description: Vzpomenete si? Ten zápas trval jen dvacet vteřin. Dvacet vteřin, během nichž Lukáš Krpálek v olympijském finále zahákl svou nohu za nohu Elmara Gasimova a podrazil ho na záda. Stal se olympijským vítězem. Ve čtvrtek v pražském hotelu Hilton skvělou sezonu dokonal, když vyhrál novinářskou anketu Sportovec roku.

title: Krpálek už vyhlíží svátky a soucítí s Kvitovou: Brzy se uzdrav, Petro!

maintext:
Vypadáte, že máte podobnou radost jako z olympijského zlata.
Je to něco nádherného. Obrovská odměna za celý rok a za celou kariéru. Máme spoustu výborných sportovců a takové ocenění by si jich zasloužilo mnohem více.
To jste vážně vítězství nečekal?
Nikdy mě nenapadlo, že by tuto anketu mohl vyhrát judista. Když jsem byl v 18 letech zvolen juniorem roku a viděl jsem tu sportovce, které jsem do té doby sledoval jen v televizi, byl to nádherný pocit a hrozně jsem si přál jednou být alespoň do desítky a stát mezi nimi. Nevěřil jsem ale, že bych mohl být jednou na předních příčkách, natož to celé vyhrát.
SOUBOJ O ZLATO. Český judista Lukáš Krpálek (v modrém) ve finálovém souboji s Elmarem Gasimovem z Ázerbajdžánu. Na snímku je chvat, kterým vyhrál judistické finále.
Deset let trvalo, než anketu Sportovec roku znovu vyhrál muž...
Nemám nic proti ženám, ale jsem rád, že jsem to konečně prolomil ve prospěch mužů (usměje se). Bavili jsme se o tom i s ostatními sportovci, že by bylo dobré, kdyby zas vyhrál chlap. Tak jsem šťastný, že se to povedlo a že jsem to zrovna já.
Blíží se svátky klidu a míru. Vyhlížíte je po tom všem shonu posledních měsíců?
Těším se hrozně moc. Na to, že už mě všichni nechají být: žádné rozhovory, žádná televize, konečně si odpočinu. Objezdíme celou rodinu; všechny, co jsem teď nestíhal. Týden budu mít víceméně pro sebe a pro rodinu. Budeme dělat věci, které chceme – a ne ty, které musíme.
Jelikož jste přešel do vyšší váhové kategorie, v jídle se hlídat nemusíte, což?
Ono to tak není. Když chci nabrat hmotu, nemůžu se přejídat něčím, co není úplně zdravé. Zbytek roku si ještě nechávám volnější a od ledna se do toho chci opřít. Nejen v tréninku, ale i správně jíst. Zkrátka udělat maximum pro to, aby šla váha nahoru dobrým směrem, aby to byla dobrá hmota. Bude hrozně důležité, jestli se dostanu na 105, nebo na 120 kilo. Víc rozhodně nechci. Nerad bych ztratil rychlost, chci být pokaždé ten aktivnější.
Letos se vám narodil syn. Jak moc vám to ozáří svátky?
My jsme se ženou typy, co to hrozně prožívají. Když nedávno malýmu koupila vánoční bodíčko, byl jsem z toho úplně hotovej (úsměv). Příští rok to bude ještě lepší, až bude běhat a rozbalovat si dárky, i když z toho ještě nebude mít rozum. Ale prožívat to budeme i teď, to samozřejmě ano.
Drží se u Krpálků nějaké zvyky?
Vždycky si dáváme kapra. Přes rok ho nejím, jen na Vánoce. Určitě se půjdeme někam projít. Když jsem byl na Vysočině za rodinou, pozdravili jsme babičku s dědou, šli se podívat na betlém. Chceme si to celkově užít.
Dárky jste v kalupu pořídil?
Většinu ano, ale něco mi ještě schází. Jsem člověk, co to určitě radši objedná přes internet, než aby někam lítal. Celkově jsem nikdy neměl rád chození do nákupáku, teď mám aspoň dobrou výmluvu pro manželku. Už když mě někam chtěla tahat dřív, což je pro všechny chlapy horor, bylo to pro mě šílené. Teď říkám, že to nejde, že by po mně všichni pořád chtěli podpisy. Takže to mám u ženy prominuté.
A malý Antonín dostane co?
Něco už jsem nakoupil. Ale je to tajný! Aby si to nepřečetl.
Ještě jedna nevánoční, nepříjemná věc. V Riu jste hodně fandil Petře Kvitové, která nyní řeší úplně jiné starosti...
Dozvěděl jsem se to na cestě na vyhlášení Zlatého kanára, kde jsem měl předávat ocenění. Hned jsem volal Karlovi (Tejkalovi, mluvčímu) a ptal se, co se stalo. Je to hrozné. Nechápu, že někdo něco takového může udělat. Ono ani nejde o to, že to byla Petra, i pokud by to byl kdokoli jiný. Ale Petra se navíc snaží bojovat o medaile, přiváží trofeje, dělá pro Česko úplně všechno - a pak se stane tohle. Přijde mi to jako šílenost.
Nejen vám.
Přes Karla jsem jí vzkazoval, ať se drží a brzo se uzdraví. Že doufám, že ji zase brzo uvidím na kurtu, jak řádí a zase vozí poháry, medaile a všechno možné. Snad se z toho co nejdříve dostane.
Přemýšlel jste někdy, co by se stalo, pokud byste byl v podobné situaci vy, judista?
To je těžké. Když mi kolikrát vybrali auto, říkal jsem, že kdybych někoho chytil, snad mu zlámu ruce. Přijde mi hrozné, že vůbec takoví lidé jsou.


description: Rudolf Lhotský má velký sen: dojet do cíle Rallye Dakar. Napoprvé to nevyšlo, v 9. etapě ho zastavilo zranění a celkové vyčerpání. Tak se šternberský motorkář 2. ledna postaví v paraguayském Asunciónu znovu na start. Zkušenější a odhodlanější.

title: Dakar je peklo, to motorkáře Lhotského láká. I když ho napoprvé vysálo

maintext:
I když tvrdí, že Dakar je peklo, nemůže mu odolat. „Láká mě touha dojet do cíle nejnáročnějšího závodu světa,“ říká 41letý závodník Barth Racing Teamu.
Jak jste se dostal k Rallye Dakar?
Závodím na motorkách celý život. Dakar jsem sledoval už jako malý kluk a každý rok mě uchvacovala jeho dobrodružství. Až na stará kolena jsem si ale usmyslel, že se tam chci podívat a jsem na to vyzrálej, tak jsem začal hledat cesty. Skamarádil jsem se s Davidem Pabiškou, který byl na Dakaru už desetkrát a dotáhl mě k dálkovým rallye závodům, kde jsem se připravoval čtyři roky. Na Dakaru totiž nemůže startovat každý, většinou se přihlásí kolem 500 motorkářů a vybírá se z nich jen 160. Mě pomohlo, že jsem se dvakrát stal mistrem Evropy v dálkových závodech Baja.
Při premiéře v lednu jste ale nedojel. Jak jste se s tím vyrovnal?
Start byl pro mě splnění velkého životního snu, ale nevěděl jsem úplně, do čeho jdu. Chtěl jsem hlavně dojet do cíle, ale odpadl jsem po deváté etapě. Tehdy jsem seděl v písku, promítal si v hlavě svůj život na motorce a dospěl jsem k ohromnému respektu i pokoře k tomuto závodu. Tak k tomu chci přistoupit i letos. Nedávám si žádné velké cíle – chci dojet do cíle na vysněnou rampu.
Co vás tehdy zastavilo?
Už na závod jsem odjížděl s chřipkou a ve druhé etapě jsem si při pádu přivodil otřes mozku a utrhl zadní křížový vaz na pravé noze. Jel jsem dál, ale den předtím než jsem definitivně odpadl, jsem si utrhl křížový vaz i na druhé noze. I tak jsem chtěl dojet za každou cenu, ale před námi byly dvě těžké etapy v písku u Belénu a Fiambaly a po čtyřiceti kilometrech už jsem věděl, že to nepůjde dál. Nohy to v písku nedávaly, je tam potřeba pořád stát, manipulovat motorkou, zatěžovat stupačky. Navíc bylo strašné vedro a vyhodnotil jsem, že dál už to nejde. Když mě odvážela helikoptéra, bylo to pro mě hodně emotivní. Ten den jsem si uvědomil, co obnáší Dakar a proč je nejtěžší závod na světě. S o to větším respektem a pokorou odjíždím letos a dívám se na něj jinýma očima než minulý rok.
Oficiální důvod odstoupení byla dehydratace, takže ta nehrála takovou roli?
Bylo to spíš totální vyčerpání, nebyl jsem už schopný na motorce stát a jet. Písek je tak těžký a jemný, že kola se hrozně moc boří a je potřeba s motorkou pracovat. Kvůli kolenům jsem spíš seděl, ale to je špatně, protože to z člověka vycindá do mrtě všechny síly, co má.
Podcenil jste náročnost Dakaru?
Myslím, že jsem si vybral nováčkovskou daň. Je to strašný závod, kde čtyři hodiny spánku denně jsou luxus. Ve čtyři hodiny se vstává, po páté se vyjíždí z bivaku, celý den na motorce, přijedete v sedm večer a máte čas akorát udělat si road book na příští den, večeři a jdeme spát. A tak to jde den za dnem, kdy krájíte osm set kilometrů, dvanáct dní v kuse. Bylo to peklo na zemi. Letos se jede v podobném terénu, první dvě etapy z Paraguaye do Argentiny budou lehčí, pak budeme stoupat a čtyři dny budeme skoro v pěti tisících metrech v Bolívii, kde nám slibují chladno, déšť, navíc se tam špatně okysličuje celé tělo a špatně se regenerují svaly, takže jste strašně unavený. Do toho budeme mít den volna v La Paz ve 4 tisících, takže si neodpočinete. Následují dvě maratonské etapy a pak budeme sjíždět do Argentiny a znovu do toho pekla.
Přesto jedete znovu. Co vás tam žene?
Láká mě touha dojet do cíle. Je to nejtěžší závod na světě, nic víc není. K tomu krása přírody, když má člověk čas se mrknout při přejezdech kolem sebe, vidí nádhernou přírodu a hory. Těším se na jezero Titicaca v Bolívii, k tomu tisíce fanoušků u cest, kteří tam čekají od rána do večera.
Rodina nebyla proti, abyste to zkusil znovu?
Abych řekl pravdu, sliboval jsem, že pojedu na Dakar jen jednou. Nicméně manželka si to tak na půl myslela, že to ještě zkusím, abych se do cíle dostal. Rodina mě podporuje. Mám čtyři krásné děti, nejmladší syn Honzík má šest let a hraje si na velkého dakaristu. Jsem pro něj velký vzor, a to je příjemný.
V týmu Barth Racing s vámi jede David Pabiška, pro kterého to bude jedenáctá účast. Budete spolupracovat?
Po minulém roce už vím o Dakaru strašně moc, ale vždycky se najde něco, co potřebuju zkonzultovat. Jede se mnou v týmu i Pepa Macháček, který pětkrát vyhrál na čtyřkolce, takže má také veliké zkušenosti. Pomáhají mi a jsem za to vděčný. Jedeme sice každý za sebe, ale na trati si samozřejmě pomůžeme. Barth Racing Team má hlavní cíl vrátit se ve zdraví v pořádku domů a pořádně si Dakar užít. Nemáme tlak na umístění a je to lepší pro atmosféru.
Po Pabiškovi máte i motorku, v čem je lepší?
Je to KTM 450 Rally a má úplně jiný koncept. Není karburátorová, ale je to stříkačka, má trochu jiný rám, jiný motor i převodovku a jiné jsou i jízdní vlastnosti. Odjel jsem na ní čtyři evropské závody a jsem s ní maximálně spokojený. Chová se jinak v zatáčkách, lépe brzdí, tlumí, je to nádhera a moc se na svezení těším, protože minulý rok to bylo pro mě utrpení. Karburátorových motorek bylo na Dakaru snad jen osm a tam, kde jsem na dlouhých pistách jel 150 kilometrů, ostatní měli o dvacet víc a ujížděli mi.
Značka KTM poskytuje svým motorkám podporu. Jak funguje?
Je to veliká podpora pro jezdce. KTM veze na Dakar celý kamion náhradních dílů. Dopředu si vyřídíte kartu, a když se vám něco přihodí, vydají vám, co potřebujete, takže nemusíte vézt kupu náhradních dílů. Na konci Dakaru mi to sečtou a vystaví fakturu. Je to daleko praktičtější a levnější varianta, když vím, že veškeré náhradní díly jsou tam dostupné. Každodenní servis si ale samozřejmě s mechanikem obstaráme sami.
Jak jste se připravoval?
Jezdím evropské dálkové závody v Itálii, Maďarsku nebo Polsku, kde je hodně písek a dá se natrénovat jízda v hlubokých kolejích. Jinak pracuji na fyzické kondici, běhám a cvičím. A poslední dva měsíce spím doma v hypoxickém stanu, kde se simuluje nadmořská výška, aby si tělo přivyklo a přibylo mi červených krvinek. To by snad mohlo být užitečné.
V kolika metrech jste teď zvyklý spát?
Doporučuje se 2 700 metrů, ale po konzultaci s odborníkem spím víc jak měsíc v třech a půl tisících metrech. Nejdřív jsem se hodně budil, třeba i osmkrát za noc, ale zvyknul jsem si. Občas se přistihnu, že se vzbudím a dodýchávám se. Snad mi to na Dakaru pomůže. Minulý rok jsme v takové výšce byli jen dva dny a sejmulo mě to tak, že jsem musel vyhledat lékařskou pomoc.
Takže rodilý Hanák špatné snáší velké nadmořské výšky?
(smích) Celý život žiju tři sta metrů nad mořem a pak závodím v pěti tisících.

fasttext_language: cs


description: Je to příběh starý přesně 80 let. Příběh o tom, jak československý sokol vyhrál olympiádu, kterou žádný Slovan vyhrát neměl. Navzdory zaujatým rozhodčím, nacistům i samotnému Adolfu Hitlerovi. „I on mi musel přijít blahopřát ke zlaté medaili. Mně, gymnastovi z malé země,“ pochlubil se kdysi Alois Hudec. Gymnasta, který byl uveden mezi české sportovní legendy.

