description: Redaktoři České televize asi nemají základní znalosti historie. Jinak si nemohu vysvětlit článek z názvem „Svatý Mikuláš: Proč je tak populární turecký svatý, kterého prosazovala řecká manželka německého císaře“. Již v nadpisu má autor textu zásadní chybu. Mikuláš nikdy nebyl svatým muslimských Turků, ale byl svatým Byzantinců, tedy obyvatel říše, kterou Turci zničili.

title: Redaktoři České televize předvedli trestuhodné neznalosti historie


description: Kriminalita imigrantů z loňské migrační vlny utěšeně a dle očekávání stoupá. Poslední exces, znásilnění a vražda devatenáctileté studentky, však ukázal, že alespoň část Němců sužuje davová psychóza hodnosti a dobroty. Rodiče zavražděné chtějí podporovat imigranty.

title: Vražda dívky imigrantem: Německo ztratilo pud sebezáchovy

maintext:
Sama skutková podstata causy je děsivě jednoduchá a otřesně nepřekvapující. V jihoněmeckého Freiburgu devatenáctiletou Marii Ladeburgerovou znásilnil a brutálně zavraždil sedmnáctiletý Afghánec Husajn K., jenž do Německa přišel s loňskou migrační vlnou. Tedy — stalo se přesně to, co všichni věděli, že se bude dít. Že milión uprchlíků, většinou mužů sexuálně deprivovaných a nezvyklých vídat odhalené ženy, nebude zvládat své pudy.
O riziku znásilňování místních žen mluvili všichni — realisté se ho obávali, sluníčkáři je popírali, a když teď skutečně k podobným causám dochází, nikdo moc neví, co s tím. Ona je každá rada těžká — repatriační procesy nezvládáme, imigranty bez nároku na status uprchlíka neumíme účinně vracet, přitom imigrantů přibývá, západní Evropa je ubytovnami plnými nadržených uprchlíků přecpaná, a neumíme integrovat dokonce ani ty, kteří opravdu utekli před vražděním, ne jen před bídou jako většina migrační vlny.
Takže — ač to zní nesmírně cynicky — je skoro s podivem, že dosud takových vražd bylo poměrně málo. Podle České televize vzrostla v Německu kriminalita páchaná cizinci jen třikrát, což mohlo být přece mnohem horší.
V této atmosféře oprávněného strachu ze zločinů, v němž příčetnější obyvatelé Evropy žijí, však v souvislosti s vraždou ve Freiburgu vyplula na povrch záležitost stejně hrozivá jako vražda sama. Totiž totální ztráta elementárních pudů, včetně pudu sebezáchovy a pudu ochrany vlastních mláďat. Rodina zavražděné německé dívky totiž vyzvala veřejnost, aby památku mrtvé uctili charitou pro uprchlíky.
Lidské společenství, které není schopné chránit vlastní mláďata a upřednostňuje před nimi podporu cizích, geneticky odlišných přistěhovalců, je samozřejmě odsouzeno na smrt. Taková ztráta základního pudu sebezáchovy nezůstane evolucí nepotrestána. Péče o vlastní mláďata je známá už dokonce u členovců, kdy samičky raků přenášejí pod chvostem svá vajíčka. A prakticky všichni vyšší obratlovci o mláďata pečují.
To, že o ten pud nyní přichází západoevropská sluníčková veřejnost, znamená jediné: Populace s takto postaveným žebříčkem hodnot — evropští sluníčkáři — prostě vymřou. Vytlačí je jimi samými upřednostnění imigranti. Je to ale v podstatě dobře — protože pokud populace zdegeneruje do té míry, že neumí upřednostnit vlastní potomky, tak nejspíš nemá v ekosystému naší planety svoje místo.

fasttext_language: cs


description: V uplynulém týdnu jsme vám představili osm Čechů, kteří se už pár let živí (a leckdy i uživí) humorem – a posledním z našich komediantů a kumštýřů je David Dvořák.

title: Kašpárek v rohlíku David Dvořák: Dětem jsme dali jejich vlastní kapelu se vším, co k tomu patří

maintext:
Duchovní otec Kašpárka v rohlíku a programový šéf dětského festivalu Kefír svůj dětský kabaret původně napsal a režíroval pro loutkohru Jihočeského divadla České Budějovice. Krátce po premiéře 24. března 2007 se ovšem z Kašpárka v rohlíku bleskurychle vyvinul nesmírně populární fenomén.
Každého ze čtyř alb se prodá úžasných sedm tisíc kusů, do roka Kašpárek typicky odehraje dvacet třicet koncertů a uspořádá čtyřicet představení. A především, díky kašpárkovským hitům, jako je clashovská předělávka Čůrej (), se otevřel prostor pro skvělé dětské projekty Bongo Bombarďáka () vzešlého od brněnských Indies, Jablkoně, Karolíny Kamberské a dalších.
Kašpárci si povšimli průniku mezi dětským a dospěláckým světem a touhy dětí po dospělosti. Nepodbízejí se, kladou svým nezletilým bejbypankáčům otázky a nabízejí odpovědi, zpívají primárně o tom, co děti považují za podstatné a co je zajímá a baví, odmala je inspirují k hledání vlastní cesty a stylu, berou je vážně: „Dětem jsme dali jejich vlastní kapelu se vším, co k tomu patří: kotlem, pogem, hrozením, vytleskáváním přídavků. Proč by to měli mít pouze dospěláci?“
Mimochodem, Kašpárek oslaví příští rok v březnu desáté narozeniny. David Dvořák se hodlá stáhnout do ústraní a místo řízení se podílet jen tak lehce; deset narozeninových koncertů po celé republice ovšem ještě naplánuje. Na oznámení lokací si ovšem věrná fanouškovská základna zatím musí počkat.
David Dvořák je posledním z 8 komiků, které vám, slovem i snímkem, představujeme v lifestylové příloze Reflexu č. 48 Excellent. Vyšla spolu s ním 1. prosince.


description: Prezident Miloš Zeman a předseda vlády Bohuslav Sobotka se v pondělí 2. ledna setkají na tradičním novoročním obědě na zámku v Lánech. Jelikož budou přítomny i jejich manželky, bude toto setkání pouze zdvořilostním debužírováním, kde se bude mlátit prázdná slovní sláma a bonmoty rozličné kvality. Oba pánové by si přitom spíš potřebovali promluvit o samotě, jadrněji, řádně od plic a bez servítků.

title: Sobotka se Zemanem potřebují ring a boxerské rukavice, nikoliv zdvořilostní tlachání u husí paštiky

maintext:
Jistě, novoroční obědy jsou v Česku tradicí. Prezident na začátku nového roku nejprve pozve premiéra a den poté šéfy obou parlamentních komor. Zatímco s nimi se většinou setkává bez doprovodu a jejich hovor je tak spíš pracovnějšího rázu, u setkání s předsedou vlády jsou většinou přítomny i manželky a tomu odpovídá i okruh témat. A co se pak ze schůzky dostane do médií je nejčastěji složení menu jejich slavnostního oběda. Někdo možná suše polkne, většina národa je však po Vánocích jídlem zdecimována do té míry, že zprávu obsahující tyto informace ani nedočte do konce.
V minulosti se z možné neúčasti manželek obou politiků dělalo politikum, které pak trapně vyšumělo. Přitom právě oběd na začátku příštího roku po neúčasti obou manželek úplně volá. Rok 2017 je opět rokem volebním, v Česku se toho v posledních dnech událo mnoho (co by stálo za silnou a tvrdou debatu) a co je zásadní, vztahy mezi Zemanem a Sobotkou mají k idyle velice daleko. Oba pánové si možná tykají, ale nejraději by si vzájemně vyškrábali oči a nevynechají jedinou příležitost, aby se přes média neokřikli nebo se plácli přes pusu.
Zkuste se alespoň na chvilku vžít do situace, že jedete na oběd k někomu, kdo vás ještě minutu před vaším příjezdem pomlouvá, dělá si srandu z toho, jak vypadáte, co říkáte a co děláte a pak vám s úsměvem potřese rukou stráví s vámi tři hodiny u jednoho stolu. A když pak odjedete, bez jediného mrknutí oka se vrátí k řečem plným despektu a pohrdání. A v dalších dnech dělá vše možné proto, aby svého hosta zesměšnil a hodil mu pod nohy co nejvíce překážek. Nebo je to snad jinak?
Na formátu setkání „bez bab“ by měl mít zájem především premiér Bohuslav Sobotka. Měl by totiž jedinečnou možnost se Zemana zeptat, co ho skutečně vedlo k vetu zákona zvaného „lex Babiš“, jak je to s jeho prezidentskými ambicemi a stejně vážně by se měli zaobírat zahraniční politikou a ekonomickými záležitostmi země.
Jistě, takový hovor by asi nebyl zdvořilý a uhlazený. Pánové by třeba na sebe křičeli a titulovali se nepublikovatelnými výrazy, ale oba by věděli, na čem jsou. A oba by pak podle toho mohli dělat svoji politiku. Nezapomínejme, že ČSSD bude obhajovat svoje pozice ve volbách, Zeman možná bude chtít zůstat na Hradě. Jeho i Sobotku přitom pojí společná minulost a mají toho možná společného víc, než si oba dokáží připustit.
Zkrátka během novoročního oběda by si oba politici měli navléct pomyslné boxerské rukavice a ozkoušet sílu svých mocenských svalů. Vzájemným střetům se v příštím roce oba stejně nevyhnou. Lánský zámek v minulosti už zažil leccos a otrkaný český daňový poplatník zaplatí bez mrknutí oka husí paštiku ze zámecké kuchyně i tentokrát. Tento „boxerský“ zápas by však tentokrát spíš i uvítal.


description: Kolmanskop (německy Kolmannskuppe) je město duchů v poušti Namib v africké Namibii. Někdejší místo bohaté na diamanty je od zhruba poloviny 50. let minulého století opuštěné a stalo se atrakcí pro turisty. Výborně ho nafotila i česká fotografka Katka Prusková.

title: Německé město duchů v africké poušti, jak ho nafotila česká fotografka


description: Kdybychom hodnotili podle nekonečných připomínek a neustálého stěžování si na něco, nepatřili by Češi ke spokojeným zaměstnancům. Jenže mezinárodní studie ukazuje pravý opak. Pokud Češi práci mají, tak jsou ve svém zaměstnání většinou šťastní. Dokonce patří k těm nejvíce spokojeným na celém světě.

title: Věřte, nevěřte, Češi patří k nejšťastnějším zaměstnancům na světě


description: Vypadá to jako stavba stará několik století, je to ale jen dokonalá replika zámku postavená v letech 2008 až 2011. Jmenuje se Château Louis XIV a podle dostupných údajů je to nejdražší obytný dům na světě. Loni byl prodán novému majiteli z Blízkého východu (jméno zůstalo v utajení) za 301 milionů dolarů, což je dnes v přepočtu 7,6 miliardy korun.

title: Nejdražší obytný dům světa stál 7 a půl miliardy korun. Co v něm všechno je?


title: Jak vznikne falešná zpráva? Třeba, že ve Švédsku je pracovní doba jen 6 hodin denně

maintext:
Bylo by to krásné, kdyby to byla pravda. Některá česká i zahraniční média v poslední době popisují spokojené obyvatele Švédska, protože tam prý byla zavedena kratší pracovní doba, údajně se dělá pouze 6 hodin denně. Je to ale jen další z takzvaných „fake news“ (falešných zpráv), kterými je svět stále častěji zaplavován. Jak to tedy s těmi přešťastnými Skandinávci je?
Například Maddy Savage, editorka švédské pobočky mezinárodního serveru The Local, si myslí, že v případě popisování krátké pracovní doby se většina zahraničních médií „zbláznila“. Nic takového vláda nezavedla a na většině míst to neexistuje.
Lehce levicový a neustále poučující britský The Independent se věnuje zkrácené pracovní době ve Švédsku opakovaně. Ale i on vždy píše, že se to týká pouze „některých“ podniků a institucí.
Americký The New York Times připomíná, že v této skandinávské zemi probíhá „experiment“ s pracovní dobou, ne že to bylo plošně zavedeno.
Stanice BBC pak zveřejnila reportáž, která se jmenuje příznačně: „Pravda o krátké pracovní době ve Švédsku“. Pravda to totiž není, nesprávně to přesto popisují i některá česká média.
Reflex.cz o tom hovořil také s jednou Češkou, která pracuje ve Stockholmu pro velkou britskou telekomunikační společnost. Popřela to i ona.
Pravdou ale je, že některé (přesný počet není znám) firmy, instituce a úřady ve Švédsku skutečně zavedly šestihodinový pracovní den. Zkoušejí to. Oficiálně je ale pracovní doba nadále 40 hodin týdně, podobně jako v mnoha státech Evropy (v EU se to pohybuje mezi 40 až 44 hodinami, výjimkou je Francie, kde to je pouze 35 hodin). Neoficiálně se samozřejmě dělá déle i ve Skandinávii. Jedno procento obyvatel Švédska pracuje podle dostupných ekonomických studií týdně přes 50 hodin a statisíce kolem 48 hodin.
Švédsko je ale tradičně jakousi „světovou laboratoří“ pro testování různých pracovních projektů a experimentů. Dělat někde jen 6 hodin denně patří mezi ně.
K nepřesnostem ale svádí možná to, že mnoho švédských úřadů má zavedenou flexibilní pracovní dobu, aby zejména rodiče mohli být více se svými dětmi. Po 17 hodině bývají takřka všechny úřady zavřené, ale to logicky neznamená, že se dělá jen šest hodin. Začíná se i zde mezi 8 a 9 hodinou dopoledne.
Firma Toyota ve své pobočce ve švédském Göteburgu skutečně zavedla šestihodinovou pracovní dobu. Jenže už před 14 lety. Vedení i zaměstnanci si to pochvalují, efektivita práce je údajně vysoká, lidi méně nemocní a kreativnější. Tím se kompenzují vyšší náklady, protože logicky potřebujete více zaměstnanců.
Ovšem Maria Rydén, radní přímo z Göteborgu, listu The New York Times ke krátké pracovní době řekla: „Je to druh ekonomického myšlení, který dostal některé země Evropy do potíží.“ Zavedení šestihodinové pracovní doby za den pro všechny považuje za utopii.
Zastupitelstvo v Kiruně, městě ležícím za polárním kruhem, zavedlo šestihodinovou pracovní dobu již v roce 1980. Ale v roce 2005 ji zase zrušilo.
Kritici švédských experimentů poukazují na Francii, kde vláda zavedla v roce 2000 pracovní týden v délce pouze 35 hodin. Nic to ale nepřineslo, pouze to zvýšilo firmám a institucím náklady. Konkurenceschopnost země galského kohouta to neposílilo. Možný nový francouzský prezident François Fillon v kampani proto upozorňuje, že chce naopak zase oficiální dobu prodloužit na 39 hodin ve státních úřadech a umožnit soukromým společnostem postupovat ještě flexibilněji.
Shrnuto: Ano, ve Švédsku dost malých podniků (hodí se to především pro ně) zavedlo krátkou pracovní dobu, další to zkoušejí. Někomu se to vyplatilo, někdo od ní ale zase upustil kvůli zvýšeným nákladům.
Je to zajímavý experiment a určitě bude na některých místech uplatněn. Ale nic takového nebylo oficiálně ve Švédsku zavedeno a zřejmě ani nebude. I když by to bylo pro všechny vítané a krásné.


