description: Výstavbu největší fotovoltaické elektrárny chystá společnost Solar Reserve v americkém státě Nevada. Bude využívat solárně-termální technologii má stát pět miliard dolarů (123 miliard korun) a dosáhne výkonu dvou gigawatt.

title: V Americe se chystá největší solární elektrárna na světě, bude mít výkon jako Temelín

maintext:
Státy ve východní části USA, především pak Kalifornie, patří dlouhodobě k oblastem s největší množstvím solárních elektráren. Obrovskou výhodou je především intenzita slunečního svitu a dostatek nezemědělské půdy, na které je možné solární parky vystavět.
I proto se Solar Reserve rozhodl svůj největší projekt postavit právě v Nevadě. Elektrárna se má rozkládat na šesti tisících hektarech a společnost zodpovídající za výstavbu má v současnosti vytipované dvě lokality, kde by měla elektrárna stát, oba pozemky vlastní vláda.
Výstavba projektu by měla začít během následujících tří let a bude probíhat v několika fázích. Poslední část zařízení by se měla uvést do provozu sedm let po zahájení prací na elektrárně.
V současnosti Solar Reserve plánuje výstavbu potřebné infrastruktury, především pak dostatečné přenosové soustavy, která by přes odlehlé oblasti dokázala obrovské množství elektrické energie dopravit. Autoři projektu však musí také vyřešit jeho financování. Podle expertů ale není možné podobný projekt financovat bez dotací.
„Absence peněz způsobí, že cena elektřiny z této elektrárny nebude konkurenceschopná,“ řekl analytik Nathan Serota pro Bloomberg. Odběr by měl elektrárně zajistit kalifornský energetický úřad, který obchodníkům s energiemi přikazuje nakupovat určité množství elektřiny ze solárních elektráren až do roku 2030.
Složité financování
Problémy s financováním může mít projekt také proto, že bude využívat takzvanou solárně-termální technologii, která je znatelně dražší, než u klasických fotovoltaických panelů. Solárně-termálních elektráren existuje několik druhů, všechny však sluneční záření proměňují nejdříve v teplo. Ta nevadská bude využívat systému takzvaných „solárních věží,“.
Celá elektrárna se bude sestávat z tisíců zrcadel (takzvaných heliostatů), která jsou rozmístěná kolem věže. Zrcadla odráží sluneční svit na vrchol solární věže, v něm se nachází nádrže s taveninou soli. Ta je schopná se pod žárem odražených sluneční paprsků ohřát na více než 500 stupňů Celsia. Rozžhavená sůl následně přetéká do zásobníku, kde si až deset hodin dokáže udržet teplotu potřebnou pro ohřátí vody a vznik páry v generátorech. Ty už pracují stejně jako v uhelných nebo jaderných elektrárnách.
Projekt v Nevadě má mít podobných solárních věží deset, doposud na světě byly soustavy maximálně se třemi věžemi. Výhoda této technologie tkví především v tom, že do sítě dokáže dodávat elektřinu i v noci, tedy tak dlouho, dokud je ohřátá sůl schopná generovat dostatek tepla.
Doposud bylo největší solárně-termální elektrárnou zařízení v kalifornském San Bernardinu, které využívá totožnou technologii, jako právě plánovaná elektrárna. Dosavadní lídr je však schopný produkovat výkon pouze 392 MW, tedy asi pětinu plánovaného výkonu elektrárny v Nevadě. Solárně-termální elektrárny však nejsou výsadou pouze Američanů, velmi oblíbené jsou především ve Španělsku. Tam také roku 2007 vznikla první elektrárna pracující s technologií solárních věží, na současné poměry má však výkon pouhých 10 MW.
Úplně největší elektrárnou produkující proud ze slunečních paprsků je fotovoltaický park u čínské přehrady Longyangxia, který dosahuje výkonu 850 MW. V Evropě se pak jedná o rok starou solární elektrárnu Cestas na jihu Francie s výkonem 300 MW.


