description: Potřebujete vymoct dluh a nevíte, kterému exekutorovi pohledávku svěřit? Ptali jsme se zasvěcených: podle čeho se rozhodovat?

title: Jak vybírat exekutora

maintext:
Jak vybírat exekutora? Oč se zajímat, podle jakých kritérií volit? V čem lidé při výběru exekutora nejčastěji chybují, na co dát pozor? A co když máte pohledávky u více dlužníků – je vždycky ideální, aby je vymáhal stejný exekutor?
Ptáme se Exekutorské komory, soudního exekutora Lukáše Jíchy, České asociace věřitelů i odborníka na dluhovou problematiku z vládní Agentury pro sociální začleňování. Na Ministerstvu spravedlnosti jsme zjišťovali, jak to vypadá se zavedením místní příslušnosti exekutorů, ta by totiž problém vyřešila; exekutora už byste si vybírat nemohli.
Exekutorská komora: Pozor na cestovní náklady
Podle mluvčího Exekutorské komory Petra Vorlíčka by měl věřitel každopádně zohlednit geografické hledisko. „Když zvolíte soudního exekutora blízkého faktickému bydlišti dlužníka, bude exekutor lépe znát místní poměry a nehrozí vysoké cestovní náklady. Pokud totiž cestovní náklady přesáhnou pevnou výši určenou zákonem, může je částečně nést věřitel,“ vysvětluje mluvčí exekutorů. Výhoda podle něj je, když to k exekutorovi nemá daleko ani věřitel. „Může tak poměrně snadno kontrolovat stav vymáhání své pohledávky.“ Dalším kritériem může být například nabídka doplňkových služeb. „Jako je dálkové nahlížení do spisu, pravidelné reporty o stavu vymáhání, hlídání insolvenčního rejstříku a podobně,“ pokračuje Vorlíček.
Pozor by si věřitelé měli podle mluvčího Exekutorské komory dát hlavně na zbytečné náklady na cestovné. Předem by se měli zajímat, jakým způsobem je exekutor bude informovat o stavu vymáhání a nakolik budou mít přehled o jeho krocích.
Pokud máte víc pohledávek ke stejnému dlužníkovi, je podle Vorlíčka jednoznačně lepší, aby je vymáhal jeden exekutor, má větší přehled o majetku dlužníka a zná ho. Pokud máte pohledávky k více dlužníkům, záleží na vás, jestli upřednostníte jednoho nebo víc exekutorů.
Peníze, nebo všechno! Exekutor Vrána na Peníze.cz Lukáš Jícha v dubnu 2016 vystřídal v čele exekutorského úřadu Přerov kontroverzního Tomáše Vránu, který vybudoval jeden z největších a nejobávanějších exekutorských úřadů v zemi. Ale také úřad spojený s řadou problematických kauz. Dvoudílný rozhovor s Tomášem Vránou Peníze.cz přinesly před dvěma roky: Nejobávanější exekutor: Zákon využíváme beze zbytku
Já, anebo radši Ukrajinec, co láme prsty?
Exekutor Jícha: Zabavuje i u dlužníka doma?
„Při výběru bych doporučoval zohlednit, jestli hledáte soudního exekutora pro jednu exekuci nebo na dlouhodobější spolupráci. Důležitá je vzdálenost exekutora a věřitele, vzdálenost exekutora a dlužníka, komunikace exekutor – věřitel, dostupnost exekutora na mailu a telefonu, výše požadované zálohy na náklady exekuce, smlouva o provedení exekuce – co exekutor požaduje a co nabízí, nebo jestli exekutor provádí i exekuce prodejem movitých věcí,“ vyjmenovává přerovský soudní exekutor Lukáš Jícha.
(Pozn. red.: Některé exekutorské úřady dlužníkovi obstaví účty a srážejí z příjmů, ale takzvanou mobiliární exekuci – tedy zabavování a následný prodej majetku dlužníka v dražbě – nedělají.)
Věřitelé podle Lukáše Jíchy málo hledají reference, exekutora vybírají spíš náhodně. „Při podání exekučního návrhu věřitel často doslova už vidí peníze na cestě. Dlužník ale po výzvě exekutora dobrovolně zaplatí jen v minimu případů. Na většině exekucí musíme pracovat několik měsíců i let. A některé nevedou k vymožení pohledávky nikdy, protože se nepodaří dohledat dlužníka nebo jeho majetek.“
Exekutor Jícha radí věřitelům, aby se před podáním exekučního návrhu s exekutorem spojili a probrali možnosti – předejdou tak zklamání. „Věřitel někdy až příliš spoléhá, že soudní exekutor všechno sám najde a zjistí. Přitom právě informace od oprávněného o životě a majetku povinného, telefonní kontakty na něj a podobně, jsou pro nás v úvodní fázi exekuce velmi cenné.“
Když má věřitel víc pohledávek, je podle Lukáše Jíchy lepší spolupracovat jen s jedním nebo několika málo exekutory. „Komunikace je snazší a rychlejší, věřitel oslovujete konkrétní lidi na exekutorském úřadu a časová i finanční náročnost administrace vymáhání pohledávek se snižuje.“
Česká asociace věřitelů: Někteří exekutoři nekomunikují
„Věřitelé bohužel nemají k dispozici žádnou ověřenou databázi, kde by mohli jednoduše zjistit, jak který exekutor pracuje, jak je jeho úřad vybavený nebo jaká je efektivita jeho práce. Nejlepším vodítkem tak zůstává doporučení od známého nebo advokáta, který věřitele zastupuje,“ komentuje šéf České asociace věřitelů Pavel Staněk. Případně by podle něj měl věřitel rešeršovat alespoň na internetu. „Základní představu si může udělat z webových stránek úřadu, médií či diskuzí na odborných portálech.“
Důležitým kritériem je podle Staňka vzdálenost úřadu. „Zejména v případě, kdy věřitel nemá s exekučním řízením zkušenosti, ocení, když bude moct exekutora navštívit a probrat s ním všechny kroky a náležitosti. Zároveň bude mít možnost udělat si o exekutorovi a jeho úřadu představu, posoudit jeho chování i personální a materiálně-technické zázemí.“
Kamenem úrazu podle České asociace věřitelů bývá komunikace. „Existují exekutorské úřady, se kterými je pro věřitele i dlužníky velmi obtížná komunikace, protože se k nim prakticky nedá dovolat, na e-maily a dopisy reagují s velkou časovou prodlevou. To bývá signálem nízké efektivity úřadu,“ říká Pavel Staněk.
Radek Hábl: Nezapomeňte na etiku
„Úspěšnost vymáhání se nikde neuveřejňuje, k dispozici není žádné srovnání exekutorských úřadů. Věřitelé se mohou spolehnout jen na články v tisku nebo čísla dohledávat ve výročních správách jednotlivých exekutorských úřadů,“ potvrzuje Radek Hábl, který se dluhovou problematikou zabývá v Agentuře pro sociální začleňování. Věřitel by podle něj měl brát ohled také na známé excesy určitých exekutorských úřadů. „Vymáhání by mělo být etické a v souladu se zákonem,“ dodává Hábl.
Někdy je podle něj pro věřitele, který má víc pohledávek, výhodnější spolupracovat s jediným exekutorem, jindy je lepší diverzifikace. „Každopádně je ale velmi neefektivní, když exekuce vůči jednomu dlužníkovi vedou různí exekutoři. Vznikají tím ohromné vícenáklady a externality, na kterých profituje jen úzká skupina osob, doplácí na to však celá společnost,“ je přesvědčený Hábl.
Propojeno! Slučování exekucí dnes Spojit exekuci v jednu – a citelně tak snížit náklady na vymáhání i celkovou vymáhanou částku, je možné už dnes. V některých případech se to děje automaticky, jindy na žádost dlužníka. Není to ale možné vždy. Podrobný přehled pravidel přinesly Peníze.cz před časem: Jak ušetřit na exekucích? Jejich spojením!
Ministerstvo: Na jednoho dlužníka jeden exekutor
Aby všechny exekuce vedené proti jednomu dlužníkovi vymáhal stejný exekutor, chce také Ministerstvo spravedlnosti. „V říjnu jsme poslali do připomínkového řízení návrh novelizace občanského soudního a exekučního řádu. Součástí novely exekučního řádu je koncentrace exekučních řízení vedených proti témuž dlužníkovi u jednoho soudního exekutora – vést by je měl exekutor, u kterého bylo vůči dlužníkovi zahájené první exekuční řízení,“ uvedl pro Peníze.cz mluvčí rezortu Jakub Říman. Každý exekutor by pak musel při obdržení exekučního návrhu ověřit, jestli dlužníkovi už neběží exekuce u jiného exekutora a případně exekuční návrh postoupit příslušnému kolegovi.
Změna by podle ministerstva snížila náklady exekuce, protože údaje o majetku dlužníka by se zjišťovaly najednou pro všechna exekuční řízení, a usnadnila komunikaci dlužníka s exekutorem.
Podrobněji o chystaných změnách v článku:
Návrh Ministerstva spravedlnosti je určitou alternativou k zavedení místní příslušnosti (teritoriality) exekutorů, která vychází z principu, že exekutor může vymáhat pouze od dlužníků ve svém obvodu. V Česku se o místní příslušnosti debatuje roky, má vášnivé příznivce i odpůrce, zatím ale platí, kterýkoli z českých exekutorů může pracovat po celém Česku bez ohledu na své sídlo.


description: Prosincové statistiky ukazují, že období extrémně levných hypoték končí. Až rok 2017 ale ukáže, jestli bude růst úroků pozvolný, nebo prudký. A také kde se zastaví.

title: Očima expertů: Úroky hypoték rostou. Bude to o hodně, nebo jenom trošku?

maintext:
Úrokové sazby hypoték pod dvě procenta? Jestli jste si je letos na pár let nezafixovali, tak už na to pomalu zapomínejte. Několik let jsme od bank průběžně slýchali, že níž už to nepůjde – a vždycky to ještě šlo. Ještě v listopadu byly úroky půjček na bydlení rekordně nízko, v prosinci ale opravdu konečně přichází zlom. Vyšší sazby ohlašují největší hráči – Komerční banka, Hypoteční banka, UniCredit Bank, Raiffeisenbank a Česká spořitelna.
Klíčovým hráčem pro další vývoj na hypotečním trhu bude ale v příštím roce jiná banka, a to přesto, že sama hypotéky nenabízí. V roce 2017 totiž s nejvyšší pravděpodobností dojde k ukončení měnových intervencí České národní banky. Trh s napětím očekává, kdy a jak se to stane. V dubnu navíc začnou platit další doporučení centrální banky, ve kterých de facto zakazuje poskytovat půjčky na bydlení lidem, kteří nemají dost vlastních peněz.
Co na dění na hypotečním trhu říkají odborníci? Odlepily se úrokové sazby definitivně od dna? Budou stoupat dál, nebo je ostrá konkurence zase srazí dolů? Jaký vývoj čekat v příštím roce?
Lucie Drásalová
hypoteční specialistka Partners
Většina bank skutečně zvýšila v průběhu prosince úrokové sazby. Ostatní budou sazby s velkou pravděpodobností zvyšovat v lednu. K jejich růstu vedlo banky hlavně zdražení zdrojů peněz a také nejistota spojená s účinností nového zákona o spotřebitelském úvěru. Předpokládám, že další zdražování nás kvůli tomu ale v dohledné době nečeká.
Velkou neznámou ale bude reakce na druhou vlnu doporučení České národní banky ohledně maximálního přípustného poměru půjčky k hodnotě nemovitosti (LTV) Nová pravidla, která začnou platit v dubnu, budou pro banky poměrně přísná a očekávám, že banky budou ve velkém reagovat – buď omezením produktů, nebo zdražením. To významně zasáhne pravděpodobně hypotéky s LTV nad 80 či 85 procent, u LTV do 80 procent zásadní zdražení neočekávám.
Libor Ostatek
ředitel Golem Finance
Ano, ke zlomu došlo, v nabídkových sazbách jednoznačně. V praxi bude ještě hodně obchodů, které budou dobíhat za snížené sazby, ale růst sazeb je realita. Úroky se odrazily ode dna, zvýšení není skokové, ale není ani zanedbatelné. Největší nárůst bude hlavně u dlouhých fixací nad pět let.
Možný obrat jsme predikovali už od léta, od října bylo jasné, že růst je nevyhnutelný. Co se ale neočekávalo, byl poměrně výrazný růst cen „dlouhých peněz“ po zvolení Donalda Trumpa. To je fakt, na který banky musejí rovněž reagovat.
A co nás čeká v roce 2017? Rozhodující roli bude hrát cena peněz, pokud půjde nahoru, budou i banky zdražovat. Konkurence je obrovská a bude tlačit marže dolů, to je dlouhodobá realita. Nyní banky využívají příležitosti k alespoň částečné revitalizaci svých marží, což odůvodňují zákonem o spotřebitelském úvěru a doporučeními ČNB.
Shrnuto – nečekáme výrazný růst ceny peněz v příštím roce. Sazby se budou stále držet na velmi nízkých hodnotách, letos jsme se v závěru roku dotkli úrokového dna, průměrná hypoteční sazba letos bude 1,96 procenta, v příštím roce očekáváme průměrnou roční sazbu okolo 2,1 procenta. V reálu se bude většina úrokových sazeb pohybovat lehce nad dvě procenta. Pro bonitnější klienty ale bude možné stále dosáhnout pod tuto hranici.
Karel Chábek
manažer hypoték České spořitelny
Vzhledem k platnosti nového zákona o spotřebitelském úvěru se nárůst sazeb očekával, byl to z našeho pohledu zlom, a to i kvůli rostoucím cenám zdrojů, které se do zdražení také promítlo. Pozvolný růst sazeb očekáváme i v roce 2017.
Petr Zámečník
šéfredaktor Hypoindex.cz
Nabídkové sazby hypotečních bank v prosinci skutečně vzrostly u většiny velkých bank, ostatní oznámily jejich zvyšování od ledna 2017. Skutečně tak nastává očekávaný růst úrokových sazeb. Většina bank hypoteční úvěry zdražila přibližně o 0,5 procentního bodu. Zda a v jaké míře se ale nabídkové sazby promítnou do těch skutečně poskytnutých, to si budeme muset počkat do poloviny ledna, kdy budou známy průměrné úrokové sazby hypoték podle našeho indexu, nicméně předpokládáme i zde mírný nárůst.
Zákon o spotřebitelském úvěru přinesl bankám zvýšení nákladů a rizik, tudíž promítnutí do úrokových sazeb (a zdražení pro „lépe chráněného“ klienta) bylo zcela očekávané. V příštím roce budou banky testovat nové meze zákona a je možné, že i v jeho důsledku ještě mírně úrokové sazby navýší. Nicméně zásadním faktorem ovlivňujícím výši hypotečních sazeb bude měnová politika České národní banky. ČNB plánuje přibližně v polovině příštího roku opustit kurzový závazek, který také tlačí úrokové sazby níže, a zároveň předpovídá mírný růst úrokových sazeb. Pokud se tento scénář naplní, období extrémně levných hypoték postupně skončí.
Jan Kruntorád
předseda dozorčí rady Gepard Finance
Banky nás na zvýšení sazeb připravovaly, důvodem měly být zvýšené náklady na nové zákonné požadavky, větší možnosti klientů předčasně splácet (obojí přinesl nový zákon o spotřebitelském úvěru) a opatření ČNB, kterými omezuje maximální výši LTV (poměru výše úvěru k hodnotě zajištění).
Domníváme se, že jednoznačný makroekonomický důvod ke zvyšování sazeb není. Úrokové sazby Evropské centrální banky i ČNB jsou na stejné úrovni jako před účinností zákona. Tento názor podporuje i chování menších bank, které zatím ke zvyšování sazeb nepřistoupily ani takové kroky podle našich informací neplánují. Ve výhledu do roku 2017 bude rozhodující, zda ke zvýšení sazeb přece jen nepřistoupí. Spíš ale v příštím roce u půjček na bydlení očekáváme stabilní úrokové sazby nebo jen mírný růst.
Lukáš Kovanda
hlavní ekonom Roklen
Spotřebitelské ceny v Česku rostou rychleji než instituce typu České národní banky nebo Ministerstva financí ještě nedávno předpokládaly, příčiny jsou globální, ale i lokální (například zavedení EET). Inflace by měla dosáhnout cíle ČNB ve výši dvou procent nejpozději v prvním kvartále roku 2017. Zvyšuje se tak pravděpodobnost, že ČNB ukončí svůj intervenční režim dříve, než dosud předpokládala, možná už ve druhém čtvrtletí příštího roku. Výše úroků na mezibankovním trhu roste a má reálný potenciál promítat se i do výše úroků hypotečních.
Anketa Která odpověď se vám líbí? LucieDrásalová Libor Ostatek Karel Chábek Petr Zámečník Jan Kruntorád Lukáš Kovanda
Zdražování zdrojů na mezibankovním trhu navíc nastává v době, kdy vstupuje v platnost novela zákona o spotřebitelském úvěru – která zvyšuje nákladnost poskytování hypoték – a kdy ČNB činí kroky k omezení úvěrování v oblasti nemovitostního trhu. Od 1. ledna 2017 musí banky počítat s kladnou sazbou proticyklické kapitálové rezervy. Tu ČNB schizofrenně stanovuje pro Česko teprve jako pro druhou zemi v celé EU (po Švédsku), s poukazem na odtržení cen nemovitostí od jejich fundamentálních hodnot, k němuž ale sama přispívá umělým oslabováním koruny. Už dříve, letos v říjnu, přitom ČNB realizovala kroky k omezení poskytování takzvaných stoprocentních hypoték. Sečteno, podtrženo, doba, kdy se průměrná sazba hypoték v ČR pohybovala pod úrovní dvou procent, vezme rychle za své. Na druhou stranu, s rychlejším růstem hypotečních úroků nad hodnotou dvou procent počítat nelze. Zdražování hypoték bude jen mírné a pozvolné. Stávající příjemci hypoték, klienti bank, zejména ti, kterým končí fixace v následujících dvanácti měsících, by i tak měli využít současné situace a předjednat si u své banky výhodně nízkou sazbu i pro další fixační období.