description: Čas od času rádi masochisticky propadáme sebemrskačství a obviňujeme se z nadprůměrného sklonu k donášení. Je tomu tak skutečně a jaká je motivace udavače?

title: Je udavačství opravdu českým "národním sportem"?

maintext:
Dobrý den, pane Höschle,
v souvislosti se zavedením elektronické evidence tržeb se do Česka znovu systémově vrátil fenomén udávání. Daňová správa umožňuje na svém webu anonymně nahlásit provozovnu, kde Vám nevydali účtenku. Za první dva dny provozu EET takových hlášení přišlo podle novinových zpráv přes stovku. Jaká je podle Vás motivace udavače? Co vede člověka k nahlášení hospodského, trafikanta, spoluobčana, souseda „úřadům“? Lze to popsat jednoduše, nebo co člověk, to unikátní příběh a kombinace osobnostních předpokladů? Co by se muselo v životě takového člověka změnit, aby potřebu udávat neměl? Díky za Váš názor.
S pozdravem Petr Nový
Anonymní udávání je syceno stejným podhoubím jako anonymní výlevy na internetu, kde pisatelé a různí trollové mohou odbrzdit svoje léta potlačované mindráky a konečně si to s těmi úspěšnějšími a chytřejšími vyřídit, zatím jenom slovně. Samozřejmě že každý případ je sestaven z unikátních zkušeností, povahy (vlohy), důvodů (žárlivost, msta, nepřejícnost, agrese, touha po spravedlnosti a pořádku) a okolností (snadnost něco vykonat pro „dobro“ společnosti, snadnost, s jakou lze někomu uškodit, impuls daný nějakým příkladem).
Většinou by se toho muselo v životě takového člověka změnit opravdu mnoho, aby takovou potřebu neměl. A protože mezi ony předpoklady patří i povaha, je změna někdy prakticky skoro nemožná. Je tudíž nutno s tím počítat, asi jako s tím, že lidi vždycky budou trochu lhát, podvádět, smilnit, krást a pomlouvat.
Tento svět není nejlepší ze všech možných světů, jak myslel Leibniz, ale nejstabilnější, jak myslí Dawkins: mezi pravdomluvnými je příliš výhodné lhát, než aby lež vymizela, mezi poctivými krást a mezi holubicemi být jestřábem. Jejich poměr se ovšem v každé společnosti ustálí kolem nějaké rovnováhy dané tím, že zlodějna, lež a pomluva se stávají nestabilními, když je jich mnoho: zloděj pak okrádá zloděje a lhář obelhává lháře.
Stabilita je někde mezi tím a ideálem. Tato určitá sociobiologická podmíněnost zároveň vysvětluje, že nejsou lepší a horší národy, alespoň ne markantně. Když se Švýcarům připraví podmínky, například nedostatek paliva, proudu nebo potravin, chovají se stejně jako jiní národové.
Hezky je to vidět na svobodomyslné Americe s velkou tradicí osobní zodpovědnosti a demokratického vládnutí. Když přišla vlna politické korektnosti zaměřené na „harašení“ a feministickou představu rovnosti pohlaví, začaly na univerzitách a i v jiných institucích vznikat pozice jakýchsi referentů, u nichž si zaměstnanci mohli stěžovat na to, že byli někým obtěžováni, a mohli své násilníky také anonymně udávat.
Když jsem jednomu americkému kolegovi kdysi vyprávěl vtip o blondýnách, začal se ošívat a ohlížet jako kdysi dávno u nás někdo, komu jste vyprávěli protistátní anekdotu. Za Rakouska měly hospody své Bretschneidery, za války práskači nenechali přežít snad jediný parašutistický výsadek a po válce byla společnost profízlovaná od domovnic přes domovní důvěrníky až po hospodské, šmelináře a veksláky, co měli máslo na hlavě a udáváním si vykupovali beztrestnost. Vidíte, co jsme si tu najednou mimo nadání vyjmenovali důvodů.
EET je proti tomu brnkačka. Až jednou zavládne zase rudá nebo hnědá, vlezdoprdelkové se budou moci v udávání přetrhnout. Tohle je jenom trénink, abychom viděli, jak to pak bude vypadat.


title: Vánoční Berlín: Imigranti se pokusili upálit bezdomovce

maintext:
S koncem kalendářního roku jako by nás chtěli naši imigranti upozornit, že není mnoho času. Není mnoho času na jejich socializaci, integraci, a my se proto musíme vzpamatovat a začít něco dělat s děsivou realitou, již nám migrační vlna přinesla.
Povánoční vystřízlivění ze všeobecné lásky, kterou je tento svátek prosycen: Berlín, šestadvacátého večer, průchod. Skupina sedmi mladíků se vrhá v podchodu na bezdomovce, zbije ho a pokusí se ho zapálit. To je oblíbená zábava mladistvých kriminálníků z ghett, nejen muslimů — vždyť o upalování bezdomovců má písničku i rapper Řezník (a stál kvůli ní před soudem). Policie především díky kamerovým systémům vypátrala útočníky. A pointa: Šest mladých útočníků (mezi patnáctým a jedenadvacátým rokem) pochází ze Sýrie, jeden z Libye a všichni jsou žadateli o azyl.
Tato otřesná příhoda ukazuje, co přemýšlivější jedinci tušili už na začátku migrační vlny: To, že uprchlíci si ze svých válkami a terorem rozvrácených domovin přinesli násilné vzorce chování a že nejsou připraveni s námi sdílet náš mírový a nenásilný — z jejich úhlu pohledu možná maloměšťácký a zápecnický – způsob života. Že soužití tak odlišných kultur, jako je německé velkoměsto, s lidmi ze syrského islámského venkova prostě nebude možné a že se přišedší budou chovat stejně, jak si zvykli z domova, kde zuří občanská válka.
Realita ukazuje, že vánoční příběh s podpáleným bezdomovcem je jen jakousi vánoční třešinkou na dortu. Násilí ze strany imigrantů zaznamenáváme po celé Evropě a lze předpokládat, že čím déle zde neintegrovaní imigranti budou pobývat po nejrůznějších azylových domovech a táborech, tím větší počet z nich poruší naše zákony. Takzvaně z toho čekání na azyl mají nerva, tak je násilí odpovědí na jejich stres.
Řešení je jediné: Co nejrychleji integrovat ty, kteří mají nárok na azyl, integrovat se chtějí, nepáchají trestnou činnost a jsou ochotni přizpůsobit se našemu životu. Vytáhnout je z ubytoven, rozptýlit mezi běžnou populaci a tlačit jim do hlavy němčinu a pravidla chování v demokracii. Ty ostatní, kteří právo na azyl nemají, je potom potřeba vyřešit možná ještě rychleji než ty integrovatelné. Vyřešit urychleným odvozem mimo území EU, do táborů, které by Unie měla okamžitě začít budovat někde v Libyi či jiné africké destinaci. A nechat je, ať je to tam otráví do té míry, že se vrátí domů.
Dál ale tolerovat tu masu neznámých lidí, co loni přišli a z nichž opakovaně vybuchne exploze násilí, už nemůžeme. Rok 2017 přináší zcela zásadní výzvu. V tomto roce musíme založit a rozběhnout tábory pro imigranty někde mimo EU a začít tam hromadně přesídlovat ekonomické imigranty nebo se připravit na další a další pokusy o upálení bezdomovců, zabití či znásilnění.


description: Jak vypadal Štědrý večer před více než 100 lety, popsal mistrně ve svém poetickém „psychothrilleru“ Kytici Karel Jaromír Erben.

title: Vypněte bednu a užijte si magické Vánoce

maintext:
Hoj, ty Štědrý večere,
ty tajemný svátku,
cože komu dobrého
neseš na památku?
Hospodáři štědrovku,
kravám po výslužce;
kohoutovi česneku,
hrachu jeho družce.
Ovocnému stromoví
od večeře kosti
a zlatoušky na stěnu
tomu, kdo se postí.
Kromě lidí se ten večer měla dobře i zvířata a výslužku dostaly dokonce i stromy v sadu. Zvyky toho večera ale byly košatější. Možná si pamatujete nebo nalistujete ve čtenářském deníku, případně vygooglujete, že Erbenova báseň Štědrý den nekončí zrovna optimisticky. Věštění budoucnosti, jež je jejím ústředním tématem, však bývalo jedním z highlightů večera.
Kouzlo Vánoc nebylo vždy zprofanovaným souslovím. Lidová magie, obřady a zvyky čerpaly ještě z dob pohanských, kdy lidské konání určovalo Slunce. V dobách, kdy o životě a smrti rozhodovala sklizeň a plodnost domácích zvířat, lidé chtěli nabýt, byť vratkou, jistotu. Přelom roku umocněný zimním slunovratem byl k věštění budoucnosti jako stvořený. Některé z věšteckých rituálů se časem proměnily ve společenskou zábavu, jiné zmizely v propadlišti dějin a u dalších jen matně tušíme, jaký byl jejich původní účel. Ale rozhodně mají pořád větší grády než posté omílaná pohádka v televizi. Nechte se inspirovat!
Zrcadlo do budoucnosti
O půlnoci 24. prosince je prý možné skrze díru vysekanou v ledu zahlédnout střípek budoucnosti. Důležité je načasování. V moment, kdy zazní půlnoční zvon, se pusťte do díla. V odlesku vodní hladiny podle pověry spatříte kromě vlastní tváře i nejdůležitější okamžiky svého života. S posledním úderem zvonu se na okamžik objeví obraz budoucnosti. Ta ale nemusí být vždy růžová (viz zmiňovaná Erbenova báseň).
Střevíc jako erotický symbol
Štědrovečerní obyčej házení botou není jen česká specialita. Například v Tyrolsku je doložený už v roce 1411. Věřilo se, že na kterou stranu spadne střevíc vyhozený z levé nohy, odtud přijde ženich. Podle jiné metodiky je zásadní, obrátí-li se patou nebo špičkou ke dveřím. Špička znamená vdavky. Střevíc je, těžko říct proč, symbolem plodnosti i erotiky. Pokud ale děvče chtělo zjistit, odkud přijde nápadník, a akce se střevícem se mu z jakéhokoli důvodu příčila, mohlo zkusit zatřást plotem nebo keřem bezu. Ženicha ohlásil štěkot psa.
Kolik bude hub?
Věštit se dá i z noční oblohy. Pokud je nebe na Štědrý den jasné a plné hvězd, bude prý příští rok hojný na vejce, jak říká česká, polská a slovinská tradice. Podle Litevců bude hodně hub a jablek. Vinaři v Bílé Krajině nedaleko slovinsko-chorvatské hranice postavili před odchodem na půlnoční mši na stůl nádobku s vínem a pálenkou. Podle toho, ve které toho zůstalo víc, když se vrátili, posuzovali, zda se urodí příští rok víc vína, nebo ovoce. Varianta, že by byly obě nádobky prázdné, ošetřena nebyla.
Lodičky
Oblíbená štědrovečerní zábava, jež se místy udržela dodnes, sahá svými kořeny až do předkřesťanských dob. Pouštět je můžete na rybníku, potůčku, ve vaně, umyvadle nebo v lavoru. Každý si svou lodičku musí vyrobit sám stejně jako položit nevyslovenou otázku. Pouze jednu a jasně formulovanou. A takhle to může dopadnout:
Lodička zůstane u břehu – Žádné změny, vše zůstane při starém.
Lodička se hned potopí – Lepší už to nebude.
Lodička se potopí po chvíli – Vlastní neuvážeností, shodou okolností nebo náhod se vaše snažení mine účinkem. I přes to, že start vypadal nadějně.
Lodička pluje po boku jiné – Láska a přátelství nebo výhodná obchodní spolupráce. Čím rychleji se dotknou, tím dříve bude vztah navázán, a čím déle spolu plují, tím bude pevnější.
Rodinný kruh – Pokud se všechny lodičky semknou do kruhu, očekávejte vzájemné přátelství, úctu a toleranci.
Jedna lodička uprostřed ostatních – Ten, kdo ji na vodu vypustil, potřebuje pomoc a ochranu. Je zranitelný a citlivý. Lodičky tvoří jakési rodinné konstelace. Čím dále od sebe jsou, tím chladnější jsou vztahy mezi rodinnými příslušníky.
Lodička sama dosáhne druhého břehu – Bez cizí pomoci získáte, po čem toužíte.
Nabere při tom vodu – Svůj záměr uskutečníte s odřenýma ušima.
Točí se v kruhu – Nerozhodnost, přešlapování na místě. Měli byste si ujasnit, co vlastně od života chcete.
Lodička mění partnera – V příštím roce budete intenzívně hledat sami sebe, ujasňovat si své touhy, životní cestu, a dokonce, jak píše Valburga Vavřinová v knize Malá encyklopedie Vánoc, i sexuální orientaci.
Lodička dopluje k protilehlému břehu zhasnutá – Za dosažení cíle zaplatíte příliš velkou cenu. Zvažte, zda skutečně stojí za to o něj tak usilovat.
Lodička se připojí k jiné a té zhasne svíčka – Svým chováním zapříčiníte ztrátu lásky milovaného člověka. Může to znamenat také odmítnutí prosby.
Lodička potopí jinou lodičku (nebo i víc lodiček) – „Lodivod“ agresívní lodičky je odhodlán uskutečnit své plány za každou cenu. Pokud potopená lodička patří vašemu partnerovi, může hrozit hádka nebo až rozchod. Pokud je to lodička sourozence, „agresor“ se cítí odstrčený a na svého sourozence zřejmě žárlí.
Svíčka zhasne, jakmile vyslovíte svou otázku – Jste neupřímní k sobě i ostatním.
Svíčka zhasne, lodička zůstane v přístavu – Otázka, na kterou se ptáte, je vám lhostejná.
Mějte ale rozhodně na paměti, že je to jen hra!
Smrtka chodí okolo
Smrt byla strašákem, který nikdy nestál příliš daleko. Lidé se s ním však potřebovali a uměli vyrovnat mnohem lépe než my dnes. Možná i proto hrozba smrti v dávných předpovědích zaujímá přední postavení. Postupem času se neúprosnost reality obrousila a přetransformovala v poměrně neškodnou smůlu. Rozkrojené jablko, kde se na řezu místo hvězdičky objevil křížek, nebylo zrovna zdrojem nadšení. Stejně tak shnilý vnitřek vlašského ořechu. Za štědrovečerním stolem musel vždy sedět sudý počet stolovníků, lichého by si odnesla Smrtka stejně jako toho, kdo by vstal od večeře. Na Šumavě pak panovala pověra, že spolu s živými sedí u štědrovečerního stolu i mrtví, kteří prozradí, kdo se chystá za nimi na druhou stranu. Stačilo pozorovat na stěnách hru světel a stínů vrhanou svíčkami a najít svůj stín. Pokud jste ho nenašli – smolík. Smrt se mohla vyjevit i při oblíbeném lití olova, jež se opět dostává do kursu. Pokud odlitý tvar připomínal máry nebo kostelní věž, tuhly kromě olova i úsměvy.
Olověné zítřky
Tento zvyk má svůj původ v keltské mytologii a je spojen s magií vody. Ještě na počátku 20. století byla tahle štědrovečerní kratochvíle velmi populární. Válka ale sebrala odlévací materiál i chuť si hrát. Jako náhražka se občas používal bílek nebo rozehřátý vosk, ale to nebylo to pravé olovové. Dnes se prodává přímo sada na lití olova. Koupit ji můžete v supermarketu, na netu, nebo dokonce v jednom nejmenovaném knihkupectví. Pokud chcete ušetřit, zajděte si do prodejny rybářských potřeb pro olůvka. Ta můžete rozehřát třeba v naběračce nad sporákem nebo plamenem svíčky. Roztavený kov nalijte do kovové nebo dřevěné nádoby. Ale buďte opatrní, nikdy nelijte olovo z výšky! Po pěti minutách ztuhlé olovo vyndejte a pusťte se do hádání. Fantazii se meze nekladou. Každý by si měl svůj odlitek vytvořit sám a myslet při tom na svoje trápení, nebo naopak naděje a sny.
Nezbývá než popřát, abyste si užili nejen Štědrý večer, ale i dny, jež přijdou po něm. Ať už bude budoucnost jakákoli.