title: Muž, který zvítězil nad Hitlerem. Hudec byl uveden mezi sportovní legendy

maintext:
Byly to tehdy v roce 1936 hry poznamenané vzrůstající nacistickou mocí.
Hry, na kterých za Německo nestartovali Romové ani Židé a ještě pár týdnů před začátkem si Adolf Hitler přál, aby ani v zahraničních výpravách nebyli příslušníci židovské komunity a černoši. Po hrozícím bojkotu ale Hitler nakonec musel ustoupit.
Německo se snažilo prezentovat jako mírumilovná země. V olympijské vesnici a dalších frekventovaných místech byla odstraněna hesla „Židům vstup zakázán.“
A Hitlerovi navzdory se nejúspěšnějším olympionikem stal Jesse Owens – černoch, který si navíc svým přístupem získal i srdce obyčejných Němců.
A stejně tak si ho získal i Alois Hudec – gymnasta z Račic u Vyškova.
Nejvyšší známka v historii olympiád
Nespravedliví rozhodčí ho známkováním na bradlech, na hrazdě i v družstvech odsunuli vždy na čtvrté místo.
Zbývaly kruhy, poslední šance, jak získat vytoužené zlato.
11. srpna roku 1936 vlály na olympijském stadionu Ditricha Eckarta hákové kříže. Hudec by byl na normálních okolností největším favoritem, vždyť byl mistrem světa v této disciplíně z roku 1934.
„Pro mě je největším sportovcem historie. To, jak vyhrál na kruzích v roce 1936 na olympiádě v Berlíně, nic nepředčí.“ Věra Čáslavská
Jenže tady normální okolnosti nepanovaly.
V Berlíně bylo tehdy vše jinak. Rozhodčí pod vlivem pořadatelů přidělovali Slovanům body s daleko menší ochotou než domácím závodníkům.
Pod otevřeným nebem Eckartovy arény se ale odehrál moment, který vstoupil do historie jako jeden z největších výkonů českého sportovce v dějinách olympijských her.
Hudec byl po prvním pokusu nespokojený se známkou 9,4, kterou mu rozhodčí udělili. A tak se i přes únavu rozhodl pro opravu.
„Podíval se ještě do tváří těm dvaceti tisícům lidí, jako by od nich žádal v následujících vteřinách pravdu,“ psal Ota Pavel v povídce Sem deka zlata.
Sám Hudec pak zavřel oči a v duchu si představoval každý cvik jako na plátně v biografu. Pak se vyšvihl nahoru na kruhy a za hrobového ticha předvedl něco, co olympiáda dosud neviděla. „Všechny stoje, rozpory a výdrže jsem cvičil přesně, v klidu a držel dvakrát tak dlouho, aby rozhodčí neměli důvod ke srážce bodů,“ vzpomínal gymnasta po letech.
Svou sestavu zakončil temperamentním švihem a zapíchl se bez hnutí do země. Publikum chvíli jen nechápavě zíralo a mlčelo, pak propuklo v nadšený jásot. Diváci byli zfanatizování, ale stejně tak lačnili po dokonalosti. A tohle dokonalé bylo.
Rozhodčí neměli jinou možnost, než dát Hudcovi známku 9,8. Známku, kterou dosud žádný gymnasta na olympiádě nezískal.
Podívejte se na část vítězné Hudcovy sestavy na olympiádě v Berlíně:
„Už nikdy neuvidíme výkon, jaký převedl Hudec v Berlíne,“ psaly tehdejší noviny.
Hudec získal svou jedinou olympijskou medaili, ke které mu musel pogratulovat sám Hitler. „Pociťuji velké uspokojení nad tím, že se mi podařilo zvítězit v prostředí, ve kterém jsme se cítili jako v jámě lvové. Takového úspěchu nám Němci jistě nepřáli. To byl největší zážitek z mé gymnastické kariéry,“ zmínil Hudec.
Téměř celá jeho sestava byla následně zařazena do propagandistického dokumentu Olympia od slavné režisérky Leni Riefenstahleové.
Olympijský vítěz vzdor záškrtu i obrně
Na úplném začátku bylo pět bratrů Hudcových, kteří se už před první světovou válkou předháněli, kdo z nich udělá lepší veletoč. Čtyři starší se stali hrdými sokoly, jen malý Alois se trápil.
V pěti letech totiž prodělal záškrt s následnou obrnou levé tváře a kyčle. Děti se mu posmívaly a nechtěly si s ním hrát. Viditelně totiž tahal levou nohu za sebou.
Ale nevzdal se. Chtěl být stejně jako jeho bratři skvělým gymnastou, skvělým sportovcem. I přes občasné slzy chodil do nedalekého potoka chytat pstruhy a raky holýma rukama. Studenou vodou přitom nevědomky léčil svou raněnou nohu.
Doma na zahradě neustále cvičil na vlastnoručně vyrobené hrazdě a bradlech. V dorosteneckém věku se konečně svým bratrům vyrovnal a v roce 1931 se v Paříži stal mistrem světa v gymnastickém víceboji. Jako jediný ze všech účastníků totiž dosáhl v každé z disciplín potřebných šedesáti bodů.
Poprvé na kruzích okouzlil svět.
Bylo mu třiadvacet, ale zlatou medaili si domů z Francie přivézt nemohl. „Francouzská Národní banka zakázala vývoz zlata, medaili ze zlata a čtyři medaile ze stříbra mi prý dodají později. Ale nikdy se tak nestalo,“ napsal si do svého deníku.
Doma na hlavním nádraží v Praze ho čekal jásající dav, který Hudce odnesl na ramenou přes Václavské náměstí až do Tyršova domu. Dlouho si ale úspěch neužíval, hned na druhý den musel do Zbrojovky, kde pracoval u soustruhu. Později se za prací přesunul do hlavního města do Národní banky.
Odtud se vydal i do Berlína za svým největším úspěchem kariéry.
I jako olympijského vítěze ho po návratu nadšeně vítali. Jako odměnu dostal od svých kolegů fotoaparát. Po válce při saltu přeletěl žíněnky a zlámal si obě nohy a roztříštil patní kost. „Chtěl být trenérem, ale neuspěl. Neměl prý tlak na závodníky,“ vyprávěl bývalý šéf českých gymnastů. „Později mu coby sokolovi ublížil systém, stáhl se do ústraní.“
V něm i v 88 letech zemřel. „Nezradilo ho srdce ani tělesná konstrukce, ale arterioskleróza. Prostě stáří,“ líčila dcera Věra.
Teď byl uveden mezi české sportovní legendy.
I za to, že porazil Hitlera.


description: Jsou to tři týdny, co několik německých vydavatelství dostalo nabídku: „Prodám aktuální fotografie Michaela Schumachera. Foceno zblízka v jeho domě. Cena: milion eur.“ Ač žádný z oslovených peníze nezaplatil a neznámého paparazziho teď hledá švýcarská policie, požadovaná suma ukazuje, jaký zájem Schumacher dál vyvolává.

title: Tři roky od Schumacherovy nehody: Proč nebýt slepým optimistou

maintext:
Iniciativa rodiny
Dnes jsou to tři roky, co se do světa rozletěla zpráva o vážné lyžařské nehodě Michaela Schumachera. 29. prosince 2013 se synem a přáteli lyžoval na sjezdovce nad francouzským Méribelem. Kamarádova dcera však vyjela mimo trať a spadla, proto Schumacher vyrazil za ní. Najel na kámen, který ho vymrštil do vzduchu, a při pádu narazil hlavou na další část skály. Následně byl v bezvědomí převezen do nemocnice v Grenoblu, kde se podrobil operacím. Po třech měsících začal nabývat vědomí a po 254 dnech byl propuštěn do domácího ošetřování. Rodina o jeho stavu veřejnost neinformuje. Před pár dny však sedminásobnému šampionu formule 1 založila účty na sociálních sítích Facebook, Twitter a Instagram, na kterých spustila kampaň „Keep fighting – nepřestávej bojovat“. „Záměrem této iniciativy je šířit víru, že vzdávat se není řešení. A platí to nejen pro motorsport. Věříme, že tímto způsobem přeměníme hroznou událost, která postihla Schumacherovu rodinu, na něco pozitivního,“ říká Sabine Kehmová, jezdcova mluvčí. Na webové stránce keepfighting.ms si pak fanoušci mohou vybrat tři z tisíce fotografií a ty pak ostatním poslat „jako povzbuzující zprávu“.


description: Basketbalista LeBron James byl zvolen nejlepším sportovcem roku v anketě agentury AP. Jedenatřicetiletý hráč dovedl Cleveland k premiérovému titulu v NBA, to u hlasujících převážilo úspěchy hrdinů olympijských her v Riu de Janeiro.

title: LeBron James je nejlepším sportovcem světa, předčil Phelpse a Bolta


description: Je to příběh o lásce. O lásce k veslování, tomu tvrdému sportu, který staví sošná těla a pevný charakter. Na začátku byla čtveřice lidí, kteří se do něj zamilovali a věřili, že v Olomouci na řece Moravě se dá veslovat. I když je krátká a plná zákrut, od roku 1941 vychovává mistry světa a olympioniky.