fasttext_language: cs


title: Ježíšek to zvoral: Výměna a vracení dárků. Na co je v obchodě nárok

maintext:
Ježíšek šlápnul vedle. Výměna a vracení dárků – co všechno můžete v obchodě podle zákona žádat a kdy nezbývá než doufat ve vstřícnost prodejce?
| rubrika: Jak na to | 27. 12. 2016
Jestli chcete vrátit nebo vyměnit nevhodně vybraný dárek, záleží, jestli je koupený v kamenném obchodě, nebo na dálku – přes internet, z katalogu, případně mimo prostory obvyklé k podnikání, typicky na ulici.
Kromě vašich zákonných nároků je důležitá také politika, jakou si ohledně vracení a výměny zboží stanovil prodejce. Mnohé obchody před Vánoci lákají zákazníky právě tím, že nabízejí vstřícné podmínky, nad rámec svých zákonných povinností.
Alfou a omegou všeho je samozřejmě účtenka. K dárku se obvykle nepřikládá. Jestli ale chcete vracet nebo vyměňovat, budete si ji muset od člověka, který vás nešikovně obdaroval, vyžádat; případně nechat výměnu dárku na něm.
Anketa Když dostanete nevhodný dárek... Poprosím dárce, aby zařídil vrácení nebo výměnu Poprosím dárce o doklady a začnu jednat Nic nedělám, příště to snad bude lepší Pošlu ho dál Vymyslím nevhodný dárek na oplátku Nedostávám nevhodné dárky Nedostávám ani nevhodné dárky
Dárek z kamenného obchodu
Jestli chcete po Štědrém dnu vrátit nebo vyměnit zboží koupené v kamenném obchodě, je vaší jedinou nadějí vstřícnost prodejce, který to dobrovolně umožní. Zákon mu to nenařizuje. Pokud to ale sliboval v předvánoční reklamě, musí slib dodržet:
Celá řada obchodníků v povánočním čase bývá laskavá. Když nevrátí peníze, zboží alespoň vymění. Obvykle je ale třeba abyste splnili alespoň základní podmínky, které si prodejce stanovil. Kupříkladu přinést zboží zpět s neodstřiženými cedulkami nebo v původním obalu.
„Některé obchody vrátí za nevyhovující zboží peníze, jiné jen umožní vybrat si z aktuální nabídky či poskytnou poukázku na další nákup. Lhůty jsou rovněž individuální, nejkratší začínají na čtrnácti dnech. Nebo obchodník určí pevné datum, do kdy lze jakékoliv před Vánoci koupené zboží vrátit. Běžná lhůta bývá kolem jednoho měsíce, ale výjimkou není ani delší časový úsek. Konkrétní informace můžeme nalézt v prodejních řádech nebo na účtenkách,“ doplňuje právník dTestu Lukáš Zelený.
Ideální samozřejmě je zjišťovat podmínky už při nákupu. Lhůta na vrácení a výměnu není nekonečná, pohlídejte si termín a nepropásněte ho.
Pokud chcete vracet jídlo nebo drogerii, může to být problém – neporušený obal tu nejspíš bude nutnost. Kupříkladu kartáček na zuby nebo holicí strojek bez něj nevrátíte určitě. Totéž se týká potravin, nápojů a jiného zboží běžné spotřeby do domácnosti.
Anketa Dáváte nevhodné dárky? Nedávám dárky Nedávám nevhodné dárky Stane se, ale většinou se trefím Bohužel skoro pokaždé Ano, dělá mi to dobře
Dárek koupený na dálku
Jestli je dárek koupený mimo kamennou prodejnu, tedy přes internet, po telefonu, z katalogu nebo jinde mimo prostory obvyklé k podnikání, jsou celkem jasně daná zákonná práva: do čtrnácti dní od převzetí zboží je možné od smlouvy bez udání důvodu odstoupit. A jde opravdu o čtrnáct dní od převzetí, nikoli od objednání. Převzetím samozřejmě nerozumíme rozbalení dárku pod stromečkem, ale chvíli, kdy zboží obdržel a převzal kupující od prodejce. Ideální samozřejmě je zainteresovat do vracení zboží dárce:
„Sdělením prodejci, že věc budeme vracet, odstupujeme od smlouvy. Na samotné vrácení zboží do obchodu máme dalších maximálně čtrnáct dní od chvíle, kdy jsme odstoupili. Zboží vracíme kompletní, pokud možno v původním obalu, nepoškozené, ale pokud nese stopy po vyzkoušení, právo odstoupit nezaniká. Prodejce musí vrátit peníze do čtrnácti dnů, ale zpravidla to dělá rychleji,“ říká právník Zelený.
Čtrnáctidenní lhůta nemusí při včasnějším nákupu vánočních dárků stačit, většina e-shopů proto lhůtu pro zboží zakoupené v prosinci nebo dokonce už v listopadu dobrovolně prodlužuje a umožňuje dárky vrátit nebo vyměnit třeba do konce roku nebo i déle – tady už se ale opět pohybujeme v mezích daných dobrou vůlí obchodníka, záleží na něm, nakolik vstřícný bude a jaké podmínky vracení a výměny zboží si stanoví.
Poradna pro spotřebitele Nechtějí vám uznat reklamaci, nevíte, jestli můžete vrátit zboží, nejste spokojeni se službami, ale nevíte, jak se bránit? Ptejte se na svá práva odborníků z dTestu v naší spotřebitelské poradně. Spotřebitelská poradna
Hudba, video a software
Když darujete nehmotné plody duševní činnosti, tedy například hudbu, video nebo software, je to s vracením obecně obtížnější: vrátit se dají, jen když neporušíte originální obal. Když stahujete přímo do počítače (nekupujete tedy hmotný nosič), je možné od smlouvy odstoupit do chvíle, než začnete stahovat. Vrátit takové zboží nejde.
Pobyty, letenky a zážitky
Trochu ožehavé je to s darovanými letenkami, pobyty a zážitky. Zákon umožňuje od smlouvy odstoupit, ale nejspíš to nezůstane bez sankce – zejména, když rušíte krátce před termínem. Stornopoplatek se u dovolené může vyšplhat až k ceně zájezdu.
Také při nákupu letenek a jízdenek nezapomeňte pročíst obchodní podmínky. Přepravce ani zprostředkovatel nemá zákonnou povinnost vzít jízdenku nebo letenku zpět nebo ji vyměnit za jinou, pokud se k tomu sám dobrovolně nezavazuje. Obdobně to platí, když koupíte voucher na večeři, ubytování nebo zážitek s pevně stanoveným termínem. Nemusí být snadné se vyvázat, podnikatel může žádat, abyste objednanou službu zaplatili, i když ji nevyužijete.
Reklamace je klasika
Úplně jiná je situace, pokud dárek není nevhodně vybraný, ale ukáže se, že má vadu nebo nefunguje, jak fungovat má. Pak platí klasická pravidla reklamace jako u kteréhokoli jiného zboží. Dárky pod stromečkem nijak nevybočují z řady:


title: Mladí volnonožci míří rovnou za hranice

maintext:
Robert Vlach už třináct let provozuje portál Na volné noze. Nedávno uspořádali průzkum, aby zjistili, co jsou vlastně čeští freelanceři zač. Co je živí, kde se jim nejvíce daří, co je trápí a co vůbec nezvládají.
První část rozhovoru s Robertem Vlachem o jeho podnikání a poradenství:
Váš portál Na volné noze loni uspořádal velký výzkum mezi bezmála 2300 freelancery. Co jsou tedy čeští volnonožci zač? Jaká zajímavá data jste získali?
Určitě doporučuji výsledky průzkumu v rychlosti proklikat, nezabere to ani deset minut a dají se i filtrovat. Kdo podnikat začíná, ten získá slušný přehled, co to v jeho oboru (či kraji) obnáší, jaké jsou nejčastější potíže, jak se pohybují hodinové odměny, na co kolegové sázejí v osobním marketingu, co jim přináší nejvíc zakázek. Výhody volné nohy většina lidí asi tuší, ale pořadí nevýhod bylo překvapením i pro mne: Vévodí jim výkyvy příjmů. Freelanceři obecně nekladou důraz na finanční sebeřízení. Mívají malou finanční rezervu, nehlídají si cashflow, a pokud hodně vydělají, o to víc i utrácejí a málo investují. Nechci příliš zobecňovat, ale to, že výkyvy příjmů trápí tolik freelancerů, něco vypovídá o tom, jak spravují své finance. Potvrzuje to i má zkušenost z poradenství, že slušné finanční sebeřízení mají tak dva lidé z pěti. Je to málo, nebo hodně? Na druhém místě nevýhod je ztráta hranic mezi prací a soukromím. Jak jsou lidi doma, zabraní do práce, uvědomí si to jako problém třeba až právě při vyplňování takového dotazníku. V této souvislosti mě také hodně překvapilo, že do coworkingu nebo sdílené kanceláře dochází jen dvanáct procent dotázaných.
Jaká je Česká volná noha Vybrané výsledky výzkumu portálu Na volné noze z roku 2015 (zapojilo se 2300 freelancerů): 97 % uvádí, že jsou na volné noze stejně, anebo šťastnější (74 %) než dřív
96 % rozjíždělo své podnikání bez kapitálu, nebo z vlastních a rodinných úspor
92 % hodnotí platební morálku klientů jako slušnou, velmi dobrou nebo vynikající
90 % pracuje přinejmenším občas o víkendu a svátcích
88 % tráví polovinu, většinu nebo veškerý pracovní čas u počítače
86 % hodnotí svou finanční situaci jako obstojnou až velmi dobrou
86 % považuje za největší výhodu freelancingu flexibilitu a svobodu
86 % tvoří živnostníci a jiné OSVČ
85 % ovládá angličtinu
82 % pracuje běžně doma
81 % reaguje na poptávky do jednoho pracovního dne
80 % má práci na volné noze jako hlavní zdroj příjmů
56 % má vysokoškolské vzdělání, což je více než čtyřnásobek národního průměru Další zajímavé výsledky a grafy na webu Na volné noze
Ukázaly se nějaké zajímavé demografické výsledky?
Určitě. Dvě třetiny odpovídajících žijí v pražské, brněnské nebo ostravské aglomeraci, z toho většinu dělá Praha a Středočeský kraj. Český freelancing evidentně tíhne k velkým městům. Nejvíc mě překvapilo, že 56 procent lidí uvedlo vysokoškolské vzdělání, což je mnohem víc než v celkové populaci. 88 procent pracuje primárně na počítači, což odpovídá hypotéze, která v debatách o vývoji trhu práce koluje už nějakou dobu, že freelancing se postupně stává preferovanou volbou takzvaných bílých límečků, dříve středostavovských korporátních zaměstnanců.
Máte pocit, že to je trend, který nějak kopíruje zahraničí?
Jednoznačně a bylo pro mě překvapující vidět, že až tak výrazně. Jsou dvě teorie, proč se to děje. Ta kritická zjednodušeně říká, že dochází v mnohem větší míře k prekarizaci práce a narušování stálých pracovních úvazků. Firmy svou politikou vedou čím dál tím víc lidí k tomu, aby se stali externími dodavateli, kdy je všechno na nich. Možná je to důsledek té fáze kapitalismu, ve které se právě nacházíme. A pak je tu druhá hypotéza, že se mění preference lidí a to, co očekávají od práce. Že chtějí volnější úvazky, větší autonomii. Myslím, že díl pravdy mají oba tábory, tedy že skutečně existuje skupina prekarizovaných pracovníků, ale zároveň si myslím, že hlavně u nás je relativně malá. Vede mě k tomu jednak osobní setkávání s freelancery, ale hlavně to, že v průzkumech se ukazuje, že lidi jsou na volné noze relativně dost spokojení. Jsou šťastní, nebo dokonce šťastnější než dřív. Ale je tam velká fluktuace oběma směry a těch, co šťastní nebyli a nechali se znovu zaměstnat, se už pochopitelně nikdo neptá. Čili zůstávám otevřený oběma výkladům, byť mi vlastní zkušenost říká, že většina si volí volnou nohu dobrovolně a pracovní svoboda je něco, co skutečně chtějí.
Tři rady Roberta Vlacha Pro začínajícího volnonožce Trh nezajímá nadšení, ale hodnotná odbornost. Hodně lidí jde na trh s tím, že mají nějaký koníček, ale neuvědomují si, že to třeba není dobrá obživa.
Hodně lidí jde na trh s tím, že mají nějaký koníček, ale neuvědomují si, že to třeba není dobrá obživa. Dostaňte se co nejdřív k know-how , které je relevantní pro podnikání na volné noze ve vašem oboru. Knihy, blogy kolegů, cokoli.
, které je relevantní pro podnikání na volné noze ve vašem oboru. Knihy, blogy kolegů, cokoli. Nepodceňujte spolehlivost a reputaci. Většinou jsme nespolehliví hlavně proto, že nezvládneme složitost svého podnikání, něco nedomyslíme, nezvládneme, a nespolehlivostí vlastně prozrazujeme, že svůj byznys nemáme plně pod kontrolou. A hodně důležité je dobré jméno, což ve zkratce znamená, že klienti nepoptávají službu, ale přímo vás. Trvá řadu let ho vybudovat.
Existuje podle vás nějaký obor skutečně nevhodný pro freelancing?
Freelancing je oborově silný tam, kde se pracuje primárně hlavou a kde převažuje nehmotný a nepeněžní osobní kapitál (knowledge workers). Jako přístup je méně vhodný pro kapitálově náročné formy podnikání — typicky tam, kde je už nutné třeba vybavení podniku za řádově miliony korun, bych doporučoval víc formální firemní styl přípravy, financování a managementu, nedělal bych to na první dobrou stylem „vezmu všechny rodinné úspory a rozjedu to“.
Konzultantka Dominika Špačková, která radí podnikajícím ženám, se třeba s tímto problémem setkává ještě častěji než já. Takže už vysloveně varuje před punkovými rozjezdy, kdy se vezme pár set tisíc (nebo milion) z rodinných peněz a založí se nějaká ta kavárna nebo rodinné centrum bez přesného podnikatelského záměru. To je úplně typická situace, kde může snadno dojít k úplné a trvalé ztrátě kapitálu.
A je potřeba určitá nátura?
Myslím si, že neexistuje povahový typ, který by vás nějak výrazně diskvalifikoval pro podnikání, spíš si člověk musí vybrat takový obor, který odpovídá jeho osobnosti. Stejně tak nevěřím na rozené podnikatele. Já nejsem rozený podnikatel a ani jsem nikoho takového nepotkal. Důležitý je spíš aktivní přístup. Pasivita je problém. To jsou lidé, kterým odmalička někdo říkal, co a jak mají dělat, pak ve škole, v práci a výsledkem je, že si nevěří a jsou hodně nejistí. Takoví lidé rádi naslouchají „prodavačům úspěchu“ nebo kývnou na šmejdské nabídky, kdy jim někdo draze prodá bezcenné know-how. Nebo se nechají naverbovat jako rádobypodnikatelé do nějakého pochybného multilevelu.
Co když na takového klienta narazíte jako poradce?
Když vidím, že aktivně nedokáže své podnikání řídit, snažím se ho nejdřív přivést k nějaké literatuře, zdrojům a lidem, kteří mu umožní pochopit, jaký mindset, myšlenkové nastavení, pro podnikání potřebuje. Není to okamžité, ale funguje to. Ale pokud má extrémní averzi k nejistotě a riziku, můžu navrhnout třeba i zvážit nějakou zavedenou franšízu, respektive oslovit kolegu konzultanta, který umí nějakou vhodnou doporučit.
Robert Vlach Podnikatel a podnikatelský poradce. Vystudoval obchodní akademii, poté pracoval ve Španělsku jako vývojář webových služeb. Od roku 2005 se v Česku jako vůbec první publicista, konzultant a lektor věnuje systematické podpoře a popularizaci podnikání na volné noze prostřednictvím internetového portálu www.navolnenoze.cz. Živnostník roku 2011 Moravskoslezského kraje. Zakladatel 1. evropského think-tanku pro nezávislé profesionály, který se schází pravidelně v Praze, Brně a Ostravě. Je také průkopníkem digitálního nomádství v ČR, rád cestuje a píše o pozoruhodných knihách na www.coctu.cz. Připravuje k vydání knihu Na volné noze: Podnikejte jako profesionálové.
Vidíte nějaký generační rozdíl u lidí na volné noze v Česku? Jestli se třeba ti mladší už snaží dostat rovnou do zahraničí…
Přesně tak to je. Já jsem přesvědčený o tom, že hlavně mladší lidé se budou na volné noze orientovat na zahraniční trhy čím dál tím více. Upřímně řečeno mi nedává smysl, pokud ovládám jazyky a dělám něco na počítači, obsluhovat jen český trh. Typicky třeba mladí vývojáři už dneska hned po škole zkoušejí získat klienta v zahraničí a není to těžké, protože o české vývojáře je zájem a mnohé startupy platí dobře. Pokud američtí freelanceři vnímají Ameriku jako svůj hlavní trh, nevidím důvod, proč bychom jako Evropané nemohli vnímat stejně trh evropský. Tedy pokud zůstane integrita Evropy do budoucna zachována.
Kdy je ta chvíle, kdy podnikání, kterému se nedaří, vzdát a přestat doufat, že se to ještě zlomí a spoléhat právě na to, že reputace se začne vyplácet?
Jsou rychlé a pomalé obory. V dynamických oborech jako třeba digitální marketing může schopný a pracovitý odborník vyniknout poměrně rychle, za pár let. Ale pak jsou pomalé obory, kde když se třeba bavím s lidmi, jako je hodinář Lubomír Krčmář, tak ten když byl hodinářem deset let, staří zkušení hodináři ho pořád ještě brali jako zelenáče. Dobře totiž věděli, že hodinář, aby získal ostruhy, musí opravit i vzácné kousky a hodinové stroje, které procházejí renovací třeba jednou za čtvrt století. Říkal mi, že teď, když dělá hodináře 34 let, tak už jej berou jako sobě rovného, což pozná podle toho, že jej sami doporučují. Takže moje odpověď je, že to souvisí s oborem. Pokud jste na volné noze v oboru, který se dynamicky mění a roste, a po pěti nebo deseti letech vás v podstatě nikdo nezná, ani se vám nijak zvlášť nedaří, něco je rozhodně špatně a určitě bych v takovém případě doporučoval to s někým probrat. Třeba se zkušenějším kolegou, který je na volné noze ve stejném oboru a očividně se mu daří.


description: Samozřejmě především v momentě, kdy vám na to přijdou. V takovém případě se dostanete do křížku se zákonem. Kdo četl náš článek, dobře ví, jaký trest hrozí, když úvěrové společnosti zamlčíte starší půjčky nebo si při doložení příjmu přimyslíte pár tisícovek. Další otázky našeho pravidelného kvízu pak zvládne každý, kdo má alespoň trochu přehled.

title: Lhát při sjednání úvěru se nevyplácí

maintext:
Banka:
Air Bank a.s. ANO spořitelní družstvo BB Finance Czech s.r.o. CETELEM ČR, a.s. COFIDIS s.r.o. creditON.cz, s.r.o. CreditPortal, a.s. Česká spořitelna, a.s. Československá obchodní banka, a. s. Dollar Financial Czech Republic s.r.o. Equa bank a.s. Era/Poštovní spořitelna ESSOX s. r. o. Expobank CZ a.s. Ferratum Czech s.r.o. FINFAST s.r.o. Friendly Finance s.r.o. Home Credit a.s. Komerční banka, a.s. Kontex Trade International s.r.o. Kreditech Česká republika s.r.o. mBank MONETA Money Bank, a. s. Net Credit s.r.o. PROFI CREDIT Czech, a. s. Raiffeisenbank a.s. Sberbank CZ, a.s. UniCredit Bank Czech Republic, a.s. VATAONLINE s.r.o. Via SMS s.r.o. Záložna CREDITAS, spořitelní družstvo Zaplo Finance s.r.o.
Typ úvěru:


description: Prvního prosince byla na občany České republiky uvalena elektronická evidence tržeb. Většina drobných podnikatelů se podřídila, někteří skončili. Hrstka se rozhodla zákon ignorovat.

title: Paralelní Polis: EET je nemorální

maintext:
Diskuze
Další příspěvky v diskuzi (31 komentářů)
Pepo, vy byste z fleku mohl vstoupit do ANO. Pokud tam už nejste. Předpoklady na to máte. Požadavky pro členství jsou pouze dva - blb a Babišův vlezdoprdelka.
17. 12. 2016 | 23:06 | Rada
"Tak jako pan Babiš "vyrobil" malou firmu Čapí hnízdo, na kterou dostal 50M dotaci, protože na "velkou firmu" by ji nedostal. A zdaleka není sám, kdo to udělal."
Jestli si to dobře pamatuju, tak to bylo 50 milionů Euro,...


description: Není lepší den na rozhovor o šampaňském než dnešní den. A těžko pro něj hledat lepšího partnera než Zlatka Míčku, experta na investice do vína, sommeliéra a portfolio manažera investičního fondu Wine Investment Partners.