description: Rocková kapela Rolling Stones dnes vydává první studiové album po více než deseti letech. Na svých oficiálních stránkách muzikanti tvrdí, že v albu, které nazvali Blue & Lonesome, se vrací ke svým kořenům a lásce k blues. Album má být dnes dostupné i v Česku.

title: Rolling Stones přicházejí po 11 letech s novým albem

maintext:
"Je to nefalšovaná exploze nešizeného rockového blues. Keith Richards předvádí sóla s úlisnými akordy, rytmus Charlieho Wattse se pohupuje v pozadí. Zvuk harmoniky Micka Jaggera připomíná nářek posledního přeživšího apokalyptických povodní na řece Mississippi a ani Ron Wood nezklamal svými tvrdými riffy," napsal britský list The Telegraph, od kterého si "stouni" vysloužili maximální počet hvězdiček. Dodává jen, že " nechápe, proč album nevydali už dřív."
Album umělci nahrávali v British Grove Studios v západním Londýně, nedaleko od klubů a hospod, kde kapela v šedesátých letech prožívala své bouřlivé začátky. Nahrávalo se loni v prosinci, prý jen tři dny. Album produkovali Don Was a Glimmer Twins. Ve dvou z celkem 12 skladeb si zahrál i britský hudebník a bluesový mistr Eric Clapton, který si to podle členů skupiny velmi užil.
720p 480p 360p 240p The Rolling Stones - Ride 'Em On Down REKLAMA The Rolling Stones - Ride 'Em On Down • VIDEO Rollingstones.com
Jedná se o první album, ve kterém kapela nepřichází s žádnými novými skladbami. Celé album je převzato z chicagské bluesové scény 50. let. Podle The Telegraph však kapela známým písním dodala vlastního ducha, z něhož je znát nadšení a propojenost všech členů skupiny.
Americký deník The New York Post si naopak neodpustil jízlivou poznámku, že album "zavání teambuildingem", protože vztahy mezi muzikanty v posledních letech nebyly nejlepší. List dodal, že album se dobře poslouchá také proto, že skladby bluesových velikánů jsou jednou z mála věcí, která dokáže srovnat kolosální ega čtyř hudebníků.
Na dotaz serveru Daily Mail, zda Britové vydají v blízké době další album, kytarista Richards odpověděl, že Rolling Stones "nikdy nic neplánují". Jsou prý spontánní, čehož je Blue & Lonesome důkazem.
Rockoví veteráni Keith Richards, Mick Jagger, Charlie Watts a Ron Wood se proslavili hity jako Jumpin' Jack Flash, Bitch, Honky-Tonk Women, You Can't Always Get What You Want nebo (I Can't Get No) Satisfaction. Nezdolná čtveřice, v níž nejmladšímu členovi bude příští rok 70 let, také dál úspěšně koncertuje.


title: Majitel kavárny byl uvězněn pouze proto, že řekl, že by tureckému prezidentovi nenalil ani čaj

maintext:
Totalitní režim tureckého prezidenta Recepa Tayyipa Erdoğana se od červencového pokusu o státní převrat chová jako otevřená diktatura. Agentura Reuters teď zveřejnila zprávu, která ukazuje, jak to dnes v Turecku chodí – v Istanbulu byl v sobotu zatčen a uvězněn kavárník Senol Buran pouze proto, že údajně řekl, že by prezidentovi nenalil ve svém podniku ani čaj.
Jak vypověděl v pondělí Buranův právník, byl kavárník zadržen, protože údajně jeden policista slyšel, jak někomu říkal, že prezidentu Erdoğanovi by nenalil ve svém podniku ani čaj. Policie v sobotu provedla u Senola Burana domovní prohlídku a vzápětí ho obvinila z „urážky hlavy státu“. Ministerstvo spravedlnosti teď rozhodne, zda s ním započne i soudní proces.
Majitel měl kavárnu v istanbulské budově opozičních tureckých novin Cumhuriyet, které dlouhodobě kritizují Erdoğana kvůli porušování zákonů. List je proto opakovaně předmětem nejrůznějších perzekucí.
Urážka prezidenta je v Turecku trestný čin. Kdo jej „spáchá“, může dostat až čtyři roky vězení.
V posledních letech bylo už obviněno 1800 lidí za urážku prezidenta, včetně mnoha novinářů, karikaturistů, ale postihlo to za nevinnou větu i Miss Turecka či školáky. Turecko je přitom členská země NATO, je to tedy i "spojenec" Česka.
Podle agentury Reuters, která získala dokumenty ze soudu, Buran popírá, že by urazil prezidenta, pouze řekl, že by ho odmítl obsloužit, pokud by si u něj objednal třeba jen čaj. Ovšem větu měl říci už před dvěma roky. „Přičinlivý“ soudce ale v neděli rozhodl, že má zůstat ve vazbě a podle něj existuje „silné podezření ze spáchání trestného činu“.
Od červencového pokusu o puč proti prezidentu Erdoğanovi bylo v Turecko kolem 110 tisíc lidí vyhozeno z práce (policisté, soudci, učitelé, vědci, novináři) a 40 tisíc uvězněno. Některé spekulace hovoří o tom, že puč byl zinscenovaný a prezident si chtěl pouze vyřídit účty se svými protivníky.


description: I na poslední chvíli lze pořídit hodnotný dárek. Když na to přijde, klidně ho můžete zakoupit přímo na Štědrý den. Řeč je o vánočních dárkových poukazech na inscenace pražského Divadla Kalich. Ze žánrově pestrého repertoáru této prestižní scény si vybere opravdu každý.

title: Liška, Kraus, Hrzánová, Bartoška nebo Janžurová pod stromečkem


description: Brazilský novinář André Naddeo strávil v létě 45 dní v uprchlickém táboře v přístavu Pireus v Řecku. Tam pokračoval ve svém projektu Drawfugees, který spočívá v tom, že nechává děti uprchlíků malovat jejich vysněné budoucí profese. Jak sám upozorňuje, nejde jen o krátkodobé zabavení pomocí pastelky a papíru, ale o to, aby se i děti, které válkou, porušováním lidských práv a migrační krizí trpí nejvíce, mohly vyjádřit. Naddea prý celý projekt napadl, když si prohlížel vítězné novinářské fotografie v soutěži World Press Photo. Řada ze snímků sbírá ceny díky tomu, že zaznamenává děti, nikdo se ale oněch dětí nezeptal na to, co si myslí. Podívejte se do galerie, čím se chce mládež z uprchlických táborů živit v budoucnu.

title: Malují si lepší zítřky. Děti uprchlíků nakreslily, čím se chtějí v budoucnu živit


description: Když jsem se o něj začala hlouběji zajímat, slyšela jsem ze všech stran totéž: je to super chlap. Tenhle super chlap má jednu zásadní výhradu vůči prezidentu Zemanovi a také se obává o osud Evropy.  Emeritní biskup František Radkovský (77), původně matematik, dále vysvětluje, proč je předmanželský sex hřích anebo proč jeho tatínek psal komunistickému prezidentovi Zápotockému.

title: František Radkovský: Cítím jako svoje pochybení, že jsem vyznamenání od prezidenta loni převzal

maintext:
Nedá mi to, zeptám se hned zkraje na náš „horký podzim“: vy jste loni od prezidenta Zemana dostal vyznamenání, letos jste pozvánku na Hrad také měl, ale nešel jste. Dokonce jste řekl, že vás mrzí, že jste loni vyznamenání neodmítl. Čím se prezident tak provinil?
Víte, já mám k panu prezidentovi především jednu zásadní výhradu, a sice: chová se populisticky, často pomíjí svou zodpovědnost státníka. Je člověkem, který má jedno z nejdůležitějších postavení v republice, jenž má svým životem a svědectvím ukazovat jasný směr, přesto se spíš snaží jen se zalíbit. Má populární heslo, že je prezidentem dolních deseti miliónů. To beru, ale je potřeba, aby ty dolní táhl nahoru morálně, duchovně, po všech stránkách. Bohužel to tak není.
A takový podle vás loni, když jste vyznamenání přebíral, ještě nebyl?
Já se nechal zlomit panem Forejtem a mrzelo mě to. Je pravda, že pan prezident tehdy vyznamenávaným řekl, že není důležité, kdo vyznamenání dává, ale kdo ho přijímá. A je pravda, že tam mezi námi byla spousta opravdu vynikajících lidí. Třeba vedle mě stál pan doktor Bohdan Pomahač, člověk, kterého si všichni vážíme, a mnozí další. Ale vyznamenaní byli tehdy i lidé, kteří až příliš ochotně sloužili komunistickému režimu. Cítím jako svoje pochybení, že jsem řekl ano.
Jestliže příští rok pozvání na Hrad dostanete, opět nepůjdete?
Uvidíme, jaká bude situace. Jak už jsem řekl, letos byla vyhrocená. Kvůli nevyznamenání pana Bradyho, kvůli tomu, koho pan prezident na výročí republiky pozval a nepozval. Na Hrad nechodí rektoři univerzit, víme proč, toho si vážím, zkrátka ta situace byla taková, že bylo jasné nejít. Uvidíme, co bude dál.
480p 360p 240p REKLAMA VIDEO: František Radkovský o státním vyznamenání a prezidentu Zemanovi • VIDEO Jana Bendová
Zajímáte se o politiku - jaká podle vás je ta současná česká? A teď už nemám na mysli prezidenta Zemana.
Ano, prezident Zeman a Sobotkova vláda opravdu nejsou jedno a totéž. Myslím si, že tahle vláda je docela úspěšná – především ve smyslu, že ještě drží pohromadě. To není u nás zrovna obvyklé. Snaží se dělat rozumné věci. Samozřejmě výhrad mám dost. Ale každý je chytrý, dokud to nedělá. Celkové klima společnosti však dobré není. Mluvím o klimatu celé Evropy. Bezbřehý liberalismus například způsobil, že se politici až příliš zajímají o starosti menšin a starosti většin přehlížejí. Konkrétně se třeba výrazně věnují LGBT, lidem s menšinovou sexuální orientací, a klasická rodina a manželství jdou stranou. To mají politici podporovat! U nás to naštěstí ještě není tak zlé jako na Západě.
A fenomén Babiš? Renomovaný server Politico ho zařadil mezi osmadvacet osobností, které formují, otřásají nebo vzrušují Evropu. Vás „český Trump“, jak ho nazývají, vzrušuje?
Babiš je jen součástí celoevropského fenoménu. Podívejte na Rakousko, na Francii a mohl bych pokračovat. Nástup větších či menších populistů zavinilo selhání tradičních stran. Myslím si, že Evropa byla otci zakladateli založena na křesťanství. A dneska z původních základů nezbylo zhola nic. V západní Evropě je to dokonce horší než u nás. Lidi najednou cítí, že politika je proti nim, i když nevědí proč. Selhala pravice i levice a lidi se shánějí po někom, kdo ještě neselhal. Pak se kdejaké extravagantní okrajové směry dostávají dopředu. Víme, jak to bylo v minulosti i u nás Bárta, Okamura...
Myslíte, že je Andrej Babiš jako oni?
Je schopnější. Každopádně to teprve ukáže budoucnost. Teď je jeho hnutí ještě nesystémový a nesourodý celek s vágním programem „řídit stát jako firmu“. Vážné nebezpečí takové té tvrdé ruky vidím, podívejte se na Maďarsko, Polsko a třeba i na slovenského Fica. V postkomunistických zemích to přece jen máme v krvi. Ještě v nás nedozrálo demokratické myšlení, z bezradnosti nad nabídkou tradičních stran vezmeme za vděk někým, kdo dává jednoduchá řešení na složité problémy.
O tom se teď hodně diskutuje: lidé nevěří politickým elitám, ztrácejí staré sociální jistoty, bojí se globalizace, imigrantů, tradiční strany slábnou, populisté sílí… Děje se něco vážného, zlomového?
Ano, a už jsme o tom mluvili. Děje se podstatná věc. Jak se říká, každý stát žije na těch myšlenkách, na kterých vyrostl – a my jsme je ztratili. Především křesťanství, které nás spojuje. To je pryč. Co nás teď dává v Evropě dohromady? Brusel se svými předpisy, jakkoli jsou také třeba? Má-li mít Evropa budoucnost, pak jako federální stát. Před několika lety mi vynikající člověk, vietnamský kardinál Van Thuan, jenž měl mimochodem za sebou 13,5 roku komunistického vězení, řekl velice moudrou věc. Říkal: Mare nostrum, Naše moře, to bylo za starých Římanů Středozemní moře, okolo kterého se vše odehrávalo. Dnes je Mare nostrum Tichý oceán. Na jedné straně Čína, Japonsko, Indie, na druhé Jižní Amerika s Brazílií, Severní Amerika s Kanadou a Spojenými státy – tam leží budoucnost. Jsou to stamiliónové státy – a co je proti tomu Evropa?! Jestli chce obstát, tak jedině společně.
Budu dělat ďáblova advokáta: Evropa možná křesťanství ztrácí, ale také je pravda, že neválčí, nejsou tu hladoví sirotci...
To je ještě setrvačnost křesťanství. Otcové zakladatelé Schuman, Monnet, De Gasperi, Adenauer byli křesťané. To oni řekli, že chceme-li změnit vývoj v Evropě, aby nebyly další války, je třeba se spojit na společném jmenovateli. Posledních padesát sedmdesát let dokazuje, že se to podařilo. Teď se uvidí, co bude dál. Jestli se těsná spolupráce v Evropě rozpadne, jestli budou další exity jako brexit. Nacionalismus, který tady znovu roste, vyústil v krvavou tragédii 20. století. A sotva jsme se z něj dostali, tak se tu začíná klubat opět. Podívejte, kolik lidí u nás by chtělo vystoupit z EU. Ano, fajn, vystupte, nejdřív ale vraťte ty peníze, co jste dostali. Pak to bude férový.
Celý rozhovor si můžete přečíst v tištěném Reflexu, který vychází 22. prosince.


