeme ambasadorku, jejíž hlavní kvalifikací je manželství s Donaldem Trumpem a to, že umí dobře lyžovat?“ dodal.
Americký komentátor Erik Best, který žije 25 let v Česku, je však přesvědčen, že Trumpová by mohla skutečně přispět ke zlepšení spolupráce mezi velvyslanectvím a Hradem, neboť vztahy Zemana a Schapira jsou na bodu mrazu.
Někdejší český velvyslanec v USA a v Rusku Petr Kolář přílišná očekávání Čechů mírní. „I kdyby Donald Trump poslal do Prahy myšáka Mickeyho, je to jeho právo a jeho odpovědnost, což bychom měli respektovat,“ řekl.


description: Český slavík, který se uděloval v sobotu, je dokonalým úkazem zabetonovanosti, a tím pádem i čím dál většího úpadku české popové scény. Na rozdíl od jiných žánrů, ve kterých teď prožíváme léta takového nárůstu objevů, že je ani nelze všechny dokonale sledovat (řeč je o scéně alternativní, elektronické, rockové, jazzové či folkové), v popu, tedy v popu ve významu, jak mu rozumějí v televizi Nova nebo na Radiožurnálu, chcíp’ pes. Totiž slavík.

title: BEZR: Chcíplý slavík českého popu. Kromě Bílé nikdo nic nového neudělal


description: Redaktor polského liberálního deníku Gazeta Wyborcza Jacek Hugo-Bader se vypravil na tradiční polský nacionalistický pochod Marsz Niepodległości v "přestrojení" za černocha, aby provedl společenský experiment a otestoval reakce účastníků pochodu.

title: Polský novinář se převlékl za černocha a šel na polský nacionalistický pochod


description: Při bombardování východní části syrského města Aleppa, kterou mají pod kontrolou povstalci, ve čtvrtek zahynulo nejméně 25 civilistů. Informovali o tom opoziční aktivisté ze Syrské organizace pro lidská práva (SOHR), která situaci v zemi monitoruje z Británie. Nálety byly podle zpravodaje agentury AFP slyšet od desátého hodiny ráno místního času (9:00 SEČ).

title: Při bombardování syrského


description: Při pádu malého sportovního letadla mezi obcemi Luštěnice a Brodce na Mladoboleslavsku, nedaleko dálnice D1, zemřeli dva lidé. Letadlo skončilo ve špatně přístupném terénu. Po pádu hořelo.

title: Na Mladoboleslavsku spadlo malé sportovní letadlo. Při pádu zemřeli dva lidé


description: Farmaceutická firma Zentiva musela v září stáhnout až sto tisíc balení léků. Mohla obsahovat jiné tablety. Podle zjištění deníku MF DNES za výměnou pravděpodobně stál zaměstnanec firmy, který se chtěl firmě pomstít za propuštění. Zástupci Zentivy od počátku mluvili o selhání lidského faktoru a vyloučili nedopatření při výrobě.

title: Za záměnou léků v Zentivě prý stojí vyhozený zaměstnanec. Chtěl se firmě pomstít


description: Soudce Tome Frankič nepochybuje o tom, že slavný hokejový trenér Vladimír Růžička zpronevěřil půl milionu určených pro klub Slavia Praha. Vyplývá to z písemného rozsudku, ve kterém je peněžitý trest 400 tisíc pro Růzičku odůvodněn. Proti verdiktu Obvodního soudu pro Prahu 10 se trenér na začátku listopadu odvolal. Server Lidovky.cz nyní zveřejňuje anonymizovaný nepravomocný rozsudek v celém znění.

title: ‚Soud nemá pochybnosti‘. Přečtěte si, proč musí Růžička zaplatit za zpronevěru 400 tisíc

maintext:
Růžička u soudu mluvil sotva minutu, nechtěl vypovídat a odmítl, že by peníze od podnikatele Miroslava Palaščáka zpronevěřil. Pak nechal vše na svých právnících a ze soudní síně spolu se svou současnou partnerkou odešel. I tak měl ale soudce Tome Frankič dostatek důkazů pro to, aby nepochyboval o Růžičkově provinění.
Růžička měl převzít na jaře 2012 a poté v květnu 2013 na zimním stadionu v Edenu
sponzorský dar od podnikatele Miroslava Palaščáka, který loni celou kauzu odstartoval zveřejněním videa, kde s trenérem domlouvá o penězích. Za sponzorování klubu požadoval, aby jeho syn dostal v týmu šanci.
„Po provedeném dokazování v hlavním líčení pak soud nemá pochybností z hlediska skutkového stavu a takto má vinu obžalovaného za bezpečně prokázanou,“ píše se v rozsudku nad Růžičkou, který má server Lidovky.cz k dispozici. Jako první některé detaily z dokumentu popsaly server Seznam Zprávy.
KLIKNĚTE PRO ZOBRAZENÍ CELÉHO ROZSUDKU
V každém z darů šlo o čtvrt milionu korun. I když mělo jít o peníze údajně určené na rekonstrukci klubové posilovny, tak Růžička peníze klubu nepředal a nakládal s nimi údajně jako s vlastními. Později se podnikateli sice peníze vrátily, ale překvapivě z účtu manželky Růžičky.
„Namísto toho, aby předmětné finanční prostředky fakticky předal do majetku určeného sportovního klubu [...] užil je pro vlastní potřebu, když si je po dobu zhruba dvou a půl let, resp. v druhém případě po dobu zhruba jednoho a půl roku ponechal na neznámém místě, nakládal s nimi nezjištěným způsobem, přičemž je nepředal do dispozice obdarovávaného klubu HC Slavia Praha a.s.,“ je uvedeno doslova v rozsudku.
Přisvojení hotovosti
Podle soudu je doba dvou a půl let a jednoho a půl roku, po kterou měl Růžička peníze k dispozici, dostatečná, aby šlo posoudit „takovouto dispozici obžalovaného s uvedenou hotovostí jako její přisvojení si, a to i včetně možnosti dovodit zavinění ve formě úmyslu“.
VIDEO: Růžička musí za zpronevěru zaplatit 400 tisíc Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Původně Růžičkovi dokonce hrozilo za zpronevěru i vězení od jednoho do pěti let. Soud ale vzal v úvahu celou řadu polehčujících okolností. „Soud bere soud v potaz dosavadní trestní bezúhonnost obžalovaného a to nejen jeho trestní bezúhonnost do doby spáchání projednávané trestné činnosti, ale též i dobu uplynuvší od jejího spáchání,“ připomíná Frankič.
Pomohlo i to, že Růžička celou částku podnikateli vrátil. „Naopak jako okolnost přitěžující nutno brát v potaz, že obžalovaný se dopustil více trestných činů (dvou),“ píše se v rozsudku. Také Růžičkovi uškodil fakt, že zpronevěřil částku půl milionu, což „u každého z obou trestných činů převyšuje spodní hranici jejího zákonného rozpětí.“
Čtyři sta tisíc, které musí Růžička zaplatit, soud zvolil, neboť „(Růžičkovy) prokazované majetkové poměry jeho uložení umožňují.“ Navíc se stanovená částka blíží té, kterou měl hokejový trenér zpronevěřit.
Růžička i po prvním nepravomocném rozsudku odmítá, že by peníze od Palasčáka zpronevěřil.
Nynější trenér extraligového Chomutova Růžička sice v minulosti přiznal, že peníze přijal, argumentuje však tím, že do účetnictví klubu se částka nedostala, protože podnikatel nedodal potřebné dokumenty.
Na začátku listopadu se proto odvolal a případ bude pokračovat u pražského městského soudu.


description: V Černobylu v pondělí začala složitá operace přesunu nového obřího krytu nad havarovaný čtvrtý energoblok, jehož exploze v roce 1986 vyvolala největší katastrofu v dějinách jaderné energetiky. Gigantická konstrukce o váze přes 36 tisíc tun, dlouhá 165 metrů a vysoká 110 metrů se bude nad trosky jaderného reaktoru přesouvat čtyři dny.

title: V Černobylu začala čtyřdenní operace přesunu nového krytu nad havarovaný reaktor


description: V Brně od nedělního rána pokračovala likvidace stánků tržnice na Pohořelci, kterou v sobotu přerušila na několik hodin policie. Celou tržnici v neděli pracovníci zřejmě zlikvidovat nestihnou, řekl ČTK radní za Žít Brno Svatopluk Bartík. Podle radnice byly stánky na místě nelegálně. Dcera původního majitele stánků s likvidací tržnice nesouhlasí a obrátila se na policii, která případ prošetřuje.

title: V Brně od rána pokračovala likvidace


description: Policie odložila prověřování ohledně výkupného, které Česko zaplatilo za dvě dívky unesené před třemi lety v Pákistánu. Podezření ze zpronevěry fakticky vyloučila. V pátek to sdělila mluvčí Městského státního zastupitelství v Praze Štěpánka Zenklová. Stát zaplacení výkupného nikdy oficiálně nepotvrdil.

title: Policie vyloučila zpronevěru u


description: Záhadná smrt dítěte vede inspektorku Amaiu Salazarovou znovu do poklidného údolí řeky Baztán na úpatí Pyrenejí. Prababičce dítěte je pachatel jasný: Inguma, mytologická bytost, která spícím dětem krade dech. Amaia obviňuje otce, že svou vlastní dceru udusil ve spánku.

title: SOUTĚŽ: Vyhrajte španělskou


description: Hudební svět oplakává zemřelého kanadského hudebníka a básníka Leonarda Cohena, který odešel v noci na dnešek. Za svůj život vydal Cohen více než dvě desítky alb, k jeho nejznámějším písním patří Hallelujah z roku 1984, kterou nazpívaly desítky dalších umělců.

title: Nejlepší písně Leonarda Cohena.

maintext:
Hallelujah (1984)
První vydání písně, která byla součástí alba Various Positions, nepřineslo zprvu žádný větší ohlas ani úspěch. Pozapomenutou píseň vzkřísil k životu až o pár let později John Cale, který požádal Cohena, zda by ji mohl nazpívat. Cale píseň v roce 1991 upravil, zprávtil a zrychli a jeho verze, nahraná pouze s klavírem, zaznamenala fenomenální úspěch. Od tédoby se píseň dočkala desítky dalších verzí, mimojiné zazněla roku 2001 v animovaném filmu Shrek. Ke známým patří také verze Rufuse Wainwrighta, Jeffa Buckleyho, k.d. langa, Alexandry Burke nebo skupiny Bon Jovi.
So Long, Marianne (1967)
Píseň inspirovaná Cohenovou múzou a partnerkou Marianne Ihlen byla poprvé vydaná na jeho debutovém albu Songs of Leonard Cohen v roce 1968. Server Pitchfork Media píseň zařadil na 190. místo mezo 200 nejlepších písní šedesátých let. Později píseň nahrála řada dalších hudebníků, mezi které patří Beck, Brian Hyland či skupina James.
Bird on a Wire (1969)
Píseň z alba Songs from the Room, které Cohen skládal během roku 1968 na řeckém ostrově Hydra, kde se snažil vymanit z depresivních stavů za pomoci své přítelkyně Marianne. Cohen píseň popisoval jako „jednoduchou country píseň“ zařazoval ji na program většiny svých koncertů.
Everybody Knows (1988)
Jedna z nejpesimističtěji vyznívajícíh Cohenových písní vyšla v roce 1988 na albu I ́m Your Man. I tato píseň patří mezi oblíbené náměty cover verzí, chopili se jí nejrůznější zpěváci, od Dona Henleyho přes Concrete Blonde až k Rufusu Wainwrightovi.
Famous Blue Raincoat (1971)
Píseň z Cohenova třetího alba Songs of Love and Hate je u posluchačů velmi oblíbená, i když sám Cohen opkovaně přiznával, že s není spokojený. Je napsána formou dopisů a vypráví příběh milostného trojúhelníku mezi autorem, ženou jménem Jane a druhým mužem, který je oznčovanán jako „bratr“ i „vrah“.
Suzanne (1967)
Píseń vznikla původně jako báseň v roce 1966 a poprvé ji nahrála zpěvačka Judy Collins. Inspirací pro píseň byla Cohenova platonická láska Suzanne Verdal, která byla přítelkyní známého kanadského sochaře Armanda Vaillancourta. I tato píseň je velmi oblíbená u jiných interpretů - nazpívali ji například Nick Cave, Joan Baez, Roberta Flack, Beck nebo francouzský šansoniér Alain Bashung.
Dance Me to the End of Love (1984)
Píseň z alba Various Positions z roku 1984. Přestože má strukturu milostné písně, upomíná podle Chena také na holokaust a hudebníky, kteří se i v takovém prostředí snažili přežit skrze tvorbu.
Tower of Song (1988)
Píseň z alba I ́m Your Man, podle které bylo později pojmenováno album Tower of Song: The Songs of Leonard Cohen - album z roku 1995 složené z Cohenových písní podání jiných interpretů.
Anthem (1992)
Píseň vyšla na albu The Future v roce 1992.
You Want It Darker (2016)
Píseň z Cohenova posledního, stejnojmenného alba, které vyšlo jen pár týdnů před jeho smrtí. „Text plný odkazů inspirovaných tórou je vlastně dialogem zpěváka, připravujícího se na odchod, s Bohem. Klíčovýje v tomto smyslu refrén „Hineni, hineni / jsem připraven, můj Pane“, přičemž ono „hineni“ je hebrejský výraz pro „tady jsem“. (celou recenzi Ondřeje Bezra najdete ZDE).