title: Kamarádi z veslování jsou navždy, vzpomíná nestor Zdeněk Vičík

maintext:
Letos slavil olomoucký veslařský klub 75 let, na dřevní doby, kdy se lodě nosily na závodech na ramenou nebo se učilo veslovat v dřevěné bedně, vzpomíná v rozhovoru pro MF DNES nejstarší žijící odchovanec klubu Zdeněk Vičík.
„Přál bych klubu, aby se vždycky našli lidé, kteří se tomuto sportu věnují s takovou láskou jako teď,“ říká 85letý Vičík.
Veslařský oddíl vznikl v Olomouci v roce 1941, pamatujete první loděnici na Nových Sadech?
Přišel jsem do klubu až později, v osmnácti letech, takže v roce 1949, první loděnici ale samozřejmě pamatuju. Stávala v místech poblíž dnešního dálničního mostu na Velkomoravské ulici. Tehdy byly všude kolem jen zahrady a pan Neoral tu svoji věnoval veslařům. Loděnice byla dřevěná a velmi domácká - pár lip, ohniště a plácek, kde jsme každý rok pořádali veslařský víceboj, který sestával ze šplhu na laně, skoku do výšky, do dálky, běhu a vrhu koulí pozadu. Všude kolem jinak nic nebylo, jen na protějším břehu byla paradráha, na kterou jsme se vždycky přeplavili na pramici a trénovali tam. U loděnice také stávala pumpa a kategorie, která měla ten týden službu, měla povinnost před tréninkem napumpovat plnou nádrž a zatopit pod kotlem, abychom se mohli po tréninku osprchovat.
Jak tehdy vypadala řeka Morava?
Celý náš úsek byl od jezu k železničnímu mostu, a to jsme ještě neměli plynulou řeku, byly tam šlajsny, takže jsme jeli pár temp, pak lodivod zavelel pohov, přejeli jsme a pak jsme zase začali zabírat. Často sedávali na březích rybáři, a když jsme jim zachytili veslem vlasec, tak jsme od nich kolikrát dostali. Když bylo na jaře hodně vody, mohli jezdit jen ti zkušení. V Olomouci tehdy ani nebyly žádné závodní lodě, jen malé, takzvané plátové nebo gigové. Také jsme mívali trénink na bedně – to se z loděnice vynesla škatule, dala se na řeku, do ní si sedl nováček a učil se veslovat. Já jsem měl štěstí, že když jsem nastoupil jako dorostenec, končil z rodinných důvodů Jarda Zapletal, tak mě muži hned vzali do osmy.
Co se vám z té doby ještě vybavuje?
Když jsme jeli na závody, například do Přerova, položili jsme loď na čtyři jízdní kola a pěšky jsme ji vezli přes město na nákladové nádraží, kde jsme ji naložili do vagonu. Sami jsme pak jeli na náklaďáku pod plachtou, v cíli jsme loď zase vyložili a na ramenou jsme ji donesli k řece. Pokud byly závody někde dál, vezli jsme jen vesla jako spoluzavazadla vlakem a závodili na půjčené lodi. Samozřejmě jsme vždycky dostali tu „nejlepší“. To byla proti ostatním oddílům značná nevýhoda.
V roce 1950 ale na podobné půjčené lodi vyhrála olomoucká osma slavné primátorky.
To je pravda. Já v ní tenkrát neseděl a tato posádka se díky tomu dostala do širšího kádru reprezentace. Pak už jsem začal v osmě jezdit i já. Na Mělníku jsme pak jeli rozřazovací závod s Roudnicí, opět na půjčené lodi, a prohráli jsme. Pamatuji, jak jeden večer před závody jsme ještě trénovali a parťák Laďa Bělák mi slíbil, že mě pak hodí domů, měl totiž jawu péráka. Vyrazili jsme z loděnice, v zatáčce na kočičích hlavách nám ustřelilo kolo a už jsme letěli na zem. Rozsekl jsem si bradu, tak jsme jeli do špitálu. Ukázalo se, že doktor byl taky veslař z Třeboně, tak mi bradu zašil, doma jsem se sbalil a v noci spěchal na nádraží, kde už čekali ostatní kluci, nervózní, co bude. Samozřejmě jsem pak závodil i se zavázaným obličejem, i když to štípalo.
Vy jste pak odešel závodit do Armádního tělovýchovného klubu, pozdější Dukly. Jak na ty roky vzpomínáte?
V roce 1953 jsme vyhráli primátorky a kvalifikovali se na mistrovství Evropy do Kodaně. Vzpomínám, že jsme v tom roce jeli také na regatu do Berlína na jezero Grünau. V té době ještě nestála Berlínská zeď(byla postavena v roce 1961), a když jsme vystupovali z vlaku, zavedli nás do nějaké místnosti a upozornili nás na probíhající občanské nepokoje (Východoněmecké povstání). Odvezli nás za Berlín, kde jsme čekali tři dny, než se situace uklidnila. Grünau bylo v sovětské zóně a regata se samozřejmě nekonala. Když nás vezli po Berlíně, viděli jsme tanky a kulometná hnízda. Ten stejný rok jsme letěli i do Ruska. Závodili jsme na řece Moskvě pod Kremlem a na okraji samotné Moskvy jsme viděli i dřevěné chalupy jak u nás na Valašsku. Na evropský šampionát do Kodaně jsme letěli starou vojenskou dakotou, kterou dřív používali parašutisti a pak byla upravena pro civilní lety. Byl to můj největší závod kariéry, bohužel jsme ve finále skončili pátí.
Zažil jste první stěhování olomoucké loděnice v roce 1965?
Souviselo se vznikem jezu pod Milem a začalo se jezdit od jezu nahoru. V té době jsem v klubu nebyl, závodní kariéru jsem ukončil v roce 1959. Klub se přestěhoval do dřevěné garáže naproti ženistům. Nebyly tam sprchy a čurat se chodilo pod strom. Ani kanoisti na tom byli lépe, měli stejnou boudu vedle nás. Vrátil jsem se až v roce 1970 a začal trénovat juniorskou kategorii. Jakmile mi ale odrostli, přešel jsem k žákům, i proto, že mi tam nastoupil syn. Taky jsem začal dělat nábory na školách a časem mě znali snad všichni tělocvikáři ve městě. Jednou jsem na stadionu viděl běhat nějakou třídu a na konci byl takový baculík. Byl to Petr Hlídek. Pozval jsem ho na trénink a nakonec se z něj stal reprezentant, který byl i na olympiádě. Takových ale bylo víc.
Jaký byl zájem kluků o veslování?
Větší byl samozřejmě o kopanou, odbíjenou nebo plavání, ale my jsme byli mezi sebou všichni kamarádi. A pokud některý kluk neměl závodní předpoklady ve svém sportu, tak mu doporučili zkusit veslování. Když jsem šel do školy, už jsem tušil, jací kluci tam jsou. Hodně jich k nám přišlo právě z odbíjené, když tolik nevyrostli. Třeba Pazdera, ze kterého se stal juniorský mistr světa. Takových bylo víc. Nebo Ivan Vařeka, který je dnes lékař, chodil do školy v Hodolanech zaměřené na košíkovou. Nebavilo ho to, tak přišel veslovat a získal na dvojce bronz na mistrovství světa s Petrem Hlídkem. Měl jsem rád tyhle kluky, kteří předtím něco dělali, konkrétně plavci, kteří měli velký objem plic. Ale všichni kluci tenkrát dost řádili venku, nebyl pro ně problém udělat kotoul, vyskočit na bradla a pro některé ani vyšplhat po laně bez přírazu. Dneska je to asi složitější.
V roce 1970 začala stavba současné loděnice, trvala čtyři roky a stavělo se převážně svépomocí.
Dnes to může někomu připadat neskutečné. Tehdy všichni závodníci z celého oddílu přišli na trénink, nejprve odpracovali určité hodiny a pak teprve šli na vodu. A to i tehdejší olympionici Zapletal, Vraštil, Konvička a další. Při stavbě první budovy nebyl výtah, takže všechno se vozilo v kolečkách. Oddíl měl tehdy přes sto lidí a kluci mezi sebou soupeřili, kdo má víc odpracovaných hodin. Tak se stavěly i další dvě budovy v pozdějších letech, jen na odborné práce tu bylo několik zedníků.
Jako trenér jste dovedl k juniorskému světovému titulu čtyřku s kormidelníkem v roce 1986. Co se vám vybaví, když si na to vzpomenete?
Radek Krejčí, Pavel Menšík, Libor Pazdera a Jirka Steidl spolu jezdili už rok předtím čtyřku bez kormidelníka - a výborně. Jenže Steidl odrostl a v lodi ho nahradil výborný skifař Pepa Mariančík. A také jsme začali jezdit čtyřku s kormidelníkem, kterého dělal Dušan Mádl. Mistrovství světa se konalo v Račicích, novém kanálu otevřeném jen o rok dříve. Pavel Menšík měl ještě těsně před šampionátem průšvih ve škole v Lipníku nad Bečvou a nechtěli ho pustit, tak jsem musel sednout na autobus a vykecat ho z toho. Jinak ale kluci jezdili světově, za celý rok neprohráli jediný závod.
A zvládli to i v Račicích.
Byly to strašné nervy. Celý závod bylo možné sledovat z nákladního auta, které mělo na korbě lavice. Původně jsem to ani nechtěl vidět, ale na poslední chvíli jsem si to rozmyslel a naskočil. Neměl jsem to ale dělat, protože jsem byl snad poprvé na infarkt. Trenéři tehdy nesměli povzbuzovat a to bylo pro mě šílené utrpení. Sledoval jsem, jak se naši kluci perou s Taliány špička na špičku. Když jsme přijížděli k cíli, neřvaly tribuny „Češi, Češi“, ale „Olomouc, Olomouc“, tolik lidí se přijelo podívat. To bylo něco neskutečného. Dojížděli jsme do cíle a čekali, co rozhodne. Až když jsem viděl, že mají kluci ruce nad hlavou, začal jsem se taky radovat.
To je zvláštní pravidlo, že trenér nesmí povzbuzovat svěřence.
Poprvé se změnilo, když jsme byli v roce 1992 na závodech v Montrealu s dvojkou Martin Polášek, Daniel Matuščík. Dráha má na šířku přes sto metrů, kluci byli v té nejvzdálenější lajně, a když jsem viděl, že se rvou o první místo, tak jsem začal hulákat. V cíli mi říkali, že mě slyšeli až tam. Je pravda, že s hlasivkami jsem nikdy neměl problém, a kde ostatní řvali přes megafon, tam jsem ho nepotřeboval. V Montrealu jsme také měli problém s lodí. Když jsme ji po příletu vybalili, měla některé věci rozlámané, jiné povolené. Tehdy tam byla Magdalena Šarbochová, předsedkyně Mezinárodního svazu žen veslování. Měla spoustu známostí a zašla do dílny, kde se lodě opravovaly. Nevím, jak to udělala ani zaplatila, ale do rána byla dvojka jak nová. A kluci na ní pak zajeli třetí místo.
V olomouckém klubu jste působil až do roku 2001, tedy do 70 let. Dovedete si vůbec představit svůj život bez veslování?
Něco bych dělat musel. Jako kluci jsme dělali všechno, hokej, fotbal, odbíjenou, hlavně v Sokole. Jsem z Bělidel, kde jsme si v zimě přes noc stříkali hřiště na hokej. Jiné záliby jsme tehdy neměli. Praštili jsme knížkou a běhali jsme u Bystřičky, lezli po stromech nebo někdo přinesl kytaru a zpívali jsme. K veslování jsem se dostal na učňovské škole, když mě spolužák Zdeněk Heger nalákal, ať jdu veslovat, tak jsem tam uvízl. A hned mě chytla dobrá parta. Kamarádi z Bělidel se postupně rozutekli, ale ti z veslování tu zůstali navždycky.
Loděnici olomoučtí veslaři mají, jen ta voda by mohla být lepší, že?
Pro závodění je tu snad vše – veslařský bazén, který byl jeden z prvních v republice, svůj bazén tu mají i kanoisti. Trenažéry, výborná posilovna, tělocvičnu nám většina klubů může jen závidět. Jen ta voda neodpovídá potřebám, je moc krátká. Nemůžeme si tu modelovat trénink, zajet si ty dva kilometry na čas nebo si to rozdělit na úseky. Za těžší trénink by člověk měl ujet dvě až dvě a půl dráhy naplno, jenže to nemáme. My si nemůžeme vyzkoušet ani tu pětistovku a všechno jsme zjišťovali až při samotném závodě, ale to už závodníci z našeho klubu znají. Já jsem to měl rozdělené na počet temp, podle toho jsme tréninky počítali. To byla chyba, že nedošlo ke stavbě dráhy, o kterou jako první v republice usilovali ještě starší závodníci olomouckého klubu než já. Když jsem přišel do klubu na konci čtyřicátých let, tak už tehdy se o tom mluvilo.
Takže místo v Račicích měl kanál vyrůst v Olomouci?
Původně ano. Na Lazcích směrem k Chomoutovu, než tam vznikla dostihová dráha, a měl končit poblíž míst, kde pak vyrostla univerzitní sportovní hala. V tu dobu se ale také začalo mluvit o stavbě dráhy v Račicích. Je to tam z Prahy blíž, takže kanál vznikl tam. Později se objevily plány na veslařskou dráhu na Nákle a také v Grygově, ale nevím, proč to nevyšlo, jednání jsem se neúčastnil.
Co byste popřál olomouckému klubu k 75. narozeninám?
Aby se i dál našli lidé, kteří se tomuto sportu věnují se stejnou láskou, jako je to teď. A dokázaly se jim vytvořit takové podmínky, aby klub fungoval dál. Teď si vůbec nedovedu představit, jak bude klub fungovat, když se začne v létě rozšiřovat koryto Moravy a má to trvat dva roky. Už jsme kdysi zažili, že jsme dojížděli trénovat do Drahlova na kolech, ale teď si to opravdu nedovedu představit.


description: Na poslední Rallye Dakar ho o možnost bojovat o umístění mezi elitou připravily technické problémy jeho kamionu Tatra. Teď myslí Martin Kolomý výš, třeba i na sošku beduína, kterou na slavném závodě dostává nejlepší trio v každé kategorii. "Ale je to hodně o štěstí," ví své pátý muž Dakaru 2013.

title: Vím, že se ke špičce dokážu přiblížit, říká Kolomý před Dakarem

maintext:
S novým týmovým kolegou, ale se stejnými cíli jako v minulosti se postaví za týden na start Rallye Dakar pilot kamionu Tatra Martin Kolomý. Pátý muž z roku 2013 by rád zabojoval o sošku beduína, kterou na slavném závodě dostává nejlepší trojice v každé kategorii. Uvědomuje si ale, že k úspěchu potřebuje i štěstí a musí se mu vyhýbat i technické problémy. Ty jej totiž před rokem vyřadily ze hry o nejvyšší mety.
„Ambice i úspěchy můžete mít, ale je to hodně o štěstí. Není to otázka jednoho dvou dnů jako krátkodobé soutěže v průběhu roku. Dakar je dvanáct dní naplno a všichni se snažíme zajet co nejlepší výsledky. Vím, že se ke špičce dokážu přiblížit, a snažím se s ní jet. Jak to dopadne, to nikdo z nás neví,“ řekl Kolomý. „Určitě bych si chtěl dovést beduína. Je to ale těžké,“ podotkl pilot týmu Buggyra Racing.
Podle třiačtyřicetiletého závodníka se navíc každoročně zvyšuje počet jezdců, kteří mohou zasáhnout do bojů o přední pozice. „Loni jsme si říkali, že jich tam je deset, dnes je jich patnáct. Vylepšují se auta a styl závodění tomu napomáhá. Jede se více jako WRC,“ uvedl Kolomý. Jeho týmovým kolegou bude nově Aleš Loprais. „Oba se chceme držet v Top 10 nebo ještě lépe v Top 5 a třeba se střídat v etapách na stupních vítězů. Jsme zkušení a věřím, že to zúročíme,“ přál si rodák z Bruntálu.
Kolomý se na start 39. ročníku slavné rallye postaví s novým speciálem Tatra Phoenix. Původně sice nebyl nadšený, že má opustit dřívější model kamionu, nakonec ale do vylepšeného vozu usedne. „Jezdí se s ním jinak, i když je to pořád Tatra. Koncepčně je to trochu jiné auto. Například máme větší kabinu. Určitě je to krok správným směrem. Ale do jaké míry se to mělo udělat teď, nebo se mělo odjet pár malých závodů, to si řekneme po Dakaru. Doufám, že nebudeme mít žádné dětské nemoci a bude to fungovat,“ podotkl Kolomý.
Pořadatelé připravili pro účastníky soutěže náročnou trať, která je nejméně z poloviny zavede do vysokých hor. V šesti etapách se budou pohybovat v nadmořských výškách přes 3 500 metrů. „Tohle já moc neřeším. Beru to tak, že jedeme Dakar. Hory tam byly i v minulosti, teď jich bude trošku víc,“ uvedl pragmaticky Kolomý.
Stejně jako řada dalších jezdců se na netradiční podmínky připravoval v takzvaném kyslíkovém stanu. „Je to velká pomoc. I z pohledu rychlejší regenerace,“ upozornil Kolomý, který díky tréninku i viditelně zhubnul. „Mám výkyvy, ale není to extrém. Nejvíc jsem shodil po nehodě 2011,“ připomněl vážnou kolizi před necelými šesti lety.


description: Od chvíle, kdy se v Rio de Janeiru stal v omamné euforii olympijským vítězem, sviští život Lukáše Krpálka jako šinkanzen: maximální rychlostí a takřka bez zastávek. Judista se díky jedinému zlatu pro českou výpravu zařadil k nejzajímavějším krajanům roku 2016. Rozdal nesčetně rozhovorů, navštívil desítky debat. „Divočina. Blázinec,“ netají se 26letý silák.