description: Co o Češích prozradil vyhledávač společnosti Seznam.cz? Nic překvapivého. Stále nejčastěji hledáme Facebook, YouTube a porno. To se v žebříčku uméstilo dokonce dvakrát. Jak vypadají další místa?

title: Sociální sítě, videa a porno. Podívejte se na nejhledanější slova roku 2016 na internetu


description: Co se ještě musí stát, aby většina amerických médií (přidávají se k nim i některá česká) přestala lhát a uznala, že Donald J. Trump je právoplatně zvolený prezident? A co všechno musí udělat samotný Trump, aby se neukojení příznivci Hillary Clintonové nechovali tak ostudně, jak se chovají?

title: Zoufalý pokus nepotvrdit Trumpa zkrachoval. Média a příznivci Clintonové se chovají ostudně


title: Vzpoura proti elitám: Italský premiér označil své oponenty za lůzu, prohrál referendum a padl

maintext:
Je to jako podle kopíráku. Vzpoura voličů v demokratických zemích proti zavedeným stranám, vládnímu establishmentu a části elit pokračuje. Po Brexitu a vítězství Donalda Trumpa je její poslední „obětí“ italský premiér Matteo Renzi (41). Ten vyhlásil referendum o reformě ústavy, jeho výsledek spojil se svým setrváním ve funkci a – drtivě v neděli prohrál. Oznámil, že odstupuje.
Zajímavé je, že ani energický a na premiéra hodně mladý Renzi vůbec nepochopil, co se kolem něj děje a jak reagovat. Jeho protivníci na něj útočili mimořádně tvrdě a často i za pomoci falešných argumentů. Jenže místo toho, aby reagoval proti politickým oponentům stejně tvrdě, ale věcně, urážel inteligenci samotných voličů. A tím prohrál.
Italské referendum navíc nepřineslo žádné těsné výsledky, čísla jsou pro Renziho krutá. Hlasování se opozici podařilo proměnit v plebiscit o premiérovi a jeho vládě, přišlo až 70 procent voličů a výsledek je 60 ku 40.
Matteo Renzi udělal přitom naprosto stejnou chybu jako v Americe Hillary Clintonová. Ta označila voliče Donalda Trumpa za „ubožáky“. S tím pak těžko mohla vyhrát. Italský premiér zase své oponenty počastoval slovem „lůza“ (v italštině accozzaglia). Po Brexitu zase na ostrovech znělo, že odchod Británie z EU zavinili „nevděční důchodci, nevzdělanci a venkované“.
Městské a intelektuální elity, týká se to i takzvané pražské kavárny, se mylně domnívají, že pouze jejich názor je ten správný a podle něj se má řídit život všech. Jenže životy lidé se strašlivě liší, nemáme s ním stejnou zkušenost a ne každý je pořád úspěšný. Političtí vůdci to musí reflektovat, jinak společnost rozštěpí a kdysi velký počet voličů z takzvaného politického středu začne kmitat zleva doprava.
Dva příklady z Itálie.
Premiér Renzi tvrdil, že jeho ústavní reformy (ty měly zjednodušit vládnutí, posílit Poslaneckou sněmovnu a výrazně omezit vliv Senátu, který může blokovat zákony) ušetří téměř 500 milionů euro. Beppe Grillo, šéf parlamentního opozičního Hnutí pěti hvězdiček, ale říkal, že úspora bude pouze 57,7 milionů euro. Ani jeden z politiků ovšem nenavrhl zásadní plán, jak si poradit s obrovitým veřejným dluhem, který dosahuje 2,25 bilionu euro.
Další hrátky s čísly provázela diskuse o imigrantech. Část politické scény se snaží vnutit Italům představu, že přistěhovalci tvoří v zemi 20 až 30 procent obyvatel. Skutečné číslo je kolem 7 procent. Jenže počet zejména těch ilegálních rychle stoupá a reálné řešení migračních vln nikdo nenabízí. Jak tomu zamezit, jak upravit zákony.
Matteo Renzi, což je také poučení pro jiné evropské vůdce, doplatil také na avizovanou podporu ze strany představitelů Evropské unie. To není nic, co by dnes většina občanů vyslyšela. Navíc se nechal poměrně absurdně při referendu podporovat bankami. Jeho kroky podpořila národní Banca d'Italia i nadnárodní Goldman Sachs. Něco takového voliči neodpouští, vidí za tím spiknutí mocných a vlivných.
Co přesně se teď bude dít v Itálii, není jasné. Je několik možností jak sestavit vládu, či doputovat k novým volbám.
Je to ale další varování pro evropské elity a velké vládnoucí strany, že vzpoura proti nim pokračuje. I když v rakouských prezidentských volbách v neděli nevyhrál kritik imigrace a Bruselu Norbert Hofer. Nevyhrál ale ani zástupce dvou největších stran, lidovců a sociální demokracie. Nový rakouský prezident Alexander Van der Bellen kandidoval jako nezávislý s podporou Zelených.


description: Každoroční výlov a následná konzumace ryb - kaprů - provází každý rok v tento den téměř každou českou domácnost. Výjimečně domácnosti servírují jiné pokrmy - v závislosti na svou rodinnou tradici. Rybáři po celé republice se v předvánočním čase činí. Ale, jak ukazují snímky v galerii, nejen u nás - v Rusku žije rybář, který se zaměřuje na ryby žijící v hlubinách moří. A i ten se před Vánoci činil.

title: Rybář, který loví v největších hlubinách moří, představil své šílené úlovky


description: Pestrobarevná krajina neexistuje jen v pohádkách. Řadu duhově barevných zákoutí můžete spatřit na vlastní oči, stačí se nebát cestovat. Našli jsme pro vás sedm nejkrásnějších destinací.

title: Objevte sedm nejbarevnějších míst světa


description: Miloš Zeman je vcelku geniální populista, a tak napumpoval svůj novoroční projev tématy, která lidi opravdu zajímají a pálí je. Mne samotného na projevu nejvíce zaujala jemná narážka na práci bývalého ÚOOZ, jeho šéfa Šlachty a olomouckého státního zastupitelství.

title: Kabelky paní Nagyové ve vánočním projevu prezidenta


title: Jak se proposlouchat v rádiu k Janáčkovi a proč na něj vyrazit do Liberce

maintext:
Když se odstěhujete do pohraničních hor, jezdíte hooodně autem a posloucháte rádio, přijdete na to, že jediné rádio, které se poslouchat dá a lze jej naladit, je Vltava. Pravda, občas dojedete tak daleko, že naladíte i Impuls, ale to se pak po dvou třech reklamních a selfpromo předělech rozjedete prudce proti nebližšímu stromu nebo najdete vhodnou rokli, automobil tam uložíte a kvalitu vysílání už hodnotit nikdy nebudete.
Největším kladem Vltavy je, že není agresivní a to ani přes to, že někteří kunsthistorici, kteří tu občas hovoří, militantní bývají. Ale tak nějak potichu a umírněně; k opravdovému vzplanutí pravděpodobně dochází až ve vinárně po vysílání.
Hudba, kterou tu hrají je hlavně takzvaná klasika a po pár stech kilometrech přijdete na to, že je to vlastně normální popina, hraná ovšem povětšinou na nástroje akustické a není výjimkou, že tyto skladby jsou melodické!
Časem přicházejí i skladby náročnější, při kterých se zprvu snažíte přeladit, což ovšem mívá politováníhodné následky, jak jsem se zmínil v prvním odstavci. A tak řidič – posluchač postupně přijde na to, že nemusí být nutně hudebně vzdělán na to, aby byl schopen vnímat a užít si i hudbu, která má složitější strukturu než sloka – refrén – sloka. Má to pozitivní vliv i na způsob jeho jízdy, pokud to pan dirigent nepřežene s nějakým tím forte fortissimem. Ale i to se naučíte předjímat…
Po několika tisících kilometrech ztratil jsem ostych i před Leošem Janáčkem, ostrým hochem z Hukvaldů, který tak umanutě šel za svou představou hudby a kumštu, že měl karieru těžší než kdejakej pankáč a uznání se dostavovalo velice pomalu a často spíš v zahraničí než doma.
Takže, takto proškolen nebál jsem se vyrazit na generálku (jsem novinář, na operní premiéry se chodí až v dalším levelu) Janáčkovy opery Její pastorkyňa v libereckém divadle F. X. Šaldy a bylo to krásné.
(Mohlo to být krásnější, kdyby se v tomto městě pod Ještědem dalo bezpečně a pohodlně zaparkovat tak, že by člověka pořád nepronásledovala hrůza, že bdělí strážníci obklíčí jeho automobil a dál ten příběh znáte...)
Příběh vzniku opery je pozoruhodný, vznikla podle divadelní hry Gabriely Preissové, která nebyla ve své době přijata nijak vřele a Janáček se navíc rozhodl použít jako libreto víceméně původní text, který není ve verších, takže melodika hudby je prostě jiná.
První verze byla hotová v roce 1903, první uvedení přišlo o rok později v Brně (v pražském Národním byl Janáček odmítnut) a potom, podobně jako v tom známém příběhu Cimrmanovu, Janáček už tolik nezasahoval. Zasahovali však jiní.
Zkrátím to: Janáčkův přístup byl tak nový a originální, že byl nucen provádět řadu změn a potom se do jeho díla pustili i další inscenátoři, takže dohledat původní verzi, verzi poslední ruky není vůbec jednoduché. Pastorkyňa se tedy hrála dlouho a tradičně ve verzích pozdějších.
V Liberci se překvapivě rozhodli vrátit k verzi z roku 1908 a dobře udělali.
Martin Doubravský na tiskovce o této verzi mluvil s nadšením, které nešlo přehlédnout, hostující pěvkyně Magda Maláková, která zpívá (ne poprvé) Kostelničku s obavou, protože má tuto roli prostě nazpívanou trochu jinak.
Režisérka a dramaturgyně Linda Keprtová se nadšení pokoušela poněkud skrývat, přesto bylo patrné, že jí práce na této inscenaci zcela pohltilo.
Nemůžu vynechat představitelku hlavní roli Jenůfy, kterou nastudovala Livie Obručník Vénosová, která si v každém uvedení (role není alternována) prožije svůj náročný part osudem smýkané ženy až na krev. Těžkej job.
Prostě, liberecké divadlo F.X.Šaldy se v poslední premiéře roku 2016 odhodlalo k odvážnému a sympatickému kroku, který nasvítil tuto, jinak svým způsobem provinční scénu v lichotivém světle a Pastorkyňu nabízí jako klenot, který je prostě potřeba vidět.


description: Studentka z Floridy, jež si přála zůstat před médii v anonymitě, našla jednoduchý, ale také velmi kontroverzní způsob, jak si vydělat na dokončení studia přesto, že přišla do jiného stavu.