title: Jestli to Číňany chytne, vykoupí šampaňské za pár dní

maintext:
Jako šampaňské vnímá většina lidí jakékoli víno s bublinkami. Je mezi šampaňským a dalšími šumivými víny opravdu nějaký rozdíl?
Máte pravdu, Češi pořád zapomínají, že šampaňské není obecné označení pro šumivá nebo perlivá vína, ale chráněný název odkazující na původ. Jako šampaňské se totiž můžou označovat pouze šumivá vína pocházející z francouzské oblasti Champagne. Vedle toho existují i vína, při jejichž výrobě se postupuje alespoň stejnou metodou. V tom případě je na láhvi uvedené vyrobeno metodou champenoise. Tak se třeba ve Španělsku vyrábí známé šumivé víno Cava, v ostatních oblastech Francie zase takzvané Crémanty. Pořád nicméně nejde o šampaňské.
Proč si právě vína z Champagne vysloužila vlastní unikátní označení?
Zlatko Míčka & Merlot d’Or Zlatko Míčka Majitel a jednatel společnosti Merlot d’Or. Jako portfolio manažer se zaměřuje na nákupy pro přímý prodej a do investičních skladů, výběr alokací En Primeur a investiční poradenství. Pravidelně vydává hodnocení vín En Primeur v Bordeaux pro Union GCC. Člen představenstva Asociace sommeliérů ČR, prezident Sommeliér Club de Bourgogne a člen dalších organizací, jako je Commanderie du Bontemps Médoc et Graves Bordeaux. Merlot d’Or Společnost Merlot d’Or dováží na český trh už 18 let vína prestižních malých výrobců a vína s dobrým poměr mezi kvalitou a cenou. Deset let organizuje největší prezentaci francouzských vín v ČR – Audience Grand Cru Classé, kde se představují vína kategorie Grand Cru Classé z ročníku právě přicházejícího na trh. Společnost vlastní několik vinoték, největší z nich – Galerii vín Passage– najdete v Praze v pasáži Millennium Plaza. Investování do vín se věnuje Wine Investment Partners, investiční fond s proměnným základním kapitálem.
Kritérií je hned několik. Jednak jsou v Champagne přesně dané tři odrůdy, ze kterých se může šampaňské dělat – Chardonnay, Pinot Noir a Pinot Meunier. Pokud by se přidala jakákoli jiná odrůda, už by nešlo o šampaňské. Dalším specifikem je samotné místo. V Champagne je unikátní křídovo-vápencové podloží, které jinde na světě nenajdete. Navíc jde o severně položenou oblast, což je pro tento typ vína poměrně důležité – u šumivých vín je totiž potřeba poměrně vysoká kyselinka, která jim dodává svěžest. Konečně posledním kritériem je specifický výrobní postup.
Jak se pravé šampaňské vyrábí?
Klíčové je, že druhotné kvašení probíhá přímo v láhvi. Na začátku se samozřejmě sklidí a vylisují hrozny a vyrobí se víno, které putuje do lahví. Přidají se k němu kvasinky a cukr, lahve se zazátkují a uloží do sklepů. Během zrání ve sklepích kvasinky pojídají cukr, dokud se nepromění v oxid uhličitý, díky kterému jsou ve víně bublinky. Šampaňské se může nechat zrát různě dlouho, obecně ale platí, že čím delší je doba zrání, tím jsou bublinky jemnější a elegantnější. Potom přichází na řadu setřesení kalu, respektive mrtvých kvasinek do hrdla lahve. Víno se následně zmrazí, odzátkuje a odstraní se „špunt“ z kvasinek. Posledním krokem je pak doladění chuti pomocí takzvaného expedičního likéru – směsi vína a cukru. Právě podle obsahu cukru se pak rozlišuje mezi Brut, Sec, Demi sec až po Doux.
Jak naproti tomu probíhá výroba šumivého vína „průmyslovou metodou“ ve velkovýrobnách?
V těch se postupuje metodou charmat. Druhotné kvašení při ní neprobíhá v lahvích, ale v obrovském tanku. Teprve potom se víno přelije do lahví a zakorkuje. Metoda charmat je samozřejmě o dost levnější. I velké podniky ale většinou nabízejí prémiové produkty, které vyrábí pomocí metody champenoise. Nedělají je ale z originálních odrůd. Používají víno, které je zrovna na trhu a kvůli nižší ceně ho ani nenechávají v lahvích tak dlouho.
Šampaňské je tedy dražší hlavně kvůli složitějšímu procesu výroby…
Ano, ten proces je náročný především časově. I u nejjednoduššího šampaňského trvá zhruba pět let od sklizně, než se může začít prodávat.
Šampaňské je luxusní záležitost, jenže někdy spíš v negativním slova smyslu. V hudebních klipech ho po sobě lijí muzikanti, závodníci stříkají na stupních vítězů…Jak se na tenhle trend dívají producenti, nejde de facto o znehodnocení výjimečnosti šampaňského a jejich práce?
Mezi výrobci šampaňského a PR firmami skutečně probíhá velký boj. Většina producentů nechce, aby se na Formuli 1 stříkalo šampaňské z velkých lahví, raději by ho propagovali tradičněji, na degustacích a podobně. Jenže pro PR agentury jde o události, které jsou na očích a pomůžou prodeji. Obchodní tlak ve finále výrobce jednoduše převálcuje.
Osobně, právě z tohoto důvodu, preferuju spíš menší značky. Takřka za stejnou cenu totiž platím především práci konkrétních výrobců a ne marketing a designový obal. Proto také zastupujeme pět malých producentů šampaňského a snažíme se lidem vysvětlit, proč sáhnout právě po nich. Musím říct, že nejde zrovna o lehký úkol.
Pokud jde o šampaňské, jsou opravdu nejvíc vidět a slyšet značky jako Moët et Chandon nebo Roederer, respektive jeho Cristal…
Tady je potřeba si uvědomit, že například Moët et Chandon ročně produkuje kolem patnácti milionů lahví šampaňského. Aby je prodal, nemůže je udělat, jak se mu zlíbí. Musí se přizpůsobit požadavkům trhu. Jestliže trh dává signál, že je poptávka po sladších šampaňských, která se dávají do koktejlů, musí Moët okamžitě zareagovat a svůj základ upravit. Kdežto malé domy můžou ladit chuť samy podle sebe. Mají vlastní malý okruh odběratelů, kterým jsou nějaké trendy úplně jedno. Rozhodně ale nechci tvrdit, že vína od menších producentů jsou nutně lepší. Jsou prostě jiná.
Platí pořád, že nejpopulárnějším drahým šampaňským je Cristal?
Prestižních cuvée je několik a Cristal je mezi nimi pořád na špici. Pokud by ale někdo chtěl opravdu prestižní šampaňské, měl by sáhnout po Cristal Rosé – žádné jiné Rosé takové není. Jeho produkce je opravdu minimální – například pro celou Česku republiku máme letos k dispozici jen šedesát láhví. Cristal Rosé se totiž dělá jen v dobrých letech a jen pro malou skupinu fajnšmekrů.
Co byste mi doporučil, pokud bych si chtěl koupit šampaňské vhodné na přípitek?
Laikovi určitě základní šampaňské z nějakého menšího vinařského domu. My máme v nabídce například šampaňské z vinařství Vilmart či De Sousa, která mají skutečně jen osm hektarů vinic. Jejich šampaňské není chuťově vyhraněné, což je na přípitek nejvhodnější.
A pokud bych chtěl lahev šampaňského jako investici?
Pokud jde o šampaňské, investičně zajímavá jsou pouze prestižní cuvée. Když si vezmeme známé značky tak konkrétně u Moët & Chandon je to Dom Perignon, který sice vystupuje a chová se samostatně, nicméně je ve stejné obchodní skupině. Louis Roederer má už zmíněný Cristal, vinařství Delamotte zase cuvée Salon.
Jaká je vlastně v Česku po šampaňském poptávka?
V posledních letech prudce stoupá. Ještě před deseti lety znali Češi maximálně pár základních značek. Dnes je jejich povědomí širší a navíc už ví, že šampaňské není vhodné jen na přípitek, ale také se skvěle snoubí s nejrůznějšími pokrmy a dá se v klidu pít celý večer. Roli určitě hraje i cena – zatímco všechny ostatní vinařské oblasti šly s cenou nahoru, Champagne za posledních deset let prakticky nezdražila.
Čím to?
Champagne měla dlouhodobě dobře nastavenou cenu, nepodceňovali se. Základní cuvée ze sklepa stálo dvacet euro, teď za něj dáte zhruba šestadvacet, což znamená nárůst o 25 procent. Naproti tomu láhev bordeaux přišla před deseti lety na dvacet euro, dnes stojí padesát.
Cena bordeaux se prudce zvedla zhruba před pěti lety, v momentě, kdy sedmdesát procent produkce najednou odešlo do Číny. Může se stát něco podobného i se šampaňským?
Určitě. Stačí, aby pár lidí v Číně přišlo s tím, že šampaňské je to pravé ořechové a Číňani vykoupí celou zásobu za pár dní. Za deset let pak třeba bude stát šampaňské dvakrát tolik. Nicméně doufám, že k ničemu takovému nedojde.
Nejde jednoduše navýšit kapacity na straně nabídky?
Nejde, vinice jsou jasně dané, ohraničené. Můžete leda vyrobit šumivé víno šampaňskou metodou, a pravému šampaňskému se alespoň přiblížit. Nikdy už to ale nebude ono.
O vzniku šampaňského kolují různé legendy. Podle mnohých stál u jeho zrodu benediktínský mnich Dom Pérignon. Pravda ale bude asi někde jinde. Víte, jak šampaňské vzniklo doopravdy?
Dom Pérignon byl určitě minimálně duchovním otcem šampaňského, jak konkrétně vzniklo, se ale pořádně neví. Pověstí je několik, často v nich hrají roli zapomenuté láhve, které začaly znovu kvasit a podobně. V podstatě jde o to, že vína, která se dřív vyráběla, měla velký podíl cukru – používal se jako konzervant. Takové víno někomu prostě ještě jednou zkvasilo v láhvi, on ho ochutnal a uvědomil si, že je to vlastně dost dobré, a začal to vyrábět. Nejen šampaňské, i cherry nebo madeira vznikly de facto omylem.


title: Architekt Stára: Jsme zvyklí pracovat v tlupách

maintext:
„Když rozházíte padesát stolů do obrovské místnosti, tak to není žádné převratné řešení. Vypovídá to spíš o tom, že nemáte peníze ani kreativitu,“ říká v pokračování rozhovoru Martin Stára. Moderní otevřené kanceláře ale podle něj představují pro Čechy zbytečně velkého strašáka.
V první části rozhovoru jsme vám přinesli příběh architekta Martina Stáry, který se specializuje na realizace open space kanceláří. Řeč byla především o tom, jakým způsobem se dnes mění uvažování lidí o pracovním prostředí.
V pokračování našeho povídání se už konkrétně zaměřujeme na koncept open space kanceláří a jejich správné využití.
Martin Stára Martin Stára je architekt a designér, zakladatel studia Perspektiv, které se specializuje na navrhování a realizaci kancelářských prostor. Jeho vizí je vytvářet moderní kancelářské prostory, které odrážejí firemní kulturu. Mezi klienty studia Perspektiv patří velké korporátní společnosti, ale také startupy. Dříve Martin pracoval ve strategickém oddělení Institutu plánování a rozvoje hl. m. Prahy. Věnoval se také bydlení v týmu ateliéru Manua. Ke kancelářím ho přivedlo právě spojení interiérového designu s důkladným plánováním, které kvalitní kanceláře potřebují. Martin Stára je absolventem Fakulty architektury na ČVUT. Kromě studia Perspektiv se věnuje také návrhům šperků pro značku Mamori, kterou vlastní společně s bratrem.
Patříte mezi propagátory open space kanceláří, pro spoustu lidí ale představuje práce v takovém prostředí noční můru…
Nemyslím, že jsem propagátor open space. Realizujeme je na základě požadavků majitelů společností. Snažíme se je vytvořit na míru a kvalitně. Open space má plusy i minusy a rozhodně není vhodný pro všechny druhy činností. Aby fungoval, musí mít rozumnou velikost, dobré akustické řešení a odpovídající zázemí ve formě prostor pro soustředěnou práci nebo telefonování. Zásadní také je, aby se v něm lidé chovali s respektem a brali na sebe ohled. Sám jsem pracoval v malé kanceláři pouze s jedním dalším člověkem, který mě neustále rušil a já jsem v podstatě nesundal sluchátka z uší. Ekonomicky je open space výhodnější než klasické kanceláře. Dovoluje flexibilitu, která je pro dnešní dobu rychlých změn nutností.
A zkusme se na to podívat ještě z jiného úhlu. Většina kreativních profesí dnes pracuje na počítači. Právě to udává směr, kterým se vyvíjí uvažování o pracovním prostředí. Před patnácti lety byl počítač obrovská krabice, která hučela, byla těžká a měla špatný výkon. Teď už spousta lidí pracuje na přístrojích, které jsou lehké, mobilní a vydrží dlouho na baterce bez drátu. To nám do pracovního procesu přináší neuvěřitelnou svobodu. I když si to možná ještě ani neuvědomujeme. Většina lidí, kteří teď pracují v rozsvícených budovách kolem nás, sedí u stejného zařízení. A klíč spočívá v tom, co je okolo. To je důvod, proč se vracíme k tomu lidskému, proč v kancelářích děláme odpočinkové prostory, bary, knihovny, bistra, obýváky…
Když ale můžeme pracovat na přenosném počítači, není pak kancelář úplně zbytečná? Nebude nám stačit sedět v kavárně nebo doma?
Samozřejmě si spoustu práce přenášíme jinam. Já osobně pracuji skoro každé dvě hodiny na jiném místě – někdy v kanceláři, někdy v kavárně, někdy na lavičce v parku. Moje práce je tam, kde mám mobil a počítač. Společná práce v týmech nebo aspoň v prostředí, kde na sebe působí víc lidí, je ale nepostradatelná. Jsme zvyklí pracovat ve skupinách, potřebujeme výměnu informací. Jsme společenští tvorové. Skvělé nápady vznikají nejčastěji díky výměně názorů a někdy proto, že se dva lidi náhodou srazí. A to nic nenahradí. Nejen kreativní průmysl musí generovat nové řešení a nápady. Ty nevznikají jinak, než že se spojují hlavy, že spolu lidi komunikují, oponují si, argumentují a vymýšlejí nová řešení.
A co se týče home office, z pohledu člověka s rodinou na něj moc nevěřím. Když jsem doma, tak mi na každém kolenu sedí jedno děcko. A neustále jim vysvětlovat, že na ně teď nemám čas, protože musím pracovat, není efektivní ani příjemné. Věřím, že by člověk měl co nejvíc oddělovat místa, kde tráví čas s rodinou a odpočívá a kde pracuje.
Neříkám ale, že koncept open space je dokonalost sama, která tu přetrvá navěky. Uvidíme, jak se změní generace dnešních třicátníků, kteří jsou dnes hraví a progresivní, až jim budou doma za deset let řádit děti, které jim nedopřejí klidu. Třeba na open space změní názor.
Na návštěvě v kancelářích od Martina Stáry Vstupte
Takže se jednou budeme zase stěhovat zpátky do malých kójí?
To si nemyslím. Kanceláře je ale potřeba navrhovat velmi citlivě a nedělat nic extrémně. Základ je, aby se podařilo vybudovat co nejbohatší pracovní prostředí, ve kterém se prolíná víc elementů. Ale samozřejmě je při tom potřeba nemíchat jablka s hruškami. Když vidím, že někdo umístí doprostřed open space kanceláří odpočinkovou zónu, kde se mají lidé bavit, tak se nestačím divit.
Anketa Vyhovuje vám open space? Skvělé pracovní prostředí Záleží, vedle koho sedím Nevadí mi Trpím tam Hrůza, naštěstí se mě to netýká
Jaký je vlastně maximální počet lidí, kteří můžou v open space kancelářích pracovat?
Spousta lidí má mylnou představu, že jde o jeden velký nerozdělený prostor. Když rozházíte padesát stolů do obrovské místnosti, tak to není žádné převratné řešení. A rozhodně to vaše zaměstnance při práci nepovzbudí. Vypovídá to spíš o tom, že nemáte peníze ani kreativitu. Bohužel občas se podobné sterilní open space kanceláře realizují.
Já zastávám názor, že v jednom nerozděleném prostoru může pracovat maximálně dvacet čtyři lidí, ideálně kolem dvanácti. Neprojektujeme víc než čtyři stoly pro šest lidí v jednom prostoru. To je pro nás určitá hranice. Důležitým aspekt je také samotná naplněnost prostoru. Je potřeba správně určit, kolik zaměstnanců bude kde sedět a jak se to bude projevovat akusticky. Když je ve velké kanceláři málo lidí, je slyšet spadnutí každého špendlíku. Zatímco ve větším počtu vznikne měkký ruch, který lidem při práci nevadí. Nejhorší je, když slyšíte dva kolegy, kteří si dvacet metrů od vás baví o tom, na čem byli v kině a co se ráno psalo v Blesku.
Jak finančně nákladné je přestavět kanceláře do vašeho pojetí open space?
Čím větší projekt, tím nižší investice na metr čtvereční. A zároveň i lepší výsledek. I malé projekty mají mandatorní položky, kterým se zkrátka nevyhnete. Aby si člověk mohl udělat dobré pracovní prostředí, potřebuje zhruba šest až osm tisíc korun na metr čtvereční, bez započtení nábytku a technologií. Pak už je to jednoduché rámcově dopočítat na jakoukoli velikost kanceláří. Tisíc metrů čtverečních vás tedy může vyjít zhruba na nějakých šest milionů.
Vylepšení kanceláří je ale spíš strategické rozhodnutí, protože investice do přestavby v kontextu obratu celé firmy nebo v rámci mzdy zaměstnanců jsou ve skutečnosti naprosto nepatrné. Dělali jsme si průzkum a vyšlo nám, že dobrá přestavba kanceláří je stejně nákladná, jako když přidáte všem zaměstnancům za pět let jeden měsíční plat.
Knížka o kanclech Věděli jste, že jedním z důvodů, proč se kancelářské budovy rozutekly do předměstí, byla hrozba jaderných útoků a cílená snaha snížit koncentraci pracujících? A vidíte, už nám to zůstalo. Odkud to mám? Z knížky Cubed: A Secret History of the Workplace. Napsal ji Nikil Saval, redaktor společensko-kulturního magazínu n+1. Tajné dějiny kanceláře
A budou o to mít vůbec zaměstnanci zájem?
Když se zaměstnanců zeptáte, jestli chtějí mít krásné kanceláře, nebo radši jeden plat navíc, tak si devadesát procent z nich řekne o finanční prémii. Většina lidí se zkrátka zaměřuje na krátkodobý zisk. To se těžko někdy změní. Při realizaci podobných projektů je proto potřeba narazit na lidi, kteří chtějí, aby se filozofie jejich firmy promítla i do pracovního prostředí. Opravdu důležité věci se projevují v dlouhodobějších horizontech. Když máte dobré kanceláře, tak vás najednou přestanou bolet záda, protože máte lepší pracovní židli, zaměstnanci se nebudou navzájem štvát, protože budou mít k dispozici odhlučněná místa, kde si můžou vyřídit telefonáty, a díky relaxačním zónám budou zase efektivnější. A takových věcí je spousta.
Setkáváte se často s tím, že mají majitelé firmy diametrálně odlišnou představu o tom, jak by mělo nové pracovní prostředí vypadat, než jejich zaměstnanci?
Nejdůležitější je, aby se komunikovalo. Nejhorší varianta je absence komunikace, jak ze strany vedení, tak i ze strany zaměstnanců. To je věc, která je v Česku pořád ještě velká výzva – naučit se na pracoviště vzájemně naslouchat, chápat souvislosti. Pokud má vzniknout zdravá kancelář pro fungující firmu, která má alespoň nějakou míru svobody a zaměstnance bere jako lidi, a ne jen jako nástroje na zpracování dat, tak je jejich zapojování do procesu utváření pracovního prostředí velmi důležité. Přijde mi, že zrovna v Česku je s tímhle docela problém. Často se totiž naslouchá těm, kteří nejvíc křičí. Mlčící většina může mít pravdu, ale málokdy je slyšet.
Bývá to souboj mladší a starší generace?
Starší lidé mají z open space samozřejmě obavy, protože vyrostli v malých kancelářích a nic jiného neznají. Jsou zvyklí na svůj klid, nikdo je neruší. Dostat úkol a ten splnit. Ale dnešní kreativní průmysl už vyžaduje mnohem víc. Musíte přicházet s novými nápady a podněty. A tenhle trend se bude časem ještě víc umocňovat.
Jak by vypadala vaše vysněná zakázka? Jaký projekt byste chtěl jednou realizovat?
Kdyby přišla firma, která by si sama pro sebe chtěla postavit celou kancelářskou budovu. Rád bych takový projekt dělal od A do Z, včetně venkovního prostředí. Hodně totiž bojujeme s tím, že je naše práce na kancelářích omezená vnější podobou budovy a jejími dispozicemi.