description: Pivovarem roku se letos stal podle Sdružení přátel piva už podruhé Pivovar Hubertus z Kácova na Kutnohorsku a ohájil tak svůj loňský primát. Minipivovarem roku je pražský Klášterní pivovar Strahov. V dalších kategoriích podle druhů piv uspěl Rodinný pivovar Bernard a Klášterní pivovar Strahov známý svou bohatou nabídkou sezonních piv. Sládkem roku se stal Bohumil Valenta z Hrabalova Postřižinského pivovaru. Výsledky ankety dnes zveřejnili pořadatelé v Zámeckém pivovaru Frýdlant na Liberecku.

title: Sdružení přátel piva: Pivovarem

maintext:
V případě kácovského pivovaru ocenili hodnotitelé nejen kvalitu piva, které tam vaří, ale i rostoucí výstav. Pivovar patří přitom k těm, které byly po druhé světové válce násilím uzavřeny. Výroba v něm byla obnovena v roce 1993. Do roku 2007, kdy se roční výstav přehoupl přes magickou hranici 10.000 hektolitrů piva, patřil k minipivovarům. Tuto kategorii v minulosti i vyhrál. „V letošním roce uvaříme 40.000 hektolitrů a do dvou let bychom chtěli překonat hranici 50.000 hektolitrů piva,“ řekl ředitel pivovaru David Hořejší, když ocenění přebíral.
Raketovým tempem přibývá v Česku zejména minipivovarů, ročně kolem 50. Podle Českomoravského svazu minipivovarů jich je už přes 350 a Česko je tak zřejmě zemí s největším počtem minipivovarů v přepočtu na obyvatele. Unikátem je Praha s 31 funkčními minipivovary a dalšími ve výstavbě. „Ne všechny minipivovary ale vaří dobré pivo,“ řekl předseda Českomoravského svazu minipivovarů Jan Šuráň. Pro letošní jedničku to však neplatí. Už popáté se minipivovarem roku stal Klášterní pivovar Strahov, vyhrál už v letech 2007, 2008, 2011 a 2012.
Nejlepší světlé výčepní pivo, tedy desítku, uvařili letos v Únětickém pivovaru ve středních Čechách. Pivovar v roce 2011 obnovil výrobu a právě svou desítkou je proslavený. Cenu pro nejlepší světlý ležák si odnesl Rodinný pivovar Bernard a zvítězil i mezi polotmavými pivy. Nejlepší světlý speciál uvařili v Břevnovském klášterním pivovaru sv. Vojtěcha. Za tmavé pivo si hlavní ocenění odnesl Měšťanský pivovar v Poličce. Klášterní pivovar Strahov si odnesl ocenění za své pšeničné pivo. Dalšími oceněnými jsou Clock, Řemeslný pivovar Potštejn, a Pivovar Zhůřák.
Anketa Sdružení přátel piva o nejlepší piva, pivovary a pivovarské osobnosti roku se letos konala pošestadvacáté a je nejstarší novodobou soutěží na českém pivním trhu. Sdružení přátel piva mělo k dnešku 1402 registrovaných členů. Právě členové sdružení o vítězích rozhodují, letos se hlasování zúčastnilo 41 procent z nich. Ocenění si odnesl i hostitelský Zámecký pivovar Frýdlant, který výrobu obnovil v roce 2014. Získal třetí místo v kategorii tmavého piva a třetí skončil i mezi minipivovary. „Podobná ocenění hodně pomáhají prodeji, i proto jsme museli rozšířit výrobu,“ řekl ČTK majitel pivovaru Marek Vávra.


description: Západní část Argentiny v neděli postihlo silné zemětřesení, jež dosáhlo 6,4 stupně magnituda. Oznámila to americká geologická služba USGS. Informace o případných škodách či zraněných zatím nejsou k dispozici.

title: Západ Argentiny postihlo silné


description: Průměrné denní teploty se budou příští čtyři týdny od konce listopadu do Vánoc držet těsně nad nulou. V noci ale bude mrznout. Objem srážek bude zřejmě průměrný. Více jich spadne příštích 14 dní, s týdenním průměrem kolem deseti milimetrů, tedy deseti litrů na metr čtvereční.

title: V prosinci budou denní teploty


description: Město v jižní Itálii, ze kterého pocházeli De Nirovi praprarodiče, nabídlo americké filmové hvězdě azyl. Herec se totiž nechal slyšet, že pokud Trump vyhraje v amerických prezidentských volbách, vrátí se zpět do Itálie.

title: Po vítězství Trumpa ve volbách nabídlo

maintext:
„Pokud bude zklamaný z výhry Trumpa v amerických volbách a bude hledat útočistě, jsme připraveni ho přivítat,“ řekl Antonio Cerrio, starosta malého města Ferrazzano, ze kterého De Nirovi praprarodiče v roce 1890 emigrovali.
Hvězda z filmů Taxikář, Zuřící býk nebo Jeho fotr, to je lotr! řekl v talk-show Jimmy Kimmela na americkém kanálu ABC, že italská větev jeho rodiny byla z Ferrazzana a proto i on je italským občanem.
„Možná se tam přestěhuji, jesti Trump vyhraje,“ řekl s úsměvem na tváři.
„Bylo by nám přirozeně ctí a velice by nás to potěšilo,“ prohlásil Cerio za celé třítisícové italské městečko.
De Niro si nebral žádné servítky, když kritizoval Trumpa. Označil ho například za grázla, čuně či blba.
„Nejradši bych mu jednu vrazil,“ prohlásil De Niro před volbami.
Newyorčan a oskarový herec ještě kanálu ABC prozradil: „Nemůžu teď Trumpa praštit. Je prezidentem a já to musím respektovat.“
„Možná to za mě udělá Barack Obama, až ho uvidí,“ dodal.


description: Středeční koncert amerického kytaristy Johna Scofielda byl součástí takzvaných "ozvěn", Echoes of JazzFestBrno, tedy přídavné podzimní série koncertů, navazující volně na jazní brněnský jazzový festival. John Scofield, jeden z nejvýznamnějších současných jazzových kytaristů, koncertoval se svým hvězdně obsazeným kvartetem ve zvukově velmi kvalitním Sono Centru a publiku představil svoje nové album Country For Old Men.

title: RECENZE: Brnem znělo hodně

maintext:
Nové album letošního držitele Grammy za loňský titul Past Present je protagonistovou poctou hudbě, před kterou žádný Američan neuteče a musí k ní najít, kladný nebo záporný, vztah. Dva přátelsky soupeřící pretendenti na trůn současného krále jazzové kytary, tedy John Scofield a Bill Frisell, k country přistupují pozitivně. Pro Frisella se stala už dávno součástí jeho uměleckého konceptu, pro Scofielda je nyní jedním z mnoha vstupů do hudebních stylů mimo základní jazzovou tvorbu.
Scofield svůj přístup ke country bere samozřejmě vážně, jinak by se takový projekt dělat nedal, ale při své povaze se v serióznosti rozhodně neutápí. Nadhled signalizuje už názvem alba: ten je totiž vtipnou variací na slavnou knihu Cormaka McCarthyho resp. úspěšný film bratří Coenů Tahle země není pro starý, v originále No Country for Old Men. A obsahem alba, který byl živým provedením ještě dotažen, ukázal, co všechno se dá s těmi většinou vlastně jednoduchými a často podle jednoho mustru stavěnými songy dělat.
Byly chvíle, kdy Scofield se svými partnery, z nichž sólově nejvyužívanějším byl fenomenální hammondkář, ale i vynikající akustický klavírista Larry Goldings, a pevnou rytmickou páteř držel bubeník Bill Stewart s šestasedmdesátiletým veteránem Stevem Swallowem s akustickou baskytarou, písničky vlastně jen odehráli jako pěkné instrumentálky, v nichž sóla pouze obkreslovala základní melodii. To byl případ hned úvodní My Fool George Jonese, ale třeba i Together Again Bucka Owense. Tedy jedné z countryovek, které kvarteto má pouze v koncertním repertoáru, na albu ji nenajdeme.
To je ostatně případ i písničky The Gambler od Kennyho Rogerse, jež byla zařazena na druhé místo programu, aby Scofieldovým fanouškům ukázala, že to, čeho jsou přítomni, nebude žádná kotlíkářská selanka. Ve skladbě totiž nastoupil model, který byl v programu asi nejčastější: kapela odehrála základní téma s melodickým sólem kytary, a pak přešla do jazzového tvoření v reálném čase, tedy do improvizací, jež se rytmicky zahušťovaly a harmonicky posouvaly. Sólisté, zejména tedy Scofield a Goldings, ale své si odehrál i se stoickým klidem jak Buddha sedící Swallow, uplatnili své hráčcké ambice a na konci písničky se opět všichni vrátili k výchozímu motivu. Neboli: vlastně standardní jazzová práce s hudebním tématem.
Zajímavé byly žánrové posuny mezi skladbami. Například Just a Girl I Used to Know George Jonese dostala díky stavbě varhanního partu vysloveně gospelový nádech. Asi nejsilnějším zážitkem koncertu byla Jolene Dolly Partonové. Velmi známou písničku skutečně muzikanti rozebrali do posledního šroubku, aniž by ztratila svůj výrazný charakter. Hráli ji až s rockovým „ajfrem“. Skvělým dynamicky vystavěným klavírním sólem se tu blýskl Larry Goldings, jeho hra s napětím vygradovala takřka orgasmicky, a jeho výraz poté přejal do exponovaného sóla Scofield.
Některé skladby ovšem kvarteto pojalo zcela po svém už od samotné první noty, jako třeba klasiku Hanka Williamse I’m So Lonesome I Could Cry, která byla asi v obvyklém slova smyslu nejjazzovější položkou programu a zněla vlastně jako nějaký hardbopový standard. Právě tady si všichni muzikanti jaksi „postaru“ opravdu zahráli, což některým z nich vyvážilo okamžiky, kdy tito opravdoví mistři svých nástrojů skutečně jen precizně sloužili písni. Jako když Steve Swallow třeba v baladě Shanii Twainové You’re Still the One donekonečna omílal čtyřtónový kolovrátek - který ovšem po chvíli svým řízeně mimoharmonickým vpádem rozboural Scofield a po něm, s potutelným úsměvem, i Goldings.
Koncert vygradoval výbornou verzí Wildwood Flower, známého songu z tlustého zpěvníku The Carter Family. V jejím finále kvarteto ukázalo svoji skvělou komunikaci, kdy si jednotliví muzikanti vzájemně přehazovali motivy a odpovídali si na ně - připomínalo to rozhovor přátel v kavárně. Mezi nimiž ale má jeden - v tomto případě kytarista - hlavní slovo.
Nadšené ovace plného Sono Centra vyvolaly jen jediný, ale výživný přídavek: klasický sprituál Wayfaring Stranger uvedlo skvělé Goldingsovo klavírní intro, poté kapela vystavěla ostinátní figuru, do které Scofield funkově frázoval melodii a celá skladba dostala silně psychedelický charakter.
Je možná škoda, že pořadatelé Johnu Scofieldovi neřekli, která z písní jeho současného countryového repertoáru je u nás nejznámější - drtivá většina těch odehraných jsou sice žebříčkové hity, ovšem hity v USA. Zatímco Red River Valley, kterou v docela legrační podobě má Scofield na desce a na některých koncertech ji hrává, by si čeští posluchači, asi trochu ke kytaristově podivu, možná dokonce zanotovali: „Pod tou skálou, kde proud řeky syčí...“


description: Uplynulo přesně 100 let od narození českého projektanta Jaroslava Otruby, jehož jméno je spojeno především s budováním pražského metra, zejména tras C a A.

title: Architekt pražského metra.