title: Těhotná studentka si přivydělává prodejem pozitivních těhotenských testů. Denně jí píší desítky zájemců

maintext:
Žena prodává pozitivní těhotenský test za 30 $ za kus. Dokonce si umístila inzerát, kterého si všimla americká televizní stanice CBS.
Píše se v něm: „Ať už pozitivní těhotenský test využijete jako žert na někoho blízkého, nebo s ním budete vydírat vysokého manažera Applu, s nímž máte poměr, nezajímá mě to,“ ujišťuje studentka, že z její strany jde pouze o předání pozitivního testu a vyinkasování domluvené finanční částky, dál se o nic nestará.
Stanici CBS zaujal způsob finančního přilepšování mladé „obchodnice“ natolik, že si s ní dali novináři schůzku. Pod podmínkou anonymity budoucí matka souhlasila.
Getting a positive pregnancy test is now easy. Why a local pregnant woman is selling her urine on Craigslist- tonight at 10 @ActionNewsJax pic.twitter.com/hvvr6EKguO


description: Nepříliš hezká, malá, přinejlepším plnoštíhlá, formálně nevzdělaná a v tanci neškolená Američanka Loïe Fullerová (16. ledna 1862 – 2. ledna 1928) dobyla Paříž a stala se jedním ze symbolů Belle Époque. Ve víru hedvábí ji malovali Toulouse-Lautrec i Koloman Moser, podmanila si srdce společenské smetánky i kapsy bohatých mecenášů, a postavila základy moderního tance. Přečtěte si o ní v rubrice Femme fatale v tištěném Reflexu, který vychází ve čtvrtek 15. prosince.

title: Loïe Fullerová: Nevzhledná lesba, jejíž tanec-netanec pobláznil secesní Paříž


description: Když v roce 1995 vyšla knížka anekdot Vladimíra Jiránka Omilovánky, prošla bez větší čtenářské pozornosti. Částečně díky kolapsu vydavatele a taky pro její zřejmě příliš subtilní téma (láska), které bledlo vedle kreslířova intenzívního angažmá v hlavních denících této země. Tehdy byl Jiránek denně k mání v Mladé frontě Dnes, a to ve vrcholné formě – vždy trefný, vtipný, jedinečný.

title: Sprosťárny Vladimíra Jiránka. Na slavného kreslíře vzpomína manželka Eva


description: Ještě před pár lety se věřilo, že pokrok, třeba vznik sociálních sítí, povede k lepší informovanosti a nahrazení profesionálů moudrostí davu. Nic takového se ale nestalo.

title: Americká levice věřila ve spásnou moc technologie a teď jí to přineslo prohru

maintext:
Máme za sebou jedny důležité volby, které proběhly ve věku sociálních médií, a to, co jsme dostali, nebyla kontrola moci a vědecká přesnost: byla to zneužitá důvěra a masová lež. Tak to na newstatesman.com tvrdí 19. prosince americká autorka Sarah Ditumová, která se zabývá dopadem moderních informačních technologií na společnost.
Jak to s moderní technologií dopadlo je to pro mnohé zklamání, především pro příslušníky levice, pro které byly nové technologie zdrojem nadějí. Před pár lety se věřilo, že přinesou rychlou a méně nákladnou práci a lidem dají moc. Měla nastat velká revoluce. Mělo dojít k velkému skladování dat, která by pomohla lepšímu rozhodování. Vlády už by se nemohly spolehnout na to, že něco utají. Měla nastat nová éra transparentnosti a tam nás měly dovést jevy jako Wikileaks. Vypadalo to, že svět spěje k lepším zítřkům.
Americký autor Clay Shirky v textu Here Comes Everybody z roku 2008 jásal nad moudrosti davu. Odborníci teď budou trpět a pokud byl někdo dosud novinářem a tak příslušníkem elity, teď bude moci být novinářem každý. Jiní soudili, že novináři nedělají zas tolik, aby si zasloužili své vážené společenské postavení.
Diskutovalo se o tom, jestli je blogování novinařina a dospívalo se k závěru, že nikoli, protože blogování je lepší.
Sarah Ditumová konstatuje, že teď američtí demokraté ztratili nejdůležitější prezidentské volby kam paměť sahá a prohráli s bohatým populistou, nacionalistou nepřátelským k jiným etnikům a popírajícím globální oteplování, protože se mu povedlo vypilovat své poselství a to pro radostný online svět, kde je všechno zadarmo. Lidé z tohoto světa nemají rádi platební brány a chtějí informace zadarmo. Jenže jak se i v Česku říká, co nic nestojí, za nic nestojí.
Trumpova kampaň byla samý fake, který byl do značné míry šířen prostřednictvím Facebooku. Propracované webové stránky Hillary Clintonové na to nestačily. Pokud šlo o transparentnost, zprávy z Wikileaks vtrhly do amerických voleb, ale pouze v jednom směru. Objevilo se obrovské množství materiálu, u kterého je podezření, že za jeho získáním stojí informace ruských státních hackerů. To uvádělo Clintonovu stále do rozpaků a těžkostí a Trumpa posilovalo.
První vážné volby ve věku sociálních médií, a to, co jsme dostali, nebyla podle autorky kontrola a vědecká přesnost: byla zneužita důvěra a došlo na masové lhaní. Ti, kdo protestovali proti platebním bránám a chtěli informace zadarmo, najednou zjistili, že ty skutečné něco stojí.
Nebyla to ale levice, kdo přišel s myšlenkou, že technologie nás činí lepšími. Stejně tak se mluvilo o kultuře Silicon Valley, která soudila, že „všechno je možné“. Pokud lidé věřili, že jsou v zásadě dobří a technologie neutrální, šlo věřit v pokrok, který bude postupovat, jak bude postupovat racionalita. Jenže od počátku 20. století jsme opakovaně zažili, do jakých neosvícených dob jsou lidé schopni se vrátit. Měli jsme války, revoluce, arabské jaro se proměnilo v občanské války.
Věřit v nevyhnutelnou dokonalost naší kultury je samolibost. Technologie není náš zachránce. Dalo by se uzavřít, že samotná technika toho, jak se k nám informace dostanou, nikoho nespasí. Jde o to, jaké jsou to informace a jak s nimi naložíme.


description: Michel Faber se v Knize zvláštních nových věcí vyrovnává s manželčinou smrtelnou nemocí a s myšlenkami na konečnost lidstva. Kazatel Peter Leigh opouští milovanou manželku Beu a cestuje na nově objevenou planetu Oáza, jejíž obyvatelé lační po slově Božím… Dojemný, věštecký příběh z blízké budoucnosti o síle víry a o velikých citech čelících apokalypse je v pořadí již devátou knihou autora proslulého neoviktoriánského románu Kvítek karmínový a bílý.

title: Spisovatel Michel Faber o Knize zvláštních nových věcí, o Brexitu i o tom, co zůstává ztraceno v japonském překladu

maintext:
Rozhovor s Michelem Faberem z jeho nedávné návštěvy Prahy jste si mohli přečíst v Reflexu č. 48, který vyšel 1. prosince, a zde doplňujeme pár osobnějších otázek, netýkajících se přímo aktuálního románu (v překladu Viktora Janiše ho vydalo nakladatelství Kniha Zlín). Dozvíte se tak, co spisovatel, žijící téměř čtvrtstoletí v Británii, soudí o Brexitu, zda je zmíněný román skutečně jeho navěky posledním a jak důležitá je pro něj kvalita překladu jeho děl.
Ačkoli máte stále pouze nizozemské občanství, prožil jste posledních třiadvacet let ve Skotsku a nyní bydlíte hodinu cesty od Londýna. Jak se vám tam žije teď, po Brexitu?
Brexit měl obrovský dopad na britskou sebedůvěru, otřesená je zejména sebejistota vzdělaných lidí. Bojí se budoucnosti, stydí se za to, že jsou Britové. Sami ti, kteří chtěli Evropskou unii opustit, jsou nyní rozděleni do dvou skupin. Mnoho z nich lituje, že tak volili, protože netušili, pro co vlastně hlasují. Ta druhá parta se pro změnu chová arogantně a optimisticky vzhlíží k budoucnosti. Nevím, co to zemi přinese; nejsem prorok ani politický analytik. Ale mám dojem, že v krátké době zjistíme, že rozhodnutí vystoupit z EU Británii velmi uškodí. Je to strašidelná doba a já se obávám, že jsem se ze Skotska do Anglie přestěhoval snad v nejhorším možném období. Kdybych byl býval zůstal ve Skotsku, měl bych kolem sebe podstatně méně nejistoty. Ale já prostě musel pryč.
Jste ateista, a přesto jste i Knihu zvláštních nových věcí, čímž se ostatně myslí Bible, zasvětil náboženství. Jak to?
Víte, co je zajímavé na téhle situaci, kdy tu my dva naproti sobě sedíme na gauči? Že za padesát let budeme oba mrtví a že za sto padesát let dávno nikdo nebude tušit, že jsme vůbec existovali. A potřebujeme se s tímhle faktem smířit a pořád si užívat skutečnost, že jsme naživu, a zajímat se o věci, které časem zmizí a pominou, pořád toužit po tom, mít děti, I když ty děti se po nějaké době obrátí v prach a budou zapomenuty… chceme být stále inspirováni a fascinováni planetou, která za nějaký čas zanikne stejně jako my. Teoreticky by nás tohle všechno mělo deprimovat a udělat z nás nihilisty, a přesto se my lidé často ocitáme ve víru smíchu a optimismu a entusiasmu. A spousta z nás jako podpůrný prostředek za tímto účelem užívá náboženství. Nebo umění. Nebo vyprávění příběhů a naslouchání příběhům. A náboženství je v podstatě druhem umění, které navíc dodává lidem víru, odvahu a útěchu.
Váš misionář Peter se v jednom okamžiku musí rozhodnout mezi návratem na Zem a dalším šířením Božího slova na planetě Oáza. Jako byste se pořád vyrovnával s tím, že vaši vlastní rodiče, věřící baptisté, vás jako sedmiletého kluka přesadili z Nizozemska do Austrálie, přičemž vaše sourozence nechali ve staré vlasti…
Moje dlouho oplakávaná, rozbitá rodina – samozřejmě že se s jejím rozpadem ve svém díle znova a znova smiřuju. Ale o dost větší roli hraje rodina v Kvítku karmínovém a bílém – je celý o lidech, kteří nemají skutečnou rodinu a všude vyhlížejí své ztracené či nepoznané matky a otce. Ten román je celý o neschopnosti pečovat o někoho, o nedostatcích ve výchově, o absenci rodinných pout. Kniha zvláštních nových věcí je více o tělesnosti, o ztrátě, o lásce.
Jako vaše ostatní v češtině vydané knihy, i tuhle přeložil Viktor Janiš – muž, který spoluorganizoval křest románu, účastní se vašich rozhovorů, je součástí vašeho soukromého programu v Praze. Přátelíte se se svými překladateli běžně?
Mé přátelství s Viktorem je jedinečné, kromě něj se srovnatelně kamarádím snad jen s jedním ze svých nizozemských překladatelů – jsem původem Holanďan, s radostí s ním tedy konzultuju problémy překladu mých románů do nizozemštiny. Pokud jde o dohled nad překlady, naučil jsem se je prostě pouštět z hlavy, stejně jako podobu obálek cizojazyčných vydání. Jinak bych skončil jako Milan Kundera. Poslali mi třeba před lety japonské vydání 199 schodů a na obálce byla nahá žena na koni. Jaké překvapení – nevzpomínám si, že bych nahou ženu na koni do příběhu umístil, takže mě napadlo, že mohlo dojít k nějakému ztracení v překladu. A když byl do japonštiny přeložen román Pod kůží, napsala mi má japonská překladatelka s prosbou o radu. Prý v knize neporozuměla jediné věci: Co je „Baywatch babe“? Odkázal jsem ji na ty prsaté blondýny v červených plavkách, co se v televizi honily po boku Mitche Buchanana, a opravdu jsem zapochyboval o tom, že to byla jediná věc, kterou v knize nepochopila. Ale o překladu a obalech už nepřemýšlím, mám důvěru v ostatní lidi, kteří z mých děl dělají jiná díla, co se těm mým doufám podobají. Není to má zodpovědnost, není to můj problém. Na téhle planetě myslím neexistuje jediný autor, jehož práce je tak neskutečně důležitá, že by se stala obrovská tragédie, kdyby jeho korejský překladatel nepochopil pár vět…
Po smrti vaší manželky Evy v červenci 2014 jste byl zdrcený žalem a opakovaně jste tvrdil, že už nikdy žádný román nenapíšete. Ale naštěstí to dopadlo jinak – porušil jste předsevzetí…
Pro některé z vás však Kniha zvláštních nových věcí zůstane mým posledním románem, protože nyní píšu dobrodružný román pro čtenáře zhruba ve věku od devíti do čtrnácti let. Nevěřím ostatně, že ještě někdy napíšu román, jaké jsem kdysi psával. Ta novinka pro děti bude zábavná a plná magie. Vydavatel mě oslovil u příležitosti dvoustého výročí narození Charlese Dickense, a abych prý napsal něco, co ho oslaví. Kniha tudíž ponese mnoho odkazů k Dickensovi, ale samozřejmě jeho nápady adaptuju tak, aby to pro děti nebylo moc náročné. Snad mladší čtenáři objeví alespoň některé aluze a vtípky, co jsem do děje ukryl pro znalce Dickensova díla.
Lásku k zesnulé manželce Evě Michel Faber vtělil i do sbírky poezie popisující útrapy Eviny nemoci a náročnost léčby, předměty, které po zesnulé zůstaly, i prázdnotu, s níž spisovatel dlouhé měsíce po pohřbu bojoval. Knížka brzy vyjde pod názvem Neskonalá v převodu Viktora Janiše.


authors:
Martin Bartkovský
Foto Blesk - Ondřej Požár

description: Za celou akcí stojí brněnská ODS, která založila iniciativu a spustila petici za odvolání náměstka primátora Matěje Hollana z hnutí Žít Brno. Kritizují ho hlavně za nedostatečnou odbornost pro řešení dopravy, kontroverzní výroky, zneužívání služebních vozidel pro soukromé účely a předražené zahraniční výjezdy. Kromě ODS je pod peticí podepsán i spolek Brno autem a sdružení Mladých brněnských konzervatistů.

title: Další pokus o puč v Brně? Opozice chce už potřetí odvolat Matěje Hollana


description: Jsa ekonomickým analfabetem, nechápu EET. To málo, čemu z toho systému rozumím — účtenková loterie —, je však absolutně amorálním atentátem státu na prevenci sociálních patologií, tedy hráčství. Stát chce zavádět kontrolu plateb daní podporou neřesti, škodlivého chování!