title: Krpálek: Snažím se, aby si děti řekly, že chtějí být jako Lukáš

maintext:
Dovolte osobnější přístup: stačí vám v okolí Krpálka strávit třeba jen chvíli, třeba pouze jako novinář – a poznáte, že platí to, co o něm při olympijských oslavách pronesl jeden z jeho judistických kamarádů: „Lukáš je čistá duše.“
Nebo méně vznešeně: prostě a jednoduše slušný člověk.
I proto není následující rozhovor s čerstvým vítězem tradiční ankety Sportovec roku téměř vůbec o sportu. Jakkoli je unikátním judistou, je téměř škoda se Krpálka ptát na tohle, neboť má zajímavé názory také na roli sportovců jako idolů, na výchovu dětí či na to, co by současné společnosti podle něj prospělo ze všeho nejvíce. Pokud mezi sportovní vzory mládeže patří právě on, není to vůbec špatná volba.
Když jste začal slavit v Riu zlato, říkal jste: „Můj život je hrozná pohádka“. Pohádka nabrala poněkud zběsilé tempo, že?
Je to divočina. Člověk by určitě nečekal, že něco takového vůbec může nastat. Celý rok 2016 vážně byl obrovskou pohádkou: od narození malého přes moji roli vlajkonoše v Riu až po výhru na olympiádě. Fakt úspěšný rok, snad na něj navážu. Ale od olympiády se toho událo opravdu moc. Když na to nejste zvyklý, jste docela hotovej. Zvlášť manželka. Taky už se občas naštve, když jí zase řeknu, že ráno odjíždím a vrátím se v noci.
Ale to skončí, ne?
Bude to muset skončit. V lednu mi začíná příprava a všem jsem řekl, že do konce roku jsem ještě svolný, ale pak začnu trénovat. Nebude jednoduché nastoupit na žíněnku jako olympijský vítěz, proto chci být maximálně připravený. A vyhrávat dál.
Týdny a měsíce shonu nahrazují na konci roku svátky. Vyhlížel jste je?
Zatím to byl hrozný blázinec. Pořád jsem musel někde lítat, moc pohoda to nebyla. Spolu se ženou se těšíme, že si přes svátky konečně odpočineme. Budeme v Praze, pojedeme na hory užít si trochu sněhu, budeme objíždět rodiny. Konečně žádné povinnosti. Budeme moci dělat věci, které opravdu dělat chceme.
Jsou lidé, kteří zájem a slávu vyloženě vyhledávají. Což není váš případ.
Taky jsem to nikdy neříkal. Rozhodně nejsem typ člověka, co by si tohle užíval, naopak. Spíš to beru jako povinnost – že buď musím, nebo se to hodí. Jasně, byly věci, co mě bavily. Třeba přílet na Lipno (sportovců z Ria do olympijském parku), kde bylo nádherné vidět všechny ty šťastné lidi; to, jakou mají radost. V Jihlavě jsem zase dostal přivítání od mého rodného města. Na to se v životě nedá zapomenout.
Lukáš Krpálek judista Narodil se 15. listopadu 1990 v Jihlavě. Zlatou medailí z letošní olympiády v Rio de Janeiru se stal nejúspěšnějším judistou českých i československých dějin; nikdo jiný to před ním nedokázal. Kromě zlata z Brazílie je rovněž mistrem světa a dvojnásobným evropským šampionem. Ve čtvrtek byl vyhlášen Sportovcem roku 2016. Je ženatý, s chotí Evou mají synka Antonína.
Ať už je to správně, nebo nikoli, žijeme v časech, v nichž sportovci platí za vzory, ba až idoly. Máte chuť díky tomu něco ovlivnit?
Jsem vždycky hrozně rád, když můžu děti motivovat, aby začaly sportovat, aby se něčemu věnovaly. Vím, že se sportem zažijí úžasné věci; dobrá parta je k nezaplacení. Pokud to můžu udělat a vidím, že někoho motivuju, dělá mi to obrovskou radost. Snažím se udělat maximum, aby si řekly: Jo, já bych chtěl být jako Lukáš. Taky bych chtěl něčeho dosáhnout.
Má to výsledky?
Když objíždím besedy, děti mi třeba vyprávějí, že začaly dělat judo nebo jiný sport a že vyhrály svoji první medaili. Kolikrát mi ji přinesly ukázat... Z toho mám radost. Že chtějí. Hrozně moc záleží i na přístupu rodičů. Jestli děti podporují ve sportu, nebo jim vrazí tablet a řeknou: Běž si hrát, ať mám klid. To je samozřejmě špatně. Myslím si, že by tomu rodiče měli jít dost naproti. My sportovci se snažíme udělat maximum, abychom děti namotivovali. Obrovskou část však můžou zastat rodiče a pomoci tomu sami.
Slyším z vás správně čerstvého otce? Letos se vám narodil první potomek, syn Antonín. I vy jste pocítil klíčovou životní změnu?
Rozhodně. Začal jsem to však sledovat už dřív. Když jsem někam přišel na návštěvu a viděl, že místo toho, aby se s námi děti chtěly bavit, si radši zalezou do pokoje a hrají si na různých blbostech... Už tehdy jsem si říkal, že bych nechtěl, aby moje dítě takhle dopadlo. Nechci zakazovat elektroniku, vím, že v dnešní době je součástí života. Ale taky nechci, aby s ní syn trávil většinu dne.
Jaký jste v tomto směru byl vy?
Byl jsem dítě, co ráno vypadlo a večer se vrátilo. Pořád jsem někde lítal, něco dělal, nějak pomáhal. Myslím, že tohle je vůbec to nejlepší, co můžete zažít. Chtěl bych, aby na tom moje dítě bylo podobně, byť vím, že dneska to až v takové míře nejde. Já se v devíti desíti letech vzbudil ve čtyři ráno a jezdil pomáhat do lesa, tahat klády spolu s koňmi. To by si mělo zažít každé dítě. Mám na to nejhezčí vzpomínky.
Vy a děti, to je téma nejen kvůli rodině. Po Riu jste se stal partnerem adopce na dálku Centra Dialog, sám takto delší dobu podporujete chlapce Felixe z africké Guineje. Proč právě tato cesta?
Chtěli jsme to udělat už dávno, rozhodli jsme se už zhruba před čtyřmi roky. Viděl jsem kolem sebe různé známé: i na vesnici měli na dálku adoptované dítě, rodiče Evči (Krpálkovy manželky) taky. Tak jsme si s Evičkou řekli, že bychom i my rádi chtěli někomu pomoci. Aspoň částečně. V Africe je těžké uživit dítě a my našli takové, které vyrůstalo jen s maminkou, tatínka neměli. Byli na tom špatně.
Když můžu, pomůžu?
Každý rok posíláme peníze na to, aby mu zakoupili učebnice a zaplatili školu, kde studuje, aby měl penál, tužky, pera. On na oplátku posílá dopis, vysvědčení, různé obrázky. Je hrozně krásné, když člověk vidí, jak je vděčný, že mu někdo pomáhá. Rozhodně bych to doporučil všem. Myslím si, že to není částka, kterou by rodina postrádala. Na světě jsou potřebnější lidé.
Berete to tak, že jste od společnosti zvlášť poslední dobou leccos dostal a máte potřebu jí to vracet? Nebo to spolu ani nesouvisí?
Já bych to dělal, i kdybych nebyl nijak slavný a neměl tolik peněz. Tak jako tak bych určitě děti podporoval. Mně je jich líto. Manželka je v tomhle úplně stejná. Když vidíme v televizi něco špatného, snažíme se pomoci. Poslat aspoň nějakou částku.
Olympijský vítěz v judu Lukáš Krpálek s manželkou Evou na Sportovci roku
Bavíme se o tom, že k vám najednou vzhlíží mnoho lidí. Kdo je ve sportu vzorem pro vás osobně?
Vážím si všech sportovců, kteří něčeho dosáhli, o něco se snažili. Nejen medailistů, ale všech, kteří se třeba dostali na olympiádu – už to je pro mě obdivuhodné. Vím sám, že to není nijak jednoduché. A pak jsou lidé, které uznávám hrozně moc. Nejvíc japonského judistu Kóseie Inoueho, který vyhrál olympiádu a třikrát mistrovství světa. Vážím si ho ne kvůli tomu, že dosáhl takových úspěchů, ale proto, že zůstal úžasným člověkem.
A vy jste to zažil i osobně, že?
Když jsme začali jezdit do Japonska, tak za námi přišel, že kdybychom náhodou něco potřebovali, všechno zařídí. Snažil se o nás starat. Nebo jiný zážitek: pořádali jsme Světový pohár v Praze, on tam byl s japonskou výpravou. Skončily závody, všichni vypadli a po lidech z východní Evropy zůstal na žíněnce šílený bordel, všude odpadky. A on, taková persona, vstal, šel a všechno uklidil. Takových lidí si je třeba vážit.
V čem vás inspirují nejvíce?
Je vidět, že si na nic nehrají, přestože dosáhli šílených výsledků a mohli by si o sobě myslet cokoli. Z takových si beru příklad. Řídím se tím, že se má člověk k jiným chovat tak, jak by chtěl, aby se oni chovali k němu.
Judisté nejsou spolek svatoušků, kupříkladu slavit umíte ohromně. Přesto ve vašem sportu stále panuje až jakýsi starosvětský duch respektu, pokory. Co z toho byste nejraději viděl ve světě kolem sebe?
Myslím si, že tím, co by společnost nejvíc potřebovala, je úcta k lidem, ke starším. Úcta celkově. Když člověk vidí, jak dneska mladí jednají se staršími, je to hrozné. Beru si za příklad Japonsko, kde tohle nikdy nebylo. Když vidím, jak si tam druhého váží, tak si myslím, že tak by to mělo vypadat všude. Ale nevypadá.


description: Deset let vládly novinářské anketě Sportovec roku ženy. Až v letošním roce jejich nadvládu svrhl Lukáš Krpálek. Tomu na druhém místě kryl záda před Gabrielou Koukalovou dvojnásobný olympijský medailista z Ria – stříbrnobronzový Josef Dostál.

title: Trénink až druhého ledna. Aspoň si od trenéra odpočinu, žertoval Dostál

maintext:
O čem druhý nejlepší sportovec roku mluvil?
O uplynulém roku
„Největší změnou byl asi větší zájem médií, který mě odváděl od tréninků. S trenérem jsme se to pak snažili korigovat a uspořádávat tiskové konference, abych pak nemusel řešit každého novináře zvlášť. Ubíralo mi to volný čas, ve kterém jsem mohl relaxovat. A měl jsem asi nejlepší začátek sezony v životě. Dřív jsem dojížděl na hodně špatných umístěních, letos jsem vyhrál dva závody Světového poháru a na jednom jsem byl čtvrtý. Ukazovalo to dobrou připravenost směrem k olympiádě.“
O olympiádě v Riu
„Když koukám na ten svůj závod, nebo ho třeba vitím v sestřizích, jak mě na konci předjíždí ten Španěl, jsem z toho vždycky hrozně nerudnej, hrozně mě to rozčílí, že mě tam Španělák takhle udolal. Olympiáda byla krásná, jsem šťastný za to druhé místo, ale furt tam visí to velký ale. A je tam motivace, abych mu to za čtyři roky v Tokiu vrátil. Třeba je dobře, že to takhle dopadlo. Kdybych v Riu vyhrál, možná by mi to vzalo motivaci pro další roky.“
O singlu a čtyřkajaku
„Žádné oficiální stanovisko jsem nedával, ale chci se hodně věnovat singlu. Když přijde příležitost skočit do zajímavé posádky, určitě toho využiju. Ale když to řeknu blbě, na čtyřkajaku už jsme všechno dokázali. Na mistrovství světa jsme vyhráli, byli druzí i třetí, máme světový rekord. Jediné, co nám chybí, je zlato z olympiády. Bylo by dobré k tomu všechno směřovat, abychom v Tokiu na čtyřkajaku to zlato vybojovali.“
O motivaci
„Na singlu už jsem taky vyhrál mistrovství světa, ale je tam trochu větší prestiž, i proto o něco větší motivace. Mluvili jsme o tom i s trenérem a čtyřkajaku jsem otevřený, pokud se sestaví dobrá posádka, která do Tokia nepojede jen pro účast, ale pro výhru.“
O anketě Sportovec roku
„Mám na tyhle ankety svůj názor. Není to tak, že by se hodnotil jednotlivý úspěch, roli hrají i sympatie. V roce 2014 jsem se stal dvojnásobným mistrem světa a nebyl jsem v desítce, dost jsem se nad tím zamýšlel. Nedokážu si představit, jak srovnávat mistry světa, každý pro ten svůj titul tvrdě dřel.“
O tréninku a Vánocích
„U dalšího tréninku se sejdeme až druhého ledna. Jsem rád, že si od trenéra trochu odpočinu (zasměje se). Jsme spolu během roku dost dlouho. Na Vánoce pojedeme s rodinou lyžovat do Val di Fiemme, na což se těším, protože je to po dlouhých letech zase společné lyžování. Těším se i na drobnosti, třeba jak se budeme všichni koulovat.“
O cukroví
„Řeším ho, až když mě začne bolet břicho. To je u mě míra úměrnosti.“
O shazování
„Je to těžké, ale jak trénuju, váha jde sama dolů. S trenérem na to máme teorii medvěda.“
O teorii medvěda
„Na zimu přibíráme a na jaře tak mám při dlouhých soustředěních z čeho brát, ty tukové rezervy se dost hodí. Zkoušel jsem i jako medvěd třeba spát tři dny v kuse, ale po patnácti hodinách se probudím a už nemůžu.“


description: Polovičaté řešení, tak komentuje Jiří Hamza verdikt exekutivy Mezinárodní biatlonové unie. Ta na mimořádném zasedání v Mnichově řešila ruský doping.

title: Rusko pyká za dopingový skandál, biatlonový Světový pohár v Ťumeni nebude

maintext:
Zde je verdikt: Rusku je v této sezoně s okamžitou platností odebráno pořádání Světového poháru v Ťumeni i světového šampionátu juniorů v Ostrově.
Ale ani slovo o mistrovství světa 2021, které letos Ťumeň získal.
„To není adekvátní řešení, ale polovičaté. Budeme požadovat další kroky. Teď už není cesty zpět. Chci věřit, že je to teprve první krok,“ reagoval Jiří Hamza, předseda Českého biatlonového svazu.
Ani Gabrielu Koukalovou verdikt neuspokojil. „Do země, které se prokážou dopingové prohřešky, by se nemělo dávat nic,“ řekla. „Pojedu kamkoli, kde sportovci nemají problémy, klidně třeba i do Grónska. Ale tohle mi přijde z hlediska čistého sportu špatné.“
Přitom biatlonová unie IBU ve svém komuniké uvedla, že provizorně suspendovala dva (prozatím nejmenované) ruské biatlonisty, kteří byli obviněni z podvodů na ZOH v Soči 2014. Jejich případ převzala disciplinární komise.
Zároveň IBU zahájila vyšetřování 29 dalších ruských biatlonistů, jejichž jména jsou uvedena ve druhé zprávě McLarenovy komise o organizovaném dopingu v Rusku. Podle ní došlo u dotyčných sportovců buď k manipulaci se vzorky jejich moči, nebo v nich byly nalezeny stopy zakázaných preparátů.
Češi našli podporu i v Norsku
Češi zaslali už minulý týden na IBU dopis, v němž požadovali, aby Rusko přišlo o VŠECHNY akce, které byly přiděleny na jeho území. Tedy i světový šampionát 2021.
Čtvrteční rozhodnutí v Mnichově zatím vzbuzuje dojem verdiktu ve stylu „aby se vlk nažral a koza zůstala celá“. Dospěla k němu devítičlenná exekutiva IBU, kde jsou zástupci z Norska, Ruska, Německa, Rakouska, USA, Švédska, Slovenska, Kanady a Jižní Koreje. Není známo, zda mohl hlasovat i viceprezident IBU, kterým je Rus Majgurov.
Bývalý viceprezident IBU Tichonov se bál diskvalifikace reprezentantů Podle bývalého viceprezidenta IBU a člena výkonného výboru ruského svazu Alexandra Tichonova je rozhodnutí federace pro Rusy pozitivní. Čtyřnásobný olympijský vítěz a jedenáctinásobný mistr světa se obával diskvalifikace ruských reprezentantů. "Besseberg je náš člověk. Ještěže se to nedotklo závodníků," uvedl Tichonov. Kontroverzní místopředseda vlády pro sport, turistiku a výchovu mládeže a bývalý ruský ministr sportu Vitalij Mutko požaduje trest pro všechny, kteří chtěli bojkotovat SP v Ťumeni. "Bojkot znamená nátlak a politiku, odporuje zdravému rozumu i olympijské chartě. Za takovéto útoky si sportovci zaslouží trest," řekl Mutko agentuře TASS. (ČTK)
Od minulého pátku našli Češi ve svém postupu proti Rusku následovníky. Norský biatlonový svaz zaslal nejvyšším funkcionářům IBU v úterý dopis, v němž rovněž požadoval odebrat Rusku pořádání mezinárodních soutěží do doby, než prokáže, že všechny antidopingové procedury v zemi jsou čisté.
Britský biatlonový svaz ve středu jednomyslně odsouhlasil bojkot Světového poháru v Ťumeni, pokud by se v této sezoně uskutečnil. K takovému rozhodnutí vedla britské funkcionáře podle jejich prohlášení i „mozek vymývající, klamavá a nečestná prohlášení ruských biatlonistů, že vyšetřování McLarenovy komise není o sportu, ale o politice“.
Na stranu Čechů se ústně postavili Američané, Francouzi, Švédové.
„Mnozí další vyčkávali, co se odehraje v Mnichově,“ uvedl Hamza. „I když pochopitelně nemůžeme očekávat, že se na naši podporu ozve někdo z východu Evropy. To bychom byli naivní.“
Rusové komolí výroky
V Rusku naopak propaganda brojí proti Čechům. Jak se to provádí, ukazuje například titulek provládního serveru life.ru, který tvrdil: „Český biatlonový tým: Rusko divně vypadá a smrdí. Nepřijedeme!“
Redaktoři tak zkomolili Hamzův výrok, že skandál s ruským dopingem vypadá podivně a „smrdí“.
Bývalý biatlonový olympijský vítěz Alexandr Tichonov v rozhovoru pro russian.rt.com označil vystoupení Čechů za „plánovanou akci, jejímž jediným účelem je, že Hamza chce získat mistrovství světa místo Ťumeně“. Tichonov dodal: „Když k nám Češi nepřijedou, aspoň bude víc místa.“
Hamza popisoval, že od minulého pátku obdržel z Ruska několik výhrůžných zpráv a e-mailů. Podotkl zároveň, že i kdyby IBU odebrala Ťumeni mistrovství, Češi by na něj možná nekandidovali. „Je nám jasné, že východní blok nás teď bere za zemi, která tažení proti Rusku rozpoutala, a bude nám to chtít vrátit. Ale s takovým vědomím jsme do toho šli. Probrali jsme to s trenéry i sportovci a shodli se, že to jednoznačně chceme udělat.“
Nyní Hamza plánuje prodiskutovat s dalšími národními federacemi reakci na mnichovské rozhodnutí IBU. Mezi závodníky se už v Novém Městě hovořilo dokonce o možné stávce na startu hromadného závodu v Oberhofu při čtvrtém pohárovém kole v úvodu ledna.
O dlouhé dopingové historii ruského biatlonu svědčí nejen současná krize, ale i předchozí případy. V roce 2009 musel ruský biatlonový svaz zaplatit pokutu 50 tisíc eur za nedodržování antidopingových pravidel.
A v roce 2014 dalších 100 tisíc eur za tři dopingové případy svých reprezentantů.