maintext:
Byl to právě Otruba, kdo přišel s nápadem obložit většinu stanic na „áčku“ eloxovanými plechovými deskami s kruhovými prolisy připomínajícími čočky. Je to krásný motiv těžící z poetiky pop-artu a přiznávám, že během čekání na soupravu často pozoruji světelnou hru na vypuklých tvarech. Najdeme je na všech stanicích od Dejvické po Želivského, ale liší se barvou, což byl výborný nápad. Kdo jezdí pražským metrem častěji, zvykl si na ten kód dokonale a hned po vjezdu do stanice ví, kde se nalézá, prostě červená je Staroměstská, žlutá Můstek, zelená Malostranská, fialová Flora... Jen na bývalé konečné v Dejvicích jsou jednotlivé barvy kombinovány.
Nejeden fanoušek metra si jistě také povšiml některých nuancí – na stanicích Dejvická a Želivského chybějí ty „čočky“, naopak zcela nečekaně se charakteristické plechové panely objevují (byť jen fragmentárně) v zastávce Opatov na prodloužení trasy C. Možná jimi chtěl autor tamního architektonického řešení vzdát hold nápadu pana architekta Otruby, nebo i zde jde o Otrubovo autorské dílo?
Kámen, sklo, kov
Jaroslav Otruba se narodil 11. listopadu 1916 v Olomouci. Po dokončení karlínské reálky v hlavním městě se stal v roce 1936 posluchačem pražské techniky, kde byl žákem Aloise Mikuškovice a Antonína Mendla, tedy dvou propagátorů moderních trendů v urbanismu i architektuře. Kromě toho studoval i malířství u profesora Oldřicha Blažíčka a tato zkušenost mu – jak ještě uvidíme – přišla později vhod.
Studia nemohl během války dokončit, neboť vysoké školy byly nacisty uzavřeny. Státní zkoušku tedy složil až v roce 1945. Mezitím pracoval v ateliéru dvou významných Gočárových žáků a autorů mnoha moderních spořitelen v řadě českých měst Františka Stalmachaa Hanuše Svobody (ti později emigrovali do Kanady). Po válce se pak Otruba vrátil na techniku, kde působil až do roku 1960 jako pedagog. Pracoval na katedře zdravotnických staveb a na téma provoz moderních nemocnic získal také doktorát technických věd. V následující dekádě se věnoval pro změnu dopravním stavbám – byl například autorem terminálů v Prostějově a v Řečkovicích u Brna.
V roce 1970 se Jaroslav Otruba stal zaměstnancem Metroprojektu a byl jmenován hlavním architektem pražské podzemní dráhy. V rámci projektu tras i jednotlivých stanic tehdy vznikl také jeho patentovaný návrh hliníkových obkladových panelů pro stanice na trase A, schválený v roce 1982. Vychází z nápadu, že by jednotlivé trasy měly být z důvodu rychlé orientace odlišeny krom jiného i materiálem pokrývajícím jejich stěny. Tak měla být nejstarší linka C kamenná, „béčko“ skleněné a „áčko“ kovové.
V šedesátých a sedmdesátých letech vznikly také Otrubovy projekty pro různé stavební a projekční firmy. Jeden komplex vyrostl na Kubánském náměstí ve Vršovicích, budova pro Metrostav pak na Vinohradské ulici. Za architektonicky nejzajímavější lze ovšem považovat administrativní objekt na Olšanské ulici pro Státní ústav dopravních staveb (SÚDOP) z let 1968–1974. Dílo je to dodnes svěží, bohužel ale stále nedoceněné. Jedno křídlo devíti podlažní budovy je vertikálně traktováno uskakujícími rizality, což stavbu ozvláštňuje, celek působí vzdušně a lehce. Útlé parapetní pásy byly během nedávné rekonstrukce poněkud změněny, ale nikoli na úkor vzhledu stavby.
Vřídlo
Nejznámější dílo Jaroslava Otruby již takové nadšení nevyvolává. Je jím kontroverzní Vřídelní kolonáda (1961–1975; v komunistické éře nesla jméno prvního kosmonauta Jurije Gagarina) v Karlových Varech, která svým měřítkem a materiálovým řešením působí v cenné lokalitě pod Dientzenhoferovým kostelem sv. Máří Magdaleny poněkud cizorodě. Nedokáže nahradit někdejší měřítkově i stylově uměřenější původní litinovou kolonádu z roku 1879, vystavěnou dle projektu vídeňských architektů Ferdinanda Fellnera a Hermanna Helmera a zbořenou během druhé světové války.
Na obranu autora dlužno podotknout, že původní Otrubův projekt z roku 1962 byl součástí větší úpravy dané lokality, která realizována nebyla. V poslední době sev Karlových Varech objevila iniciativa, která navrhuje obnovit neorenesanční podobu Vřídelní kolonády. Nevím, jakou má tato myšlenka podporu, každopádně se dá očekávat, že tato snaha bude mít i své kritiky, zejména mezi historiky umění a architekty nejmladší generace, kteří stavby totalitní éry nehodnotí tak příkře – viz například jejich protesty proti bourání hotelu Praha v Dejvicích a dalších staveb z éry normalizace (abychom neuváděli jen příklady z české metropole, podobné debaty již léta provázejí jinou karlovarskou dominantu – hotel Thermal manželů Machoninových).
Kromě projekční práce se Jaroslav Otruba věnoval také malování. Jeho obrázky s architektonickou tematikou jsou malými mistrovskými díly a svědčí o tom, že jejich autor nebyl rozhodně žádný diletant. Prozrazují vliv umělců, jako byli Paul Klee, Vladimír Fuka nebo Jaroslav Paur. Zejména těm, na nichž se objevují newyorské mrakodrapy v kontrastu s drobnými domky, nelze upřít půvab.
Architekt a výtvarník dr. Ing. arch. Jaroslav Otruba zemřel ve věku devadesáti let v roce 2007 v Praze. Bylo by skvělé, kdyby se veřejnost mohla s jeho architektonickým i malířským dílem seznámit v nějaké ucelené a podrobnější podobě.


description: „Musíš to někam dotáhnout,“ výhružně ukazuje absurditu současného společenského imperativu Jaroslav Dušek v představení Čtyři Dohody na motivy knihy Dona Miquela Ruize. Já se společně s publikem směju, píšu si zápisky na diplomku o tomto pro mě magicky talentovaném Panu Herci. Hluboko uvnitř se ovšem stejně třesu. Kam to dotáhnu já?

title: Zrzka v Hollywoodu: Musíš to někam dotáhnout! Nechápu ale, jak jsem se tu vlastně ocitla

maintext:
Je mi čtyřiadvacet, právě jsem dokončila JAMU, obor činoherní herectví. Nejsem ani prototyp princezny, ani dcera nikoho slavnýho. Co teď? Mám býti věrnou manželkou a matkou na prvním místě? To bylo trendy možná za socíku. Můžu jít tvrdě za kariérou, loktařit. To se ale k holce nehodí, slyším ze všech stran. Vždycky se u toho naštvu, a o to víc bažím po úspěchu. Kupuji si knihy jako Girl boss, ale jako bych měla v Moravských genech, že pro slušnou dívku se nesluší být Beyoncé či Sophia Amoroso.
Buď hodná holka. Buď hlavně dobrá a poslušná! A co takhle podlehnout ezo vlně, tančit nahá kolem ohně v batikovanejch třásních? Popravdě, jednou jsem zkusila Ženský kruh. V Řevnicích. Chytly mi od ohně tepláky. Nakonec jsem po dlouhých rešerších a náhodě, která nebyla náhoda, odjela hrát do divadla v Anglii. Čtyři měsíce jsem pozorovala barevným obyvatelstvem obsypaný Birmingham, četla titulky novin o „imigrantech, co zase zničili dům za milion liber”. S východoevropsky znějícím jménem jsem marně hledala nový podnájem, když jsem ve svém stávajícím objevila plíseň pod matrací. Plíseň byla i ve vaně.
Šouraje se tři dny neosprchovaná obchoďákem, který byl zároveň “historickým” centrem města, pozorovala jsem davy ošátkovaných žen s papírovými taškami Primark, levné anglické značky, co zotročuje tisíce lidí v Bangladéši, aby si mohla průměrná Angličanka s koblihovou pneumatikou nad bokovkama obohatit šatník desátou džínovou košilí za pět liber. Kostel byl od obchodního centra doslova deset metrů, mešit bylo po městě až až. „Říkají tomu Naše část města, sprosťáci arabský! Ještěže tu jsou všude kamery,“ uklidňuje mě šéfka divadla po té, co se ptá jestli máme v Česku elektřinu, a ve kterém jsme časovém pásmu.
Ano, kamery jsou doslova všudypřítomné. Hráli jsme o tom představení a já se děsila, kde všude jsem sledována. Při útěku před děsivým mužem, co mě z autobusové zastávky pronásledoval až na kolej, kde jsem nakonec našla přístřeší, mi ale Velký Bratr kupodivu nepomohl. Pomohl mi spolubydlící Stephen. Prý už deset let nemluví se svou matkou, je na cimpr campr hnusná svině, a tak chce Stephen ovládnout svět jako diplomat. A vzít si holku z východní Evropy, Angličanky jsou prý příliš emancipované.
Alena Doláková Narodila se ve Vyškově, dětství ale dětství strávila v Brně. Vystudovala činoherní herectví na JAMU, už za studií hostovala v Národním divadle v Brně. Po škole vystupovala čtyři měsíce v profesionálním divadle v Anglii. Od roku 2012 je členkou souboru Kašpar, který působí v pražském Divadle v Celetné. Zahrála si v seriálech Crossing Lines, Případy 1. Oddělení, Četnické trampoty, v pohádce Tři bratři či v připravovaném filmu Ztraceni v Mnichově.
Můj tehdejší přítel, Angličan, se mnou dlouze skypuje na vymrzlé koleji a říká mi: „Vidíš, proč jsem se odstěhoval? Šílená země.“ Vracím se tedy do Česka. Nikdo na mě najednou není zdvořilý ani milý, ale na ulicích se tolik nemačkám a z nudy neutrácím za levnou fast fashion. Radši chodím do divadla, třeba na Čtyři Dohody. Řeknu vám, že v Česku máme kulturních možností habaděj ve srovnání s pár nedotovanými divadly roztroušených po Anglii.
Měsíce plynou. Jsem z části poslušná žena, z části si buduji kariéru v Divadle v Celetné, a občas jezdím na Ženské kruhy za Prahu (dávám si však pozor na tepláky). Až jednou zase chytnu toulavou. Rozhodnu se znovu odletět z Česka, tentokrát však mnohem dál. Do Hollywoodu. Někam - to - dotáhnout. Uspět, lidi! Říkali nám to přece na gymplu. Staňte se Někým, změňte současnou upadající společnost!
Tak teď máme všichni diplom z vysoké školy (já si tedy ten svůj ještě nevyzvedla ze studijního), nervy na dranc, velké ambice, a někteří už i velké frustrace. Obklopují nás všudepřítomné návody na štěstí a úspěch, arzenál knih “self help” uzdravuje naše ještě ani ne třicetiletá traumata. Jsme generace, co vyrůstala na Beverly Hills, a měla možnost procestovala svět. Jak ale naložit s těmi možnostmi? Jak být užitečnou součástkou v dnešní společnosti?
Být úspěšný? Být dobrý člověk? Prorazit v zahraničí? Zůstat doma? Věnovat se duchovnu? To je přece tak vtipné, v ateisticky cynickém Česku! Jak ale nepodlehnout nátlaku konzumu, co v nás vyvolává pocity nedostatečnosti, co nám říká, ať jdeme za svými sny... Které si můžeme koupit? Já se rozhodla prostě odjet a dostat odpovědi na mé otázky někde na cestách.
Musíš-to-někam-dotáhnout, říkám si teď na verandě mého West Hollywoodského bytu a nechápu, jak jsem se tu vlastně ocitla, a co tu chci. Jisté však je, že dobrodružství se tu odehrává nemálo a otázek stále přibývá. Ovšem jedno už vím jistě. NEMUSÍM TO NIKAM DOTÁHNOUT. Už tam jsem. Tam, kde mám bejt. Tam, kde jsem měla bejt. Přesně takhle se to mělo stát.


description: Je půlnoc. Ještě dvě hodiny budu ťukat blog, pak vstanu v šest, abych stihla jógu, americký accent coaching, email casting a hlavně několik hodin papírovacího úřadování nad monstrem jménem vízum.

title: Zrzka v Hollywoodu: Kurz herectví, který nepotřebuju aneb Jak se nepřipravovat

maintext:
Zvládla jsem už sice monstrum jménem Erasmus, ale jen proto, že jsem mohla veškerý papírování odevzdat půl roku po termínu, protože JAMU. Ale tyhle víza a tyhle americký požadavky, to není žádnej peanut ani hazelnut, dokonce ani makadamovej oříšek, víza jsou spíš obrovskej kokos! Pro mě.
Abyste rozuměli - mám něco, čemu říkám papírofóbie nebo taky praktická demence. Hlavně když jde o fakturování, pamatování, placení, podepisování, archivování, zařizování. Ale zítra vstanu a pokořím to! A pak vyfakturuju tu práci, mrknu na poštu za poslední půlrok, po dvou letech se objednám k praktickýmu a po půlroce bydlení koupím první hrnec.
Hele mám bejt megapraktická zorganizovaná panna, ale asi mě hrozně baví tvořit kulinářské poklady na minihrnku, omdlívat v tramvaji, protože nemám železo na předpis, platit pokuty paním s jelenem na sáčku, protože nečtu tu poštu, hledat účty mezi šest let starejma notama, nepamatovat si dne ni hodiny. Nicméně pro Hollywood to překonám!
Zítra v šest ráno a po józe, na kterou půjdu! Tak aspoň v něčem mám někdy řád a disciplínu. Cože mi to píše M.? Že přijíždí s lahví Brutu?
Jak se mám v Los Angeles aneb O kurzu dalšího hereckýho guru, kterýho vlastně nepotřebuju
Roky jsem obdivně koukala na videa světového hereckého kouče z Los Angeles Anthonyho Meindla, který stojí například za kariérou herečky Shailene Woodley nebo řady seriálových herců. Měsíce jsem nosila v hlavě nápad, že opustím rodinu (nejsem otec tří dětí, vím), nejlepší přátele (au!) a vyletím do totální temnoty a neznáma (ještěže jsem Batwoman, nebo spíš Catwoman? Sakriš, Dostojevský stranou, musím nastudovat americký komixy!).
Alena Doláková Narodila se ve Vyškově, dětství ale dětství strávila v Brně. Vystudovala činoherní herectví na JAMU, už za studií hostovala v Národním divadle v Brně. Po škole vystupovala čtyři měsíce v profesionálním divadle v Anglii. Od roku 2012 je členkou souboru Kašpar, který působí v pražském Divadle v Celetné. Zahrála si v seriálech Crossing Lines, Případy 1. Oddělení, Četnické trampoty, v pohádce Tři bratři či v připravovaném filmu Ztraceni v Mnichově. Sledovat ji můžete i na Instagramu.
Teď jsem ve městě mých nejdivočejších hereckých snů a sedím na místě, kde Anthony namlouvá svá videa a snažím se smát hodně nahlas, aby to pak bylo slyšet na Youtube.
Podle úrovně herectví studentů se ptám souseda, jestli jsem v hodině pro mírně pokročilé, ne, jsem na masterclass, kam vás Anthony vezme nejdřív po roce a vy tak máte neodolatelnou možnost platit ještě víc šlupek než předtím. Připadám si jakože bych to samozřejmě zahrála líp a uvědomuju si realitu - když odepíšu na email (že otevírají začátečnickejch šest týdnů výcviku za 675 doláčů) do pěti minut, za měsíc až za půl roku (podle rychlosti mé odpovědi) můžu aspirovat na platícího řehtače youtube videí a doporučovaného studenta u Halivůdskejch gigantů. Ale nejdřív musím bejt začátěcník.
Trénovat naslouchání a základní autenticitu. Bezva! To chcete slyšet v pětadvaceti, kdy máte jako Jennifer Lawrence hrát o Oscary (mít tak její humor, prsa a přízeň nejvlivnějšího hollywoodského producenta Harveyho Weinsteina), a ne od píky hledat svou duši kurnik! Nesrovnávej se, Aleno.
Herečka a blogerka Alena Doláková
Všichni masteři z masterclass jsou strašně krásní a stajloví (nesrovnávej se, Aleno!), až na místě dostali scény pro dnešek. Zvládla bych to? O osm řádku výš píšeš, že mnohem líp, paninko!
Anthony má proslov. Nebejt připravenej. Na nic. Na jevišti, v životě. Existovat v přítomným okamžiku. Nemyslet. Nemyslet na přízvuk ani jiný handicapy typu vypadám úplně jinak než všichni, protože neexistujou. Jsou to přednosti! Neznám americký písničky, neznám přízvuky. No a co? Neznám toho typickýho černocha z té a té sociální třídy (naštěstí ho hrát nebudu), nevím, co je typickej den pro rande a kam jít na pláž (asi někam, kde je pláž?)
Nevím nic. Vím jen, že mě asi čeká začátečnickej kurz a přitom jsem si jistá, že jsem jen ten aglicky-jazykoidní, malinkatej krůček od toho bejt excelentní a vynikající v tom, co dělám od děcka. Všechno je to o sebevědomí. Všechno je to o nepřípravě. Nechat to bejt. Nevědět nic a nebát se toho.
Anthony mluví k jednomu studentovi: „V pětadvaceti ještě nic nevíš. To je vzrušující. Riskuj. Dělej dosud neprobádané věci, věci za tvejma hranicema. Dělej to tak teď a dělej to tak celej život...“
Já jsem za hraniční! Jsem zahraniční. Jsem úplně jiná než všichni tady. Jsem dočista ztracená...A to je děsivý! A to je dobře! A to je děsivý! A to je dobře! A tak to je.