title: Babišova účtenková EET loterie je naprosto amorální


description: Francouzský grafik Frédéric Duriez má zvláštní zálibu. Ve volném čase dobarvuje staré válečné fotografie. Ze zašlých obrázků vznikají pod jeho rukama hotová umělecká díla. Tato série mapuje život vojáků během první světové války. Fotografie, které vznikly mezi lety 1914 - 1918, zachycují tehdejší poklidný život v zázemí i utrpení na frontě. Díky barevnému podání však působí mnohem intenzivněji a jakoby současně. Ponořte se do fotogalerie!

title: První světová válka v barvě. Unikátní kolorované fotky přibližují drsný život na frontě


title: Bílý láma, brutální i duchovní komiks z Tibetu

maintext:
Chilsko-francouzský mystik, režisér, filozof a spisovatel Alejandro Jodorowsky se dočkal i v Česku zaslouženého zájmu a fanoušci netrpělivě očekávají každý další jeho komiks. Okouzlil nás sci-fi příběhem Incal, předloni komiksovou obec nadchla navazující Kasta metabaronů a teď vyšel jeden z jeho realističtějších komiksů – Bílý láma zasazený do tibetských kulis nedlouho před čínským vpádem. Příběh je vlastně průvodcem buddhistickým světem a cestou k osvícení. V komiksu.
Jodorowsky je mystikem ještě ezoteričtějším než další slavný komiksový scenárista, Alan Moore. Jeho slavný Incal se jen hemžil odkazy na tarot, nejrůznějšími spasiteli oplývají též Metabaroni, a tak komiks věnovaný buddhismu nepřekvapí. Respektive nepřekvapí námět; scénáři se to dozajista podaří, protože napínavější příběh z Tibetu jste ještě nečetli.
Vše začíná – jak jinak – prorockým snem dalajlamy Mipana, jenž si uvědomí, že se blížící hrozbě musí postavit v mladém a zdatném těle válečníka. Opustí proto svoje žáky, aby se reinkarnoval ve vesnici na hranicích, do níž však v určený čas dorazil bílý pár. Že by se mistr vtělil do bílého dítěte, nikoho ani nenapadlo, a právě proto se přesně tohle stane. Prozatím ale vládne mnichům láma Migmar, kterému moc zachutnala, a tak se nebojí spřáhnout s černokněžníkem, aby se bílé inkarnace zbavil…
Příběh, který následuje, je velkolepý. Do Lhasy vtrhnou Britové, aby pokřtili tmářské obyvatele a získali nadvládu nad horskou zemičkou, láma Migmar se paktuje jak s nimi, tak s Číňany, klášter podléhá korupci a ti, kteří zůstávají pevní ve víře, jsou likvidováni. Zatímco se děje tohle všechno, podstupuje dobře ukrytý Gabriel, jak se budoucí bílý láma jmenuje, bojový i duchovní výcvik, aby byl s to přijmout svou roli. Po smrti svého otce je vyhnán z vesnice a poslán do zkorumpovaného kláštera, kde musí být jeho výcvik vskrytu dokončen… Čeká vás astrální cestování, levitace, meditace, vyvolávání démonů, lidské oběti, lektvar nesmrtelnosti, čarodějové a pochopitelně Yetti.
Zároveň se mezi všechny zvláštní efekty a akční scény daří Jodorowskému propašovávat ty nejpodstatnější myšlenky Buddhova učení i tradiční tibetské víry. A navíc to v poměrně násilném díle zvládá zcela nenásilně! Příběh směřuje k nejstrašnějšímu okamžiku tibetských dějin a de facto k zániku horského království s celou jeho kulturou, přesto jde o dílo plné naděje a lásky k veškerenstvu.
Bílý láma je rozhodně jedním z nejzajímavějších komiksů, který u nás letos vyšel, a to i šířkou své cílové skupiny. S jistotou po něm skočí všichni, kdo si koupili předchozí Jodorowského komiksy (a takových nadšenců není málo, všechny včetně vázané Kasty metabaronů za bratru 1600 korun jsou vyprodané), ale zároveň může posloužit i jako dárek svátečním čtenářům komiksů. Jedná se totiž o dílo natolik netradiční, a přitom zabývající se zcela tradičním tématem, že se do něj lehce začtou i ti, kteří by po komiksu běžně nesáhli.
Bílého lámu vydává nakladatelství Crew v edici Mistrovská díla evropského komiksu ve dvou variantách, brožované a vázané. Vázaná varianta je limitována počtem 500 kusů, a jak se již stalo zvykem, mizí z pultů knihkupectví přímo bleskově – díla Alejandra Jodorowského se stala zajímavým sběratelským artiklem.


description: Pondělní hlasování volitelů v USA skončilo očekávaným vítězstvím Donalda Trumpa, vzrušený volební maraton ale nakonec přece jen přinesl náznaky vzpoury: proti vůli voličů svého domovského státu se postavilo rekordních sedm volitelů. Napsal to dnes server Politico. Dosavadní rekord platil od voleb v roce 1808, kdy v rozporu s mandátem hlasovalo šest volitelů.

title: I přes náznak vzpoury Trump s převahou vyhrál v hlasování volitelů


description: Diamanty, náhrdelníky a další šperky za několik milionů korun uloupila ve čtvrtek dopoledne dvojice mužů v obchodě v pražské Dlouhé ulici. Rusky a anglicky hovořící pachatelé při tom napadli a spoutali prodavačku. Policie je hledá, žádá o pomoc zejména provozovatele ubytovacích zařízení. Mluvčí pražské policie Tomáš Hulan to dnes oznámil na policejním webu, kde je také video zachycující dvojici lupičů.

title: Milionová krádež: Muži v Praze odcizili diamanty za miliony


title: Padá Polsko do nové totality? Šikovně napsaný zákon znemožní lidem demonstrovat

maintext:
Polsko, ke kterému jsme ve východní Evropě vzhlíželi jako k zemi, kde by mohla padnout nesvoboda komunistického systému, teď utahuje uzdu vlastním občanům. Konzervativní strana Právo a spravedlnost (PiS) schválila změny zákona o veřejných shromážděních a to výrazně k horšímu.
Co se v Polsku vlastně před několika dny stalo? Polští poslanci 2. prosince schválili nová pravidla pro pořádání demonstrací. Ve výhodě teď budou akce organizované úřady a církví a omezí se práva ostatních občanů.
Opozice a ochránci lidských práv jsou proti, stejně jako komisař Rady Evropy pro lidská práva Nils Muižnieks. Polský ombudsman Adam Bodnar upozornil, že změna bude odporovat ústavě a normám mezinárodního práva ohledně svobody shromažďování. „Jde o pokus zavřít ústa Polkám a Polákům, kteří nejsou spokojení s vládou,“ zmiňují noviny Gazeta Wyborcza mluvčí malé neparlamentní strany Razem Dorotu Okovou.
Dosud to bylo tak, že přednost měli ti organizátoři, kteří nahlásili konání akce na určitém místě jako první. Po změně ale mají úřady právo každé shromáždění zakázat, pokud budou chtít státní orgány nebo katolická církev a náboženské organizace tamtéž uskutečnit svoje akce.
Zákon navíc zavedl pojem „periodické shromáždění“, což je takové, které se pořádá na stejném místě a ve stejný den nejméně čtyři roky po sobě nebo tři roky po sobě, pokud jsou organizovány v den státního svátku. Také tato shromáždění mají mít přednost před politickými a občanskými iniciativami. Je celkem jasné, jaký dopad může mít takové opatření v praxi. Kdykoli se státu nebo církvi znelíbí nějaká akce, prostě ji znemožní tím, že si na dané místo nahlásí cokoliv jiného a nikdo s tím nebude moci nic udělat. Z hlediska rovnosti občanů není jasné, proč by měla mít přednostní právo církev a další organizace a ne nějaké jiné. Ono to vlastně jasné je, jde o jednání z pozice síly, nebo aspoň domnělé síly.
„Tato ustanovení nemají v žádném případě omezit práva občanů. Tato změna v zákoně by se dala nazvat změnou, která řeší problémy i při konfrontaci mezi jednou manifestující skupinou a jinou. A tak to je zákon o řešení konfliktů,“ tvrdil, těsně před hlasováním o zákonu poslanec Mariusz Błaszczak. Poslanci za PiS tomu tleskali, ale opozici to nepřesvědčilo.
Podobných mocenských opatření udělala vláda, která začala vládnout po volbách v říjnu 2015, několik. Hned vyměnila šéfy čtyř tajných služeb, zavedla novinky pro fungování ústavního soudu, kde příště má místo pětičlenného soudního senátu většinu sporů rozhodovat nejméně 13 členů ústavního soudu a ne prostou většinou, dvoutřetinovou. To může činnost soudu ochromit, což je jistě pro někoho výhodné. Vláda přišla s novelou zákona, podle které skončily mandáty členů vedení a dozorčích rad veřejnoprávní Polské televize a rozhlasu. Zvýšily se také pravomoci policie ohledně získávání informací ze sledování elektronické komunikace.
Co je na tom všem demokratického a konzervativního? Nic, je to posílení státu a těch, kdo mu momentálně vládnou. Je to pochopitelně dvojsečné, protože příště, až se rozdělené Polsko nabaží konzervativců, se k moci dostanou zase jiní. A jak známo, když má někdo k dispozici mocenské nástroje, nerad se jich vzdává. Do toho všeho se z hrobů vytahují oběti leteckého neštěstí prezidentského letadla ve Smolensku a bádá se, zda náhodou nešlo o atentát, protože někteří lidé z PiS si to myslí. Zatím se nezjistilo nic.


description: Od května, pokud lobbisté nezasáhnou, v ČR zřejmě začne platit zákaz kouření v kavárnách, restauracích, barech a hospodách! Což vyvolává na jedné straně souhlas nebo též na druhé straně až vzteklý odpor. Emoce doslova tryskají ze sociálních sítí.

title: Zákaz kouření: Moje hospoda, moje pravidla?!

maintext:
Odpůrci zákazu kouření v pohostinských zařízeních považují tento zákaz za další omezení svobody a nebývalý zásah do práv každého člověka – kuřáka.
Nechybějí vznešené fráze – Svoboda buď je, nebo není. To je horší než za komunismu! Dokonce i v koncentračním táboře se mohlo kouřit. Neberte nám svobodu!
Zastánci svobody přesvědčili jste mě: Moje hospoda, moje pravidla! Konec omezování svobody podnikání!
Jedna malebná hospůdka bude kuřácká, ve druhé pro zachování rozmanitosti bude platit právo šarí’a, ve třetí se nebudou platit daně. (Právo na majetek nám nesmí přece nikdo brát.) Ve čtvrté budou jako výraz boje proti Bruselu moci mlátit pravičáky popelníčky, v páté se bude vařit ze psů. Do šesté bude platit přísný zákaz vstupu pro důchodce a pro Estonce!
Hlavně že nebudou ty hrozné regulace, už vám rozumím, přesvědčili jste mě… Svoboda buď je, nebo není.
Konec nadsázky, zákaz kouření v restauracích velmi vítám, posunuje nás směrem na Západ.
A hlavně posiluje ochranu veřejného zdraví.
Pokud někdo hájí omezení kouření na veřejnosti, tak je hned označen jako nepřítel svobody (nebo dokonce za komunistu). Kde je však svoboda nekuřáků?
Podle údajů České koalice proti tabáku (ČKPT) nemoci způsobené kouřením tabákových produktů každý rok zapříčiní jen v Česku více než 19 000 úmrtí.
Nicméně nemusíte být přímo kuřákem, i tak se vám cigarety, respektive jejich kouř, mohou stát osudnými.
V Česku každoročně zmaří pasivní kouření více než patnáct set lidských životů! Tedy kvůli nešvaru jiných definitivně ukončí svou životní pouť na tisíc pět set nevinných nekuřáků.
Nejde zde tedy jen o nějaký kouřem načichlý svetr či sako po návštěvě restaurace, jak se snaží věc bagatelizovat netolerantní kuřáci, ale jde doslova a do písmene o život!
Cigaretový dým obsahuje přes 30 druhů karcinogenních látek!
Připomeňme si, že cigaretový kouř obsahuje látky dráždící oči a dýchací systém. Dále pak toxické látky, mutageny (látky ovlivňující genetickou informaci v DNA chromozomů), karcinogeny (látky způsobující rakovinu) i mj. reproduktivně-toxické látky (látky zhoršující schopnost početí dítěte). Zmíněné toxické látky dle renomovaných výzkumů obsahují např. amoniak, akrolein, oxid uhelnatý (CO), formaldehyd, kyanid, nikotin, oxidy dusíku, fenol, oxidy síry.
Jeden krátký, ale silný pracovněprávní bodyček: Divím se pracovníkům v pohostinství (resp. jejich odborovým organizacím), že se rázněji doposud neozvali proti krajně nezdravému pracovnímu prostředí, jemuž jsou denně vystaveni. Nezaspali zde odboráři?
Regulace s rozumem
Za rozumné naopak pokládám, že kuřáci a kuřačky nebudou muset zmizet z restauračních zahrádek, což ministerstvo zdravotnictví dříve plánovalo. Zde riziko pasivního kouření dle mého soudu vážněji nehrozí, takže to by šlo skutečně o nadbytečné omezování svobody podnikání.
Též mám výhradu k tomu, že neprošel doplňující návrh letitého poslance Marka Bendy (ODS), který chtěl v restauracích a kavárnách umožnit zřizování oddělených kuřáren.
Ty naopak v rozumné míře vítám, kuřáci pak neobtěžují okolí. Zejména by to racionálně eliminovalo hluk, který by kuřáci před provozovnami vytvářeli zejména ve večerních hodinách. Muselo by však jít o skutečně oddělené „kuřárny“, se zákazem vstupu osobám mladším 18 let, kde budou kuřáci neprodyšně uzavřeni! A do těchto zakouřených prostor by nemusel přirozeně chodit personál obsluhovat.
Obecně bych byl pro posunutí zákazu prodeje cigaret z 18 na 21 let, ale to je hudba budoucnosti.


description: Na Instagramu je hned několik skupin a mnoho především mladých muslimských dívek z různých částí světa, které se řadí k takzvaným „Hipster Hijabis“. Jednou z největších hvězd tohoto oboru, který pomocí sociální sítě propaguje módu a prodává kosmetiku či další výrobky, je Dwi Handayani (23) z Indonésie.