description: Zatímco nastřádat stomilionový jackpot v české Sportce trvá při špatných tipech sázkařů mnoho týdnů či několik měsíců, ve sdíleném Eurojackpotu však stačí jen pár týdnů a jackpot, o který hrají stovky milionů Evropanů, se počítá v řádu miliard korun. Například příští pátek (7. října) se v něm bude hrát o 2,432 miliardy korun, což je jeden z největších jackpotů v historii této loterie. Hra o takové pohádkové sumy je pro Čechy terno, na Eurojackpot totiž nezřídka sázejí více peněz než na Sportku.

title: České sázkaře lákají miliardy z Eurojackpotu, sázky do této loterie už dohánějí Sportku

maintext:
Češi sice platí v Eurojackpotu za jeden sloupeček (5+2 čísla; 60 korun) či celou sázenku (6 sloupečků a hra Extra 6; 400 korun) mnohem více peněz než za plný tiket Sportky se hrou Šance (220 korun), ale miliardové či mnohamilionové výhry jsou pro ně zřejmě dostatečným lákadlem.
Z výherní listiny, kterou na svých stránkách zveřejňuje společnost Sazka, je patrné, že na páteční slosování Eurojackpotu Češi sázejí více peněz na středeční losování Sportky a suma vsazená do sdílené evropské loterie už začíná atakovat i sumu prosázenou při nedělením slosování Sportky.
Například ve středu 28. září Češi vložili do Sportky 32,779 milionu korun a do souběžně losované dodatkové hry Šance dalších 3,737 milionu korun, ale do slosování Eurojackpotu (které se konalo o dva dny později, v pátek 30. září) to bylo 42,218 milionu korun. Pro úplnost je potřeba dodat, že do tahu Sportky a Šance konané v neděli 25. září Češi vložili 49,107 respektive 5,445 milionu korun.
Sportka samozřejmě zůstává nejznámější českou loterijní hrou s téměř 60tiletou tradicí. Z dat je však patrné, že Eurojackpot se na ni začíná velice silně dotírat. Jeho páteční slosování už má větší náběry než středeční Sportka a nedělní Sportka už vede jen o několik milionů korun. Je však třeba dodat, že výši náběrů u Sportky silně ovlivňuje aktuální výše jackpotu. Jinými slovy: řada sázkařů si počká až ho jiní „nakrmí“ a vsadí si až tehdy, kdy je jackpot řádně tučný.
Touha po snadném zbohatnutí a díky tomu životu bez práce je mezi Čechy silně rozšířená. Jen v loňském roce Češi ve všech druzích hazardu prosázeli 152,2 miliard korun. Provozovatelé sázek jim na výhrách vrátili 121,8 miliardy korun.
Trend je takový, že tato čísla se rok od roku zvyšují a tudíž za letošní rok může prosázená suma atakovat i 160 miliard korun. Svůj podíl na tom má právě i Eurojackpot, který během chvilky může i z obyčejného Čecha udělat miliardáře. Loni se to povedlo jednomu člověku z Pardubicka, který vyhrál 2,466 miliardy korun. Příští pátek ho může následovat někdo další. A to je terno, za které se pro řadu Čechů, kteří šetří na čemkoliv, vyplatí těch pár stovek obětovat.

fasttext_language: cs


description: V úterním Interwiev ČT 24 představil ministr Andrej Babiš svou novou roli, zjevně nastudovanou pro kvapem se blížící parlamentní volby v roce 2017. Poradci zapracovali na jedničku a pan ministr je učenlivý - takže na scénu přichází Andrej Moudrý.

title: Volby se blíží, Babiš hraje novou roli - na jevišti se objevuje Andrej Moudrý


description: Ve 14 hodin se uzavřou volební místnosti a začnou se zveřejňovat výsledky krajských voleb a výběru třetiny senátorů. Volby nemají jasného favorita a čeká se vyrovnaný souboj Babišova ANO a sociálních demokratů. Výsledky bude komentovat spolupracovník Reflexu, politolog Petr Sokol.

title: On-line: Volební předzápas: získá více hejtmanů Sobotka nebo Babiš?


description: Když 24. září ve městě Tulkarm na palestinském Západním břehu Jordánu položili základní kámen pro novou školu, mnohým lidem v zahraničí zatrnulo. Škola dostala jméno po Saláhu Chaláfovi alias Abú Ijádovi. To není nikdo jiný, než někdejší vůdce nechvalně známé teroristické skupiny Černé září, která kromě jiného při olympiádě v bavorském Mnichově v roce 1972 zavraždila 11 izraelských sportovců a trenérů. A Chaláf byl mozkem celé operace.