description: Hlavou se jim znovu musely prohánět černé vzpomínky na poslední okamžiky čtyř předchozích zápasů. Finiš toho středečního, kterým pro basketbalisty Svitav byla domácí předehrávka 17. kola Kooperativa NBL proti pražskému USK, měl však šťastné rozuzlení. Ve znovu napínavé koncovce Tuři odolali náporu a slavili výhru 75:69.

title: Basketbalisté Svitav se zbavili prokletí nepovedených závěrů


description: Ne, nebyl to bůhvíjaký mač. A tak se přímí aktéři středečního basketbalového klání mezi Pardubicemi a Ostravou (84:82) místo nad hrou rozplývali nad parádní kulisou v Tipsport areně. Tu přichystal orchestr místní Komorní filharmonie a jasně největší návštěva sezony, podle oficiálního údaje 4 380 lidí, které předzápasový koncert na téma „Slavné filmové melodie“ do haly přivábil.

title: Basketbal nic moc. Rekordní divácká kulisa si vysloužila pochvalu


description: Tradiční klání házenkářů ve vánočním čase hlásí změnu, v soubojích zemí visegrádské čtyřky tentokrát odhlášené Polsko nahradí Bahrajn. Právě proti asijskému soupeři vstoupí Češi do turnaje v maďarském Érdu, potom se utkají buď s domácím výběrem, nebo se Slovenskem.

title: České házenkáře čeká turnaj v Maďarsku, šanci dostanou nováčci


description: Americká lyžařka Mikaela Shiffrinová rozjela nejlépe i druhý obří slalom Světového poháru v Semmeringu. Po úterním triumfu má však v rakouském středisku v horších podmínkách ve větru a sněžení po prvním kole jen osmisetinový náskok před Němkou Viktorií Rebensburgovou.

title: Druhý obří slalom v Semmeringu: po prvním kole těsně vede Shiffrinová


description: Už pojedenácté mají běžci na lyžích před sebou Tour de Ski. Etapový závod začne v sobotu a na startu se objeví osm českých reprezentantů, pět mužů a tři ženy. Do cíle na sjezdovce Alpe Cermis, ale nejspíše dorazí jen dva z nich. Favority jsou i přes absenci několika hvězd norští závodníci.

title: Startuje běžecká Tour de Ski, chystá se na ni osm českých lyžařů

maintext:
Všech sedm závodů v devíti dnech ve čtyřech lyžařských areálech a třech zemích nejspíše objedou jen Martin Jakš a Petra Nováková.
Sprinteři Dušan Kožíšek, Jan Bartoň a Karolína Grohová pojedou první dva závody a mladíci Michal Novák, Petr Knop a Kateřina Beroušková pravděpodobně jen tři až čtyři etapy.
Češi řešili zdravotní komplikace. „U většiny kluků proběhly lehčí virózy nebo nachlazení. Takže se před Vánoci a během svátků dávali do kupy a trénovali individuálně,“ řekl na webu svazu trenér mužské reprezentace Lukáš Krejčí. Kvůli nemoci nejede ani Kateřina Smutná, která plánovala odjet minimálně půlku tour. „Marodka nás zasáhla poměrně hodně. Bylo to vánoční dobrodružství,“ řekl kouč žen Radim Duda, který sám bere antibiotika a do dějišť Tour de Ski nemohl odcestovat.
Zdravá je snad už Nováková, která kvůli nachlazení vynechala závody v Davosu. „Natrénováno má hodně, ale kvůli zdravotním problémům se zatím trochu hledá. V La Clusaz ale Péťa jela výborně štafetu, tak doufejme, že se tam chytla. Věřím, že její forma přijde a že prodá to, co natrénovala,“ doufal trenér Duda.
Titul mezi muži obhajuje Nor Martin Johnsrud Sundby, mezi ženami ale bude vítězka posledního ročníku chybět, jelikož Therese Johaugová má minimálně do poloviny února zastavenou činnost kvůli podezření z dopingu. Nepoběží ani hvězdný Petter Northug, který je z formy, a Tour de Ski vynechá i Marit Björgenová.
Kvůli podezření z porušení pravidel o dopingu nemůže startovat šestice Rusů Alexandr Legkov, Maxim Vylegžanin, Jevgenij Bělov, Alexej Petuchov, Julia Ivanovová a Jevgenija Šapovalovová. Všichni mají od Mezinárodní lyžařské federace pozastavenou činnost. Proti suspendaci se odvolali, ale antidopingová komise FIS dnes jejich žádost o umožnění startů zamítla.
Tour de Ski začne ve švýcarském Val Müstair, pokračovat bude v německém Oberstdorfu, italském Toblachu a ve Val di Fiemme. Celkově bude rozděleno 560 tisíc švýcarských franků, což je o 80 tisíc méně než loni. Vítězové získají 90 tisíc franků (v přepočtu okolo 2,26 milionu korun).
Jediným českým vítězem je Lukáš Bauer, který vyhrál v letech 2008 a 2010. Bauer tentokrát Tour vynechá, soustředí se na mistrovství světa v Lahti a dálkové běhy.


description: V banku je první trofej letošního ročníku. Házenkářky Zlína však mezisváteční Final 4 Českého poháru jako první vrchol sezony neberou. „Je to pro nás součást přípravy. Test, jak jsme nachystaní na první interligové zápasy nového roku,“ pravil zlínský trenér Peter Sabadka před úterním semifinále.

title: Zlínské házenkářky berou pohárové Final Four jako přípravu

maintext:
Jeho výběr se v něm v Jindřichově Hradci střetne od 19 hodin s Mostem. Druhou dvojici tvoří Slavia Praha a Poruba. Předvánoční los Sabadku nepotěšil, podobný však očekával.
„Už před losem jsem říkal, že bych byl překvapený, kdybychom se neutkali se Slavií nebo Mostem,“ podotkl slovenský kouč. „Most je obhájce, nejtěžší soupeř,“ připomíná Sabadka, že Černí Andělé jsou nejlepším českým týmem mezinárodní interligy.
První vzájemný duel sezony vyhrál Most doma přesvědčivě 30:21, Zlín s ním prohrál v interlize devětkrát po sobě, dvakrát s ním také vypadl ve čtvrtfinále Českého poháru. „Jdeme do každého utkání s cílem vyhrát, ale známe svoje možnosti,“ staví Sabadka svůj tým do role outsidera.
„Kvality Zlína známe a budeme na něj maximálně připraveni,“ vzkázal prostřednictvím klubových stránek trenér Mostu Peter Dávid.
Vítězky semifinále se střetnou o trofej hned na druhý den v přímém přenosu stanice ČT sport, poražené pojedou domů. Na rozdíl od dorostenek, které si zahrají také o třetí místo.
„Nechápu, proč se nemůže hrát o bronz také v poháru dospělých. Byl by to kvalitní zápas. Ale takových nelogičností je v poháru více,“ štve Sabadku.
Svoje hráčky sezval na první trénink na Štěpána. O formě družstva nechtěl spekulovat.
„Předvánoční čtvrtfinále poháru v Hodoníně nás neprověřilo. Doufám, že všechny holky jsou v pořádku,“ přál si Sabadka.


description: Podstatné procento zpráv z NBA se v posledních dnech točí okolo kontroverzního pivota DeMarcuse Cousinse ze Sacramenta Kings. Ten už je dlouho hráčem, o kterém se mluví v rámci trejdů. Zájem by měl mnohý tým z nejlepší basketbalové ligy.

title: Hubatou hvězdu nezastaví nic. Soupeři, trenéři, pokuty, vyloučení...

maintext:
Cousins je bezpochyby jedním z nejlepších pivotů na světě a když je jeho hlava na správném místě, je na hřišti k nezastavení. Mimo palubovky však řádí také. Rozhádá se s kdekým ve svém okolí, od spoluhráčů po trenéry nebo novináře.
Kings se nechtějí svého hvězdného pivota zbavovat, tento týden by přitom snadno mohl být poslední kapkou trpělivosti Sacramenta. A to má Cousins za sebou jeden z životních zápasů.
Čas vhodný k výměně se klubu začíná krátit. Cousins má totiž kontrakt jen do konce sezony 2017/18 a týmy za něj budou nabízet stále méně, protože nebudou mít jistotu, že s nimi Cousins následně prodlouží smlouvu.
Jsou i pádné argumenty proti výměně. Výměna by Kings neudělala lepším týmem, poslala by je zřejmě zpátky do horních pozic v draftu, kde by museli najít další vycházející hvězdu. Ovšem v Sacramentu před sezonou otevřeli zbrusu novou arénu, kterou potřebují zaplnit už teď.
Co s ním? Složitá otázka a Cousinsův životopis při hledání odpovědi moc nepomáhá.
DeMarcus Cousins je 211 centimetrů vysoký, stodvacetikilový kolos, který se dokáže pohybovat po hřišti a manipulovat s míčem tak, jako by byl výrazně menší, a přitom dokáže trestat menší obránce svou silovou hrou. Střílí ze střední a dlouhé vzdálenosti jako možná nikdo z jemu podobných pivotů v historii basketbalu. Má dobré periferní vidění a jakmile ho obrana zdvojí nebo ztrojí, dokáže přesně najít spoluhráče.
V některých částech sezony je jednou z nejzářivějších hvězd v celé NBA, navíc je mu teprve 26 let a nejlepší léta má právě před sebou.
Teď si aspoň v krátkosti shrňme jeho problémy za dobu jeho působení v NBA.
V roce 2011 byl vyveden z týmového letadla poté, co se ostře hádal se spoluhráčem.
O rok později byl odeslán domů před domácím zápasem Kings, když požadoval od vedení výměnu do jiného klubu.
Tým ho suspendoval za ostrou hádku s bývalým hráčem NBA Seanem Elliotem, který kritizoval jeho výkony.
Suspendován byl Cousins i za řvaní na svého bývalého kouče Keitha Smarta stejně jako za tvrdé fauly na některé protihráče, příliš mnoho technických chyb nebo hádku s dalším trenérem Georgem Karlem.
Na Cousinse toho jde najít mnohem víc, ale teď už je snadné pochopit, proč je tak kontroverzním hráčem.
Letos v létě se stal olympijským šampionem, ani účast v americkém výběru jej však příliš nezměnila.
Cousinsovy letošní problémy začaly před pár týdny, když se se spoluhráčem Mattem Barnesem účastnil rvačky v nočním klubu v New Yorku. Barnes měl při potyčce škrtit ženu a Cousins kopat do muže, který následně oba hráče zažaloval u federálního soudu. Barnes patří také k velmi kontroverzním hráčům NBA, s jeho jménem se pojí například bitka s trenérem Derekem Fisherem kvůli jeho vztahu s Barnesovou bývalou manželkou.
DeMarcus se dokázal dostat do ještě větších lapálií, když po utkání v šatně ostře křičel a téměř napadl reportéra místních novin AndyhoFurilla. Ten napsal článek právě o bitce v New Yorku, kde není úplně vybíravý vůči Cousinsovi, navíc do článku zahrnul i poznámku o Cousinsově bratrovi, jenž byl nedávno zatčen za bitku v baru na Floridě.
Vlade Divac (vlevo), generální manažer Sacramenta, hovoří během tréninku k DeMarcusi Cousinsovi.
Cousins zblízka na výrazně menšího Furilla sršel nadávky a poté odmítl mluvit s novináři, dokud Furillo neodejde.
Vedení Kings následně vyřešilo situaci bez suspendování, ale pouze pokutou padesát tisíc dolarů.
To se ukázalo jako pro basketbal správné rozhodnutí, neboť Cousins v příštím utkání po incidentu nasázel 55 bodů (trojky 5/8), doskočil 13 míčů a měl i tři bloky. Kings úterní zápas proti Portlandu vyhráli a už jsou jen těsně za postupovými pozicemi do play-off, ani tento večer se však neobešel bez incidentu.
Cousins těsně před koncem dal koš s faulem a následně, když procházel kolem lavičky Portlandu, chtěl z úst vypustil něco moudrého. Místo toho mu vypadlo něco jiného - chránič na zuby.
Rozhodčí nejprve posoudili, že chránič plivl směrem k soupeřům a Cousinsovi udělili druhou technickou chybu, což znamená automatické vyloučení. Naštvaný pivot sprintem utekl do šatny a diváci pískali. Sudí však moment přezkoumali u videa a rozhodli, že mu chránič jen vyklouzl, a povolali vyloučeného hráče - poprvé v historii ligy - zpátky na hřiště. Cousins se vrátil a dalším bodem pomohl k výhře.
Zajímavá byla i následná debata s novináři, u které se Cousins ani trochu nedržel zpátky.
„To vyloučení bylo naprosto neuvěřitelné a směšné. Je očividné, co se tu děje. Děje se to každý zápas. Doufám, že svět nyní uvidí, co se tady v Sacramentu děje. Začíná to být vážně neuvěřitelné. Chránič mi vypadl neúmyslně a je směšné, že si kdokoliv myslí něco jiného. Portland si před každým zápasem myslí, že mě ubrání, ale já jsem jejich pivota (Masona Plumleeho) přivedl zpátky do reality, že mě bránit nemůže,“ řekl důrazně Cousins reportérce po utkání.
Sestřih Cousinsových akcí proti Portlandu, vyloučení a jeho následná reakce
„Jasně, že ten chránič vyplivl. Jeho chování už začíná být opravdu přes čáru a někdo by s tím měl něco udělat,“ řekl Plumlee novinářům po zápase.
I po vymazání jedné technické chyby jich má Cousins osm v sezoně a vede v této statistice pořadí celé NBA. Pokud se dostane na šestnáct, čeká ho stop na jeden zápas. Pauza by se opakovala vždy po dvou dalších technických chybách.
Tenhle pořízek nedopřává svým bossům v Sacramentu Kings klidné spaní. basketbaloví fanoušci však mají jistotu, že je brzy překvapí novým kouskem.


description: Někteří mají 17. kolo Kooperativa NBL za sebou, jiné teprve čeká. Svitavští basketbalisté patří do první skupiny týmů. Zápasovou povinnost si totiž odbyli minulý týden, kdy si nadělili předvánoční dárek v podobě výhry 75:69 nad pražským USK.