title: New York, město příběhů

maintext:
Metropole pulzující životem, v níž se setkává množství kultur, národností i náboženství. New York vám během několika hodin dovolí procestovat doslova celý svět. V trochu jiném světle jej nyní představuje kniha Můj New York.
New York je tak trochu stát ve státě, kosmopolitní velkoměsto plné svérázných obyvatel, do kterého se většina návštěvníků zamiluje na první pohled. Autorka knihy Alessandra Mattanzová o New Yorku říká, že je úžasnou skládačkou obrazů a tradic z celého světa.
Když chcete New York poznat, musíte v něm číst jako v knize. Každá čtvrť má osobitý ráz, stejně jako jeho obyvatelé. Kniha Můj New York představuje tuto americkou studnici příběhů pohledem rodáků, přistěhovalců, ale i těch, kteří například pendlují mezi New Yorkem a Los Angeles, protože se nedokážou krásy New Yorku vzdát. Jednoduše všech těch, kterým učarovalo kouzlo tisíce světel, pouličního života a newyorských čtvrtí. Seznamuje s místy, která navždy změnila osudy lidí, v jejich tepnách bude energie New Yorku pulzovat do konce života.
Kniha Můj New York, vydaná nakladatelstvím Slovart, je krásná, výpravná publikace plná příběhů a protkaná celou řadou dech beroucích fotografií. O své zážitky, dojmy a lásku k majestátní metropoli se podělili osobnosti stříbrného plátna – Robert De Niro, Al Pacino či James Franco. V knize o New Yorku nesmějí samozřejmě chybět ani Woody Allen a Martin Scorsese.
Svůj díl přidali i literáti Candace Bushnellová, Cathleen Schine nebo Jay McInerney. Zahanbit se nedali také hvězdy hudebního nebe, jakými jsou Yoko Ono, Taylor Swift či Moby. Mimo těchto zvučných jmen autorka vyzpovídala i mnohé další významné newyorčany, mezi nimi šéfkuchaře, architekty, fotografy a v neposlední řadě věhlasné interiérové designéry.
Alessandra Mattanzová se v úvodu knihy vyznává ze své lásky k městu a na její knize je to rozhodně vidět. Složila pestrobarevnou mozaiku, která vás láskyplně provede New Yorkem, pohledem těch nejpovolanějších, jeho obyvatel. Věřte, že po dočtení knihy Můj New York obratem zatoužíte sebrat pas, kufr a vyrazit ona místa prozkoumat osobně. A také se do nich navždy zamilovat.


description: Příroda ochraňuje naše oči jamkami, mrkacím reflexem víček, řasami, reflexními pohyby hlavy a rukou. Více než 40 % z nás utrpí během Vánoc nějaké poranění očí.

title: O Vánocích zbystřete zrak! Muži utrpí úraz oka 8x častěji než ženy

maintext:
Přestože příroda ochraňuje naše oči jamkami, mrkacím reflexem víček, řasami, reflexními pohyby hlavy a rukou, více než 40 % z nás utrpí během Vánoc nějaké oční poranění.
Idylickým svátkům zpravidla předchází pravý „předvánoční kolotoč“. Rodiče dělají často několik činností zároveň a děti chtějí u všeho asistovat. Ty nejmenší se do všeho hrnou, ale nemají odhad, starší zase bývají zbrklé. A dospělí prostě spoléhají na to, že jim se nemůže nic stát: „Nejčastější příčinou zranění očí je nedostatečná korekce oční vady. Třetina lidí s dioptrickou vadou mívá chvílemi rozostřené vidění, zhoršené vnímání hloubky prostoru a nedokáže pořádně odhadovat vzdálenosti,“ říká MUDr. Eva Jerhotová z oční kliniky DuoVize, a dodává: „Pokud trpíte refrakční vadou, pak vám neustálé přeostřování a nekonečné nasazování a sundávání brýlí může každou domácí práci zkomplikovat stejně, jako když je odložíte.“ Přitom nemusíte mít ani oční vadu, kolikrát stačí i malá neopatrnost. Co se nejčastěji stává?
Muži utrpí úraz oka osmkrát častěji než ženy
Příprava vánočního stromku: šťouchnutí větví, zanesení pilin, třísek a úlomků dřeva do očí při ořezávání stromku, manipulace s nářadím (šroubováky, nože) při usazování na podstavec, podráždění oka vniknutím umělého sněhu a třpytek při aplikaci na stromeček.
Otevírání lahví s vínem a se šampaňským: oční trauma způsobené rychlým vytlačením zátky u nedostatečně chlazených vín, kontuze nebo ruptura oka letící zátkou od lahve šampaňského.
Používání zábavní pyrotechniky: poranění očí při manipulaci s pyrotechnickými fontánami a římskými světlicemi (přibližně 12 % případů), podráždění spojivek štiplavým kouřem, zásah oka odletujícími jiskrami.
Ženy ochranu očí podceňují
Vánoční úklid: podráždění spojivek chlórovými výpary z dezinfekčních přípravků, vstříknutí úklidových prostředků do očí, vniknutí prachových částí a jiných nečistot do oka, zasažení oční sliznice různými prášky a spreji.
Vaření: prsknutí omastku při smažení kapra, bezmyšlenkové promnutí očí rukama potřísněnýma octem a jinými přísadami, pálivé kořenící přípravky ulpívající na prstech a přenesené do očí rukama, vstříknutí citronu do očí.
Krášlení před štědrovečerní večeří: šťouchnutí do oka řasenkou, poškrábání tužkou, podráždění očí při aplikaci lepidel na prodlužování řas, poranění oka nehtem při nandávání kontaktních čoček, vstříknutí deodorantu či laku na vlasy do očí.
Minimálně třetina případů poranění oka připadá na děti
Pomoc v kuchyni je třetí nejčastější příčinou poranění očí dětí: šťouchnutí do oka příborem, zasažení oka horkým omastkem, tupé nárazy a závažná oční traumata po pádu na hrany nábytku, podráždění očí moukou a strouhankou, či jinými přísadami na rukou.
Asistence při činnostech dospělých: zanesení drobných třpytek z ozdob do očí při pomoci s instalací vánoční výzdoby, podráždění oka lepidlem při lepení dekorací, zaseknutí kousků dřeva odlétající při sekání či řezání větviček, oční zranění při lití olova, žhavé jiskry z prskavek nebo zábavné pyrotechniky (více než polovina případů).
Vánoční nadílka: proniknutí větve nebo jehličí z vánočního stromku při vášnivém hledání dárků, šťouchnutí do oka prstem při nedočkavém rozbalování dárků, alergické postižení oka z darovaného zvířete, nechtěné vymrštění dárku z rukou, řezná poranění oka a natržení oční stěny dětskými pistolkami, podráždění spojivek vonnými tyčinkami, františky a purpurou.
První krok před vyhledáním lékařské pomoci
„Samozřejmě, nejdůležitější je ochrana očí. Pokud už k nějakému zranění dojde, přenechejte posouzení stavu a léčbu oftalmologovi. První pomoc můžete poskytnout v případě lehčích poranění sami, pokud si nevíte rady, zavolejte lékaře pro další instrukce a poraněného neprodleně dopravte do nemocnice,“ upozorňuje Radan Zugar, primář Očního centra Praha.
Vniknutí cizího tělíska: rozevřete lehce víčka poraněného oka, viditelnou nečistotu odstraňte smotkem vlhké látky nebo okrajem kapesníku, oko vykapejte sterilizujícími očními kapkami nebo vypláchněte fyziologickým roztokem. Překryjte oko sterilním obvazem.
Zapíchnutí jehlice nebo střepu: nikdy se nesnažte nic vyjmout! Oko překryjte obvazem nebo kapesníkem.
Poleptání očí: vypláchněte oči co největším množstvím vlažné vody, ale slabým proudem, od vnitřního koutku směrem ven.
Poranění ostrými předměty: aplikujte binokulární obvaz, který zajistí znehybnění očí.
Víte, že….
…bělima, která kryje 80 % povrchu oční koule, patří v lidském těle k nejpevnějším?
… rohovka je nejcitlivější částí těla?
… nejslabším místem oka jsou svalové úpony?


description: Spousta kreativity dala vzniknout labuchtí knize, která naláká nejednoho kuchařského nadšence na skvělé výtvory.

title: Dobrota a labuchtí krása

maintext:
Že se z jednoho těsta dá vytvořit celá škála zajímavých jídel, zní báječně. Spousta kreativity dala vzniknout labuchtí knize, která naláká nejednoho kuchařkého nadšence na skvělé výtvory.
Za netradičním počinem, který z vaření dělá skutečné umění, stojí foodstylistka Petra Frýdlová, designér Venny Hladik a fotografka Johana Pošová. Uskupení, které spolu úspěšně pracovalo již při řadě příležitostí, si dalo název La Buchta a pod stejným názvem a podtitulem Cesta z jednoho těsta na podzim vyšla i v nakladatelství Smart Press kniha.
Netradiční kuchařka začíná rozsáhlou encyklopedickou částí, kterou sepsala Jitka Rákosníková. Obsahuje řadu informací o základním těstu a jeho variantách, obsažených surovinách a jejich kvalitě. Čtenář získá informace o mouce, jejích druzích, ale i o tom, jak ušlehat bílky. Nechybí ani recepty na náplně a polevy. Na závěr dostanete i řadu rad k vlastnímu zpracování surovin. Tato první část kuchařky je velmi důležitá a může vysvětlit řadu předchozích nezdarů. Pokud si ji nastudujete, získáte v kuchyni daleko větší jistotu.
Pak už následuje více než 80 receptů.
Začínat tím nejtěžším jako jsou dorty, možná není to nejlepší, ale brzy po prostudování receptů zjistíte, že se takováto krása může povést i vám. Po koláčích a buchtách následují malé dezerty a bábovky. Nechybí ani několik slaných receptů. Nejrůznější variace dávají dohromady zajímavé kombinace (jablkový Tarte tatin asi znáte, co takhle Banánový tatin?) a nechávají prostor na rozlet vlastní fantazie.
O projektu si můžete přečíst také na www.labuchta.cz, kde naleznete i blog o jídle.
Takováto výpravná kniha, promyšlená do posledního detailu, může být zajímavým dárkem pro milovníky pečení. Je vytištěna na krásném papíře a fotografie jsou skutečně malými uměleckými díly.
Ukázka z knihy:
Citronovo-mandlové koláčky
Těsto
3 vejce, 150 g (jemného) krupicového cukru, 200 g másla + na vymazání, 100 ml mandlového likéru (amaretto), 100 ml smetany, 300 g hladké mouky, 1 lžička jedlé sody, strouhaná kůra a šťáva ze 2 citronů, špetka soli
+ 200 g mandlových lupínků
Troubu předehřejte na 180 °C. V míse ušlehejte buď ruční balonovou metlou, elektrickými metlami, případně v robotu s nasazenou metlou vejce s cukrem do pěny. Do ještě horkého rozpuštěného másla vlijte smetanu a likér, směs promíchejte s vejci s cukrem, přidejte všechny ostatní suroviny kromě mandlových lupínků a vše důkladně umíchejte do hladkého těsta.
Osm formiček o průměru 10 cm vymažte máslem a dno vyložte pečicím papírem. Na dno rozestřete mandlové lupínky, rozdělte těsto, uhlaďte ho, formičky postavte na plech, vložte do trouby a pečte asi 30 minut, až těsto hezky vyběhne a zezlátne. Koláčky nechte trochu vychladnout, pak je vyjměte z forem.
Čokoládový chilli chlebíček
Těsto:
3 vejce, 150 g (jemného) krupicového cukru, 200 g másla + na vymazání, 200 ml (polotučného) mléka, 300 g hladké mouky, 2 lžičky prášku do pečiva (nejlépe bezfosfátového), špetka soli
+ 25 g kvalitního kakaa, 100 g kvalitní tmavé čokolády 70% (rozpuštěné), 1 lžička mletého chilli.
Čokoládový krém na naplnění: 500 g mascarpone, 300 g čokolády
Mírně zchladlou rozpuštěnou čokoládu vmíchejte ručně do mascarpone, vznikne krém hladké konzistence.
„Do Labuchtích receptů používáme jen tu nejkvalitnější čokoládu, u tmavé čokolády minimálně s obsahem kakaa 70%“
+ tmavá čokoláda na ozdobu
Nejprve si umíchejte krém na naplnění. Troubu předehřejte na 180 °C. Vejce oddělte. Žloutky utřete s cukrem, do ještě horkého rozpuštěného másla vmíchejte studené mléko, směs spojte s vejci, přidejte mouku s práškem, sůl, kakao, čokoládu a chilli a vše důkladně promíchejte. Bílky ušlehejte dotuha a opatrně je spojte s těstem.
Těsto vlijte do vymazané a papírem vyložené chlebíčkové formy o objemu 1,5 l (délka 25 cm). Vložte do trouby a pečte 35 až 45 minut, až chlebíček vyběhne a bude propečený. Nechte ho trochu vychladnout, dvakrát rozkrojte napříč na poloviny, spojte čokoládovým krémem a nakonec ho ozdobte hoblinami z čokolády.
Limetkový dort
Těsto:
6 vajec, 300 g (jemného) krupicového cukru, 400 g másla, 400 ml (polotučného) mléka, 600 g hladké mouky, 4 lžičky prášku do pečiva (nejlépe bezfosfátového), 2 špetky soli
+ dřeň z 1 vanilky nebo pár kapek vanilkového extraktu, kůra a šťáva z 5 limetek
Krém: 500 ml smetany ke šlehání, 500 g měkkého plnotučného tvarohu; kůra a šťáva z 1 limety, moučkový cukr podle chuti.
Troubu předehřejte na 180 °C. V míse ušlehejte buď ruční balonovou metlou, elektrickými metlami, případně v robotu s nasazenou metlou vejce s cukrem do pěny. Do ještě horkého rozpuštěného másla vmíchejte studené mléko, směs promíchejte s vejci s cukrem, přidejte všechny ostatní suroviny a vše důkladně umíchejte do hladkého těsta.
Těsto rozdělte do 4 odepínacích forem o průměru 15 cm vyložených papírem na pečení. Vložte je do trouby a pečte asi 30 minut. Po upečení nechte korpusy vychladnout a pak je seřízněte, aby byly rovné.
Na krém ušlehejte šlehačku a spojte ji s ostatními surovinami, oslaďte podle chuti. Krémem spojujte korpusy a celý dort jím potřete.
Pracny z hrníčku
Těsto
3 vejce, 150 g (jemného) krupicového cukru, 200 g másla + na vymazání, 200 ml (polotučného) mléka, 300 g hladké mouky, 2 lžičky prášku do pečiva (nejlépe bezfosfátového), špetka soli
+ 25 g kvalitního kakaa, 2 lžičky směsi mletého hřebíčku, badyánu, skořice a zázvoru; 100 g mletých vlašských ořechů, 100 g kvalitní tmavé čokolády 70% (nalámané na kousky), strouhanka na vysypání
Troubu předehřejte na 170 °C. V míse ušlehejte buď ruční balonovou metlou, elektrickými metlami, případně v robotu s nasazenou metlou vejce s cukrem do pěny. Do ještě horkého rozpuštěného másla vmíchejte studené mléko, směs promíchejte s vejci s cukrem, přidejte všechny ostatní suroviny a vše důkladně umíchejte do hladkého těsta.
Do těsta zapracujte ořechy a čokoládu a rozdělte ho do hrníčků, předem vymazaných máslem a vysypaných strouhankou. Těsto vyjde na 10 až 12 hrníčků podle velikosti. Hrníčky postavte na plech a pečte 25 až 30 minut, až těsto vyběhne přes okraj.