title: Krásné hipsterky v hidžábu? Ale ano, podívejte se na muslimskou módní ikonu


title: 130 dětí se letos v Dánsku rozhodlo změnit své pohlaví. Stát je „léčí“ už od 12 let věku

maintext:
Stále více dětí v Dánsku mění své pohlaví. Sexuologická klinika v Kodani nabízí nezletilým už od 12 let věku léčbu, pokud mají pocit, že se narodili „ve špatném těle“. Kritici tohoto systému ale říkají, že tak nízký věk není vhodný na změnu pohlaví, protože to pak přináší nejrůznější problémy v soužití či ve škole.
Jak ale napsala ve středu agentura Ritzau, tento rok se 130 dětí a mladistvých podrobí na klinice v Kodani léčbě, která jim pomáhá změnit pohlaví.
Děti od 12 let dostávají přípravky, které u chlapců potlačují růst ochlupení a u dívek menstruaci. Tato léčba je ale ještě takzvaně „vratná“, dá se zastavit a zrušit.
Jakmile dosáhnou děti 16 let, mohou podle webu The Local v Dánsku získat plnohodnotnou hormonální léčbu, která je už do značné míry nevratná.
Mluvčí kliniky Linda Thor Pedersenová není v tomto případě stále větší poptávkou překvapena. „Skandinávské země totiž přistoupily na léčbu změny pohlaví oproti některým jiným zemím dost pozdě,“ vysvětluje Pedersenová.
Žádosti o změnu pohlaví u dětí a mladistvých ale nejsou žádnou dánskou specialitou. Podle novin žádaly o podobnou léčbu v dětské nemocnici ve švédském Stockholmu v roce 2012 pouze 4 děti, letos jich už ale bylo kolem 200. Podobný vývoj zaznamenaly i ve Velké Británii, kde za rok požádá o léčbu více než 1400 nezletilých.
Na místě je proto otázka: Co bude dál?


description: Slovenský parlament velkou většinou ve středu schválil novelu zákona o registraci církví a podle všech odborníků i médií je namířena především proti muslimům. Na rozdíl od Česka totiž nejsou přívrženci islámu u našich sousedů nijak registrováni a teď už toho jen těžko dosáhnou. Politici se ale tváří, že důvod změny zákona je zcela jiný.

title: Na Slovensku zpřísnili zákon o církvích, v podstatě znemožňuje registraci muslimů


description: Lupič, který přepadl tenistku Petru Kvitovou a ukradl 10 tisíc korun v hotovosti, stále uniká. Na jeho dopadení nepřetržitě pracují elitní prostějovští kriminalisté. Zabývají se přitom všemi verzemi včetně toho, zda šlo o náhodný, či úmyslně mířený čin. U výslechu už měli i samotnou sportovkyni, která má za sebou těžkou operaci pořezaných šlach na levé ruce. Co vzkázala násilníkovi, kvůli kterému přijde minimálně o půl roku na kurtech?

title: Drsný vzkaz Kvitové: Přihlas se! Popsala jsem tě policii tak, že tě rychle chytí


description: Armáda Spásy letos přichází s originálním nápadem, kterým má za cíl spolu s pražskou veřejností pomáhat potřebným. Prostřednictvím svého butikového obchodu ReShare Store bude poslední sobotu před Vánoci nabízet netradiční balicí servis v OC Nový Smíchov.

title: Vánoční dárky zabalené v košili? To je letošní dobročinná aktivita Armády Spásy


authors:
Daniel Baret
Indian Express

description: Nový div světa začali stavět nedaleko největšího indického města Bombaje. Premiér Nárendra Módí zde v sobotu položil základní kámen sochy krále Šivádžího, která bude i s podstavcem vysoká 192 metrů a má se tak stát vůbec nejvyšší podobnou stavbou na světě. Má být dvakrát vyšší než Socha svobody v New Yorku a pětkrát vyšší než Socha Krista Spasitele v Rio de Janeiru.

title: V Indii začali stavět nejvyšší sochu světa, bude jako mrakodrap. Má měřit 192 metrů


authors:
Václav Šlauf
Mafra

title: Zeman vetoval zákon o střetu zájmů "lex Babiš", Sněmovna ho podle politiků přehlasuje

maintext:
Prezident Miloš Zeman dnes vetoval novelu zákona o střetu zájmů, takzvaný "lex Babiš". Předpis je podle něj v rozporu s českým ústavním pořádkem a mezinárodními smlouvami, zasahuje do svobody jednotlivce a jeho základních práv. Novela se tak znovu vrátí do Sněmovny, kde by ji poslanci měli znovu posoudit v lednu. Prezidentův krok politiky příliš nepřekvapil a očekávají, že Sněmovna veto přehlasuje. V takovém případě je Zeman připraven obrátit se na Ústavní soud.
Předseda hnutí ANO Andrej Babiš, jehož podnikání má novela omezit, prezidentovo veto vítá. ČTK řekl, že se ho zákonem snaží všechny ostatní strany dostat z politiky. Podle novely by Babišovy firmy přišly o možnost ucházet se o nenárokové dotace, veřejné zakázky a investiční pobídky. Norma také budoucím členům vlády zakazuje provozovat rozhlasové a televizní vysílání a vydávat periodický tisk. Pod Babišovu skupinu Agrofert spadá mediální dům Mafra, vicepremiér má i rozhlasovou stanici Impuls a hudební televizi Óčko.
Zeman veto v dopisu předsedovi Sněmovny Janu Hamáčkovi zdůvodnil mimo jiné tím, že novela obsahuje i poslanecké pozměňovací návrhy. "Jejich odůvodnění je založeno na ničím nepodložených domněnkách, postrádá jakékoliv konkrétní argumenty," uvedl prezident. Podle Zemana z rozpravy ve Sněmovně jasně vyplývá, že vybraná ustanovení jsou namířena na politického konkurenta s cílem ho oslabit. "K tomu ovšem zákon v demokratické společnosti sloužit nemůže," napsal Hamáčkovi.
Pro přehlasování veta je třeba 101 hlasů. V září Sněmovna zákon přijala hlasy 135 ze 183 přítomných poslanců, v listopadu potvrdila předlohu se senátními úpravami hlasy 125 ze 174 poslanců.
Premiér a předseda ČSSD Bohuslav Sobotka je přesvědčen, že Sněmovna veto přehlasuje. "Veřejný zájem je nutno chránit. Ministři by neměli podnikat, ucházet se o veřejné zakázky a vlastnit média," napsal na twitteru. Přehlasování očekává i vicepremiér a předseda KDU-ČSL Pavel Bělobrádek. Veto je prezidentovým ústavním právem, připomněl. Prezident Zeman za dobu své funkce vetoval už pátý zákon, dosud uspěl jen jednou.
O ústavnosti novely může rozhodnout jen Ústavní soud, reagoval na veto místopředseda KSČM Jiří Dolejš. "O tom, co je a není ústavní, nerozhoduje ani Parlament ani pan prezident, ale jedině Ústavní soud, pokud bude podána příslušná ústavní stížnost," zdůraznil. Předpokládá, že komunisté si zachovají dosavadní názor a budou hlasovat pro potvrzení normy. Podle Dolejše by bylo dobré, kdyby prezident zmínil, jak by do budoucna "nebezpečnou tendenci oligarchizace" jinak a lépe řešil.
Zemanovo rozhodnutí překvapilo předsedu Senátu Milana Štěcha (ČSSD). "Vždy v minulosti, zejména, když byl premiérem, zastával Miloš Zeman názor, že potřebujeme regulační mechanismy proti šedé ekonomice a zneužívání pravomoci veřejných činitelů," uvedl šéf Senátu.
Podle předsedy ODS Petra Fialy prezidentovo rozhodnutí dokládá sbližování prezidenta s Babišem. Fiala míní, že tam, kde se přestanou ctít pravidla, je zákon potřeba. "Dosud nikdy nedocházelo k takovému zneužívání výkonné moci k podpoře vlastního podnikání, jako se to děje nyní," uvedl. Také předseda TOP09 Miroslav Kalousek považuje veto za projev spojenectví Zemana a Babiše a doufá, že ho Sněmovna přehlasuje.
Zemanovo sbližování s Babišem bylo zřetelné naposledy při prezidentově prosincovém projevu v Sněmovně. Zeman v něm mimo jiné naznačil, že by Babiše nominoval na Nobelovu cenu, pokud se letos podaří udržet přebytek rozpočtu. Spekuluje se o tom, že by Zeman mohl Babiše jmenovat příštím premiérem a získat jeho podporu v prezidentských volbách.


description: Kambodžská policie zadržela pět cizinců, které obvinila, že v zemi nelegálně vyráběli drogy. Mezi zadrženými je i Češka, potvrdila ČTK Irena Valentová z tiskového odboru českého ministerstva zahraničí dnešní informaci kambodžského listu Khmer Times. Šestadvacetiletá žena se podle mluvčí k činu údajně přiznala, nyní je ve vazbě a hrozí jí vězení od dvou do pěti let.

title: V Kambodži zatkli Češku a další čtyři cizince kvůli výrobě drog


description: Další vánoční mord. Tentokrát z roku 1922. Moravské Pohořelice vzrušila ráno 19. prosince šílená zvěst: Stařenka Hoffmanová bydlící na samotě kousek za vesnicí leží na dvorku nadobro zamordovaná sekerou. Ženu objevila její neteř. Ta přicházela každé ráno babičce poklidit a obsloužit zvířata. Kdo mohl tak hnusný zločin spáchat?

title: Moravský milovník vajec zabil stařenku sekerou

maintext:
První zprávy hovořily navíc o tom, že v příbytku dotyčné nic cenného nechybí, nejde tedy o vraždu loupežnou, což celý případ činilo ještě záhadnějším.
Pátrání moravského četnictva trvalo pouhé tři dny. Mnohé z původních předpokladů vyvrátilo a tak mohly 22. prosince noviny v celé republice oznámit, že záhadný vrah z Pohořelic byl dopaden.
„Je jím čeledím Herrlinger, který sloužil u bratra zavražděné“, píše Národní politika. „Herrlinger přišel ve čtvrtek večer k Hoffmanové a v předsíni zasadil jí ránu sekyrou do hlavy. Vzal zlaté hodinky a 200 korun. Poté si usmažil dvanáct vajíček, a když viděl, že Hoffmanová ještě žije, usmrtil ji novou ranou do hlavy. Pak šel do hospody a odtamtud se vrátil na místo činu, kde vypil slivovici s likéry a lehl si do postele“.
Zohavené tělo ženy podle všeho vystrčil před dům, na dvorek, snad aby jej ve spánku nerušilo. Ráno odešel Herrlinger už za svítání, takže ho neteř zavražděné nepotkala.
O úrovni tehdejší kriminalistiky svědčí způsob, jakým byl surovec dopaden. „Na stopu vraha přivedl četnictvo zvláštní druh vší, tak zvané červené vši, které v posteli zanechal“.


title: Transhandicapovaní? Lidé, kteří si dobrovolně způsobují postižení, se hlásí o slovo

maintext:
Jejich tělo je zcela zdravé, ale oni přesto cítí, že je něco v nepořádku. Věří tomu, že by měli mít méně končetin než ostatní a již od děství proto touží po amputaci. Tu jim ale lékaři v drtivé většině upírají, a tak si tito lidé většinou poškodí ruku či nohu do takové míry, že je amputace nevyhnutelná. V zoufalejších případech si dokonce končetiny odstraní sami. Doktoři jejich stav mysli popisují jako Apotemnophilii či BIID, samotní "transhandicapovaní" ale často odmítají, že by trpěli jakoukoliv psychickou poruchou.
"Moje pravá ruka prostě nepatřila k mému tělu. Bylo mi jasné, že se jí musím zbavit, abych mohl normálně žít. Po jednom rozchodu jsem se konečně odhodlal a začal okamžitě a bez přípravy dělat experimenty. Na vejšce by tenhle přístup asi neocenili, ale vyplatilo se to! Teď už ji nemám, užívám si života a mám dokonce i malou firmu s dívkou, se kterou jsem se těsně předtím rozešel," uvedl muž vystupující pod jménem Jason v rozhovoru pro bme.com. Po další amputaci již netouží a proto věří, že se prostě akorát narodil ve špatném těle.
Jeho stav ale s sebou nese nejednu obtíž. Pokud pomineme obrovskou bolest, kterou musel prožívat, když si ruku sám uřízl, tak jsou tu i psychické následky takové volby. Jason dodnes nikomu z blízkých neřekl pravdu. A to ani své životní partnerce. "Veřejnost by ani náhodou nepřijala fakt, že jsem si amputoval ruku jen, abych měl prostě klid. To jsem pochopil už jako malý kluk. Je to zatím prostě úplné tabu."
Jason je přesvědčen, že o své situaci mluvit nesmí, ale existují i lidé, kteří to mají přesně opačně. Chloe Jennings-White pracovala celý život ve vědeckém výzkumu a vystudovala v Cambridge. Tvrdí, že již od svých čtyř let věděla, že její nohy nemají fungovat. V devíti letech sjela na kole ze srázu, protože toužila alespoň po ortézách, které tehdy nosila její teta. Nepovedlo se, a tak začala zkoušet všechny možné extrémní sporty v naději, že se nějak zraní. Na vozíčku pak začala jezdit alespoň doma a nyní, pokud to není nutné, nepoužívá nohy ani na veřejnosti.
"Je snad lepší, aby předstírala, že je na vozíčku, než aby spáchala sebevraždu," uvedl pro Daily Mail její psychiatr Mark Halan. S tím nelze nesouhlasit. Tato logická úvaha ale Chloe neochrání ve chvíli, kdy přijede na vozíčku ke schodům či obrubníku a jednoduše vstane a přes překážku bez problémů přejde. Logicky proto často čelí urážkám jak v reálném světě, tak na internetu.
60letá žena z Utahu otevřeně prohlašuje, že chce, aby jí lékaři poškodili míchu, a ona tak necítila tělo od pasu dolů. V rozhovoru pro Daily Mail prozradila, že jeden lékař ze zámoří jí už pomoc nabízel. Požadovanou částku zhruba půl milionu korun si ale dovolit nemůže. Výše zmíněný Jason věří, že vzhledem k psychickému stavu lidí v jemu podobné situaci by měl danou operaci zaplatit stát.
Psychiatr Mark Halan vidí možnost v jakémsi dočasném zablokování funkčnosti nervů, což by dalo pacientům možnost zkoušky. Pak by se zjistilo, zda by si např. Chloe přála skutečně necítit nohy natrvalo. Taková možnost v současnosti ale není. Chloe Jennings-White tak zatím působí jako neoficiální mluvčí "transhandicapovaných" a pokaždé, když sedne do auta, touží po tom, aby měla nehodu, při které přijde o nohy.