title: Jelínek chválí za koncentraci: Viděli jsme se na hřišti, ne u stromečku

maintext:
Byl u toho i pivot Jiří Jelínek, který by možná z „placu“ ani neslezl. Jenže i v devátém duelu po návratu do Svitav měl na kontě čtyři fauly a hrozil mu předčasný odchod na střídačku.
„Už jsem na to zvyklý, že jsem v problémech. Pro mě nic nového,“ usmíval se pivot Turů.
Co utkání s další těsnou koncovkou rozhodlo ve váš prospěch?
Nezalekli jsme se vyhrát, což se nám stalo předtím v Jindřichově Hradci. Tam jsme se báli a polevili. USK nemělo tolik útočných doskoků. Hráli jsme i více ukázněně. Pod košem jsme byli silnější a snažili jsme se toho využívat.
Byla na hře USK znát absence klíčového hráče Jaromíra Bohačíka?
Věděli jsme, že bude chybět. On je pro ně hrozně důležitý. Tvoří tak 40 procent týmu. Umí vystřelit a je silný i v nájezdu. Respektuji všechny ostatní, ale nemají lepšího střelce než právě jeho. V závěru se jim navíc tři nejlepší vyfaulovali, takže pak měli na hřišti hodně mladých. Některé jsme mohli i nechat střílet, protože nepředstavovali takové nebezpečí.
Sehráli jste šestý zápas během 18 dnů. Bylo to období náročné?
Ani ne. Nebyla to žádná změna, jelikož loni se hrálo systémem středa plus sobota. Fyzičku máme dobrou, abychom to zvládli. Teď jsme sice hráli obden, ale to je o hlavě, jak si to člověk nastaví, zda to skousne, či už se vidí u stromečku. My se viděli na hřišti, což bylo super.


description: Žádné zdržování. Olomoucké volejbalistky postoupily v Poháru CEV přes Eurosped Almelo bez ztráty setu. Stejně jako první zápas v Nizozemsku i odvetu vyhrály vysokoškolačky hladce 3:0 (16, 18, 20).

title: Olomoucké volejbalistky teď čeká v poháru Kazaň. Trochu jiná liga, tuší

maintext:
Navzdory vlažnějšímu začátku si postup, ke kterému jim stačilo vyhrát dvě sady, bezpečně pohlídaly.
„Ne že bychom soupeřky podcenily, ale v hlavách jsme asi měly, že bychom ten zápas měly zvládnout a že jsme lepší. Asi jsme si myslely, že to půjde samo. Zjistily jsme, že budeme muset trochu zapnout a samo to nepůjde. Ale měly jsme to celou dobu pod kontrolou,“ podotkla olomoucká hráčka Martina Michalíková.
V dalším kole se vysokoškolačky utkají s ruskou Kazaní. „Kazaň je taková Mekka volejbalu a říká se, že každý by tam měl v kariéře aspoň jednou jet, tak jsem ráda, že si to splním. Nevím, co od toho čekat a jaký mají kádr, ale určitě budou silné. Nechci podceňovat Holanďanky, ale bude to trochu jiná liga a super zkušenost,“ tuší třiadvacetiletá smečařka.


description: Russell Westbrook má za sebou nejméně povedené vystoupení v letošním ročníku NBA. Hvězdný tahoun basketbalového Oklahoma City se v Memphisu nechal vyloučit a ze šatny sledoval porážku 80:114.

title: Westbrook se nechal vyloučit. James si před narozeninami udělal radost


description: „Byly mi asi čtyři roky a dostal jsem kolo,“ rozpomíná se na jeden ze zamilovaných dárků pilot Petr Kopfstein ve vánočním miniseriálu MF DNES. Ježíškovi prý píše dodnes.

title: Ježíškovi píšu dodnes, svěřuje se letecký akrobat Kopfstein

maintext:
Každý rok na Štědrý den se pravidelně vydává do Lázeňského lesa do okolí restaurace sv. Linhart.
„Děda byl myslivec a chodil do lesa zanášet srnkám. Už sice není, ale my to děláme dodnes. S celou rodinou se na Štědrý den sejdeme u restaurace sv. Linhart v lázeňských lesích,“ říká karlovarský pilot Petr Kopfstein, účastník elitní Master Class mistrovství světa Red Bull Air Race, nejprestižnějšího leteckého seriálu. Srnky se tak díky jeho rodině mohou pravidelně těšit na nějaké to jablko a suchý chléb.
Vánoce jsou pro Petra Kopfsteina tradičními svátky klidu a odpočinku, zkrátka pohody. „Je to čas, který mohu trávit se svou rodinou,“ pochvaluje si. Loni čas těsně před Vánoci trávil na kvalifikačním kempu kategorie Masters, kde potřeboval získat super licenci.
„Domů jsem dorazil těsně před vánočními svátky. Letos máme větší pohodu, i když testování v Americe probíhalo ještě v prosinci,“ připomíná povinnosti spojené s přípravou letadla pro příští ročník seriálu.
Proto si Kopfstein letošní Vánoce náležitě vychutnal. „Odpočívat, hodně sportu a mentálně se chystat na příští rok,“ naplánoval si. Ví, že příští rok bude pro něj hodně náročný od samého začátku. „Začínáme už koncem ledna a nezastaví se to pak až do konce sezony. Pořád se něco řeší,“ vysvětluje.
Ač je pilotovi osmatřicet let, každé Vánoce má vryté dostatečně do paměti. „Vyrůstal jsem ve velmi harmonické rodině, měl jsem fantastické dětství. Žili jsme sice skromně, ale v naprosté harmonii. Vánoce a všechno ostatní u nás probíhalo hrozně příjemně. Velmi rád na to vzpomínám. No a Vánoce byly pro nás všechny takovým zlatým hřebem celého roku,“ usmívá se Kopfstein.
Sám prý dlouho věřil, že dárky nosí Ježíšek. A neskrývá, že to bylo příjemné. „Psával jsem mu a píšu dodnes. Letos jsem psal, že bych chtěl winglety (malá pomocná plocha různého tvaru na konci nosného křídla letadla) a to mi splnil.“
Jeden z prvních dárků v dětství, který se mu pevně vryl do paměti, nebylo kupodivu letadélko. „Byly mi asi čtyři roky a dostal jsem kolo,“ vzpomíná.
Letadla pod stromečkem?
Letadélka se jednomu z nejlepších světových akrobatů současnosti vyhýbala ještě dlouho potom. „Nejsem úplně modelář,“ vysvětluje s úsměvem.
Doma měl sice nějaké to letadlo a jako snad každý kluk rád navštěvoval také letiště, ale blíž se nikdo z jeho rodiny už k létání nedostal. „Musel jsem si pak k nim najít cestu sám,“ říká. Letadla ho ale vždycky přitahovala. „Jsem technicky a matematicky založený člověk. Miloval jsem různé skládačky a stavebnice.“ Však také mezi nejčastějšími dárky pod stromečkem bylo Lego a Merkur.
Vánoce u Kopfsteinů ovšem o dárcích až tak úplně nejsou. „Moji rodiče dokázali připravit atmosféru, která byla úžasná, a dodnes tomu tak je. Na dárky si moc nepotrpíme, ale Vánoce trávíme všichni dohromady - s mými i manželčinými rodiči. To je pro mě vždy příjemné, že se všichni potkáme, sejdeme se zdraví a že nikdo nechybí. Zkrátka pohoda.“
Ta se samozřejmě trochu změnila s příchodem ratolestí do rodiny. „To je jasné. Pro koho se Vánoce dělají, to jsou děti. Jako to naši rodiče dělali pro nás se sestrou, tak to teď děláme i my. Když vidíte, jak si užívají, že jsme spolu, a jak věří na Ježíška... Ta dětská radost je na tom to nejhezčí,“ přiznává Petr Kopfstein.
Za vánoční stromeček většinou volí živou jedli. „Máme rádi tu vůni,“ vysvětluje.
A teď hurá no hory!
Co dál mezi svátky? Petr Kopfstein je sportovec a to samé platí také o jeho rodině, takže si všichni naplánovali, že někam v Čechách vyrazí na hory.
„Děti učíme lyžovat, starší dcera už lyžuje a mladšího syna také vedeme k tomu, aby už co nejdřív stál na lyžích a byl s námi schopný jezdit,“ říká pilot. V současné době se převážně věnuje výuce dětí, lyžování se však prý na rozdíl od mnohých sportovců nebojí.
Ač jsou Vánoce tradičně spojené s rodinnou pohodou, jednou je málem Kopfstein musel oželet. Zůstal totiž daleko od rodiny. „Bylo to v době, kdy jsem studoval na střední škole ve Spojených státech a tam se samozřejmě domů na Vánoce nejezdí. Ale nakonec jsme se s rodiči dohodli, že na velmi krátkou dobu přijedu. To byly Vánoce, na které jsem se nejvíc těšil,“ přiznává.
S (ne)tradičními zvyky se na Vánoce u Kopfsteinů nesetkáte, peče se tady cukroví, smaží kapr... zkrátka klasika. „Vždy jsem měl pohodové vánoce, mám skvělou rodinu, skvělé rodiče, kteří nás vedli správným směrem a dopřáli mi, že jsem mohl studovat v zahraničí v době, kdy to tady nebylo běžné, a za to si jich nesmírně vážím. Také si vážím podpory manželky, která to během roku tady zvládá sama,“ dodává karlovarský pilot Petr Kopfstein.


description: Vyloučení Jana Veselého bylo rozhodujícím okamžikem euroligového utkání, v němž Fenerbahce Istanbul hostilo městského rivala Darüssafaku Dogus. Z předčasného konce českého basketbalisty se domácí Fenerbahce nevzpamatovalo a duel ztratilo 64:71.

title: Obradovič proti rozhodčím. Postavil se za vyloučeného Veselého


description: Sportovní rok 2016 je rokem Lukáše Krpálka. Výsledky 58. ročníku novinářské ankety Sportovec roku to jasně potvrdily. Olympijský vítěz v judu s velkou převahou zvítězil a stal se prvním mužem po desetileté nadvládě žen, který převzal korunku pro vítěze.

title: Po deseti letech vlády žen se Sportovcem roku stal judista Krpálek

maintext:
V letech 1985 - 2005 vyhrávali jen muži. Začal Petr Jirmus, Jan Železný bral dokonce čtyři tituly, končil Jaromír Jágr. Pak přišel zlom a dalších deset let vyhrávaly jen ženy.
Do mužských rukou putuje vítězná trofej znovu až za rok 2016.
Jestli tím začala nová epocha, nebo se budou zástupci obou pohlaví více střídat, to ukáže až čas.
„Nemyslím to nijak špatně, ale bavili jsme se s ostatními, že by bylo super, kdyby zase vyhrál chlap. Jsem rád, že se to povedlo,“ řekl Krpálek po slavnostním galavečeru.
Na pódiu se podle svých slov necítil tak dobře jako na žíněnce. „Tam se cítím dobře a vím, že umím podat dobrý výkon. Tak doufám, že...,“ judista větu ani nedořekl a vedle sedící zástupci českého fedcupového týmu, který ovládl anektu mezi kolektivy, se rozesmáli a říkali: „Dobrý to bylo!“
V tradiční anketě hlasovalo 233 sportovních novinářů, kteří se celkem jednoznačně shodli na jménu vítěze. Podle očekávání vybrali jediného českého držitele zlaté medaile z olympijského Ria. Krpálek vyhrál s velkým náskokem 416 bodů, pouze 33 hlasujících jej ve druhém kole nezařadilo na svém anketním lístku na první místo.
Čtrnáct prvních míst získala Gabriela Koukalová, pět Jaroslav Kulhavý, čtyři Karolína Plíšková, po dvou Josef Dostál a Adam Ondra a jedno Martina Sáblíková.
O pořadí nerozhodovalo pár výjimečných hlasovacích lístků, ale celkové bodové ohodnocení.
To vyneslo na druhé místo kajakáře Josefa Dostála, který z Ria přivezl individuální stříbro a bronz z čtyřkajaku.
Nad dalšími olympijskými medailemi pak převážila hodnota celkového vítězství ve Světovém poháru, čímž se na třetí místo dostala biatlonistka Gabriela Koukalová.
Soutěž kolektivů vyhrávají od roku 2011 pouze reprezentační tenisové týmy. Dvakrát to byli muži (2012, 2013), ostatní triumfy patří ženskému družstvu, které teď vyhrálo dokonce už potřetí v řadě.
Judista Krpálek se stal Sportovcem roku osm let po svém triumfu v anketě Junior roku.
„Kamarádi z judistického prostředí jsou nesmírně šťastní. Nepočítal jsem, že by Sportovce roku mohl vyhrát judista. Už to, že jsem byl před dvěma lety osmý, jsme brali jako obrovský úspěch. Česká republika má výborné sportovce ve všech odvětvích. Není úplně jednoduché vyhrát,“ děkoval Krpálek.
Největším příslibem byla tentokrát vyhlášena atletka Michaela Hrubá; juniorská mistryně světa ve skoku vysokém, která startovala i na olympijských hrách.
Slavnostní vyhlášení bylo koncipováno jako vzpomínka na čtyřnásobnou vítězku této ankety Věru Čáslavskou, která letos v srpnu zemřela. Titul Sportovní legenda, kterou právě ona v posledních letech ohlašovala, získal in memoriam gymnasta Alois Hudec, muž, ze jehož ocenění se Čáslavská často zasazovala.


description: Snad aby měla na Vánoce trochu klidu a míru, rozhodla se tenistka Petra Kvitová, že předstoupí po loupežném přepadení a operaci levé ruky před televizní kamery a fotoaparáty. Na kurtech pražské Sparty má den před Štědrým večerem krátké setkání s médii. Sledujte přímý přenos.

title: PŘÍMÝ PŘENOS: Kvitová hovoří poprvé po přepadení a operaci s novináři


description: Ruská běžkyně na lyžích Julia Ivanovová dočasně nesmí závodit. Mezinárodní olympijský výbor ji vyšetřuje kvůli podezření z dopingu. Sama závodnice o tom informovala ruská média, obvinění odmítá.

title: Ruská běžkyně na lyžích Ivanovová má dočasně zastavenou činnost


description: Basketbalisté Washingtonu porazili v NBA Indianu 111:105 a chybí jim jediná výhra, aby po špatném startu do sezony dosáhli na vyrovnanou bilanci vítězství a porážek. Do zápasové sestavy Wizards se podruhé za sebou nevešel jediný Čech v lize Tomáš Satoranský, i když se v průběhu utkání zranil Bradley Beal.