description: Výrobci budou muset na obalu informovat o výživových hodnotách potraviny. Budete se moci rozhodovat podle energetické hodnoty, množství tuků, soli nebo cukru.

title: Na obalech potravin nyní najdete i výživové údaje

maintext:
13. prosincem začíná platit povinnost výrobců informovat na obalu o výživových hodnotách potraviny. Při nákupu se budete moci rozhodovat podle energetické hodnoty, množství tuků, soli nebo cukru.
7 údajů v tabulce na obalu
Do této doby bylo uvádění výživových hodnot dobrovolné, pro většinu výrobců ale přibude povinnost uvádět sedm údajů: energetická hodnota, tuky a z nich nasycené mastné kyseliny, sacharidy a z nich cukry, bílkoviny a sůl. Tyto údaje bude třeba viditelně uvést na obalu v tabulce, v případě nedostatku místa v řadě za sebou.
Vedle těchto povinných údajů budou moci výrobci dobrovolně doplnit ještě informace o mononenasycených mastných kyselinách, polynenasycených mastných kyselinách, polyalkoholech, škrobu, vláknině, vitaminech a minerálních látkách.
„Ochrana spotřebitelů je pro nás nesmírně důležitá, povinné uvádění výživových údajů je dalším logickým krokem, který zákazníkům pomůže orientovat se při nákupu potravin,“ sdělil ministr zemědělství Marian Jurečka.
Potraviny, které již byly uvedeny na trh nebo byly označeny před 13. prosincem 2016 a tabulku nemají, mohou být prodávány do vyčerpání zásob. Protože některé potraviny mají dlouhou dobu trvanlivosti, bude možné se s potravinami bez tabulky setkat i několik dalších měsíců.
Existují výjimky
Tyto informace některé výrobky nést nemusí. To se týká nebalených potravin (pekařské výrobky, pultový prodej krájených masných výrobků), v obchodě nakrájených a zabalených sýrů, pokrmů ve stravovacích zařízeních, potravin s malým obalem (největší plocha je menší než 25 cm2), nápojů s obsahem alkoholu nad 1,2 %, nezpracovaných potravin (např. čerstvé maso, ovoce a zelenina), čaje, kávy, bylin a koření, soli nebo žvýkaček.
Výživové údaje nebudou muset uvádět ani výrobci, kteří potraviny vyrábí v malém množství, tj. v množství, které je výrobcem dodávané přímo konečnému spotřebiteli nebo do místního maloobchodu. Výrobce musí zaměstnávat maximálně 10 zaměstnanců nebo má roční obrat do 20 milionů korun. Na další výjimky se můžete podívat zde: nařízení o označování potravin EU č. 1169/2011.
Zdroj: tisková zpráva MZe


description: Nemůžete nebo nechcete jíst pšenici a v ní obsažený lepek. Co dělat, když se nechcete vzdát oblíbených jídel? Je tu kuchařka Vaříme a pečeme bez lepku.

title: Zábavně a chutně i bez lepku


title: Z Ghany do celého světa

maintext:
Hutný a výpravný společenský román, kaleidoskop míst a doby, o níž toho pořád moc nevíme. Román z příjemně nového zdroje, z pera ghanské rodačky Yay Gyasi.
Dvě sestry, které drsně rozdělili a vyslali na zcela odlišnou životní pouť. Effie se provdá za bohatého Angličana a žije v přepychu pevnosti Cape Coast. Její potomci budou žít ve svobodě, cestovat, studovat, spravovat svou zemi. Esi se sice na své cestě podívá mnohem dál, ale jistě by raději zůstala v rodné Ghaně. Tato sestra je totiž prodána do otroctví a spolu s tisíci dalších otroků odvezena do Spojených států amerických. Její potomci tedy ochutnají svobodu až mnohem později a na zcela jiném kontinentu.
Román Návrat domů sleduje osudy několika generací, které rozdělil obchod s otroky, jedna z temných kapitol historie Ghany i USA. Strhující, svěží vyprávění autorky Yay Gyasi rychle ubíhá, takže si ani nestihnete všimnout, že utekla celá staletí. Návrat domů je autorčinou literární prvotinou. A nutno přiznat, že Yaa Gyasi již touto první knihou nasadila laťku velmi vysoko.
Mnohovrstevný, dějově bohatý román o děsivých i neskutečně zajímavých dějinách, příbuzenských vazbách a lásce, které nelze jen tak zpřetrhat, vám po dočtení zůstane hluboko vryt do mysli. Možná, jako autorka článku, sáhnete i po encyklopediích a internetu, abyste se dozvěděli víc. A vězte, že ghanské Zlaté pobřeží (Cape Coast) pro vás pak už nebude jen turistickou destinací, ale také místem mnohé křivdy a bezpráví.
Autorka má nečekaně minimalistický vypravěčský styl, který uchvátí i skeptické čtenáře. Návrat domů, vydaný nakladatelstvím Mladá Fronta, potěší a zaujme všechny, kteří rádi objevují spletité rodinné ságy či poznávají dávno minulé doby prostřednictvím poutavých příběhů.


description: Návrat do rodného města, kde ji považují za vyvrhele. Temné tajemství z minulosti, které prosákne. Závist, maloměšťáctví, touha po krásně ušitých šatech.

title: Dobře ušitý australský román


description: Melanie je 10 a miluje dobrodružné příběhy a učení nových věcí. Spolu s podobnými dětmi žije v celách vojenské základny a nesmí se hnout z pout.

title: Budu ti bohyní a titánkou

maintext:
Melanie je desetiletá holčička, která miluje dobrodružné příběhy a učení nových věcí. Problém je, že nemůže chodit do obyčejné školy. Spolu s jí podobnými dětmi žije v celách chráněné vojenské základny a celý den se nesmí hnout z pout. Melanie totiž vůbec není lidské mládě, ale malý hladovec.
Co, nebo kdo, je hladovec a jak se jím Melanie stala? To prozradí kniha a nyní již také audiokniha Všemi dary obdarovaná. Postapokalyptický román britského autora M. R. Careyho je výjimečný nejen tématem, ale také tím, že je z velké části vyprávěn z pohledu malé hrdinky, malého hladovčete.
Melanie si nepamatuje na nic jiného, než život v okovech a pod dozorem seržanta Parkse či doktorky Caldwellové. A vlastně nad svým osudem ani moc nepátrá, bere ho prostě jako hotovou věci. Ke štěstí jí stačí, že jednou za týden dostane k jídlu misku červů a smí chodit do školy. Školu miluje, především, když je učí skvělá a báječná slečna Justineauová. Jednoho dne se však stane něco, co všem výše uvedeným navždy změní život a donutí je spolupracovat. Do pevnosti vtrhnou hladovci a z Melanie, slečny Justineauové, doktorky Caldwellové, seržanta Parkse a mladého Parksova vojáka jsou náhle psanci na útěku.
Při putování zpustošenou Anglií je Melanie konfrontována s drsnou skutečností, je vlastně nemrtvá a Caldwellová ji „chovala“ v pevnosti jen jako testovací objekt. Všichni nacházejí hranice svých možností, vzájemné vztahy se zamotávají a rozplétají jako chapadla houby, která celou pohromu způsobila. Děj neúprosně spěje k velmi nečekanému závěru. Zachrání Melanie svou milovanou učitelku přes zuby nenasytných hladovců? Bude za ni bojovat jako malá odvážná titánka? A vlastně, zachrání všechny sama před sebou? Zaposlouchejte se do audioknihy Všemi dary obdarovaná, z vydavatelství OneHotBook, a velmi rychle vše rozpletete.
Všichni tři interpreti vdechli svým hrdinům živost, osobnost a i přes mnohou počáteční nelibost (nechce se vám fandit někomu, kdo nechá Melanii rozřezat na pozorování) si je zamilujete, jakmile promluví svým vlastním hlasem a ne skrz Melanii. Příběh je vyprávěn ze tří různých pohledů. Prvním je Melanie v podání Kláry Sedláčkové-Oltové. Herečka vtiskla své hladové holčičce něžnost, moudrost i nadhled, pro které vám bude připadat bezmála k sežrání. Tu vystřídá Dana Černá jako slečna Justineauová (a občas doktorka Caldwellová). Klidný, nevzrušený přednes Černé způsobí mrazení v zádech a nezkrotnou závist mít také tak chytrou a starostlivou učitelku. Posledním hlasem a třešničkou na dortu je Vasil Fridrich v kapitolách seržanta Parkse. Fridrichovi věříte každé slovo, jeho rozhodnost je nakažlivá a často celé podivné skupince zachrání život. Tři báječné hlasy, tři úhly pohledu na dobrodružství, u něhož oněmíte.
Carey napsal velmi svěží román o neznámé houbové infekci, která přivodila přerod lidské rasy v tlupu neustále hladových nemrtvých, kterým neodolatelně voní čerstvé lidské maso. I když se jedná o trochu neotřelé téma a občas zatoužíte potupně vrhnout do záchodové mísy, slibuji, že si poslech audioknihy opravdu užijete díky napínavému ději, sympatickým hrdinům a krásné interpretaci všech zúčastněných. A věřte, že si lze zamilovat i zombie holčičku, když je to právě všemi dary obdarovaná Melanie. A vůbec nevadí, že má pořád takový ukrutný hlad.


description: Pokud si chcete linecké cukroví koupit, obchodní řetězce nejsou dobrou variantou, dTest se jim podíval na zoubek. Upečte si vlastní

title: Linecké cukroví z řetězců není ideální volbou, nechte si ho upéct nebo se na něj vrhněte sami


description: Energetické kuličky v nejrůznějších podobách se hodí nejen na sváteční stůl, ale také kdykoliv, když budete potřebovat dodat sílu nebo si zdravě mlsnout.