description: S návrhem poslanců, aby byl 14. květen významným dnem Karla IV. a Elišky Přemyslovny, nesouhlasí někteří historici. Vadí jim tvrzení, že Eliška ovlivnila českého krále více, než jeho otec Jan Lucemburský. Podle historiků by měl významný den připadnout buď všem třem, nebo jenom císaři Karlovi.

title: Poslanci chtějí významný den pro Karla IV. a Elišku Přemyslovnu. ‚Je to hloupost,‘ tvrdí historici

maintext:
Novela zákona o svátcích, kterou poslanci předložili, počítá se zavedením 14. května jako významného dne. Podle poslanců je toto datum důležitým mezníkem české státnosti, protože na něj připadá výročí narození českého krále a říšského císaře Karla IV: Společně s Karlem by měl být 14. květen spojen i s jeho matkou, královnou Eliškou Přemyslovnou.
Podle zákonodárců totiž Eliška významně ovlivnila Karla IV. „Bez královny Elišky Přemyslovny by se velký a současnou dobou tolik uznávaný Karel IV. nejenže nikdy nenarodil, ale stejně tak by ani nikdy nebyl tím, kým se stal,“ stojí v novele zákona. S Karlovým otcem Janem Lucemburským ovšem zákonodárci nepočítají. Podle nich totiž král, který je ve světě známý jako Jan Český nebo Slepý, nesehrál v životě Karla důležitou roli.
S tím nesouhlasí historička Lenka Bobková z Ústavu českých dějin Univerzity Karlovy. Podle ní je významný den jen pro Karla IV. a Elišku Přemyslovnu přinejmenším zarážející. Bobková nesouhlasí s argumentem zákonodárců, že by Karlova matka měla na českého krále velký vliv. „Ona ho ani ovlivnit pořádně nemohla, jelikož se naposled viděli, když byly Václavovi tři roky (jméno Karel přijal budoucí král až později - pozn. red.). Navíc cestičku mu pomohli ušlapat císař Jindřich VII. společně s Janem a Balduinem Lucemburským (Jindřich byl Karlův dědeček, který byl prvním lucemburským císařem, Balduin byl Karlův prastrýc a arcibiskup trevírský, který volil budoucího císaře - pozn. red.),“ uvedla přední česká odbornice na Lucemburky.
Podle Bobkové poslanci vůbec nevzali v potaz, že Karel doprovázel Jana při důležitých okamžicích jeho života. Bobková poukazuje na italské tažení lucemburských panovníků, Janovo oslepnutí po nezdařilé operaci i smrt českého krále v bitvě u Kresčaku v roce 1346, které se účastnil i budoucí král Karel.
Měl by to být jen Karlův den
S Bobkovou souhlasí další historik a kolega z Ústavu českých dějin Jan Zdichynec . „Musíme si uvědomit, že Karel prožil část svého dospělého života s Janem, což ve středověku nebylo běžné. Samozřejmě, že spolu nějaký vztah měli,“ řekl historik.
Zdichynec se přiklání k variantě, aby byl památný den 14. května pouze dnem Karla IV: „Je to den Karlových narozenin, takže proto si myslím, že by to měl být jeho den. Jestli tam s ním mají být i jeho rodiče, tak oba,“ uvedl osobní pohled na věc historik. K tomuto řešení se přiklání i Bobková: „Podle mě by bylo vhodné, aby to byl významný den jen pro Karla. Nebo ať jsou tam všichni tři, ale rozhodně bych rodinu nedělila,“ uvedla historička.
Podle předkladatele zákona poslance Úsvitu Augustina Karla Andrleho Sylora je rozšíření významného dne o Elišku Přemyslovnu správné. „Eliška si tam zaslouží být. I když Jana Lucemburského za cizáka nepovažuji, myslím si, že Karel a Eliška mají mít vlastní významný den,“ uvedl Sylor, který už v minulosti přišel s návrhem, aby byl významný den i 31. srpen, na kdy připadá výročí svatby Elišky a Jana v německém Špýru (1310).


description: Projekt plánovaného metra D se možná dočká velmi nezvyklého řešení. Náměstek primátorky pro dopravu Petr Dolínek (ČSSD) by chtěl zprovoznit novou linku metra jen s konečnou a přestupní stanicí, bez šesti standardních zastávek. Městu se totiž nedaří vykoupit potřebné pozemky. „Vyvolává to ve mně pocit, že jde o opožděný aprílový žert,“ odpověděl v anketě serveru Lidovky.cz mezi odborníky architekt Petr Kučera.

title: Metro D jen se dvěma stanicemi? Musí jít o opožděný aprílový vtípek, říkají architekti

maintext:
Podle návrhu náměstka pro dopravu Petr Dolínek (ČSSD) by cestující na plánované lince metra D mohli nastupovat nebo vystupovat jen na konečné stanici v Písnici a na přestupním uzlu na Pankráci. Vybudování šesti stanic, s nimiž se podle původního plánu počítalo, by se tak mohlo řešit až dodatečně. Konkrétně se situace týká zastávek Písnice, Nové Dvory, na Olbrachtově, u sídliště Libuš, dále u Thomayerovy nemocnice a krčského nádraží.
Záměr, který obhajuje také primátorka Adriana Krnáčová (ANO), vyvolal kontroverzní reakce. „Jde o pouze o urychlení výstavby. V ideálním případě bude většina vystavěna současně,“ uvedl pro Lidovky.cz Dolínek. Zároveň ale potvrdil, že by mohlo dojít i na „horší variantu“, tedy že by metro mohlo být v provozu bez šesti stanic s tím, že by se s jejich výstavbou počítalo až později. „Podle mě to ale musíme zvládnout,“ doplnil v krátkosti v sms zprávě. Server Lidovky.cz proto oslovil odborníky s dotazem, jak se na nezvyklý návrh dívají.
Jan Drahozal, architekt
„Podle mého názoru se jedna o zoufalé řešení od samého začátku nešťastné řízeného projektu. Celý záměr byl připravovaný bez veřejné i odborné diskuse, bez urbanistických a architektonických soutěži. Myslím si, že pouhý termín příštích komunálních voleb nemůže být hlavním parametrem pro tak důležitou stavbu.“
Petr Kučera, architekt
„Vyvolává to ve mně pocit, že jde o opožděný aprílový žert. Proveditelnost tohoto záměru je velmi diskutabilní. Pravdou je, že ještě nejsou známy detaily, protože jde o čerstvou věc, na druhou stranu už nyní vyvěrá na povrch řada zásadních otázek. Tak třeba: jakou to má dopravní logiku? Jedna stanice, Depo Písnice, bude v polích za Prahou, druhá o osm kilometrů dál na Pankráci. Nejen, že z toho Pražané nebudou nic mít, druhou věcí je, jestli ten tah na Prahu je tak zásadní, že stojí za všechny komplikace, které tato stavba přinese.
Druhá otázka se týká bezpečnosti. Jestli mezi dvěma zastávkami bude tunel dlouhý osm kilometrů a něco se v něm stane, tak si vůbec netroufám představovat, jak by to bylo s bezpečností provozu metra. Pravda je, že precedens v Praze je, to když se prodlužovalo metro B na Černý Most - Kolbenova a Vysočanská byly vybudovány později, ale vzdálenost mezi nimi nebyla tak velká.
A třetí zásadní věc? Budování stanic za provozu bude výrazně dražší, náročnější a zřejmě i pomalejší. Často se v souvislosti s tímto skloňují evropské dotace, které chce Praha využít. Musíme si ale uvědomit, že dotace je pět miliard a stavba by měla přijít na 50 miliard. Otázkou je, jestli by navrhované řešení potom nestálo třeba deset miliard. Je tedy otázkou, jestli není lepší promarnit dotaci než prodražit stavbu a půlku prodražení smazat dotací. Je důležité si také uvědomit, že výstavba metra na evropských dotacích nestojí a nepadá. Jednak je to jedna desetina z celkové části, případně by se daly použít jinak.“
„Rozdělení dráhy metra a stanic by dávalo smysl pouze v případě, pokud by se jednalo o procesní fázování přípravy stavby, kde by se projekt tunelu oddělil od projektu stanic metra, tak by se urychlila příprava projektu, a tedy i výsledná kompletní realizace - tedy společně jak dráhy, tak stanic. Je nevhodné přistupovat k této komplexní a finančně náročné stavbě tak, že se nejprve postaví trať s nástupní a výstupní stanicí a někdy v budoucnu pak další stanice.
Takové rozhodnutí by bylo nekoncepční, pro Pražany nevýhodné a zbytečně by prodražovalo celou stavbu. Předpokládám ale, že se má na mysli pouze procesní rozfázování projektu tak, aby se pospíšilo s realizací metra D, které zahájí provoz i se všemi stanicemi.“
Jan Vaněček, architekt
„Stavět metro po etapách není neobvyklé. V Praze už k tomu došlo myslím u trati B a vlastně i u trati A a C. Nicméně udělat dlouhý slepý tunel s počáteční a koncovou stanicí je divné. Čekal bych, že se metro postaví po částech už se stanicemi. Pokud jsou problémem pozemky a vede to k takovým prohlášením, pak je vidět, jak je projekt obtížný, administrativně nedotažený, a jak se na něj spěchá. Strašně mě štvou rychlé projekty. Vždycky tam něco dopadne blbě. V tomto případě je to evidentní. Obrovská stavba s sebou nese obrovské peníze a obrovské tlaky. Dolínkovi nezávidím. Je za tím vidina státního nebo evropského příspěvku, tlaky od developerů, tlaky od velkých stavebních firem a pak ještě tlaky od občanů. Ale třeba je to příležitost, jak konečně prosadit onu soutěž na stanice.“
Petr Hlaváček, bývalý šéf IPR (Institut plánování a rozvoje hl.m. Prahy)
„Jedná se podle mne spíše o druh politického prohlášení či vzkazu než návrh reálného řešení. Nejspíš má dokládat vůli trasu postavit navzdory potížím. Jakákoliv investiční akce v Praze naráží na neuvěřitelné potíže a překážky, byť je připravována zřetelně ve veřejném zájmu. Péče o tyto projekty vyžaduje kontinuitu a stabilitu politického prostředí.“
Marek Kopřiva, vedoucí sekce metra v dopravním podniku
„Myslím, že je to v podstatě neškodný návrh stavby, u níž si umím představit, že bych ji měl ve své správě. Můžu to zhodnotit právě z toho hlediska, že někdo takovou stavbu postaví a já ji následně budu provozovat. A tato stavba, alespoň dle návrhu, provozovatelná z mého pohledu bude. Pokud jde o dopravní řešení, měl by se k němu vyjádřit spíše dopravní inspektorát. Měl by říct, jaký bude například interval a tak podobně, ale po technické stránce jsou to pořád jen dvě stanice a tunel mezi nimi. Jak je dlouhý, na tom už tolik nezáleží.“
Na návrh náměstka Dolínka už se objevily i první reakce ve známé recesistické facebookové skupině Archwars, která si všímá architektonických zvláštností. „Vyšli jsme vstříc široké veřejnosti a zbudovali modrou linku. Navzdory původním záměrům je vedena v celé délce po povrchu. Také jsme upustili od kolejového řešení a nová trasa je určena výhradně pro pěší,“ glosoval záměr radnice na sociální síti architekt Petr Vacek, který před čtyřmi lety zorganizoval akcí, při níž proměnil betonové květináče v páté městské části na „bazény“.