title: Palestinci pojmenovali školu po strůjci atentátu v Mnichově. EU jim dál posílá peníze na vzdělávání


description: Donald Trump má v srdci města hazardu, nevadském Las Vegas, silného protivníka. Není jím nikdo jiný než Unie kuchařů, která chystá na středu protest proti jeho prohlášením vůči imigrantům z Latinské Ameriky.

title: Chystá se blokáda Trumpova hotelu v Las Vegas. Heslo zní: Kulinářstvím proti snobství!


description: “Z těch fotek jsem nervózní,” zní nejčastější reakce na sociální síti Instagram při pohledu na fotografie Řekyně Angeliny Nikolau, která se rozhodla, že bude pro fotky riskovat holý život. Nechává se totiž fotografovat na těch nejnebezpečnějších místech, jaká si pro fotografie umíme představit.

title: Riskuje život kvůli fotkám. Představujeme nejšílenější účet na Instagramu


title: Erdogan proti dětským pořadům: Včelka Mája ohrožuje národní bezpečnost

maintext:
Turecko, zásadní spojenec v NATO, země usilující o přiblížení Evropské unii, země, jejíž občané mají přislíbený bezvizový styk s Evropou. To je jedna stránka mince. Odvrácenou stranou je skutečnost, že po nevydařeném puči Turecko cenzuruje i šmouly.
V Turecku došlo po potlačení nevydařeného puče k celé vlně represálií, připomínajících represálie u nás v roce 1948, po převzetí moci komunisty. Přestože je Erdogan spíš islamista než soudruh, poučil se z komunistických metod a začal se chovat jako oni. Především zakázal řadu medií. Legálnost takového zákazu umožňuje „popřevratový“ vládní dekret, co dovoluje média, která „ohrožují národní bezpečnost“, zakázat bez soudu.
Mezi těmito medii ohrožujícími národní bezpečnost byl však zařazen (a zakázán) televizní kanál určený pro kurdské děti a vysílající v kurdštině, Zarok TV, která vysílá i u nás známé dětské pořady. Například Šmouly, nebo Včelku Máju. Rozum zůstává stát.
Bylo by jistě možné pojmout nový zákaz recesisticky. Rozepsat se o tom, že Motýl Emanuel je evidentně agent amerického imperialismu, a že Karel Gott se svou písní „Takhle píchá včelka Mája“ ohrožuje islámskou mravnost. Ona to ale zase nebude až taková bžunda, když si uvědomíme následující fakta:
Turecko je naší partnerskou zemí v NATO, to jest ve vojenském paktu civilizačního okruhu, který necenzuruje dětské pořady. Je jedinou hrází před záplavou, která se hrne z válkou zmítané Sýrie a Iráku. A pokud se začne chovat nepříčetně, doplatí na to celá Evropa. Vždyť zastavení migrační vlny balkánskou cestou je jedině zásluhou Turecka, a turecké garance chrání celou Evropu před obnovením migrační tsunami. Takže role Turecka a jeho udržení v jakémsi „západním stylu“ je klíčovou otázkou pro klid a přežití celé Evropy.
Nyní se dostáváme do situace, že země, která je součástí našeho vojenského svazku chránícího demokracii se na svém vlastním území chová zcela nedemokraticky, a popírá hodnoty, kvůli kterým je NATO založeno a udržováno v provozu.
Takže ze zákazu Šmoulů v Turecku pro nás vyplývá jediné: Připravit se na obnovení balkánské migrační trasy, protože na turecké záruky, že ji nechají zavřenou, se absolutně nemůžeme spolehnout. A připravit se na to, že jihovýchodní křídlo NATO se stává dysfunkčním. Protože spoléhat se, že s námi bude proti migrační vlně spolupracovat režim, co cenzuruje včelku Máju, by bylo naprosto neodpovědné.