title: Washington bez Satoranského zdolal Indianu a blíží se play-off

maintext:
Washington ve svém Verizon Center nenašel přemožitele v sedmém utkání za sebou a z posledních 11 duelů dokázal vyhrát poosmé. Díky tomu se v tabulce Východní konference dotáhl těsně za osmičku pro play-off. Wizards jsou s bilancí 15 výher a 16 proher na devátém místě a jedno vítězství je dělí od tria na šesté až osmé příčce.
Beal si už v průběhu první čtvrtiny odnesl z jednoho z nájezdů do koše zranění kotníku. Sice se na palubovku v během druhé části ještě vrátil, ale do druhé půle už nezasáhl. Asistence chyběla k dosažení triple-double kapitánovi Johnu Wallovi (36 bodů, 11 doskoků, devět asistencí), jenž přitom do zápasu vstoupil střelbou z pole 1/5.
„Snažil jsem se stále zůstávat agresivní, ale také hledat lépe postavené spoluhráče,“ řekl po utkání Wall, který po přestávce nastřílel 23 bodů. Otto Porter Jr. duel zakončil s 22 body.
Polský pivot Marcin Gortat s 13 body a 16 doskoky. Domácí soupeře přeskákali v poměru 54:34 a vytěžili z toho 15 bodů z druhých šancí.
„Tohle byl krásný příklad, jak bychom chtěli hrát, takhle musíme pokračovat. Těší mě, že i když jsme přišli o člena základní pětky, dokázali ho kluci z lavičky zastoupit,“ uvedl washingtonský kouč Scott Brooks. Naznačil tak, že v posledních zápasech možná našel ideální rotaci hráčů, ve které ovšem chybí Satoranský.
Indiana naopak prohrála počtvrté za sebou, naposledy se radovala z vítězství právě proti Washingtonu. Ve středu Pacers nebylo nic platných 34 bodů Paula George ani 19 bodů a 11 asistencí Jeffa Teaguea.
Sestřih Washington - Indiana
San Antonio si poradilo s Phoenixem 119:98. Největší zásluhu na tom mělo podkošové duo LaMarcus Aldridge (27 bodů) a Pau Gasol (16 bodů, 10 doskoků).
Minnesota prohrála v Denveru 103:105, přestože pivot Karl-Anthony Towns zaznamenal triple double (15 bodů, 11 doskoků, 10 asistencí). Čtvrtou porážku Los Angeles Clippers v řadě, 98:102 v New Orleans, neodvrátil ani Chris Paul, který se vrátil do sestavy. Pivot Anthony Davis (20 bodů) dovedl Pelicans k třetí výhře za sebou.
Chicago porazilo Brooklyn 101:99 díky proměněné střele se závěrečným klaksonem, kterou vyslal Jimmy Butler (40 bodů).
Chicagský Jimmy Butler v utkání s Brooklynem
Golden State si dokráčelo pro triumf nad Torontem 121:111, přičemž hosté ani jednou nevedli. Stephen Curry měl na kontě 28 bodů a sedm asistencí i doskoků. Zdatně mu sekundovali Kevin Durant, autor 22 bodů a 17 doskoků, s Draymondem Greenem (14 bodů, šest doskoků a 10 asistencí).


description: O téměř pět hodin vylepšila australská loď Perpetual Loyal rekord slavného jachtařského závodu ze Sydney do Hobartu a po předchozích smolných ročnících slavila její posádka velký triumf.

title: Jachta Perpetual Loyal ovládla závod do Hobartu ve skvostném rekordu


description: Trenéři házenkářů Talentu Robstav-M.A.T. Plzeň Martin Šetlík a Jan Štochl jsou sice vášnivými rybáři, ale lov vánočního kapra přenechávají jiným. „Nechci riskovat, že bychom byli bez kapra. Takže ho kupuju,“ usmál se Jan Štochl.

title: Vášniví rybáři Šetlík a Štochl vánočního kapra neloví

maintext:
To jeho parťák se na lovu přece jen trochu podílí. „Jako každý rok ho chytím v kádi na plzeňském náměstí,“ doplnil Šetlík, jenž si letos Vánoce poprvé užije i v roli dědečka. „Navíc už nejsem ten typ, co by prožíval to předvánoční běsnění. Jedu spíš na pohodu, užiju si chvilku klidu,“ líčil 47letý Šetlík.
Obnovená premiéra v tomto směru čeká i na Jana Štochla. „Po jedenácti letech v cizině strávím Vánoce doma. A hlavně to bude bez házené, protože v Německu se i o svátcích hrálo,“ vzpomíná plzeňský gólman, který se po letech strávených v Německu vrátil před touto sezonou do mateřské Plzně.
Oba bývalí reprezentanti se ale starají o vánoční stromek. „Každoročně máme jedli, jinak tomu není ani letos,“ prozradil Šetlík. To Štochl si pro něj před rokem došel dokonce na pozemek u svého domku na Nové Hospodě. „Už jich tam moc nezbylo, tak jsme letos koupili borovičku,“ doplnil Štochl.
Co jinak zvládne z domácích prací? „Já obstarám ty ryby, ale cukroví nechávám na manželce,“ naznačil Štochl, že do kuchyně se jinak moc nehrne ani o svátcích. To Šetlík by rád, jenže ne vždycky to vyjde. „Mě to tam baví, snažím se pomáhat, ale ony mě holky stejně vždycky vyhodí.“
Dárky, stejně jako většina, oba raději rozdávají. „Doby, kdy jsem je rád dostával, jsou pryč,“ řekl Šetlík a vedle stojící Štochl jen pokýval hlavou: „Co mám děti, taky dárky radši rozdávám, jako každý.“
Oba však teď mají jedno společné přání. „Hlavně zdraví, to je nejdůležitější. No a pak, aby se nám povedla sezona a mohli jsme na jejím konci zase slavit.“
Co by to znamenalo, je jasné. Aby se plzeňský Talent počtvrté v řadě stal mistrem.


description: Česká skikrosařka Nikol Kučerová nedokončila po pádu ve čtvrtfinále závod Světového poháru v Innichenu. V konečném pořadí druhého závodu, do nějž se v této sezoně dokázala kvalifikovat, tak nebyla klasifikována a skončila bez bodu.

title: Skikrosařka Kučerová závod v Innichenu po pádu nedokončila

maintext:
Pro sedmadvacetiletou reprezentantku, kterou v uplynulých dnech trápily žaludeční problémy a teplota, tak zůstalo nejlepším umístěním v sezoně středeční 15. místo rovněž z Innichenu.
Kučerová na sociální sítě napsala, že je po pádu v pořádku. „Fotku modrého zadku sem dávat nebudu. Takže jen info: Mám jen naražený zadek. Bylo to na blondýnu, jinak se to říct nedá. Dávala jsem pozor na Polku před sebou a né na to, kde jsem, a tlumení boule jsem jaksi nestihla,“ popsala kritický okamžik.
Z vítězství se radovala stejně jako ve středu Heidi Zacherová z Německa. Vedoucí žena SP Marielle Thompsonové z Kanady měla ve finále pád a skončila čtvrtá. Mezi muži si v italském zimním středisku zopakoval středeční triumf slovinský mistr světa Filip Flišar.


description: Sotva blýskla pro volejbalistky nizozemského Almelu jiskra naděje na zvrat v utkání poháru CEV, vzala si za stavu 5:8 míč Martina Michalíková a okamžitě ji sérií podání uhasila. Olomoucká smečařka prožila povedený večer, k výhře 3:0 a postupu přispěla 14 body.

title: Každá volejbalistka má jednou jet do Kazaně, říká Michalíková

maintext:
„Postoupit v evropském poháru tak lehce je pro mě premiéra,“ přiznala 23letá Martina Michalíková.
Nakonec jste sice i domácí odvetu zvládly bez ztráty setu, ale začátek jste měly vlažnější.
Ne, že bychom je podcenily, ale asi jsme v hlavách měly, že zápas bychom měly zvládnout a jsme lepší. Ale zjistily jsme, že budeme muset zapnout a samo to nepůjde. Myslím však, že jsme to měly celou dobu pod kontrolou.
Těšíte se v dalším kole na Kazaň?
Bude to super zkušenost. Nechci podceňovat Holanďanky, ale bude to trochu jiná liga. Slyšela jsem o nich, že jsou Mekka volejbalu a každá volejbalistka by do Kazaně měla jednou jet, tak jsem ráda, že si to splním. Nevím, jaký mají letos kádr, ale určitě budou silní jako každý rok.
Věříte si na vítězky Ligy mistryň z roku 2014?
Pojedeme tam s tím, hrát dobrý volejbal. Každý chce vždycky vyhrát, ale tady si dáme za cíl nezklamat fanoušky, neudělat ostudu, zahrát si a nasbírat nové zkušenosti. Respekt vychází už jen z názvu Kazaň, člověk ví, že jsou dobří každý rok. Ale řeknu to tak, že tam pojedeme vyhrát. (smích)
Do Silvestra vás čekají tři utkání Středoevropské ligy, stihnete si přes svátky odpočinout?
Počítaly jsme, že to bude necelých pět dní a pak se to zase rozjede a pauza bude v nedohlednu. Myslím, že v lednu budeme rády za den volna. Ale v Česku je to pořád to samé, stále stejných osm zápasů dokola, pořád stejné haly. Kvůli tomu je Středoevropská liga pro nás tak super, pojedeme jinam a budeme hrát s jiným soupeřem. A je to i dobré pro holky, které by chtěly angažmá v zahraničí, mohou si udělat jméno.
Vy tyto ambice nemáte?
Taky se mě to týká. Ale uvidíme, kam mě budoucnost zavane.
Ve stejný čas jako odveta s Almelem vrcholily boje tenisové extraligy. Stihla jste sledovat svého přítele Adama Pavláska?
Byla jsem fandit a jela jsem na zápas rovnou odtud, takže jsem musela rychle přepnout z tenisu na volejbal. Sbírám tam inspiraci, pořád vyhrávají, tak doufám, že se to bude týkat i nás.


description: Letní olympijské hry, fotbalové mistrovství Evropy, hokejový šampionát... Rok 2016 byl na sportovní události mimořádně bohatý. A čeští reprezentanti byli úspěšní: deset medailí z Ria, velký glóbus pro šampionku Světového poháru biatlonistek Gabrielu (tehdy ještě) Soukalovou i účast Karolíny Plíškové ve finále US Open. Připomeňte si některé momenty z domácí i světové scény.

title: OBRAZEM: Koukalová, Rio... Připomeňte si sportovní momenty roku 2016


description: Nejrychlejší čas v úvodním kole obřího slalomu v Semmeringu zajela vedoucí žena Světového poháru Mikaela Shiffrinová z USA. Comeback v Rakousku absolvovala domácí hvězda Anna Veithová, ale v prvním závodu SP po čtrnácti měsících nepostoupila do druhého kola.

title: Obří slalom v Semmeringu vede Shiffrinová, návrat nevyšel Veithové


description: Kryštof Krýzl nepostoupil do druhého kola slalomu Světového poháru v Madonně di Campiglio. Český lyžař obsadil v italském středisku 36. místo, za postupující třicítkou zaostal o 40 setin sekundy.

title: Slalom v Madonně vede Kristoffersen, Krýzl do druhého kola nepostoupil


description: Syn sedminásobného mistra světa formule 1 Michaela Schumachera Mick bude v příštím roce startovat v seriálu formule 3. Přestup z juniorské F4 po dvou letech považuje sedmnáctiletý talent za další krok k cíli napodobit jednou otce, závodit v královské automobilové třídě F1 a stát se v ní mistrem světa.

title: Schumacherův syn bude v příštím roce jezdit ve formuli 3

maintext:
„Sezona 2017 bude rozhodně pořádná výzva, ale testy nedávno ukázaly, že řídit formuli 3 je skvělá zábava. Nemůžu se dočkat,“ řekl listu Bild jezdec italského týmu Prema Power.
„Zase se to v profesionalitě o kousek přiblíží k formuli 1, takže to bude znovu o něco těžší. Termín na vstup do formule 1 žádný nemám. Prostě až se na ten krok budu cítit. Jednou chci být mistrem světa formule 1. To chce, myslím, každý jezdec,“ doplnil.
Ve formuli 4 debutoval Mick Schumacher loni. V této sezoně závodil v německém a italském šampionátu a v obou případech obsadil konečné druhé místo.
Mickův slavný otec Michael se ve svém domě ve Švýcarsku zotavuje z těžkého úrazu hlavy, který utrpěl v prosinci 2013 při nehodě na lyžích. Poté podstoupil dvě operace mozku a byl několik měsíců v kómatu. Zprávy o jeho zdraví prosakují na veřejnost jen sporadicky.


description: I bez několika tradičních opor si čeští házenkáři zahrají na mezinárodním turnaji v maďarském Érdu finále. Bahrajn, který si zahrál na olympijských hrách v Riu a na rozdíl od Čechů se chystá na lednový světový šampionát, porazili svěřenci trenérů Filipa a Kubeše 28:23 a v souboji o trofej je čeká domácí výběr, nebo Slovensko.

title: Čeští házenkáři porazili účastníka MS a v Maďarsku budou hrát finále


description: Směr Buenos Aires ve středu v poledne nabrali Martin Kolomý z Bruntálu i Aleš Loprais z Frenštátu pod Radhoštěm. Dva muži, kteří dosud v Rallye Dakar soupeřili, jsou nyní členové jednoho týmu. Oba budou šoférovat závodní speciál Tatra Phoenix stáje Tatra Buggyra Racing.

title: Loprais i Kolomý míří na Dakaru vysoko. Mají „fénixe“

maintext:
„Všichni se nás ptají na naši rivalitu. Ano, když jsme měli každý jiný dres, byli jsme na trati soupeři. Teď ale budeme poprvé kolegové a budeme tahat za jeden provaz,“ prohlásil před časem Aleš Loprais.
Předchozí dny strávili oba finálními přípravami. „Každý rok si říkám, jestli bych neměl udělat nějaký seznam a balení někomu zadat. Bohužel jsem ale vždy dospěl k přesvědčení, že bych to vzhledem ke své povaze musel stejně všechno překontrolovat. A to by mi možná zabralo více času než samotné balení,“ přiznal Martin Kolomý. „Naštěstí jsem nemusel doma řešit nákupy a provozní věci. Vánoce si užil a nabral dostatek sil. A v čase těsně před odletem jsem snad rodinu přesvědčil, že se opravdu budu snažit udělat vše pro to, abych se vrátil zpět zdravý a plný sil.“
„Každý rok si říkám, jestli bych neměl udělat nějaký seznam a balení někomu zadat.“ Martin Kolomý
Technika, tedy samotné závodní speciály, byla na cestě už od listopadu. Nyní už by měly být připravené na místě. „Přejímací tým odletěl už 26. prosince. Doposud bývaly přebírky o adrenalinu a překvapeních, neboť manipulaci s vozidly na palubě trajektu řeší řidiči najímaní pořadateli. Snad se letos nedočkáme nepříjemných překvapení,“ doufal manažer týmu Jan Kalivoda.
Po převzetí techniky musí mechanici nabrat směr Asunción. V hlavním městě Paraguaye totiž nadcházející Rallye Dakar 2. ledna odstartuje. „Souhlasím s Alešem Lopraisem, že tahat se skoro 1 300 kilometrů jenom kvůli místu startu nikoho příliš netěší, ale nedá se nic dělat, pořadatelé takto rozhodli. Vzhledem k tomu, že sůl technice moc nesvědčí, plánujeme před startem pár ostřejších vyjížděk. Snad to stihneme,“ podotkl Kalivoda.
„Všichni se nás ptají na naši rivalitu. Ano, když jsme měli každý jiný dres, byli jsme na trati soupeři. Teď ale budeme poprvé kolegové a budeme tahat za jeden provaz.“
Aleš Loprais
Aleš Loprais se přesunem k týmu Tatra Buggyra Racing vrátil po experimentech s vozy značek MAN či Iveco zpátky k tatře. „Když jsem si vyzkoušel poprvé phoenixe, bylo rozhodnuto,“ líčil Loprais.
Novou techniku bude mít k dispozici také Kolomý. Jeho speciál zvaný Fat Boy zůstal doma, také on pojede s phoenixem. „Jsem nadšený, že pojedeme s novým vozem. Pokrok a vývoj nezastavíš a v motorsportu to platí dvojnásob. Celý tým v posledních měsících na přípravě závoďáků a doprovodů tvrdě makal a za to všem patří velké díky,“ poznamenal bruntálský závodník. „Teď už můžeme hodit starosti o techniku za hlavu, veškerá důležitá rozhodnutí byla učiněna. Samotný Dakar už bude o reakci či spíše o reakcích na konkrétní události a já mám fázi závodní raději než fázi vývojovou a testovací.“
Jedno se však nemění. Recept na klobásy, které Martin Kolomý na Dakar pravidelně vozí, zůstal stejný. „Říkali jsme si, že bychom mohli zkusit něco nového, nicméně v průběhu celoročního klobásového testování se vždy shodneme na tom, že na dakarské receptuře nebudeme nic měnit,“ smál se Kolomý a dodal: „Klobás bude hodně. Jde o velmi výhodný směnečný artikl, takže nehrajeme při zemi.“
A jaké jsou ambice týmu? „Ten, kdo chce na Dakaru uspět, musí porazit zahraniční konkurenci. Právě na to se musíme s Martinem zaměřit. Věřím, že si v tomto směru můžeme pomoci a naše spolupráce bude ku prospěchu věci,“ tvrdí Loprais. „Bez ambicí na vítězství tam nemusíme jezdit,“ dodal Kalivoda.