description: Jestli máte začít s pečením vánočního cukroví, perníčky jsou většinou první na řadě. Potřebují se rozležet a vůně koření u vás doma navíc nastartuje vánoční atmosféru .

title: Malá ptačí inspirace. Vánoční perníčky ve tvaru červenky připravíte bez čekání

maintext:
Místo tradičních forem můžete pro tentokrát zkusit něco jiného - perníčky ve tvaru ptáčka, který je, zvláště v zimě, mimořádný krasavec. Červenka. Jeho zářivě červené bříško vykouzlíte pomocí želé bonbónů, jen přesně odměřte čas, na jak dlouho je dáte do trouby zapéct; stačí totiž jen pár sekund navíc, roztečou se a promění se v lepidlo té nejvyšší kvality, které by vám mohly závidět firmy jako Loctite, Pritt nebo Uhu. A nakonec lze porušit i dvě základní mantry pro pečení perníčků: že se těsto musí nechat odležet a že jsou perníčky vláčné až za měsíc.
První perníky v Evropě již v roce 992?
První zmínka o pernících pochází ze starověkého Říma, kde byly objeveny první stopy koláčků s medem. Přelomovým byl však až konec 11. století, kdy se křižáci vraceli z tažení a přinesli do Evropy kořeněné kousky chleba z Blízkého východu. Některé zdroje uvádějí, že perníčky přinesl do Evropy arménský mnich jménem Gregory z Nicopolis, který byl později prohlášen za svatého v ortodoxní církvi pod jménem Gregory Makar, a to již v roce 992. Sám se zasloužil o pečení chleba s voňavým kořením a vyučoval i další kněze a křesťany. Stalo se tak na francouzském území ve městě Pithiviers. Základním objevem bylo totiž přidávání zázvoru, který dal chlebíčkům nejen chuť, ale současně je pomáhal zachovat čerstvé.
O autorce Dagmar Heřtová příležitostně pobývá ve Velké Británii, je milovnicí života, cestování, dobrého jídla a vaření. Je neustálou obdivovatelkou britské současnosti, anglického venkova, společnosti a anglické muziky.Sbírá moderní tištěné kuchařky, recepty a nové chutě. Autorka je nominována na Blogerku roku 2016 za blog tastejourney.cz.
Česká a německá perníkářská tradice
Historie tradičních českých perníčků se datuje k roku 1324, kdy se objevuje první zmínka o působení perníkářů v Čechách. Pro perníkářské tovaryše byly vzorem norimberské dílny a zpočátku byl perník luxusním zbožím. Bylo to dáno nejen tím, že v té době existoval zákaz volně prodávat med, dokud si ho nezakoupili perníkáři, ale i špatnou dostupností cizího koření. Z této doby známe krásné formy na perníky, které je možné vidět v mnoha muzejních sbírkách. Mezi městy proslavenými perníkářskou tradicí patří Cáchy, Norimberk, Ulm, polská Toruń, Praha a Pardubice, ale i města ve Švýcarsku, Francii či na Balkáně. Perníky české, německé i ty skandinávské, které se na sever Evropy dostaly z Německa, získaly svůj věhlas a dnes neodmyslitelně patří k předvánočnímu času.
Svatá Lucie a peppakakor
Ve Švédsku se slaví 13. prosince svátek světla, tedy svátek sv. Lucie, k němuž neodmyslitelně patří aromatické perníčky peppakakor. A pokud jde o ty skandinávské, doporučuji nechat odležet těsto nejméně 24 hodin nebo i déle, jinak se prakticky nedá sundat z plechu. Dnešní recept na perníčky nic takového neobsahuje, je jednoduchý a můžete se hned pustit do vykrajování.
Tradice perníčků v Británii? Gingerbread man!
Když se v Británii řekne gingerbread, tedy perníček, každému se hned vybaví Gingerbread man, tedy figurka z perníku představující človíčka. První zmínka se objevila na dvoře královny Alžběty I., která je nechala vyrobit tak, aby byly podobné významným hodnostářům a návštěvám, a těm je pak i darovala. Zda byli spokojeni, nevíme, musel být ale zvláštní pocit ukusovat vlastní perníkovou podobiznu. Dnešní podoba této postavy je dosti obtloustlá, ne právě ladných linií, přesto je stále stejně milována. Tento tvar zůstává mezi anglickými tvary perníčků stále nejoblíbenější a vystupuje také jako pohádková postava.
Rozležet, či ne? Toť otázka
Obecně sice platí, že perníčky potřebují čas na rozležení a že těsto před pečením potřebuje odpočinout, ale zde je recept bořící tyto dvě hranice. Připravíte si těsto a hned můžete vykrajovat a péct. A druhý den po upečení jsou perníčky nádherně vláčné. Fantazii se meze nekladou, zdobte, jak se vám zlíbí, přidávejte navrch mandle, rozinky i kandované ovoce.
Pokud chcete použít ptáčky jako dekoraci, nezapomeňte jim před upečením vykrojit otvor na protáhnutí stuhy na zavěšení. A o Vánocích je můžete klidně ujídat, třeba přímo ze stromečku.
Na úvod tedy píši, že přípravu Vánoc musíte začít perníčky, a na závěr dodávám, že kdo zapomene, může si je připravit těsně před Štědrým dnem. Kdy se pustíte do pečení, je tedy na vás. Bez termínů, beze spěchu. A určitě se budou nejen líbit, ale i chutnat. Nejen dětem.
Perníčky Červenka
Na těsto:
300 g hladké mouky
1 lžička jedlé sody
1 lžička mleté skořice
2 lžičky sušeného zázvoru
1 lžička mletého muškátového oříšku
1/2 lžičky koření pěti vůní
1/2 lžičky mletého hřebíčku + asi 20 ks celého hřebíčku
2 lžíce mléka
125 g másla
100 g jemný světlejší třtinový cukr
3 lžíce zlatého sirupu
1 bílek
asi 30 želé bonbónů červené nebo oranžové barvy, nejlépe Haribo nebo Randoms
Na polevu:
100 g moučkového cukru
šťáva z půlky citrónu
Dejte do větší mísy, nejlépe od mixéru, sypké suroviny, tedy mouku, jedlou sodu a všechno sypké koření kromě celého hřebíčku, který se použije jako dekorace, a vše promíchejte.
Do kastrůlku dejte máslo, cukr a zlatý sirup a na mírném ohni zahřejte. Stále míchejte, dokud se máslo a cukr nerozpustí a vše se nesmíchá v hladkou hmotu. Nyní směs opatrně nalijte k sypkým surovinám. Pokud máte mixér, zapojte metlu a pomalu vše smíchejte v těsto. Vyndejte ho na pomoučněnou plochu, přidejte dvě lžíce mléka, uhněte jej do hladka a vytvarujte z něj disk nebo kouli. Zabalte do fólie a dejte na chvilku do ledničky odpočinout.
Zatím si předehřejte troubu na 180 °C. Vezměte hřebíčky a na prkénku odstraňte delší část, ponechte pouze hlavičky s kytičkou, použijete je na oči ptáčků.
Vyložte si papírem na pečení tři plechy. Vyndejte těsto z ledničky, rozdělte jej na dva díly a jeden opět vraťte do chladu. Použijte mírně pomoučněnou fólii na plochu i na těsto a vyválejte plát asi 3 mm silný. Vykrajujte tvar ptáčka, položte na plech vyložený papírem a přidejte hřebíček jako oko. Dejte péct na 10 - 12 minut, dokud lehce nezezlátne. Vyndejte, namočte mašlovačku do bílku a potřete jím bříško tvaru ptáčka. Na potřené místo přitiskněte červený želé bonbón a chvilku počkejte, aby se přilepil. Pak už jen na minutu dejte do trouby, aby se bonbón mírně nafoukl, ale neroztekl. Přísně kontrolujte čas a plech včas vyndejte. Nechte vystydnout. Pokud stejně malinko steče, nechte úplně vychladnout, pak ho lze teprve odlepit z plechu. Se zbylým těstem pokračujte stejným způsobem.
Připravte si cukrovou polevu. Smíchejte cukr a citrónovou šťávu přes sítko, aby se do cukru nedostala zrníčka, a míchejte do hladka. Polevu vložte do igelitového sáčku, odstřihněte velmi malou dírku v rohu a vychladlé perníčky ozdobte.


description: Až kolem 20 zraněných si vyžádala srážka tramvaje a autobusu MHD na křižovatce ulic Klatovská a Kaplířova v Plzni. Minimálně jednoho člověka převezli záchranáři s vážným zraněním na urgentní příjem fakultní nemocnice, řekli dnes ČTK mluvčí záchranné služby, hasičů a policie.

title: Při srážce autobusu s tramvají


description: Sociální demokraté napřesrok podle expremiéra Jiřího Paroubka „doručí zemi Andreji Babišovi“ a jejich preference budou dále padat. Podle Paroubka nebyl Jiří Dienstbier nejhorším ministrem ve vládě. Straně prý chybí především vize.

title: ČSSD doručí zemi Babišovi, předpovídal

maintext:
Do kavárny přijde Jiří Paroubek, Jiří Dienstbier a Dominik Feri. To není začátek otřepaného vtipu, ale nedělní podvečer v módním pražském podniku Café V lese. Debata s expremiérem o budoucnosti ČSSD přilákala kromě odcházejícího ministra pro lidská práva a vycházející hvězdy TOP 09 Feriho třeba i někdejší šedou eminenci Paroubkovy éry Petra Dimuna nebo třeba ústavního právníka a poradce sociálnědemokratických špiček Jana Kudrnu.
„Nečekal bych tolik idealistů, a zvláště mladých. V sociální demokracii jsem vždy viděl deriváty jejich předchůdců,“ glosoval Paroubek účast s odkazem na pořádající levicový spolek Idealisté. Salonek podniku v pražské ulici Krymská, oblíbeného u mladých a provozovaného známým kavárníkem a aktivistou Ondřejem Kobzou, zaplnili především straníci a příznivci i z regionů.
Ze současných tváří ČSSD se neukázal nikdo, celé dvě hodiny ale byly neomylně přítomny v debatě, především pak premiér Bohuslav Sobotka. A expředseda je nešetřil. „Tvrdil jsem už před rokem, že výsledek krajských voleb bude někde kolem 13 procent. Překvapil mě ovšem Senát, kde jsem čekal aspoň pět mandátů,“ prohlásil Paroubek, i když se kandidátů svérázně zastal. „V Senátu – jak to říkal můj táta – platí: čím blbější sedlák, tím větší brambory,“ řekl.
Nechtěl přímo kritizovat jednotlivce. „Třeba pan Bernard (Josef Bernard se včera stal plzeňským hejtmanem – pozn. red.), jestli si pamatuju to jméno, byl slušně oblečený, ne jako od táboráku. Jiný ale přišel neoholený, jako utržený z řetězu. Navíc by mohl shodit dvacet kilo, nedovedu si představit, jak by takhle rozdával letáky ve fabrice,“ zhodnotil s tím, že kampaň byla nezvládnutá a chybělo především téma.
„Vytratil se střet mezi levicí a pravicí. Sociální demokracie dělá politiku rutiny a dělá ji dobře,“ opřel se do vlády. „Sobotka má ve vládě nepřeberný materiál ministrů, kteří jsou horší než ti jeho. A to včetně odcházejících,“ prohlásil Paroubek i na obranu přítomného Jiřího Dienstbiera.
Ten částečně současného předsedu hájil. „Zlom přišel s policejní reorganizací, kdy nám Andrej Babiš odskočil od témat, která mu nevyhovovala, a propast se otevřela o nějakých deset procent,“ vysvětloval. „Problém je důvěryhodnost strany, když ji reprezentují lidé jako Karel Březina či hejtman Miroslav Novák,“ dodal Dienstbier.
Šéf hnutí ANO byl častým tématem, dokonce i v úvahách o vojenské základně USA. „Stropnický a Babiš se kroutí. Proto ANO vzniklo, protože tady tu základnu chtějí,“ překvapil Paroubek.
Temná věštba pro demokraty
Sociální demokraté podle něj příští rok „doručí zemi Babišovi“ a preference tomu jasně nasvědčují. „Zatím nevidím žádnou snahu o inovaci. A pokud k tomu nedojde, před Vánoci to vidím na deset až dvanáct procent,“ pronesl temnou věštbu expředseda. „Hloubka pádu může být ještě větší, ale vždy existuje naděje. Pokud chcete něco změnit, musíte si to odpracovat,“ nabádal straníky.
Mezi sociálnědemokratická témata by měla patřit například ochrana spotřebitele, kvalita zboží a hlavně potravin. Regionům vytkl, že i když ČSSD prosadila zákon o místním referendu, její hejtmani nepřišli s jediným tématem, které by předložili lidem.
Ve vedení ČSSD podle Paroubka především chybí konkurence, které se prý on osobně nebál. „Změnilo se to na spolek osob loajálních předsedovi strany,“ řekl. Problémy shrnul do tvrzení, že si sociální demokraté pořád něco nalhávají. „Například to, že je Bohuslav Sobotka self made man. Není. Andrej Babiš proti němu v životě něco dokázal, Sobotka v praxi nikdy nebyl,“ řekl Paroubek. „Musíte si říct jako ta Tornádo Lou: teď už budu lepší,“ uzavřel Paroubek.