description: Žijeme v době, kdy je bohužel stále pravděpodobnější, že i v naší, nejen postsovětské Evropě promluví zbraně. Proto musíme po dlouhých desetiletích zanedbávání konečně začít pořádně investovat do armády — jinak nás může Putin a jeho tanky zastihnout v trenýrkách.

title: Americké tanky přijedou v lednu do východní Evropy. Zaplaťbůh!

maintext:
V lednu, jak oznámil server natoaktual.cz, do Evropy přijede první várka amerických tanků, jež mají vytvořit protiváhu Putinově ruské armádě. Po skoro třiceti letech, kdy jsme se opájeli iluzí konce dějin, konce rozděleného světa a konce válek, je už zase potřeba začít realisticky leštit hlavně tanků. Proto první kompletně vyzbrojená americká obrněná brigáda (Armored Brigade Combat Team) dorazí do Evropy v lednu 2017. Čtyři a půl tisíce vojáků směřuje do Polska, část do nejohroženějšího Pobaltí a další jednotky do Rumunska a Bulharska.
V Pobaltí — nejohroženějším místě Aliance, to jest v Litvě, Lotyšsku a Estonsku, a také v Polsku mají být od počátku příštího roku rozmístěny čtyři vícenárodní prapory NATO. Každý bude mít až tisíc vojáků, kteří budou na základnách rotovat. Nedávno provedená náročná počítačová simulace obranyschopnosti NATO totiž odhalila, že při současném stavu a počtech našich aliančních vojáků a jejich techniky v Pobaltí by Putinovi trvalo jeho obsazení pouhých šedesát hodin.
Když projížděla Českem na jaře letošního roku americká armádní kolona, byl jsem ji vítat — a pokud budou američtí vojáci z přicházejícího obrněného praporu v lednu projíždět naší republikou, půjdu je vítat znovu. Prozatím, než Evropa dostane rozum, jsme totiž v obraně před Ruskem plně závislí na americké armádě.
Jak dlouho bude ještě trvat, než se naše vláda vzpamatuje a začne dávat na budování české armády alespoň ta dvě procenta hrubého domácího produktu, jak Česká republika slavnostně a zcela závazně přislíbila Severoatlantické alianci? A jak dlouho bude trvat, než se vzpamatují i ostatní evropské země, jež ta dvě procenta nedávají také? Kdy pochopí, že i když to stojí prachy, tak musíme zbrojit pro pouhé přežití? Protože pokud chceme mír, musíme mít tolik zbraní, aby se nám Putin bál vyhlásit válku.


title: Trocha sentimentu: Pane Brady, děkuju za stárnoucí muže!

maintext:
Jak se nyní dostal do módy Jiří Brady, nedá mi, abych jeho osobu nezmínil v úplně jiném kontextu, než v tom, ve kterém se o něm psalo. Pan Brady totiž představuje ztělesněnou naději pro celou moji generaci - pro stárnoucí muže.
Ano, všude už se psalo, že pan Brady měl dostat, ale nedostal státní vyznamenání. Všude už se psalo i to, jak nesmírně důležitou a záslužnou činnost provozuje - jak moc je důležité, aby poslední pamětníci holocaustu vyprávěli dětem, jaké hrůzy si byli lidé ochotni dělat, a že už lidstvo nesmí nic podobného dopustit. A všude se psalo, jak hulvátství miloše Zemana na pana Bradyho zahýbalo politickou scénou.
Nikde se ale zatím nepsalo, že pan Jiří Brady je zcela obdivuhodný muž i z hlediska, jak se drží. V jaké je perfektní fyzické, ale především psychické kondici. Pan Brady se narodil 9. února 1928, to jest je mu dnes osmdesát osm let. Pozorně jsem sledoval jeho vystoupení na improvizované tiskové konferenci na letišti hned po jeho příletu, a ještě pozorněji jeho včerejší vystoupení v Interwiev ČT 24.
Mimochodem - díky ČT, že mu dala opakovaně široký prostor ve svém vysílacím čase, odvysílala i výborný dokument o panu Bradym od Michala Kubala. Sledoval jsem, jak pan Brady ve svých osmdesáti osmi letech plně chápe otázky, orientuje se v nich, je plně orientován v čase, prostoru, kontextu situace i sociálního významu vystoupení v tak seriozní relaci, a myslelo mu to mnohem lépe, než celé řadě našich politiků, kterým je přitom polovina let co Bradymu.
Vídám ve svém okolí desítky mých vrstevníků, kteří již zemřeli, ale dosud jim to nikdo neřekl a nevystavili jim úmrtní list. Padesátníků, kteří odmítají Internet a považují se za ctihodné starší gentlemany - a podle toho jim to taky myslí. Potkal jsem snad stovky šedesátníků a sedmdesátníků, kteří „to vzdali“ a jsou z nich dědci nad hrobem - přičemž v tomto stavu mohou setrvat dvacet i třicet let.
A pak najednou vidím v televizi drobného chlapíka, který se tomu chátrání dokázal postavit, v osmaosmdesáti mu to perfektně myslí, nemá sebemenší příznaky stařečké mentální ochablostí (mírná kognitivní porucha) a je duševně mladší než mnoho o generaci mladších mužů. A nepochybuji o tom, že velký podíl na jeho svěžesti má to, že se naplno věnuje smysluplné práci (ač to zní blbě) ve prospěch humanismu. A že ho na nohou - vedle železné vůle samozřejmě - drží i pocit, že pracuje na velké a správné věci. I v osmaosmdesáti.
Takže jménem všech stárnoucích chlapů, kteří se děsí stařecké zblbělosti a vyhasnutí, tímto panu Bradymu děkuju, jaký dává skvělý příklad, že chlap může fungovat i pár let před stovkou.