description: Semilsko nevypadalo v úterý na první pohled příliš vlídně. Šedivé sudetské baráky, zavřené textilní továrny a mlha podporovaly blbou náladu. Ale když stoupáte do kopců, přibývá sněhu. Ve Vysokém nad Jizerou pak zavládl optimismus. Právě v tamní nemocnici operovali pořezanou ruku tenistky Petry Kvitové.

title: Ruka Kvitové je v dobrých rukou. Specialisté v horách zachraňují kariéry


description: V kapse jim první zlatá medaile sezony z Českého poháru nechřestí, ale ještě dvě jsou v banku. A Lucia Mikulčík, opora házenkářek Mostu, po nich prahne.

title: Zkusíme doběhnout Michalovce, zakopnou věří mostecká opora

maintext:
„Ještě máme hodně co vyhrávat. Českého mistra, a nevzdáváme ani interligového!“ burcuje slovenské křídlo. „Michalovce doběhneme, někde zakopnou, něco podcení.“
Neporažený lídr interligy má o bod víc, ale taky o zápas méně. Navíc Most doma porazil 30:26 a Černí andělé si pak stěžovali na sudí.
„I já jsem nesmírně nešťastná, jak se tam píská. U nich ostatní nastupují s batohem na zádech. Mám ten pocit a to nehraju házenou jen tři roky. Vždy jsou Michalovce něčím výjimečné a rozhodčí jsou tam zázračně jiní. To pak jsem frustrovaná a mám chuť házenou zabalit, nebaví mě to,“ mluví upřímně Mikulčík. „Hrát na neutrální půdě, bude to vyrovnané. Pro mě je ten soupeř rovnocenný. S Veselím jsme u nich v Lize mistrů vyhrály o 10 gólů, to tehdy pískali rozhodčí z ciziny.“
Šlágr Most – Michalovce je zapsán v kalendáři na 28. ledna. Ale ani Andělé nesmějí podcenit slabší soupeře. „Musíte si na ně nastartovat hlavu. Někdy je to těžké, když hrajete pohár s německým Metzingenem jako my nebo s Michalovcemi a pak se trmácíte do Písku, do Trenčína... Ale chodíme do toho naplno, některé hráčky si zvednou sebevědomí, vyzkoušíme si taktické prvky.“
Mikulčíková by si přála víc těžkých utkání. „Je jich málo, proto je dobře, že jsme v létě hráli jen se soupeři z ciziny.“ Ve středu ve finále proti Porubě ani tahle zkušenost nestačila.


description: Pětinásobný vítěz kategorie čtyřkolek Josef Macháček se chystá na svou derniéru v Rallye Dakar.

title: Macháček před Dakarem: Na bájné jezero Titicaca jsem zvědavý

maintext:
Čtyřkolkám má ve zvyku dávat jména. U té pro svůj úplně poslední Dakar se heřmanoměstecký rodák Josef Macháček inspiroval písní Daniela Landy „Touha“ z filmového muzikálu Kvaska.
„Trvalo mi půl roku, než jsem vymyslel vhodné. Touha každého člověka provází po celý život, stejně jako mě závodění. A ‚Legendu‘ jsem si neuváženě vyčerpal už v roce 2007, takže i proto tenhle název,“ vysvětloval závodník pardubické stáje Barth Racing, jenž v březnu oslaví šedesátiny.
„Landa touhu opěvuje jako vlastnost. Já si pak k té jeho písničce dokonce složil svoje slova. Chtěl jsem si ji i nazpívat, ale nakonec to nedopadlo, zůstala v šuplíku,“ doplnil Macháček. Včera odcestoval s týmem do Jižní Ameriky; Dakar se koná od 2. do 14. ledna 2017.
Letos máte na čtyřkolce odjetých šest větších rallye. Nejhůř jste byl druhý, většinou vyhrával. Soupeři by z vás měli mít docela strach, ne?
To nevím. Přípravu jsem začal už loni na Serres Rally v Řecku - ji a květnový kvalifikační závod Merzouga Rally jsem odjel na jednoválcovém Raptoru 700, se kterým budu závodit i na Dakaru. Všechny ostatní na dvouválcové Pandě. Stejně jako letošní Serres, ale ten těžký stroj se tam nehodil, nezvolil jsem dobře. Bral jsem to jako fyzickou průpravu, ovšem dřiny tam vzhledem k tomu bylo až moc. Odnesly to ruce. Pomáhal jsem tam Zdeňku Tůmovi (kolegovi z týmu Barth Racing) s opravou, což mě zdrželo, a skončil jsem celkově druhý. Ale ten Rus (Aleksandr Maximov), co vyhrál, jel velmi dobře. Stejně jako Holanďan (Marcel Huigevoort), který se umístil za mnou.
Myslíte, že se tyhle výsledky odrazily i ve startovním čísle 252, třetím nejnižším ve vaší kategorii? Sám jste se mu divil, když máte každý rok rozbroje s pořadateli.
Ty konfikty budou trvat, zase se budu rozčilovat, když se mi na Dakaru něco nebude líbit. Na Merzouze jsem byl na prvním místě s náskokem 18 minut. Nepokračoval jsem jenom proto, že jsem píchnul pneumatiky a nechtěl zbytečně ničit čtyřkolku. Na Dakaru bych to dojel. Takže jsem odstoupil z prvního místa a naskočil znovu až v poslední den závodu. To číslo mě uspokojilo. Nechtěl bych však být v situaci toho, kdo byl loni na Dakaru třetí a teď je kvůli mně nedostal. To by mě na jeho místě naštvalo. Nicméně Patronelliovci (argentinští bratři Alejandro a Marcos Patronelliovi, dřívější vítězové) tentokrát nestartují, tak tam třeba bylo místo.
„Lidé v Bolívii nemají co pít a mohou být agresivní. Hrozí tam proto i rušení etap. Chci se vyvarovat chyb v navigaci. I když jedu na jistotu, je projev dost rychlý.“
Připravoval jste se kromě závodů na severu Afriky, v Itálii, Maďarsku a Řecku ještě někde?
V Polsku, víc toho nebylo. Ty rallye jsem odjel v dobré kondici a rychlosti a nechtěl jsem riskovat zranění. Navíc třeba vyhrát Baja v Itálii a v Maďarsku znamená jet na hranici, byly to sprintové závody. Co bych ještě natrénoval? Spíš bych jenom kupil navigační chyby a ztrácel minuty. Budu se snažit letošní Dakar dokončit, rozhodně nehodlám závodit vabank. Ale přiznávám, že bude těžké udržet se „nejet“. Ovšem i když jedu na jistotu, ten můj projev je hodně rychlý. I tak - vždycky říkám, že výsledek na Dakaru je půl technika a půl jezdec.
Kolik kilometrů se čtyřkolkou máte letos dohromady na kontě?
11 tisíc. V době „největší slávy“ to bývalo i 20 tisíc. Hlavně se chci vyvarovat chyb v navigaci. I Zdeňkovi jsem na Merzouze řekl: Jeď bez chyby, nauč se před Dakarem navigovat. A vyneslo mu to třetí místo.
Je tedy váš parťák Zdeněk Tůma na Dakar dostatečně nachystaný?
Před Merzougou a Serres se mnou odjel africký Intercontinental, tam se do toho zamiloval. Potom soutěžil na tří až čtyřhodinových offroad maratonech, které byl schopný i vyhrávat. Tím dobrým výsledkem v Řecku (4. místo) to korunoval. Byl to navigačně těžký závod a poradil si s tím. Říkal jsem jemu tak jako předtím Ondrovi Klymčiwovi (motocyklový závodník): Odjeď dobře Serres a jsi připravený na Dakar. Má profi přístup, umí anglicky, do navigace se vpravil velmi rychle. Díky offroad maratonům je na tom skvěle fyzicky - nepřipadalo mi, že by ho to nějak drásalo. Těžší bylo ufinancovat přípravu a čtyřkolku. Když mu to na Dakaru vyjde, klidně může při závodě udělat méně chyb než já.
Budete mít opět k dispozici osobní doprovodné vozidlo?
Budu, se stejnou postelí, vylepšené o topení a moskytiéru. Když bylo loni velké teplo, nemohl jsem si nechat otevřené dveře, protože mi tam hned nalétala havěť. Dvěma čtyřkolkářům by to mělo stačit, kromě nás jede i můj mechanik Tomáš Jurenka. Bude mít na starost dva stroje, tak to pro něj bude záhul. Pokud jde o další zázemí, to má Barth luxusní, takže tam nebude problém.
Trať Dakaru opět připravoval mnohonásobný motocyklový šampion Marc Coma. Jak se vám líbí?
On tam nemá co vymýšlet, v podstatě létá „od pískoviště k pískovišti“. Zamíchal do toho Bolívii, protože zjistil, že zájem o Dakar v Argentině po předchozích ročnících opadl. V Paraguayi se pojede premiérově, tudíž se pak bude moci prsit vysokou sledovaností. Bude tam prolog. Peru a Chile v tom s těmi jejich terény zkrátka chybějí.
Vadí vám tisíc kilometrů dlouhý přesun od pobřeží Argentiny do paraguayského Asunciónu, kde rallye startuje?
My se tomuhle vyhneme, z Argentiny pojedou jenom mechanici. Letíme do Sao Paula a odtud rovnou do Asunciónu.
Novinkou bude na přejezdu z Paraguaye do Argentiny oblast Chaca, kde vás čeká prach a v případě deště bahno. Máte z ní obavy, nebo se na ni naopak těšíte?
Absolutně se netěším, počasí tam teď stojí za h.... Pojedeme oblastí bažin a já budu v blátě nas.... To bych s tím taky mohl seknout.
Přeháníte.
To mě neznáte. Ale říkám to, pravda, trochu s nadsázkou. Jenže každý den dlouho „vapkovat“ stroj a být od bláta od hlavy k patě, to fakt není nic pro mě. Naštěstí jsou to jenom dvě etapy a pak už naváže známá trasa, co jsem jel s buginou. Na Dakaru nelze nic naplánovat. Uvidíme taky, jak budou vypadat maratonské etapy. Mezi čtyřkolkáři máme ještě Tomáše Kuběnu, takže bude na co koukat - budeme s ním a se Zdeňkem soupeřit i mezi sebou. Nechybí Polák Sonik a Chilan Casale, nažhavení se předvést budou Uruguayci. Ti pro to budou ochotní udělat všechno.
Fanoušci pardubického hokeje mohli Josefa Macháčka vidět při zápase s Libercem, kde se zúčastnil přestávkové soutěže.
Vychutnáte si parádu jezdců v bolívijském La Pazu? Bude tam určitě plno fanoušků.
Zrovna tohle není s fanoušky, ale s bolívijským prezidentem, konalo se to i loni. Musíme vyjet na rampu a pozdravit se s ním, závodníci si fotili selfie. Já byl rád, že mě jeho ochranka nezastřelila. Všichni ho zdravili „buenos días“, „buongiorno“ a podobně a já řekl „arrivederci!“, poslal jsem ho tím do háje. Tribuny ztichly, co jsem si to dovolil, bylo právě před volbami. Letos to je v La Paz, což je obrovské město, tak to možná bude ještě pompéznější. Před rokem to bylo jinde. Ale pro lidi tam bude Dakar oživení, hrají tam fotbal a jinak nic. I když ten závod podle mě trochu umírá, účastníků je rok od roku méně.
Alespoň andské jezero Titicaca na pomezí Peru a Bolívie by vás okouzlit mohlo, pojedete kolem.
Je to bájné jezero, hodně jsem o něm četl. Chodily tam výpravy, které hledaly Ztracené město. To mě zajímá. Ale asi ho zahlédnu jenom ze čtyřkolky. I návštěvy Paraguaye si cením, ještě jsem tam nebyl.
Co zbytek trasy?
Velkých nadmořských výšek se až tolik nebojím, spíš mi vadí zima. Odvázaný z toho nejsem. Schází mi tam víc závodění v písku, to, co dělalo Dakar Dakarem. Asi si proto ke konci závodní kariéry zajedu Africa Eco Race s buginou.
Myslel jsem, že nadmořské výšky vám nečiní téměř žádné potíže. Minule jste si pochvaloval, jak dobře se s nimi váš organismus bezmála šedesátníka dokázal vypořádat.
Snáším to, ale tohle je jako mořská nemoc. Někdy můžete být úplně v pohodě, jindy jí trpíte. Teď mi to klidně může vadit.
Na webu závodu jsem se dozvěděl, že byste snad měli mít v první maratonské etapě nově k dispozici servis...
To nevím, nečetl jsem to, trať jsem si projížděl jenom virtuálně. Ale spíš se domnívám, že bude možné ho využít po cestě, a pak v bivaku už ne. V Bolívii mohou nastat takové problémy, že by mohli některé etapy i zrušit. Obyvatelé tam nemají co pít, mohou být hodně agresivní. Dokonce jsme od pořadatele dostali varování, abychom na odlehlých místech očividně neplýtvali vodou, například si nepolévali hlavu a tak. Bolívijci by to snadno mohli brát jako provokaci. V jejich přehradách totiž žádná voda není.