description: Angela Merkelová nedostala v Německu azyl. Nejde o německou kancléřku, ale o desetiměsíční syrskou holčičku, kterou její rodiče z vděčnosti pojmenovali po šéfce německé vlády. Zpátky do Sýrie zatím ale malá Angela nemusí, ve spolkové republice může její rodina nejméně rok zůstat, informoval deník Bild.

title: Angela Merkelová nedostala azyl v Německu. Ani jméno batoleti ze Sýrie nepomohlo


description: Úřad vlády nebude zveřejňovat zvukové záznamy z jednání kabinetu, podle jednacího řádu vlády i podle ústavy jsou schůze neveřejné. Ve středu to uvedl mluvčí kabinetu Martin Ayrer. Záznam měl vyjasnit spor ministra zahraničí Lubomíra Zaorálka (ČSSD) a ministra kultury Daniela Hermana (KDU-ČSL) kvůli Hermanově schůzce s dalajlamou.

title: Vláda nezveřejní nahrávky o dalajlamovi. Neuspokojuje mě to, reaguje Zaorálek

maintext: 2/2..nasel zpusob, jak obsah tohoto jednani verejnosti sdelit. Pak by bylo jasne, co se dohodlo k dialogu s Cinou a co nebylo dodrzeno.


description: Islámský stát (IS) použil proti opozičním bojovníkům na severu Sýrie jedovatý plyn, uvedla dnes AFP s odvoláním na turecké armádní zdroje. Při útoku bylo zasaženo 22 syrských rebelů, které v boji proti džihádistům podporuje sousední Turecko. Právě tam byli zranění dopraveni k ošetření.

title: Islámský stát v Sýrii prý použil jedovatý


description: Vysocí představitelé kurdských jednotek tvrdí, že vůdce teroristů z Islámského státu Abú Bakr Bagdádí se stále nachází v Mosulu. Náčelník štábu kurdských Pešmergů Fuad Husejn považuje dopadení Bagdádího za klíčové. „Jeho smrt by prý paralyzovala celou organizaci,“ řekl Husejn.

title: Kurdové: Krutý šéf džihádistů je pořád v Mosulu. Jeho smrt by Islámský stát položila

maintext:
Koalice spojenců v boji proti Islámskému státu v úterý poprvé po dvou letech vstoupila do hlavního města iráckého Kurdistánu. Klíčem k poražení islamistů nejen v Mosulu, ale i v celé ovládané oblasti má být jejich šéf. Že se má nacházet v oblehnutém městě, potvrdil britskému listu The Independent vysoce postavený kurdský generál Husejn.
Islámský stát by po pádu Bagdádího musel zvolit nového chalífu uprostřed bitvy. Má se ale za to, že neexistuje žádná výrazná osbnost, která by byla schopná džihádisty sjednotit. Nikdo nedosahuje prrestiže a autority Bagdádího.
Vůdce Islámského státu, který se prohlásil za chalífu právě v Mosulu před dvěma lety, se skrýval asi tři čtvrtě roku před světem. Podle Husejna se stal velmi závislým na svých vojenských velitelích v Mosulu a v Tal Afaru východně od něj. Zbytek důležitých postav v Sýrii už byl zabit v posledních měsících.
VIDEO: Irácké vojsko vstoupilo do Mosulu Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Negativní dopad ale přítomnost Bagdádího může mít na bitvu o Mosul jako takovou. Jeho přítomnost ji totiž může značně prodloužit. Husejn totiž očekává, že všichni zbylí obránci budou do posledního dechu bránit svého vůdce. „Je zřejmé, že jednoho dne prohrají, ale není jisté, jak dlouho to potrvá,“ řekl generál. Dodal, že jej ohromilo, jakou síť podzemních tunelů a skrýší islamisté vybudovali. Trvání bitvy prý také ovlivní, jestli džihádisté zničí mosty přes řeku Tigris nebo ne.
Irácké speciální jednotky v úterý vstoupily do Mosulu a obsadily budovu státní televize. V držení však mají pouze zlomek z celé rozlohy více než milionového města na severu Iráku.


title: Dozorce z Osvětimi, který měl pomoct k vraždě 300 tisíc Židů, byl pravomocně odsouzen

maintext:
Nyní 95letý bývalý dobrovolník jednotek SS během procesu přiznal morální vinu. | foto: Reuters
KARLSRUHE Dozorce z nacistického vyhlazovacího tábora Osvětim Oskar Gröning neuspěl se svým odvoláním a měl by jít na čtyři roky do vězení. Rozhodl o tom spolkový soudní dvůr v Karlsruhe, jehož rozsudek je pravomocný, napsala v pondělí agentura DPA. Gröning (95) byl shledán spoluvinným na vraždách statisíců lidí, ale kvůli vysokému věku a špatnému zdraví možná nakonec do vězení nenastoupí.
Bývalého dobrovolníka jednotek SS Gröninga již loni poslal soud v severoněmeckém Lüneburgu na čtyři roky do vězení za napomáhání k vraždám 300 tisíc maďarských Židů, kteří zemřeli v Osvětimi v plynových komorách v období mezi květnem a červencem 1944.
94letý dozorce z Osvětimi dostal čtyři roky vězení. Zavinil smrt 300 tisíc lidí Podle prokuratury i podle svého prohlášení se Gröning neúčastnil přímo násilností, pracoval prý pouze na odklízení zavazadel deportovaných vězňů a v evidenci. Média ho proto označují za osvětimského účetního. Podle obžaloby však svou prací podporoval systematické vyvražďování a proto také čelil obvinění z napomáhání k trestnému činu. Soud v Lüneburgu nakonec udělil Gröningovi vyšší než 3,5letý trest, který požadovala prokuratura. Podle soudu totiž dozorce dobrovolně přijal „bezpečnou úřednickou práci v mašinérii určené výhradně k zabíjení“ lidských bytostí. Prokuratura ale tehdy ještě před vynesením verdiktu uvedla, že až 22 měsíců z trestu by mohlo být jako kompenzace za průtahy považováno za odpykaných, neboť Gröninga bylo možné odsoudit již v rámci vyšetřování na přelomu 70. a 80. let. Tehdejší trestní řízení ale bylo zastaveno. Vzhledem k vysokému věku a zhoršujícímu se zdraví odsouzeného však již loni existovaly vážné pochybnosti, zda Gröning vůbec do vězení nastoupí. V Německu se v současnosti konají zřejmě poslední soudní procesy, v nichž se ze svých činů zodpovídají členové personálu nacistických vyhlazovacích táborů. Před soudem nedávno stanul i jiný dozorce z Osvětimi Reinhold Hanning. Zároveň začala stání s příslušníkem zdravotní služby SS v Osvětimi Hubertem Zafkem. Očekává se i zahájení procesu s Helmou M., která v Osvětimi působila jako radiotelegrafistka.


description: Papež František v sobotu odsoudil růst nesnášenlivosti mezi rasami a náboženstvími. Učinil tak u příležitosti uvedení 17 nových kardinálů do funkce. Informovala o tom agentura ANSA.

title: Papeži slíbilo věrnost 17 nových kardinálů. Včetně vyslance v Sýrii a prvního Bangladéšana


title: Trump chce vyřešit problém starý tisíce let. Přeje si mír mezi Palestinou a Izraelem

maintext:
Donald Trump mluví k voličům po svém vítězství. | foto: Youtube.com
NEW YORK Zvolený prezident Donald Trump by se chtěl stát člověkem, kterému se podaří dosáhnout míru mezi Izraelem a Palestinci. Řekl to v úterý v rozhovoru poskytnutém listu The New York Times. Favoritem na pozici amerického ministra obrany je podle něj generál James Mattis. Budoucího prezidenta ale překvapilo, že není zastáncem waterboardingu.
„Hrozně rád bych byl tím, kdo dosáhl míru mezi Izraelem a Palestinci. To by byl tak skvělý úspěch,“ uvedl Trump. S dosažením tohoto cíle by mu prý mohl pomoci jeho zeť Jared Kushner, který pochází z ortodoxní židovské rodiny. K judaismu kvůli němu přestoupila i jeho žena, Trumpova dcera Ivanka. „Sýrie, musíme ten problém vyřešit,“ uvedl Trump v odpovědi na otázku týkající se situace v blízkovýchodní zemi zmítané několik let válkou. Podrobnosti ke svým plánům zvolený americký prezident nesdělil. Uvedl pouze to, že má na Sýrii „jiný názor než všichni ostatní“. Jako o novém šéfovi Pentagonu Trump „vážně uvažuje“ o generálovi a bývalém veliteli ozbrojených sil USA pro Blízký východ, Perský záliv a severní Afriku Mattisovi. Během sobotního setkání s ním se ho Trump prý zeptal na názor na waterboarding, výslechovou techniku, která simuluje topení a kterou CIA používala za éry prezidenta George Bushe mladšího. Trumpa prý překvapilo, když mu Mattis řekl, že není zastáncem této metody.


description: Teroristická buňka, která loni v listopadu podnikla atentáty v Paříži a letos v březnu v Bruselu, se řídila rozkazy z „velmi vysoko“ postaveného článku velení radikální organizace Islámský stát (IS). Agentuře AFP to ve středu řekl belgický federální prokurátor Fréderic Van Leeuw. Vyšetřování atentátů podle něj ještě zdaleka neskončilo.

title: O atentátech v Paříži a Bruselu


description: „V sociálních bublinách jsme žili už dříve, ale moc jsme o tom nevěděli,“ tvrdí odborník na analýzu dat Josef Šlerka. Unikátní výsledky projektu serveru Lidovky.cz, které ukazují, že je společnost rozdělena, ho prý nepřekvapují. „Je to normální, že lidé čtou zpravodajství ze serverů, které jsou jim bližší,“ připomíná v rozhovoru.

title: Společnost vždy byla rozdělená, sociální sítě to ale ukázaly, tvrdí odborník na data Šlerka