title: Energetické kuličky jsou zdravým mlsáním nejen na svátky

maintext:
Energetické kuličky v nejrůznějších podobách se hodí nejen na sváteční stůl, ale také kdykoliv, když budete potřebovat dodat sílu nebo si jednoduše zdravě mlsnout.
S knížkou jednoduše nazvanou Energetické kuličky přišlo nové nakladatelství Esence. Najdete v ní nejen sladké, ale i slané kombinace, které občas udiví. Dovedete si představit kuličky s brokolicí, lískovými oříšky a cibulí? Když pomineme mylnou představu, že kuličky musejí být sladké, získáme řadu zajímavých kombinací. Možná nebudete mít k dispozici všechny suroviny, návštěva některého obchodu se zdravou výživou by to ale měla vyřešit.
Na kuchařce je sympatická nejen řada velmi chuťově pestrých receptů, ale na své si také přijdou milovníci hodnotových údajů. Na začátku kuchařky najdete nejen přehled všech 7 slaných a 8 sladkých superkuliček, ale také přehled nejdůležitějších přísad a dalších ingrediencí. Dozvíte se tak, jak jednotlivé potraviny přispívají k vašemu zdraví a cizí názvy už nebudou jen bezvýraznými pojmy. Pokud vám přijde receptů málo, najdete v knize i vzorec přípravy kuliček, takže vaše fantazie se bude moci rozjet naplno.
Jednotlivé recepty obsahují nejen přehled hodnot, ale i upozornění, čím některá z obsažených ingrediencí posiluje organismus. Většina kuliček je doporučována vyrábět v mixeru, získáte ale i další informace k ruční výrobě, včetně některého dalšího tipu.
Praktická malá knížečka má v sobě spoustu zajímavostí a dokáže dobře obohatit a zpestřit nejen vaši sbírku kuchařek, ale i jídelníček.
Inspirujte se dvěma recepty z knihy.
Brusinkovofíkové kořeněné kuličky
Vitamíny B a zinek v mleté mace zvyšují vytrvalost
Na 16 kuliček: 125 celých mandlí, 125 sušených brusinek (neslazených), 125 g sušených fíků bez stopek, 1 lžička mleté maky, 1/2 lžičky mleté skořice, 1/4 lžičky mletého zázvoru , 1/4 lžičky nového koření, 1/4 lžičky mletého muškátového oříšku, 1 1/2 lžíce pomerančové šťávy
Všechny přísady dejte do robotu a mixujte asi 30 vteřin, až bude vše nadrobno rozsekané. Směs rozdělte na 16 stejně velkých porcí a pak z nich vytvarujte kuličky – je to snazší, když si navlhčíte ruce.
Před jídlem dejte kuličky na 1 hodinu do ledničky.
Povzbuzující tropické kuličky
Protizánětlivá kurkuma může ochránit před nachlazení a chřipkou.
Na 16 kuliček: 140 g sušeného manga, 30 g kustovnice čínské (goji), 140 g kešu oříšků, 60 g sušeného strouhaného kokosu + další na obalení, 1 lžíce mletého baobabu, 1 1/4 lžičky mleté kurkumy, 1 lžička šípkového prášku, 1 limeta, šťáva a kůra, 2-4 lžíce studené filtrované vody
Všechny přísady kromě filtrované vody dejte do robota a krátkými pulty rozsekejte najemno. Nechte motor běžet a postupně přilévejte vodu, až se začne směs spojovat a vytvářet kouli. Rozdělte ji na 16 stejně velkých porcí a vytvarujte z nich kuličky. Nasypte vrstvu strouhaného kokosu na zvláštní talíř a kuličky na něm obalte. Dejte je na hodinu do ledničky nebo je na 20 minut zamrazte, aby před podáváním ztuhly. Nejlepší jsou vychlazené, ale zrovna tak je můžete přidat do krabičky se svačinou nebo obědem a sníst někdy během dne!


description: Pořídit si živý a voňavý nebo umělý a ekologický vánoční stromeček někdy není úplně jednoduché rozhodnutí. Poradíme výhody a nevýhody i to, jak s nimi zacházet.

title: Vánoční stromeček: zvolit mezi živým nebo umělým?

maintext:
Dilema, jestli pořídit živý a voňavý nebo umělý a ekologický někdy není úplně jednoduché rozlousknout. Jaké jsou výhody a nevýhody jednotlivých variant? Poradíme nejen to, ale poskytneme několik rad, jak zacházet se stromečky.
Živý stromeček
Nejčastěji si do našich domovů z živých stromků přinášíme smrčky nebo borovice, někdy také jedličky. V současné době se vánoční stromky převážně pěstují na speciálních místech, takže pokud se obrátíte na pěstitele, nijak přírodu neničíte.
Když chcete dodržet tradici a pořídit si živý stromeček, máte dvě možnosti. Buď si pořídíte stromek uříznutý, ideálně přímo u pěstitelů, nebo s kořenovým balem.
Pokud chcete uříznutý stromek, nechte si ho připravit tak, abyste ho už pak jen mohli zandat do stojanu a nemuseli ho seříznout doma. Stromek zásadně neseřezáváme do špičky, protože tím se ničí a vydrží daleko méně. Když si ho přinesete domů, postavte ho pokud možno do kyblíku s vodou někam do chladu nechte ho při teplotě zhruba 5 °C. Aby vydržel co nejdéle, měl by se nechat zhruba týden v chladnější místnosti, teprve potom je na řadě cesta do teplého pokoje. Když postavíte stromek nakonec do stojánku do bytu, nenechte ho stát ve vodě. Zalévejte pravidelně tolik, kolik vypije.
Zajímavou variantou je také stromek v květináči. Když si koupíte menší a přes rok ho necháte venku, může vám vydržet několik let. Zároveň tak šetříte přírodu. Pro pěstování v nádobě je ideální smrk stříbrný. Při výběru dávejte pozor, aby byl pěkně rostlý a měl sytou barvu. Nakonec ho třeba i můžete přesadit ven. Je to příjemný kompromis. I v tomto případě nechte stromek z venkovních prostor zvyknout na chlad, teprve pak ho přesuňte do teplého pokoje. Stejně postupujte, pokud budete stromek po svátcích vracet do venkovních prostor.
Umělý stromeček
Když si jednou pořídíte kvalitní umělý stromeček, nemusíte každý rok pořizovat nový a dobře vypadá. Jednou si vyberete určitou velikost a ta zůstává. Stromek není možno zkrátit. Neopadává a nemusíte ztrácet čas s úklidem jehliček. Až budete chtít, jednoduše stromek zase složíte do krabice a necháte na příští rok. Chybí mu však typická vůně. Tu můžete dodat esenciálním olejem (například s vůní borovice), který můžete kápnout na misku v blízkosti stromečku.
A na závěr? Ať už si pořídíte jakýkoliv vánoční stromeček, hlavně si užijte atmosféru, která je s ním spojená. Krásné svátky.


maintext:
Vytáhnout červenou kartu není "umlčováním nepohodlných názorů". Demokracie má pravidla jako fotbal
Dnes 14:11
Není žádná cenzura vylučovat z veřejné debaty požadavky typu Juden raus, Cikáni do plynu, nebo Islám v ČR nechceme, píše v komentáři Jan Moláček.
Je načase vypořádat se s jedním z nejčastějších obvinění, kterému mnozí z nás v poslední době čelí. Mám na mysli výtku často adresovanou liberálům, kteří podle ní pokrytecky odmítají připustit „jakýkoliv názor, který se jim nelíbí“, případně přímo „umlčují nepohodlné názory“.
Podle některých hlasů je dokonce nynější společenské uspořádání srovnatelné s komunismem, protože – stejně jako komunisté – prý stíhá ty, kdo ho kritizují.
Jak je to ve skutečnosti?
Demokracie je jako fotbal – hraje se podle pravidel. I ve fotbale se o některých pravidlech diskutuje a mohou se změnit. Nebudu předstírat odbornost, ale i já vím, že se dnes ofsajd posuzuje jinak než kdysi, že se za výhru dávají tři body místo někdejších dvou, že se bouřlivě diskutuje o využití videa v posuzování sporných situací. A na plácku si klidně můžete zakopat tři na tři a domluvit se, že gól platí jenom po zemi. I tak si fotbal užijete (možná víc než při leckterém zápase u televize).
Totéž platí pro demokracii. Volba prezidenta se může změnit z nepřímé na přímou. Některé země využívají poměrný volební systém, jiné většinový. Někde dokonce vyhrajete, i když váš protikandidát dostane o tři miliony hlasů víc a rozproudí se debata, jestli by to nemělo být příště naopak. V pořádku. To vše – a mnoho jiného – může být předmětem diskuse.
Ale jsou pravidla, o kterých diskutovat nelze. Ve fotbalových týmech musí být na začátku zápasu stejně hráčů a zápas musí začínat za stavu nula nula. I na plácku, kde si vytyčíte branky z odložených mikin, musíte vzdálenost mezi těmito improvizovanými tyčkami pečlivě odkrokovat. Krátce – nejde ani tak o to, zda bude platit gól jen po zemi nebo až po kolena, ale musí to platit pro všechny stejně. Kdyby Miroslav Pelta na zasedání UEFA navrhl, aby se české reprezentaci počítal každý gól za dva, nikdo by se s ním nebavil.
Přesně tak je to i ve svobodné, demokratické společnosti. I ta má pravidla a zásady, o kterých diskusi připustit nelze. Vlastně nejsou tak odlišná od těch fotbalových. Princip rovnosti všech lidí před zákonem a nedotknutelnost jejich základních práv a svobod nejsou technikálie, ale pilíře, na kterých demokracie a svoboda stojí.
Diskuse s někým, kdo navrhuje například perzekuci či diskriminaci druhých kvůli barvě pleti, etnické příslušnosti nebo náboženství, není možná. Ne proto, že s ním nesouhlasíme, ale proto, že popírá podstatu demokracie stejně, jako by pravidlo „Sparta má oproti soupeři vždy poloviční bránu“ popřelo podstatu fotbalu.
Demokratické země prosazování protidemokratických postojů většinou různými zákony omezují, což někdy vede k dalšímu zásadnímu nedorozumění. Čteme to dnes a denně – nynější politický systém je prý stejný jako komunismus, protože stejně jako komunisté pronásleduje své kritiky.
Je to pravda?
Pravda je, že totalita i demokracie se brání útokům proti své vlastní podstatě. Pomiňme teď, že komunisté to dělali svévolně a za nepřípustnou kritiku mohli označit cokoliv, což dnes není možné. Klíčový rozdíl je jinde.
Komunismus byl jako fotbal, v němž jeden tým měl o dva hráče víc, menší bránu a každý gól si počítal za dva. Demokracie je otevřená hra stejně početných týmů, pro něž platí stejná pravidla.
Komunismus (jako každá totalita) byl nelegitimní, protože nerespektoval ona „nezcizitelná“ práva, kterými jsou podle jednoho z nejslavnějších dokumentů lidské historie nadáni všichni lidé „svým Stvořitelem“. Z těchto práv naopak vyplývá legitimita boje proti jakékoliv totalitě.
V demokracii je to ale přesně obráceně. Pokud někdo srovnává postihy protestů proti komunismu se stíháním útoků proti podstatě demokracie, pak to může dělat jen proto, že odmítá rozdíl mezi oběma systémy, pokud jde o jejich legitimitu. Demokracii chápe jako jednu z mnoha rovnocenných forem uspořádání společnosti, která nemá o nic větší nárok na obranu vlády sebe sama než orientální despota či komunistická státostrana.
S tím se nedá nic dělat, nelze nikomu přikázat, aby byl demokratem. Mnohdy ale právě ti, kdo útočí na principy demokracie a jejich obranu srovnávají s komunistickou cenzurou, označují sami sebe za obránce západních hodnot, tedy mimo jiné právě demokracie. Na tuto hru nesmíme přistupovat.
Pokud by se UEFA odmítla zabývat návrhem, aby se každý český gól počítal za dva, byla by to snaha „umlčovat nepohodlné názory“? Jistěže ne. Byla by to snaha nepřipustit konec fotbalu. Zdá se to jako samozřejmost, o které není třeba psát komentáře, ale už nějakou dobu se lana poutající nás k těmto samozřejmým a bezpečným kotvám povážlivě uvolňují.
Bylo by extrémně nebezpečné pokoušet se z veřejné debaty vytlačovat postoje, které respektují principy demokracie, a jsou proto legitimní, jakkoliv se někomu – třeba liberálům – nemusejí líbit.
Úplně stejně nebezpečná je ale opačná snaha – pokusy legitimizovat postoje, které demokratické principy pošlapávají. Není žádná cenzura vylučovat z veřejné debaty požadavky typu Juden raus, Cikáni do plynu, nebo Islám v ČR nechceme.
Ať si každý odpoví na otázku, které z těchto dvou nebezpečí nás dnes ohrožuje víc.
autor: Jan Moláček


description: Reprezentativní seznam dárků, které prezident republiky zatím dostal na cestách po krajích.