title: Nedvědův fotbalový Juventus koupil 10letý palestinský zázrak. A vypukla hádka o válce na Blízkém východě

maintext:
Desetiletý palestinsko-norský fotbalový zázrak se jmenuje Rashed al-Hajjawi. V minulých dnech s jeho rodiči i s ním podepsal smlouvu italský fotbalový klub Juventus Turín, kde je viceprezidentem česká fotbalová legenda Pavel Nedvěd. Kluk začal trénovat v Itálii ve fotbalové akademii Juventusu a je mu předpovídaná velká budoucnost. Jenže má palestinský původ a to se nikdy neobejde bez vášnivých diskusí.
Rashed se sice už narodil v Norsku, ale má palestinské rodiče. O tom, že bude v Juventusu, klub informoval před několika dny. Jenže pak se na stránce klubu objevila i slova, která vyvolala velké vášně. A Juventus se od nich (zatím) nedistancoval.
Někteří komentátoři a fanoušci psali o tom, že je skvělé, když jde takový talent do italského Juventusu, ale že se nesmí zapomínat na to, že statisíce Palestinců jsou na Blízkém východě utlačovány a že za to může „sionistický mor“. Proč klub podobné rasistické poznámky hned nevymazal ze své oficiální stránky, není jasné.
Další pisatel pak obvinil palestinské hnutí Hamás z terorismu a z toho, že zabíjí při svých útocích i malé izraelské chlapce, možné fotbalisty.
K problému se na různých sociálních sítích pak vyjádřilo několik stovek lidí a válka z Blízkého východu se přenesla i do fotbalového prostředí.
Ostatně nedávno při zápase skotského Celtiku Glasgow a izraelského týmu Hapoel Beerševa vlály v ochozech palestinské vlajky a zněla antižidovská hesla, za což bude domácí klub potrestán.
Mezitím palestinské aktivistické skupiny vyzývají mezinárodní fotbalovou federaci FIFA, aby zakázala mezinárodní aktivitu izraelských týmů, protože Izrael okupuje palestinská území.
O úplný bojkot sportovců z Izraele se snaží na mnoha úrovních mnoho muslimských států.
Podívejte se na video, na které malý palestinsko-norský fotbalista trénuje:


title: Afghánce ze slavného snímku hrozí vězení. Zachránit ji chce fotograf

maintext:
V roce 1985 se Šarbat Gualová dostala do povědomí nejširší veřejnosti. Fotograf Steve McCurry ji totiž vyfotil, aniž by znal její jméno, v uprchlickém táboře v Pákistánu, kam dívka prchla poté, co Sověti začali okupovat Afghánistán. Nyní Šarbat, již matce dvou dětí, hrozí vězení. Před ním ji chce fotograf uchránit.
Dívka se dostala na titulní stranu časopisu National Geographic a její tvář tak znal téměř celý svět. Jediný, kdo nevěděl, že je slavná, byla ona sama. Fotografie s názvem Afghánská dívka se dostala na titulní stranu světově známého časopisu, avšak do Pákistánu ani Afghánistánu se tato informace pochopitelně nedonesla. Tvář dívky, které bylo tehdy 12 let, ukazuje strach. Afghánská dívka se stala symbolem sovětské okupace Afghánistánu, kterou provedli Sověti v roce 1985. Její výraz, který se vrývá každému do paměti už přes třicet let, přiblížil světu sovětskou agresi a její důsledky na afghánské obyvatelstvo, které se po statisících stalo vnitřně vysídlenými osobami nebo uprchlíky.
Nyní příběh této ženy ožívá. Je jí nyní 43 let a žije v Pákistánu se svým manželem a dvěma dětmi. Stejně jako mnoho dalších Afghánců a Afghánek v zemi, žije i Šarbat v poloilegalitě. Téměř 1,5 milionu uprchlíků z Afghánistánu totiž nemá příslušná povolení k pobytu, pouze statut uprchlíka. Ač se to zdá jako již dlouhá doba, příběhy Afghánců v Pákistánu i nyní souvisí právě s agresí tehdejšího Sovětského svazu v Pákistánu. Šarbat proto zřejmě zvolila ilegální řešení, protože podle britské BBC si nechala vystavit doklady na falešné jméno, a to již v roce 2014. A právě za to jí hrozí až 14 let vězení.
Fotograf McCurry je ale rozhodnutý ženě pomoci. Pro deník Guardian uvedl, že postup pákistánských úřadů je alarmující. Na sociálních sítích se nechal slyšet, že žena celý život trpěla, a tak je neadekvátní, aby strávila dalších 14 let ve vězení. Jaké konkrétní kroky pro její záchranu podnikne, zatím fotograf nezveřejnil.


description: Naprostou neúctu k lidskému životu a neuvěřitelnou nechutnost předvedla jedna ruská firma, která prodává dětské postýlky ve tvaru protiletadlového raketového systému Buk. Ten podle vyšetřovatelů sestřelil v červenci 2014 nad východní Ukrajinou malajsijské dopravní letadlo. Zavražděno tehdy bylo 298 lidí.

title: Ruská nechutnost: Dětská postýlka ve tvaru systému Buk, který sestřelil malajsijské civilní letadlo


title: Milí spoluobčané, Havel by z té písně zvracel

maintext:
Když se Koller se Svěrákem pustí do propagandy, nemůže to dopadnout dobře. Oba klasici české kultury se svým havlofilním hitem Milí spoluobčané zařadili po bok Olivie Žižkové a Dominiky Myslivcové. Zatímco u děvčat propagandistické písně nepřekvapují, na Svěráka s Kollerem mě to fakt mrzí.
Když se s protiimigračními postoji vynořili z kalu dna české populární hudby novodobí protiimigrační agitpropčíci a začali zpívat proti běžencům, byla to docela sranda. Vážená Olivie Žižková se svým hitem Evropo, dýchej pobavila i depresivní pacienty. Lidé jsou zlomyslní a vidět, že je někdo za mikrofonem opravdu trapnej, potěší.
Když se k Olivii přidala Dominika Myslivcová, byl bizar dokonán. Bárbínka v růžových šatečkách, co předtím byla hatefree, se nám rozezpívala proti uprchlíkům, což v kombinaci s jejím růžovým vzhledem vytvořila dokonalou mozaiku absurdity. Všichni moji známí její písně fakt žrali, pouštělo se to na zhuleneckých mejdanech, a my starší uvažovali o obnově Festivalu politické písně, jaký existoval za socialismu. My si totiž hloupě mysleli, že zpívaná propaganda, politické písně a tance, nenávratně vzal čas a ony odešly do propadliště dějin. Žižková s Myslivcovou ale prokázaly, že dodnes existují mozečky, které angažované umění produkují. Sváděli jsme to všichni na jejich mentální nedostatečnost.
Nyní se však politická píseň objevuje znovu, a to ne proti imigrantům, a ne od neznámých slepiček, které se potřebují zviditelnit. Novou angažovanou politickou píseň ze sebe bohužel vyplodili pánové Zdeněk Svěrák a David Koller, a prokázali, že ani stáří nazajistí moudrost. Protože sepsat a nazpívat oslavný paján na Václava Havla je opravdový idiotismus. A zahájit ho nahrávkou Havlova hlasu, kde v projevu říká „Milí spoluobčané“, je doslova chucpe. K tanci i poslechu zde:
Chápal bych, kdyby pánové Koller a Svěrák sepsali a nazpívali oslavu na Husáka - tomu by jistě podobná propagační píseň udělala dobře. Nebo na Gottwalda - tomu by se taky jistě líbilo, jak na něj lid vzpomíná. Oslavná píseň na Havla? To asi někdo upad, ne?
Pokud někdy byl v České republice politik, který opovrhoval falešnou pompou, prázdnými frázemi, pochlebováním a vlezdoprdelismem, tak to byl právě Václav Havel. Člověk i politik cílevědomě a plánovitě neokázalý, skromný, pohrdající falší a servilitou. A právě na takového politika dva klasikové české kultury sepíšou a nazpívají servilní ódu.
Takže, vážený pane Svěráku a vážený pane Kollere: Kdyby vaši ódu na sebe slyšel Václav Havel, tak se, jak ukazují jeho celoživotní postoje k okázalé oficiální pompě, okamžitě pozvrací.