maintext:
Lidovky.cz: Server Lidovky.cz se rozhodl podívat na jednotlivé skupiny na sociálních sítích a z dat zjistil, že nesystémové strany, které jsou často uváděny ve zprávě o extremismu ministerstva vnitra, mají většinou podporovatele, kteří sledují především alternativní zpravodajské servery a magazíny. Co na tyto výsledky říkáte?
Scénu sleduji dlouho a pomocí jiných nástrojů jsem přišel na stejné výsledky. Tento stav se už více méně dva roky nemění. Z mého pohledu to ukazuje, že ta scéna je stabilní a to rozdělení funguje, jak už to bylo vidět před dvěma lety.
Češi v zajetí sociálních bublin Češi žijí v sociálních bublinách, v nichž se navíc navzájem utvrzují o správnosti vidění svého světa. Ukázal to unikátní projekt serveru Lidovky.cz. Ten na Facebooku mapoval, odkud konzumují v tuzemsku zpravodajství sympatizanti jednotlivých politických stran a uskupení. PODÍVEJTE SE NA INTERAKTIVNÍ VÝSLEDKY PRŮZKUMU
Lidovky.cz: Takže je to nějaký dlouhodobý trend, že je ta společnost tak rozdělená? Co to způsobilo?
Je to normální, že lidé čtou zpravodajství ze serverů, které jsou jim bližší. Dříve si lidé také vybírali tisk. Jiné však je, že díky sociálním sítím tento trend zesílil. Lidé totiž už nekupují celé noviny, ale chodí přímo na jednotlivé zprávy na internetu.
Lidovky.cz: V čem je to problematické?
Vzniká jim jen mozaika zpráv, které je zajímají. Oslabuje se role těch zpravodajských titulů, které dříve přinášely konzistentní pohled na realitu. Nevytváří se tak ten mix článků, který přináší čtenáři i něco, co nechce číst. Noviny musí mít zprávy pestré a tohle chozením na jednotlivé články na internetu mizí.
Lidovky.cz: Není tedy problém především v personalizaci obsahu, který Facebook, ale i vyhledávače čtenářům servírují?
Ty algoritmy nepadají z nebes a kopírují chování člověka. Oni se nesnaží jako editoři v novinách to namíchat, ale doručit to nejlepší.
Lidovky.cz: Díky sociálním sítím je víc než kdy jindy vidět, že je společnost rozdělena. Je to tím, že k sobě mají teď jednotlivé sociální bubliny blíže a třeba díky Facebooku do sebe názorově narážejí?
Sociální sítě tohle otevřely. V sociálních bublinách jsme žili už dříve, ale moc jsme o tom nevěděli. Kamarádíme prostě s lidmi s podobnými názory a sociálním statusem. Střetávat se neustále s někým, kdo má radikálně jiné názory, stojí dost energie a lidé volí, co je jednoduší.
Lidovky.cz: Bude se tedy díky sociálním médiím nadále ta propast mezi skupinami prohlubovat, nebo může nastat zlom a začne se to spojovat?
Šance je, že se lidé spolu naučí mluvit. Jediné, co se může změnit, je že se diskuze kultivuje, ale to neudělá Facebook. Něco se však mění. Lidé začínají ignorovat ty nejradikálnější lidi s jejich názory.
Lidovky.cz: Jak média živí ony jednotlivé sociální bubliny?
Je zapotřebí tam dát ještě jeden pohled. Když se podíváte na ta data, tak většina nejsdílenějších příspěvků nejsou zprávy, ale referování o tom, co si kdo myslí. Čím silnější ten názor člověk vyjádří, tak tím má větší šanci, že se dostane do médií. Například hodně to dělají Parlamentní listy.
Lidovky.cz: Takže komplexnější analýza o nějakém problému nemá takový dosah, než když se osobnost naštve u Facebooku a napíše naštvaný příspěvek, který pak převezmou média?
Přesně tak. Fungují tam emoce. Kdybyste některé příspěvky před lety vydal v novinách, tak to neoznačíte ani za novinařinu. Na internetu to ale má takový status. Témata, která na sebe vážou silnější emoce, mají teď šanci se víc dostat do médií, protože na sebe strhnou větší pozornost. Každá média se o to trochu snaží, ale třeba u Parlamentních listů je to základní princip.
Lidovky.cz: Když se podíváme na data serveru Lidovky.cz, tak jsou vidět zajímavé výsledky například u na politické scéně zavedené ČSSD, kde jsou alternativní servery jako Parlamentní listy velmi silně zastoupené. Navíc takové ANO, které se prezentuje jako hnutí, co chce změnit zavedené pořádky, má publikum, jež čte především mainsteamové servery. Není to zvláštní?
Jsou tam dva rozdílné důvody. ČSSD je konglomerát různých sociálních skupin a tak byla už Milošem Zemanem koncipována.
Lidovky.cz: Což znamená?
Jsou tam rozdílné skupiny lidí. Najdeme tam fanoušky demokracie tak konzervativních proudů. Podívejme se třeba na poslance Jaroslava Foldynu. Ta strana je vnitřně rozpolcená a to se projevuje i v tom lajkování.
Lidovky.cz: A co hnutí ANO?
Je to strana cílící na střední třídu a lidi, které politika moc nezajímá. Říkají, že ať se nestaráte o politiku a že to vyřeší za vás. Pokud někdo reprezentuje průměrného Čecha, tak je to právě ANO. Když se podíváte na středostavovskou konstrukci, tak se zaměřuje na lidi ve firmách a státní správě a přináší řešení, které znají z těch firem.
Lidovky.cz: Jak je to v zahraničí? Je ta společnost více „bublifikována“? Třeba politolog Jan Mlejnek tvrdí, že třeba v USA je díky prezidentským volbám společnost více rozdělena, než tady. Nás to ale prý čeká taky.
Spíš je otázka, že v současnosti jsou vypjatá témata, na kterých se společnost štěpí. Dělal jsem podobná data, jako máte vy, pro Rakousko a teď dělám pro Francii. Když se podíváme na Rakousko a jejich prezidentské kandidáty, tak se to štěpí podobně jako u nás. Štěpí se v nárocích na sociální systém, migraci a podobně. Doba posledních let je dobou vypjatých emocí. Podle mého názoru zažívají i v USA něco, co my tady. To je emancipace různých skupin, které nebyly slyšet.
Lidovky.cz: Kolik takových lidí v Česku je?
Dejme si pozor při hodnocení těchto polarit. Vidím na sociálních sítích jen aktivní lidi. Ty počty by pak nemusel být tak velké. Navíc to co rezonuje na sociálních sítích, nemusí být tak silné téma ve společnosti.
Lidovky.cz: Jako třeba konvoj NATO, který pojížděl Českem? Na sociálních sítích to vypadalo, že se bude skoro skákat pod transportéry, aby neprojely, nakonec ale uvítání spojenců bylo nejbouřlivější...
Tyto pozorování mají dva parametry. Jestli mě to zajímá a o tom vždy mluvíme, a pak je tam ten druhý fakt: jak je to pro mě důležité. To se na sociálních sítích nedá měřit. Příkladem může být téma migrace, které na sociálních sítích žilo a ve volbách bylo naprosto nezajímavé.
Lidovky.cz: Mluvíme tady o polarizované společnosti. Nelze ale asi předpokládat, že by tu byly jen dva tábory, jak se často uvádí třeba pražská kavárna proti příznivcům Miloše Zemana. Můžeme říct, kolik je tedy těch skupin?
Myslím, že ve skutečnosti máme minimálně čtyři skupiny lidí. Máme tu liberální část, část socialistická, konzervativní a taková ta technokratická, která inklinuje k tomu například volit Andreje Babiše. Sice mají jednotlivé skupiny určité rysy, ale uvnitř skupin se to začne u jednotlivých otázkách štěpit. Příkladem je migrační krize či vztah k Rusku. Společnost je prostě složitější.
Lidovky.cz: Jak tyto skupiny může ovlivňovat ruská propaganda, o které se často v souvislosti s alternativními servery mluví?
Musíme vždy zvažovat dvě věci. Jednou je proputinská propaganda, která je součástí informační války. Druhou věcí je ale otázka, jestli ve společnosti nejsou nějaké příčiny, které to šíření usnadňují. Je nutné neustále zvažovat, co je reálná frustrace lidí a co je dejme tomu nějaká vysloveně nucená antisystémová propaganda. Tyto věci se mohou snadno zaměňovat. Je tu spoustu serverů, které slouží jako pračka na špinavé informace. Je tu ale i hodně lidí, kteří jsou zoufalí a frustrovaní a přes ně se ty informace šíří samy.
Lidovky.cz: Ti lidé mají pocit, že nejsou slyšet a ten Facebook jim dává hlas?
Ano a ke všemu mají pocit, že ta demokracie je tady jen na papíře a mají pocit, že svoboda je tu abstraktní. Pokud je vaše sociální pozice ohrožena, tak je pro vás svoboda slova či volné cestování prostě abstraktní záležitost, protože na cestování třeba nemáte. Pak je ta úvaha, že byl bolševik lepší prostě pochopitelná.
Lidovky.cz: Dá se nějak vymanit ze sociálních skupin, kam jsme zapadli?
Určitě se dá. Můžete si začít kupovat papírové noviny, abyste získal širší přehled na jednom místě. Když si přečtete od začátku do konce třeba Lidové noviny, tak získáte sice určitý pohled na svět, ale bude víc diverzifikovaný, než ta palba článků, které se vám hodí do krámu. V bublinách ale žijeme a to není celý svět. Je proto důležité se ptát a nenacházet jednoduché odpovědi.


description: Americký řetězec pizzerií Domino’s Pizza v Japonsku trénuje v rámci makretingové kampaně soba polárního, aby originálně doručil jídlo zákazníkům. Soba firma cvičí, umístí mu na hřbet speciální box s donáškou a zvíře se poté s nainstalovanou GPS pokouší dojít na předem vytyčené místo.

title: V Japonsku pro reklamu cvičí


description: Hollywoodský režisér Wes Anderson natočil krátký film pro módní dům H&M. Móda v něm ale jde zdánlivě poněkud stranou. Film s názvem Čas setkání se odehrává se ve vlaku a ústředním tématem jsou Vánoce. Hlavní roli ztvárnil oscarový Adrien Brody.

title: U stromečku v nové kolekci. Wes

maintext:
„S lítostí vás musím informovat, že z důvodu nepříznivého počasí jsme byli přesměrováni na jinou trať a proto dojedeme se zpožděním jedenáct a půl hodiny,“ hlásí na štědrý den do rozhlasu strojvedoucí v podání Adriena Brodyho. Vánoce jsou ale zachráněny, když Brody vytvoří improvizovanou vánoční atmosféru v jednom z vagónů. Všichni pasažéři se tak šťastně setkávají u stromku – v nové vánoční kolekci H&M.
Anderson v Čase setkání využil jednoduchý příběh, kouzelnou vánoční atmosféru a nevtíravou prezentaci značky. Do čtyř minut reklamního materiálu se mu podařilo vtisknout typické prvky ze své nezaměnitelné tvorby: přísnou symetrii, dlouhé záběry i nadčasovost. Vánoční idylku dokresluje píseň Johna Lennona a Yoko Ono Happy Xmass (War Is Over).
Spot pro H&M není prvním reklamním materiálem, který Anderson natočil. V minulosti tvořil například po značky Stella Artois, American Express nebo módní ikonu Prada. Režisér ale proslul hlavně svými filmy Až vyjde měsíc nebo Grandhotel Budapešť, ke kterému napsal i scénář. V Grandhotelu Budapešť si zahrál také Adrien Brody, který v roce 2003 získal Oscara za roli ve filmu Pianista.


description: Sedmý listopad 2016 byl dnem právnických firem. V prostorách pražského paláce Žofín byly totiž slavnostně vyhlášeny výsledky firemního žebříčku Právnická firma roku 2016. Záštitu nad letošním ročníkem převzal ministr spravedlnosti Robert Pelikán.

title: Soutěž Právnická firma roku 2016


description: Většina z oligarchů pocházejících z postsovětského prostranství je teď v klidu. I když někteří sázeli na Hillary Clintonovou, pro většinu je vítězství Donalda Trumpa ekonomicky výhodnější. Alespoň se jim to zatím zdá.

title: Magnát a jeho tovarišči z Východu. Nemovitosti od Trumpa kupují i ruští mafiáni


description: Smlouvy, které stát uzavírá na propagaci, mají v Česku historicky špatné jméno. Jejich efekt je namnoze nulový a bývají nesmyslným „průtokáčem“ veřejných peněz. Legendární místo v takovém marketingu si vysloužila Ryba domácí, kde stát vyšel jeden hovor na infolinku na 9 tisíc. Teď se vynořil další příběh, letošní propagace Klasy na kutnohorském Veteran rallye.

title: Stát dotuje majitele ‚Dalíkovy‘ vily. Kontrakt na prezentaci vyvolává podezření

maintext:
První alarm spouští personálie kolem pořadatele závodu historických vozů, agentury Dedeman. Jako její jediný majitel je zapsána britská Vitasoft Growth Limited, skořápka se zastřeným koncovým vlastníkem. Ředitel a jednatel je Markus Hasler, lichtenštejnský podnikatel, který v roce 2009 pronajal vilu v Monte Argentariu Marku Dalíkovi pro dovolenou expremiéra Mirka Topolánka.
Podezřelý kontrakt
Smlouvu uzavřel Státní zemědělský a intervenční fond (SZIF) napřímo s eventovou firmou Dedeman v květnu. Za prezentaci značky Klasa na dvoudenní akci pro historické vozy dostala agentura 1,5 milionu. To zdánlivě nevypadá jako částka hodná pozornosti, ale podle odborníků na marketing, které LN oslovily, kontrakt vyvolává podezření.
„V některých bodech je příliš konkrétní, ale jsou to vesměs marginálie, to důležité není naceněné. Tam pak vzniká prostor pro manipulaci. Smlouva je sepsaná tak, aby to vypadalo, že klient dostane za málo peněz hodně muziky, ale ve skutečnosti je to naopak. Pokud dá státní fond 1,5 milionu za jednu akci v Kutné Hoře, nepředstavuje to žádnou komunikační strategii, protože je to příliš nahodilé, a jsou to vyhozené peníze,“ říká Denisa Hejlová, vedoucí Katedry marketingové komunikace a PR na Univerzitě Karlově. Chybí například specifikace toho, co mají obsahovat potravinové koše pro diváky a soutěžící nebo jak přesně má vypadat propagační stánek.


description: Státní zastupitelství nepravomocně zastavilo trestní stíhání cizince, který byl původně potrestaný čtyřmi roky vězení za střelbu na policisty. Muže, který si ve vězení odseděl asi tři roky, se letos v květnu zastal Ústavní soud (ÚS) a propustil ho na svobodu. O zastavení trestního stíhání v pátek informoval zpravodajský web Českého rozhlasu.

title: Žalobkyně zastavila stíhání


description: Podívejte se na záběry z Kapitolu, který prošel rozsáhlou rekonstrukcí. Nově zvolený prezident Donald Trump tak v lednu přijde do „nového“.

title: Kapitol je po rekonstrukci. Podívejte


description: Někteří volitelé demokratů se snaží přesvědčit volitele z ostatních států, i republikánské, aby nedali hlas ani jednomu z dvojice Hillary Clintonová a Donald Trump. Chtějí ukázat, že americký volební systém je špatný a apelovat na jeho změnu do dalších voleb. Vyzývají, ať volitelé svěří svůj hlas někomu třetímu, třeba republikánovi Mittu Romneymu.

title: Revoluce proti systému volitelů. Skupina demokratů volá po bojkotu Clintonové i Trumpa

maintext:
Nejméně půltucet podporovatelů neúspěšného demokratického kandidáta Bernieho Sanderse ze států Washington a Colorado se rozhodl, že začne lobbovat za změnu preferencí ostatních. Chtějí zabránit v prezidentství Donaldu Trumpovi. Především však je jejich hlavním plánem poukázat na problematičnost volebního systému, jež je starý skoro jako americká demokracie sama, 228 let.
CLINTONOVÁ ZÍSKALA O 2 MILIONY VÍCE HLASŮ Náskok Hillary Clintonové před Donaldem Trumpem vyplývající z prostého sečtení hlasů v prezidentských volbách překročil rekordní dva miliony. Podle sčítacích komisařů, jejichž práce ještě neskončila, získala demokratická kandidátka 64 223 958 voličských hlasů, zatímco její republikánský soupeř 62 206 395 hlasů. Konečné oficiální výsledky se čekají koncem listopadu. Náskok Clintonové je největší mezi prezidentskými kandidáty, kteří volby prohráli. V roce 2000 demokratický kandidát Al Gore prohrál s Georgem Bushem mladším, přestože i v tomto případě prostý součet hlasů vyzněl v jeho prospěch. Gore jich shromáždil o půl milionu víc než Bush, ale měl menší počet volitelů.
„Myslím si, že vedlejším produktem naší snahy může být seriózní zvážení fungování systému volitelů,“ řekl serveru Politico coloradský volitel demokratů Michael Baca. „Pokud se to dostane do Sněmovny reprezentantů, mohlo by se to přehoupnout v politickou ohnivou bouři,“ uvedl podle britského The Independent jiný volitel plánující vzpouru.
Po „krvavé“ předvolební kampani, která oslabila oba tábory, republikány i demokraty, vidí „vzbouřenci“ jako cestu postavit se proti oběma kandidátům. Navrhují dát hlas například neúspěšnému kandidátovi republikánů z roku 2012 Mittu Romneymu, nebo guvernérovi Ohia Johnu Kasichovi, jehož letos vyřadil z republikánských primárek Donald Trump.
„Pokud by nasbírali alespoň 8 nebo 10 volitelů, kteří by hlasovali pro někoho třetího, přilákalo by to určitě pozornost veřejnosti,“ připustil politolog George Edwards III., expert na systém volitelů z texaské univerzity A&M. Dodal však, že nikdy nebylo dost „neposlušných“ volitelů, aby to nějak výrazně ohrozilo pozici zvoleného prezidenta.
Bylo by ale více než neobvyklé, že by volitelé nerespektovali vůli voličů ve svých státech, někde jsou dokonce vázáni zákonem. Je tedy vysoce nepravděpodobné, že by se našlo potřebných 37 republikánských volitelů, kteří by se museli postavit proti Trumpovi.
Někteří demokraté se nechtějí smířit s výsledkem voleb, kdy v celkovém počtu hlasů získala Clintonová procentuálně víc než Trump. Proto hledají způsoby, jak výsledek ještě zvrátit. Ve středu se objevila informace o možných manipulacích a volání po přepočítání hlasů ze strany kybernetických expertů. Nedá se však očekávat, že by mohlo Trumpovu inauguraci ještě něco ohrozit.