title: Inventura prezidentských darů od A do Ž


maintext:
Zemanův hyperpopulistický zpěv: Nezaměstnaní se vysmívají pracujícím, lži na internetu jsou svoboda
Dnes 17:30
Srovnejme Miloše Zemana s Joachimem Gauckem, který na Hod Boží děkoval Němcům, že pomáhají uprchlíkům, chválil je za to, že ukázali lidskost.
Není lehké mluvit k lidu na 26. prosince, tedy v den, kdy věřící vzpomínají na Štěpána, prvního křesťanského mučedníka. Není lehké shrnout celý rok do zhruba čtvrt hodiny. Miloš Zeman předem oznámil, že jeho štěpánský projev (vánoční poselství) bude pozitivní.
Je zvláštní, že po Štědrém dnu, kdy se slaví narození Ježíška, pro věřící Boha, do světa, tedy po „času radosti, veselosti“, přichází záhy vzpomínání na umučeného Štěpána. Proč? Štěpán byl zabit. Židovské radě vyčetl, že má tvrdé srdce; řečeno dnešní řečí, nemilujete, nenávidíte. Když byl kamenován, „zvolal hlasem velikým: Pane, nepokládej jim toho za hřích“ (Skutky 7, 60). Prosil za odpuštění pro své vrahy. Příběh podobný příběhu Ježíše, esence křesťanství. Milovat nepřátele.
Nic podobného v projevu prezidenta nezaznělo. Přesto se o pozitivní řeč snažil. I letos zopakoval, že „skončila blbá nálada“. Mluvil pak o ekonomických aspektech, jak se nám dobře daří, máme nízkou nezaměstnanost a přebytkový rozpočet. Zmínil v EU „nejmenší diferenciaci majetkovou a příjmovou mezi těmi nejbohatšími a těmi nejchudšími“.
Vytkl, co se dle něj nepovedlo. Jako „nedostatek“ vidí některé sociální dávky. Nechápe, „když zde máme téměř 400 tisíc nezaměstnaných a 150 tisíc volných pracovních míst, proč bychom měli pomocí sociálních dávek podporovat i lidi, kteří odmítají nabízenou práci a vysmívají se těm, kteří každý den poctivě chodí do práce.“ Mluvil o nezaměstnaných, kteří se „vysmívají“ pracujícím. Kam míří? Na sociálně nejslabší v ghettech, kteří mnohdy nemají šanci práci získat. Nejsou kvalifikovaní, v jejich blízkosti místo nenajdou. Zeman vedl populistické řeči, takových lidí těžko bude 150 tisíc.
Zeman není Halík
Používá své omšelé bonmoty typu: „jistě znáte stupňování slova nepřítel: první stupeň nepřítel, druhý stupeň úhlavní nepřítel a třetí stupeň koaliční partner. Někdy se k tomu mimochodem dodává i čtvrtý stupeň, což je člen vlastní politické strany...“ Skoro se to stydíte poslouchat. Ale člověk si musí uvědomit: Zeman mluví ke svým voličům. Nespojuje, ale s úsměvem na rtech a s tónem moudrého muže, rozděluje, osočuje slabé; pravý opak Štěpána.
Nemohla chybět kritika Evropské unie. To Brusel může za Brexit: „Podle mého názoru větší díl viny leží na současném vedení Evropské unie, které je naprosto neschopné, byrokratické, způsobuje odcizení evropských občanů od evropských institucí, a není dokonce schopno ani splnit tak základní úkol, jako je ochrana vnějších hranic Evropské unie.“ Srovnejte to se Zemanovými výroky, že se budeme v Číně učit, jak „stabilizovat společnost“, a nevyjdete z údivu.
Prezident si je vědom, že veřejnost nedobře vnímala prohlášení čtyř nejvyšších ústavních činitelů k Číně v „kauze Brady“. Proto Čínu vysvětlil v části projevu, jež se týkala ekonomické diplomacie: „Velmi významnou událostí v této souvislosti byla návštěva čínského prezidenta v naší republice, během které bylo podepsáno třicet významných hospodářských dohod. Jistě víte, že náš nejúspěšnější podnik Škoda Auto vyváží nejvíce svých automobilů právě do Číny, ale je méně známé, že Čína je největším zahraničním investorem v sousedním Německu, a bylo by hloupé, abychom i my nevyužívali obdobných příležitostí.“
video Češi jsou lidé z venkova, plebejský národ, který velké ideály míjely, ale jsme schopní zapálit se do boje, říká farář a disident Miloš Rejchrt
Ani slovo o podlézání Číně, o podezřelém čínském poradci na Hradě. Kdepak, i na Štěpána jde jen a jen o kšeft. Vánoce jsou svátky konzumu, škodovka prodává do Číny, skončila blbá nálada. Nějaká lidská práva na Vánoce? Ve svátcích narození Ježíše, smyslu celého křesťanství, které právě lidská práva světu přineslo? Neblázněte, Miloš Zeman přece není Tomáš Halík nebo papež František.
Ani nohu k nám, ani nohu
Ke konci poselství (v čem tkvělo, čeho byl Zeman poslem? Pokuste se to v jeho řeči najít, ale nenajdete) pravil: „Velmi podstatným rysem uplynulého roku byl mezinárodní terorismus. Naposledy se projevil událostmi v Berlíně, ale předtím ve Francii, v Belgii a dalších zemích.“ Souhlas. Tak to je. Teror vnímáme, prožíváme, stal se naší temnotou.
Zeman chutě najel rovnou do nejpopulističtější tóniny: „Dnes už téměř nikdo nepochybuje o souvislosti mezi migrační vlnou a teroristickými útoky.“ Marné opakovat, že uprchlík je uprchlík a terorista je terorista.
Zeman: „Právě proto jsem odpůrcem názoru, že by bylo vhodné v příštích dvou letech na naše území umístit zhruba 6200 migrantů na bázi takzvané dobrovolnosti, což je ovšem téměř totéž jako povinné kvóty a že by bylo vhodné pro tyto účely vynaložit přibližně 600 milionů korun.“
Tedy ani šest tisíc. Ani ten nejmenší možný počet, který by se u nás rozpustil jako nic. Kdepak, „umístit muslimské těžko slučitelné migranty na naše území by znamenalo vytvořit podhoubí pro případné teroristické útoky a předtím bych chtěl znovu a s plnou vážností varovat“. - Doma nepomáhat, maximálně někam poslat prachy; k nám ani nohu.
Srovnejme Zemana s německým prezidentem Joachimem Gauckem, který na Hod Boží děkoval Němcům, že pomáhají uprchlíkům, chválil je za to, že ukázali lidskost. „Vy všichni jste se stali tváří vřelé a lidské země,“ řekl. „Ať již v rámci práce nebo dobrovolně jsme ukázali, co je v nás - dobrá vůle, profesionalita a také umění improvizace. A jsme svědky toho, že jedinci i společnost mohou stále objevovat a růst.“ Gauck vnímá společenský růst jako pomoc druhým, i muslimům.
Poslední Zemanova perla. Mluvil o pokusech cenzurovat internet. „Jsem zásadně proti cenzuře s výjimkou pornografie a zejména dětské pornografie. Ale jinak ten, kdo zabraňuje druhým, aby vyslovovali svoje argumenty, jenom dokazuje, že sám dostatek argumentů nemá. A proto bych si nepřál, aby naše ministerstvo vnitra bylo jakýmsi novodobým Koniášem... Nepotřebujeme cenzuru, nepotřebujeme ideovou policii, nepotřebujeme nový úřad pro tisk a informace, pokud máme i nadále žít ve svobodné a demokratické společnosti.“
U nás ovšem nikdo o cenzuře nemluví. Na vnitru vzniká skupina lidí, kteří mají vyvracet dezinformace, jež u nás mimo jiné šíří ruské tajné služby. Což se Putinovu příteli na Pražském hradě nelíbí. Naopak mu nevadí tuny lží a urážek a výhrůžek na internetu, popisuje je v poselství jako „argumenty“. Nechutná pasáž. Poselství typu „chraňme hnus, slouží mi“.
Je opravdu směšné, když hlava státu řeč, jež útočí na nezaměstnané i uprchlíky a podporuje svinstvo na netu, zakončí tímto velemoudrem: „Přál bych si, abychom všichni se na sebe někdy dokázali usmát, a nikoli škaredit se, abychom si dokázali podat ruku, a i když máme různé názory, abychom těmto názorům dokázali naslouchat a neposlouchali jenom svoje vlastní názory.“ Mohlo by to sloužit jako školní příklad pokrytectví. (Naučil se to Zeman v Číně nebo v Rusku?)
Slyšeli jsme Zemanův hyperpopulistický zpěv. Moudré bylo nezapínat televizi, nebo si zacpat uši.
autor: Martin Fendrych


maintext:
Hlídáme vás, mají občany uklidnit betonové zátarasy. A co takhle zákaz vycházení?
Dnes 13:15
Námitka, že bezpečnostních opatření přece není nikdy dost, neplatí. Jsme ve svobodné zemi.
Česká, moravská a slezská náměstí se na Vánoce opevňují. Jde o reakci na teroristický útok v Berlíně. Standardem jsou betonové zátarasy, někde přibývají nákladní auta, hasičské cisterny, v Plzni byl u radnice spatřen obrněný transportér. V Uherském Brodě trh rovnou zrušili.
Jen 24 hodin předtím ministr vnitra Milan Chovanec oznámil, že Česku podle zpravodajských služeb nehrozí zvýšené nebezpečí teroristického útoku. A když zasedla vládní zpravodajská skupina a vyhodnotila postberlínskou situaci, ponechala teroristickou hrozbu na stupni číslo 1 – bdělosti, která platí už od jara, od atentátu na letišti v Bruselu.
Manévry těžké techniky kolem vánočních trhů a nákupních center se s tím nezdají být úplně v souladu. Tak si vyberte: buď se nebezpečí nezvýšilo, anebo musíme stavět zátarasy, a to i v okresních městech. Obojí dohromady je protimluv.
Vysvětlení ministra Chovance, který si ženijní opatření přišel prohlédnout na Staroměstské náměstí, bylo odzbrojující: "Je to spíše z určitého psychologického pocitu pro českou veřejnost, že se opatření dělají." Psychologický pocit!
Ne, takhle se to dělat nemá. S veřejností ať státní moc komunikuje přímo a srozumitelně, a ne skrze hrátky s její psychologií. Buď něco hrozí, a pak mají úřady, města a policie příslušně reagovat a vysvětlit, oč a proč jde. Anebo nehrozí, respektive situace se nemění, a pak ale není důvod „uklidňovat“ obyvatelstvo instalací betonových bariér a vozové hradby. Takové uklidnění je pofidérní. Co si z toho občané odnesou? Uklidní je to, nebo vyděsí a vystresuje? Ospravedlní jejich obavy? Sníží, nebo zjitří vnímavost vůči okolí?
Námitka, že bezpečnostních opatření přece není nikdy dost, neplatí. Jsme ve svobodné zemi. Nejklidnější bychom ve smyslu téhle úměry byli, když na hranici natáhneme ostnaté dráty a nevystrčíme nos z domu. Zákaz vycházení = psychologický pocit bezpečí zaručen.
Státem zavedená nebo doporučená bezpečnostní opatření mají mít nějakou viditelnou logiku a konzistenci s veřejně dostupnými informacemi. Jinak se rychle může stát, že je budou lidi brát jako formalitu, stafáž „na uklidnění“, protože všichni „přece víme“, že policie to zase zveličuje. Je třeba hrát na rovinu, nepodceňovat ani nezveličovat. Chovat se normálně. Ani prevence se nesmí přehánět, tak jako není dobré spolykat krabičku vitamínů naráz.
Když vynecháme možnost, že bezpečnostní situace je horší, než víme od úředních míst, pak mají manévry dvojí vysvětlení: buď stát nemá dost kvalitních informací, a tak opevňuje "pro jistotu" a "naslepo". Anebo vláda a policie chtějí sbírat body tím, jak se velmi viditelně postaraly o bezpečí. Zátaras a samopalník na každém rohu opravdu působí především na voliče, to ministr Chovanec vidí správně.
autor: Jan Lipold


maintext:
Chceme muzeum Miloše Zemana. Udělali jsme inventuru darů, jejich výstava by nadchla
Dnes 11:14
Ozdobná dřevěná krabička ve tvaru Ústeckého kraje. Obraz chalupy Miloše Zemana na Vysočině. Paroží. Neříkejte, že by vás to nezajímalo, milí čtenáři.
„Na Hradě je za mou kanceláří takový pokoj, kam ty dárky ukládám. Ty nejhezčí si beru do Lán, přenechám je svému nástupci, aby z nich měl také radost. A jsou také dárky, které vypiju a sním.“ Tak Miloš Zeman – a jak víme, při setkání s občany odpoví na opravdu každou otázku – v domově důchodců v Mirošově popsal, co s těmi všemi dary, které na prezidentských cestách po krajích dostává, dělá.
Skutečnost ale musí být trochu jiná. Při rešerši zpráv o tom, co kde kdo hlavě státu věnoval, se ukázalo, že jeden pokoj na Hradě by jako komora na dárky rozhodně nestačil. Spíš měl další sklad přistavět Amazon. (Viz seznam zde.)
A to jsme se pokusili inventarizovat jen dary z třídenních výprav do krajů (a v Praze prezident ještě nebyl). K nim by bylo třeba připočíst pozornosti od zahraničních delegací, dárky k narozeninám nebo příležitostné soukromé prezenty věnované při hradních audiencích nebo jen tak. O řadě z nich se pochopitelně ani neví, nepíše.
Pro pořádek je třeba dodat, že dárky vyváží do krajů i prezidentská kancelář. Také hejtmani něco dostávají, třeba opasky, alkohol nebo lampy. Dovoz ale mnohonásobně převažuje. Některé dary, například porcelánový servis, prezident skutečně používá. Na jiné bohužel sedá prach, a to je škoda. Měla by se jimi kochat i veřejnost.
Ne, nemáme na mysli rovnou to, že by expozice darů prezidentu republiky měla suplovat výstavu korunovačních klenotů. Představujeme si ji jako něco mezi ozvěnami Země živitelky a proslulými sbírkami špičkové umělecké všehochuti, jako jsou newyorská Frick Collection nebo Gulbenkianovo muzeum v Lisabonu. To nejlepší z Česka. Zpráva o stavu vlasti. Tohle přece na Hrad patří!
Ušlechtilé motivy a upřímnost dárců nelze zpochybňovat a patří jim dík. Přesto se kurátor muzea Miloše Zemana bude muset vyrovnat s tím, že podobný formát už tu byl.
Výstava darů pracujících k sedmdesátinám generalissima Stalina, uspořádaná ve Veletržním paláci v Holešovicích, se podle filmového týdeníku „těšila tak velké pozornosti Pražanů, že musela být otevřena denně od rána až do půlnoci“. K vidění byl například automobil Tatraplán z Karosy Vysoké Mýto s polstrováním z červené kůže či Letadlo míru (Samoljot mira) vyrobené zaměstnanci národního podniku Aero v nedělní směně. „Dary svědčí o oddanosti našeho lidu vůdci a učiteli všech pracujících,“ hlásila propaganda.
Výstava darů, které dostal při různých příležitostech prezident Klement Gottwald, byla v Lobkovickém paláci na Hradě instalována v roce 1952. Citujeme z filmového žurnálu: „Dělníci posílají v pozdravných adresách dary nejcennější: pracovní závazky, kterými urychlují naši cestu k socialismu.“ „Řada závodů darovala svému prezidentovi vzory svých krásných výrobků.“ „Z takových krásných dýmek bude panu prezidentovi jistě kouření chutnat.“ „Ve zvláštním oddělení jsou vystaveny dary lidu spřátelených zemí“. „Nejdojemnější jsou projevy lásky našich nejmenších.“ (Odkaz na dobovou reportáž zde.)
Miloš Zeman sice na rozdíl od Gottwalda zatím nedostal traktor a socialistické závazky jsou pasé. Přesto není důvod, aby se výstava úspěchů a tvůrčích dovedností lidu, promítnutých do darů hlavě státu, nedala uspořádat nejen za totality, ale i v demokracii. Potěší, upevní národní hrdost a sounáležitost a už symbolické vstupné by vylepšilo rozpočet prezidentské kanceláře (nové budky u stanovišť bezpečnostních kontrol aj.).
Expozice darů rozdělená do příslušných oddělení (Popelníky, Výtvarné umění, Strojírenství, Destiláty, sál Gastronomie temperovaný na +2° C atd.) by podle našeho názoru přilákala zaslouženou pozornost. Objevila by se v bedekrech, stala by se magnetem nejen čínského turistického ruchu.
Tabulka s nápisem „Debil, který spí, vykonává veřejně prospěšnou práci". Ozdobná dřevěná krabička ve tvaru Ústeckého kraje, uvnitř se sadou nožů rybička. Obraz chalupy Miloše Zemana na Vysočině. Trofejní paroží. Fanfrnoch. Slivovice – ročník 1949. Vykostěné uzené sele nadívané šunkou. Lomnické suchary. Neříkejte, že by vás to nezajímalo, milí čtenáři. Vítejte v Muzeu darů pro Miloše Zemana.
autor: Jan Lipold