description: Půjdete na Helloween za Miloše, nebo za Andreje? Rozhodování můžete nechat na umělé inteligenci od Googlu, která si už posílá šifrované zprávičky, jež žádný člověk neprolomí.

title: Helloweenská dekomprese: Démonickou lebku Miloše Zemana do každé rodiny

maintext:
V předvečer (resp. před předvečerem) slavnosti Všech svatých (při níž si připomínáme i ty, “o jejichž svatosti neví kromě Boha nikdo”) je milou povinností zmínit se o všech těch příšerných maskách, které si lid navlékne přes hlavu a vyrazí do ulic v převleku za svou nejstrašnější norní můru. Tak si to rozdělme - kdo půjde za Zemana; a kdo za Babiše?
Vodní tvář ministra Babiše (vodácké ztvárnění). • Foto Profimedia.cz
Povinné politické okénko máme z krku a teď už se pojďme bavit o všech těch dalších helloweensky děsivých příšernostech. Vypadá to, že během letošních oslav smrti, duchů a zombíků bude hrát prim maska Demogorgona z populárního seriálu kanálu Netflix Stranger Things. Internet se hemží návody na to, jak si vyrobit kostým příšery, které (pozor, spoilery) se rozevírá hlava jako krvavá květina, co bez čerstvého masa chřadne, aniž by si předem musel sehnat motorovou pilu, úředně potvrzenou závěť a následný odvoz své rozporcované mrtvoly.
Upřímně řečeno, jestli chce příští český prezidentský kandidát dorovnat sázky, které svou lidskou tváří nasadil Miloš Zeman, a ještě přihodit, je maska Demogorgona ideální. (Pardon, vím, že politické okénko už máme za sebou; tohle byl jen ještě drobný politický vikýřek na provětrání.) Pokud půjde dál vývoj umělé inteligence v takových otáčkách, v nichž už se nějakou chvíli řítí dopředu, budeme si na příštího Helloweena oblékat už kostým vyhledávače Google. Co že mne vede k takto zhůvěřilé myšlence a znesvěcování jména blahoslaveného Googlu? Inu, informace o tom, že umělá inteligence Googlu vymyslela vlastní šifrovací algoritmus, který sice funguje - ale lidé mají trochu problém pochopit, JAK vlastně funguje.
Situace je v reálu ještě mnohem zajímavější, než jak to zatím zní. Věc se má tak, že Google v rámci jisté studie vytvořil dvě vzájemně komunikující umělé inteligence, které měly svou komunikaci nějak uchránit před pozorností třetí umělé inteligence. Konkrétně šlo o neurální sítě Alici, Evu a Boba; Alice měla za úkol poslat zabezpečenou zprávu Bobovi, který ji měl přijmout a rozluštit, zatímco Eva měla jejich komunikaci prolomit. Výsledkem studie je extrémně zajímavá výměna, v níž se Alici s Bobem většinou dařilo komunikovat bez toho, aby Eva získala byť jen podezření, o čem se spolu ty dva elektronické mozky baví. Pokud se Evě podařilo trochu do toho proniknout, Alice s Bobem vzápětí zdokonalili svou šifrovací metodu.
Vyhledávač Google v roce 2020 (ilustrační foto). • Foto Profimedia.cz
Jestli někdy přemýšlíte, co vašemu iPhonu při propojení s dva roky starým PowerBookem trvá tak dlouho, než spustí iTunes… přemýšlíte správně. Možná si posílají šifrované pusinky.