description: Američanka, která trpí zvláštní genetickou poruchou, se stala obětí internetové pseudozábavy. Někomu přišlo vtipné, že Lizzie neodpovídá Aristotelovým představám krásy, a vytvořil koláž s hanlivým textem. Lizzie Velasquezová si toho všimla, a zareagovala. Obdivuhodně.

title: Žena se stala obětí špatného vtipu, sociální sítě překvapily: Lidé ženě píší povzbudivé vzkazy

maintext:
Lizzie nedávno zjistila, že se stala obětí ne úplně vtipného memu, který začal kolovat po sociálních sítích. Na obrázku se objevila její fotografie s nápisem, že tahle holka pořád čeká na kluka, s kterým měla rande, a ten, kdo ví, o koho se jedná, by toho daného “nebožáka” měl v této fotografii označit.
Na celé věci je ale zajímavý jiný aspekt. Sociální sítě jsou typické svým stíráním společenských konvencí, mezi které odedávna patřila také slušnost. Lidé si na Facebooku rádi přisadí, protože vědí, že je za to nikdo nepostihne - v reálném životě by si každý dvakrát rozmyslel, jestli svého názorového soka pošle do nám známých míst, či ne. Jenže v případě Lizzie se stalo něco jiného, než by se vzhledem k povaze sociálních sítí dalo očekávat. Poté, co Lizzie na svém Instagramu zveřejnila příspěvek, v němž vyzývala k rozmyslu a toleranci, a zároveň popsala, co se jí stalo, se žena setkala s obrovskou vlnou solidarity a láskyplných, podpůrných komentářů.
Její příspěvek na Instagramu se velmi rychle rozšířil a záhy měl přes 26 tisíc “lajků”. I nyní se pod ním objevují další a další komentáře.
Lizzie Velasquezová bývá často titulovaná nejošklivější ženou na světě. Tento titul si vysloužila kvůli své nemoci - její tělo neumí pracovat s tukem, navíc je na jedno oko slepá. Žena váží pouhých 25 kilogramů.


title: Kanada bude legalizovat marihuanu. Proč Česko ne?

maintext:
Legalizace marihuany v Kanadě by měla proběhnout nejpozději do roku 2019
Pokaždé, když čtu podobnou zprávu, si vždy znovu bolestně uvědomím, v jakém prdelákově to žijeme a jak úzkoprsí maloměšťáci jsou Češi. Vyspělé země jedna za druhou legalizují rekreační marihuanu, a u nás se pořád tváříme, že je to strašná droga.
Kanadská vláda se rozhodla mimo jiné i po vzoru řady jednotlivých států USA uvolnit otěže drogových zákazů a legalizovat rekreační užívání marihuany. Legalizace má proběhnout v roce 2018, nejpozději na začátku roku 2019. Informoval o tom například server The Globe and Mail. Jak jsem to přečetl, zase mne bodlo, v jakém zaprděném zapadákově to vlastně žijeme.
Válku proti drogám se u nás po revoluci podařilo zažehnat. Přes usilovnou snahu klerofašistických sil především v KDU - ČSL prostě skutečná válka proti vlastním dětem kvůli marihuaně nevypukla. Myšlenky extremní protidrogové represe se ostatně neuchytily ani v politice, všichni hlasatelé represe a zavírání náctiletých do vězení kvůli jointu jsou už dávno politické mrtvoly. S drobnou výjimkou Miroslava Kalouska - poslední lidoveckou vlnu války proti drogám před dvanácti lety, kdy odmítal rozlišovat mezi měkkými a tvrdými drogami, vedl právě on. Jediným posledním aktivním apoštolem kriminalizace puberťáků zůstává muž, kterému se momentálně více hodí do krámu dělat ze sebe liberála než klerofašistu, a tak se drogové otázce nevěnuje. Takže hlasatelé války proti mladým nejsou přítomni. A máme relativně tolerantní drogovou legislativu. Přesto ale rekreační marihuana, naprosto zbytečně a nesmyslně, zůstává zakázaná a držení i jednoho jointa je přestupek.
V Kanadě to za rok a půl budou mít tak, že si bude uživatel legálně koupit (bez receptu, nejde o léčebné konopí, ale o rekreační drogu marihuanu) třicet gramů sušiny. To už na pár dnů vystačí. Ti, kdo nebudou chtít kupovat, ale pěstovat, budou moci legálně pěstovat čtyři rostliny. Což vzhledem k pokročilým technologiím pěstění indoor (outdoor se z klimatických důvodů moc v Kanadě pěstovat nedá) může vystačit i silnému uživateli.
Kanada se prostě zařídila v souladu s realitou a přestává z rituálních a předsudečných důvodů buzerovat lidi. Represe marihuany totiž jiné důvody než rituální hledání vnitřních nepřátel ve společnosti nemá. A tak na mne padá stesk. Když už i tak spořádaná, racionální a slušňácká země jako Kanada trávu legalizuje, proč se naše marihuanové zákony musí pořád podobat spíše těm ruským a saudskoarabským, než zákonům rozvinutých zemí, které mají vyšší kulturnost, vzdělanost i blahobyt než Česko?


description: Vážený pane profesore, je mi 76 let, 33 let jsem vdovou, manžel tragicky zahynul při důlním neštěstí v roce 1985. Žiji spokojeně s rodinou – dcera, syn, tři vnučky a dvě pravnoučata. I v práci jsem byla moc spokojena, dělala jsem učitelku na 1. stupni ZŠ. Synovi je 51 let, žije ve spokojeném partnerském vztahu, vychovávají devatenáctiletou dceru, syn se živí výukou angličtiny. Je velice aktivní ve sportu a v hudbě. Hodně času také věnuje průvodcování s cestovní kanceláří. V minulém roce začal marodit se zuby, to se podařilo dát do pořádku, ale současně se začala ozývat psychika. Nyní užívá jednu asentru denně. Já jsem v roce 2014 onemocněla pásovým oparem, v dubnu 2016 se objevil žaludeční vřed, který se vyléčil. Asi před dvěma měsíci se začala objevovat nespavost, noční pocení, nechutenství (zhubla jsem za dva měsíce pět kilo a stále nemůžu jíst), třesy, a hlavně nezájem o vše kolem. Skončila jsem na citaleku a podle potřeby přibírám neurol nebo frontin. Tak jsem se Vás chtěla zeptat, jestli mezi synovou a mou chorobou může být nějaká souvislost, nebo je to jen náhoda. Také by mě zajímal Váš názor, zda se někdy v budoucnu obejdu bez těchto tablet. Moc Vám děkuji za ochotu i Váš čas a přeji příjemný den.

title: „Nakažlivost“ duševních poruch. Dá se zdědit psychická nemoc?


description: Vědecký časopis Current Biology otiskl rozsáhlou zprávu o unikátním nálezu, který byl učiněn v Barmě. Je to vůbec poprvé, nebyla objevena dinosauří kostra ve formě fosilie, ale zachovalá část dinosauří srsti. Vědci jsou z nálezu nadšení a již nyní jej podrobují důkladné analýze.

title: Vědci objevili dokonale zachovalý dinosauří ocas uvnitř jantaru

maintext:
Dosavadní zkoumání unikátního nálezu dospělo k závěru, že barva dinosauřího ocasu byla kaštanově hnědá. Na vnitřní straně byl ocas sněhově bílý a postupně se zužoval. “Je to vůbec poprvé, kdy jsme získali dinosauří srst v takto zachovalém stavu,” uvedla autorka první studie Lida Xingová z Čínské univerzity geologických věd. Lida sama tento unikát objevila - na jednom z barmských trhů, kde se prodává jantar. Všimla si, že jeden z kamenů má pozoruhodný vnitřek. Pod mikroskopem pak zjistila, že se jedná o obrovskou vzácnost.
99 milionů let starý jantarový kámen byl už vyčištěný, obroušený a na tržišti se prodával jako kámen vhodný pro vsazení do šperku. Jeho opracování však nijak nepoškodilo jeho unikátní vnitřek, v němž se skrýval část dinosuařího ocasu. Studie mimo jiné uvádí, že se původně vědci domnívali, že se uvnitř nacházejí zbytky pravěké rostliny, například přesličky. To se ale nepotvrdilo, a o to větší byla pak radost vědců.
Není zatím jasné, jakého druhu byl dinosaurus, jemuž nalezený ocas patřil. Je ale jisté, že to nebyl žádný ze “známých” obřích druhů, jako apatosaurus, tyranosaurus či stegosaurus. Dinosaurus, jehož ocas byl nalezen, nebyl větší než vrabec.


description: Na Štědrý večer se přesně o půlnoci zavřely brány Pražského hradu, takže desítky Pražanů zůstaly místo půlnoční na Svatou noc stát na ulici. Nešlo o žádné bezpečnostní opatření, ale o čirou buzeraci, aroganci moci.

title: Hrad úspěšně zprudil návštěvníky půlnoční mše

maintext:
Pražský hrad zodpovědně před svátky informoval, že na štědrovečerní půlnoční mši ve Svatovítské katedrále bude Hrad otevřený. Není to jen gesto pro věřící - na půlnoční chodí řada mých přátel, kteří nemají s žádným náboženstvím nic společného, ale ta návštěva štědrovečerní mše pro ně znamená ducha Vánoc. Takže půlnoční, navíc v katedrále, je takový celonárodní svátek i pro ateisty.
Asi i proto Hrad předem ohlásil, že bude otevřeno. „Dne 24.12. bude režim upraven tak, aby věřící mohli navštívit půlnoční bohoslužbu. Od 22.45 se otevřou vstupy na Prašném mostě a z Hradčanského náměstí. Návštěvníci budou procházet bezpečnostní prohlídkou, proto v zájmu plynulosti kontrol žádáme, aby kromě zbraní a dalších nebezpečných předmětů nepřinášeli žádná zavazadla. Na aktuální bezpečnostní situaci reagují všechny složky odpovědné za bezpečnost Pražského hradu přiměřeně a podle potřeby“, napsal na hradní web před Vánocemi Jiří Ovčáček.
Ony desítky lidí, kteří na půlnoční přišli až o pár minut po půlnoci, zůstaly bez jakéhokoliv vysvětlení a zdůvodnění stát před branami. O půlnoci se totiž hradní brány uzavřely, pouštělo se jen ven, a kdo si chtěl zajít na půlnoční až těsně po půlnoci, měl smolíka.
Media druhý den, na Boží hod, neuvedla k celému incidentu žádné vysvětlení. Tak jsem se obrátil na Jiřího Ovčáčka. Měl jsem jen dvě otázky: Proč nedal lidem na hradním webu o půlnočním uzavření bran vědět dopředu. A, pokud nastala nějaká mimořádná situace, která zavření bran vynutila neočekávaně, tak co že se to vlastně stalo. Poslal jsem otázky mailem, nikdo neodpověděl, zavolal jsem panu Ovčáčkovi na mobil a on mne típnul. Tak jsem poslal SMS, zda by mi na otázky zaslané mailem mohl rychle odpovědět. „Pošlete, ale nezaručuji rychlou odpověď“, napsal mi obratem. Za Forejta jim to tedy na Hradě šlo rychleji, co pamatuji. Ale i bez sněhu přišla odpověď pana Ovčáčka vzápětí: „Především, Hrad byl uzavírán v nočních hodinách za Václava Havla, Václava Klause a je tomu tak i nyní. Žádné překvapení. Vzhledem k půlnoční mši byla ale uzavírací hodina posunuta. Tak, aby všichni zájemci mohli stihnout půlnoční mši, která byla zahájena, jaké překvapení, o půlnoci (O všem byla veřejnost informována na několika webových stránkách). Stanovení konkrétního času uzavření bylo plně v pravomoci Policie ČR, tudíž jsme nemohli nic dopředu oznamovat. Spoléhali jsme ostatně na samozřejmost, že návštěvníci přijdou na půlnoční mši včas. A světe div se, stovky občanů se přesně tak zachovaly a půlnoční mše se zúčastnily. O oné anonymní údajné dvacítce nespokojených opozdilců ze serveru iDNES.cz si tak mohu myslet své. Pokud jde o samotné bezpečnostní kontroly, po Berlínu je už nemůže nikdo zpochybňovat.“ „Co tedy bylo důvodem uzavření a tím pádem opravdového zklamání spousty občanů?“, zněla má druhá otázka. „Nešlo o žádné spousty, ale o anonymních údajně dvacet lidí. To je otázka na Policii ČR, která má příslušná oprávnění a vyhodnocuje situaci. V každém případě každý, kdo chtěl zavítat na půlnoční mši - důkazem budiž stovky návštěvníků - tuto možnost měl a nikdo v přístupu do Hradu nebránil.“
Pan Ovčáček tedy potvrdil, že zamčení hradních bran žádný nečekaný bezpečnostní důvod prostě nemělo. Že šlo jen o další zpupný akt zvůle, kterým - podobně jako třeba nejmenováním profesorů - jízlivý skřet momentálně zastávající funkci prezidenta republiky dává národu najevo svou aroganci a moc. Svoje voliče tím Zeman nepopudí - ti v Praze nebydlí. A koneckonců - ti Pražáci, to je stejně kavárenská sebranka, a tak je dobré je jen tak z jízlivosti na Vánoce vydusit.
Gratuluji panu prezidentovi, že to těm hnusným Pražákům ukázal, a jeho tvrzení, že on nic, že to na Hradě působící policie, je směšné. Na klimatu panujícím na Hradě má zásadní zásluhu právě on. Staré vánoční přísloví přece říká: Ryba smrdí od hlavy!