description: 400 vatikánských kněží bude prvním publikem nového filmu Martina Scorseseho Silence (Mlčení). V úterý 29. listopadu ho režisér promítne ve Vatikánu. Jde o příběh dvou jezuitských kněží v Japonsku 17. století, natočený podle stejnojmenného románu Šúsakua Endóa. Uvedl to deník The Guardian.

title: Scorsese představí ve Vatikánu film

maintext:
Myšlenkou natočit film podle tohoto románu se Scorsese zabývá už od roku 1989, kdy se mu dostala kniha poprvé do ruky. Nyní se mu konečně podařilo snímek dokončit. Do hlavních rolí jezuistkých misionářů, kteří se vydávají do křesťanům nepřátelského Japonska 17. století, obsadil Scorsese Andrewa Garfielda a Adama Drivera. Jejich mentora, kterého se oba pokoušejí najít a zachránit, ztvárnil Liam Neeson.
V Japonsku bylo až do roku 1873 křesťanství zakázané a křesťané byli pronásledováni, mučeni a popravováni. Dodnes je křesťanství v Japonsku minoritním náboženstvím, ke kterému se hlásí méně než 1% obyvatel.


description: Hostem předvánočního turné kapely Zrní bude tibetský exilový hudebník Loten Namling. Česko-tibetské turné 2016 začne 6. prosince v Olomouci a skončí 12. a 13. prosince v Praze. Sedmi koncerty kapela také oslaví své 15. narozeniny. Před každým koncertem budou provozovat busking, tedy pouliční hraní, kterým vzdávají hold těmto muzikantům, ze kterých sami vzešli.

title: Kapela Zrní slaví patnáctiny. Vyvrcholí vánočním turné s tibetským muzikantem

maintext:
Skupina se stala první kapelou projektu Hrajem tibetsky, který organizuje nezisková organizace Brontosauři v Himalájích. Ta staví školu v Malém Tibetu a chce každý rok pozvat jednoho tibetského umělce, aby představil svou tvorbu na koncertech českých kapel, a tím se posílilo vzájemné povědomí o životě Čechů a Tibeťanů. První ročník startuje právě s kapelou Zrní, která je patronem organizace.
„Zajímá nás téma Tibetu a obecně lidská práva,“ říká zpěvák kapely Honza Unger. „Rádi využijeme popularity a vlivu, který máme, k tomu, abychom tomuhle krásnýmu projektu pomohli.“ Kapela už letos vyjádřila podporu Tibeťanům hudební účastí na protestech před čínskou ambasádou a při demonstraci při příjezdu čínského prezidenta do České republiky.
Tibetský hudebník Loten Namling vystoupí na turné kapely sólově, na pražských koncertech pak se svou hudební skupinou Porok Karpo, kterou sestavil ze švýcarských hudebníků.
Kapela Zrní se inspiruje přírodou a jejími principy, krajinou, lidovou hudbou, zároveň ale také elektronickou dobou. Od roku 2001 hraje ve stejném složení. Debutové album Voní vydala skupina v roce 2009. Jsou držiteli ceny Anděl za Objev roku 2012, spolupracovali s taneční skupinou VerTeDance na představení Kolik Váží Vaše Touha, které získalo ocenění Taneční inscenace roku 2012.
Zvláštní název kapely vznikl při cestách jejích členů z Kladna do Prahy, kde se věnovali pouličnímu hraní. „Jednou jsme si stopnuli traktor s valníkem plným zrní. Lehli jsme si do něho a bylo nám tak dobře, že z toho vzniklo jméno kapely,“ uvedl před časem její člen Jan Fišer.
Loten Namling je zpěvák tradiční tibetské hudby, který jí přetváří do moderní podoby. Žije ve Švýcarsku, které považuje za lepší základnu k aktivitám na upozorňování na tibetské otázky, než když žil v indickém exilu. Švýcarské veřejnosti se zapsal do povědomí, když se vydal pěšky z Bernu do Ženevy a za sebou táhl vlastnoručně vyrobenou rakev znázorňující „umírající“ tibetskou kulturu. Tím inspiroval režiséra Dodo Hunzikera k natočení dokumentárního filmuTibetský bojovník (Tibetan Warrior, 2015).
V posledních letech proniká jeho hudba i do Tibetu a těší se tam velké popularitě. To považuje za největší zadostiučinění svého života.


description: Ruský prezident Vladimir Putin v pátek předal ruský pas americkému herci Stevenu Seagalovi, který se v 90. letech proslavil jako hrdina akčních filmů. Ruské občanství mu Putin udělil začátkem měsíce. Při předávání pasu vyjádřil Putin naději, že vztahy mezi Ruskem a Spojenými státy se postupně vrátí k normálu.

title: Steven Seagal dostal od Putina ruský


description: Po silném nedělním zemětřesení, při kterém zemřeli nejméně dva lidé, zasáhly v pondělí Nový Zéland následné otřesy o síle 6,2 stupně. Stejně jako první úder živlu postihly zejména východní pobřeží méně obydleného Jižního ostrova v okolí města Christchurch.

title: Nový Zéland zasáhly silné následné


description: Pondělní koncert Roda Stewarta, vůbec první v České republice, byl vlastně dokonalý. Do puntíku propracovaná show, na O2 Arenu neskutečně dobrý zvuk, ze samých hitů postavený program. Mělo to jen jeden háček. Z té dokonalosti na člověka padala skoro až únava a místy dokonce chlad.

title: RECENZE: Ostrý obraz a dobrý zvuk. Jako by Rod Stewart zpíval v televizi

maintext:
Kdyby tenhle koncert, či přesněji řečeno představení, člověk sledoval v klidu domova na velké televizní obrazovce z DVD, asi by měl podobný dojem. Ještě by se k tomu mohl natáhnout na kanape, ucucávat suché martini, chroupat brambůrky a když by si chtěl odskočit na toaletu, prostě by zmáčkl na ovladači pauzu. Navíc by to mělo tu výhodu, že by viděl zpěvákovi do tváře. Rozhodně by mu nevadilo to, co zpravidla bývá slabinou koncertních záznamů sledovaných v televizi, totiž ta nepřenosnost atmosféry a určité příjemné „špíny“, která k živému provedení populární hudby jakéhokoli stylu prostě patří.
Jedinou „špínou“ tohoto typu na koncertě Roda Stewarta totiž byl paradoxně jeho chraplák. Mohlo by to teoreticky fungovat jako kontrapunkt, všechno dokonale vyčištěné a mezi tím ten hlas, s nímž se za víc než půl století své kariéry zpěvák rozšafného životního stylu rozhodně nemazlil. Jenže to nějak nefungovalo. Bylo to ostatně cítit i na celkem vlažných reakcích publika, jehož drtivá většina byla z kategorie, řekněme, „padesát plus“. Určitě nehrozilo, že na protest proti tomu, že se prakticky nepřidávalo, fanoušci zbourají vysočanský pomník pana Hušáka.
Další věc, o které by televizní divák nemusel přemýšlet, by byla zapeklitá otázka, které zvuky vznikaly v reálném čase na pódiu na nástrojích, jež drželi hudebníci a zejména hudebnice (dvě houslistky, harfenice) v rukou, a které byly jaksi „předpřipravené“. Dnes už se sice taková věc zdaleka neřeší jako dřív, dokonce ani úplný halfplayback (což nebyl tento případ) není považován při koncertech za podvod, ale člověku, zvyklému přece jen na vysloveně rukodělnou hudbu, nešly prostě tyhle věci z hlavy a sledování krystalického zvuku některých tradičně hůře nazvučitelných nástrojů jej vlastně rozptylovalo od ostatního, možná daleko podstatnějšího.
Rod Stewart, Praha, O2 Arena, 7. 11. 2016
Začátek show byl ovšem famózní: když se zvedla opona, na pódiu s šachovnicovým povrchem to rozjela kapela v blýskavých sakách, tři vokalistky a tanečnice zavlnily boky a na scénu vkráčel do zvuků rozjížděcí Having A Party soulmana Sama Cookea samotný Rod Stewart, divák se propadl někam na přelom padesátých a šedesátých let, což pak podpořil ještě song Some Guys Have All the Luck rhythmandbluesových The Persuaders. Nesmírně zábavné retro a v téhle podobě bezchybné.
Už při třetí písni Love Is, jediné ukázce z loňské Stewartovy desky Another Country, už to ale začalo trochu skřípat. Písnička má totiž velmi silný irský „šmak“ a když se na takhle upraveném pódiu dvě načesané houslistky pokoušely předstírat cosi jako lidovost (včetně tanečků při hře), působilo to nechtěně komicky. Což podpořila i dost bezradná gesta jinak nevyužitých vokalistek.
Retro nálada, která tomuto pódiu slušela nejlépe, se vrátila až s v podstatě rock’n’rollovou písní Baby Jane. Nicméně první vrchol přišel při příjemné popové hitovce Rhythm Of My Heart. Trochu ji shodily na zadní prospekt pódia promítané záběry z nedávného aktu, při němž anglický princ William pasoval Stewarta na sira, ale jedenasedmdesátiletému zpěvákovi, který celý život zasvětil hudbě, fotbalu, ženám a alkoholu, a na takovou poctu jistě ani nepomyslel, lze tu trochu samožerství odpustit.
První část večera de facto uzavřela Stewartova slavná coververze písně Downtown Train Toma Waitse - a byla to střela vedle. Na rozdíl od studiové nahrávky zněl doprovod jak v podání někdejšího Orchestru Československé televize, což se s podstatou písničky značně míjí. Rozhodně mnohem lepší byl následující blok, v němž si Stewart s muzikanty a zpěvačkami sedli do jedné řady a provedli několik písní v podobě jakéhosi unplugged setu.
Mile působila odrhovačka dávných Faces Ooh La La. V You’re In My Heart na pozadí běhaly záběry ze zápasů Stewartova milovaného klubu Celtic Glasgow (ostatně, jeho znak provázel celý koncert jako ozdoba bubeníkova „kopáku“). Při ploužáku I Don’t Want to Talk About It, původně od kapely Crazy Horse z její tvorby mimo spolupráci s Neilem Youngem, už ale toho sezení a komorního vyhrávání, zde dokonce s mimořádně nyvým, skoro až parodicky působícím sólem na saxofon, bylo dost. Naštěstí se blížilo finále opět v plné parádě.
Rod Stewart, Praha, O2 Arena, 7. 11. 2016
Na Stewartově hlase už byla trochu cítit únava (zaplaťpámbu za nějakou zlidšťující nedokonalost), ovšem síla hitů Maggie May, Sailing a Stay With Me prostě zpěváka jaksi utáhla. Byť ten skoro až hard rock v posledně jmenované ve své šťavnatosti působil v kontextu večera skoro až nepatřičně. Propojení rock’n’rollu a fotbalu ve Stewartově životní filozofii dostalo naplnění při výkopu několika míčů do publika. Ke zpěvákově cti budiž řečeno, že jako fotbalista rozhodně není Rod Stewart žádný žabař.
Přesně tady měl večer skončit. Bohužel, na závěr se dostavila nejhorší píseň večera, Stewartův diskotékový hit Da Ya Think I’m Sexy?, jehož provedení doprovázelo rozhození barevných balónků do publika, ve kterém se někteří pamětníci pokoušeli rozpomenout se na taneční figury z diskošek na pionýrských táborech. Ale asi to tak mělo být.
Na každý pád návštěva koncertu Roda Stewarta rozhodně nebyla ztráta času. Můžeme být ostatně pyšní na to, že jsme jen jednou ze tří zemí pevninské Evropy (ještě německý Stuttgart a rakouská Vídeň), kam aktuální zpěvákovo turné zasahuje - zbytek tvoří vystoupení v Británii a Irsku. Celá show byla velkou školou dokonalosti. Ale také praktickým potvrzením úsloví, že čeho je moc, toho je příliš.


description: Dlouhá a emotivní debata odborníků nad kvalitou digitálního restaurování českých filmů by mohla konečně směřovat k dohodě. Vyplývá to alespoň z aktuálního prohlášení Národního filmového archivu, který restaurování prování. Lidovým novinám stanovisko NFA zaslal generální ředitel Michal Bregant.

title: O digitálním restaurování chceme jednat, říká ředitel Národního filmového archivu