Ale dobrá, umělým inteligencím Googlem vytvořených neurálních sítí už sice rozumět nemusíme; hlavně že pořád rozumíme alespoň svým lidským výtvorům, třeba umění a tak. Například tomu chlapíkovi, co na internetu prodává lidské lebky… které… ehm… kdesi pořizuje zcela netknuté a pak do nich vyrývá sofistikované hieroglyfy… a pak je prodává za tisíce dolarů na své stránce RealHumanSkulls (resp. Skulls Unlimited International). Co na to říct. Asi že to musí být celkem fuška, takovou netknutou, neohlodanou lebku coby umělecké plátno vůbec sehnat, když letos eBay ke smutku všech nekrofilů definitivně zakázal prodej a nákup lidských ostatků.
Mimochodem, vzpomínáte si na zprávy o těch sedmnácti uřezaných lidských nohách (zpravidla navíc ještě s botou) (první byla adidaska), které během posledních devíti let vyplavily vody mezi Washingtonem a Britskou Kolumbií? No, tak nikdo pořád neví, komu patřily.
Osobně bych je zkusil spárovat s několika umělecky vyřezávanými lebkami.
Lidská lebka v roce 2048 (obeznámený odhad). • Foto Profimedia.cz
A když už budou takhle pohromadě, co do nich napěchovat ty neurální sítě od Googlu? Neříkejte mi, že se to nenaučí chodit po jedné s lebkou na kotníku v adidasce, když už to umí šifrovat vzájemné líbesbrífy. Sakryš, kdo potřebuje svátek svatých? Tenhle svět má Helloween 365 dní v roce.
A to zdaleka není jen řeč o těch milionech zmutovaných sexuchtivých moskytů, které teď vypustí do svého letového prostoru Brazílie (aby osouložili a zlikvidovali tím moskyty roznášející ohavné nákazy jménem Zika, dengue a chikungunya). Ani o helloweenských dýních z NASA.
Koneckonců, kdyby náhodou nebyly k sehnání lebky - umělá inteligence se vejde i do dýně.


description: Vědci tvrdí, že našli lék na jet lag (takzvaná pásmová nemoc), který trápí miliony lidí při dlouhých cestách letadlem. Podle výzkumů je potřeba upravit hladinu kyslíku ve vzduchu, který dýcháme v letadlech, a tělo se pak rychleji přizpůsobí změně času.

title: Velký objev: Vědci tvrdí, že mají řešení na jet lag, který trápí lidi po dlouhé cestě letadlem

maintext:
Jet lag zná téměř každý, kdo cestoval letadlem a překonal několik časových pásem (odborníci uvádějí nejméně dvě až pět pásem). Projevuje se nespavostí, únavou, bolestí hlavy i dalšími příznaky. Aklimatizace pak trvá i několik dní. Obvykle je jet lag horší při cestování směrem na východ, kdy má pak člověk problém usnout. Nový výzkum nabízí unikátní řešení.
Podle výzkumníků z Weizmannova vědeckého institutu v izraelském Rechovotu a anglické Bristolské univerzity, by bylo řešením upravit množství kyslíku přímo ve vzduchu. Tedy v letadle. Tělo se pak rychleji přizpůsobí změně času.
Vědci upozornili, že spotřeba kyslíku samozřejmě souvisí s jídlem a regulací tělesné teploty, tedy s odpočinkem, či přímo spánkem. Není to sice pro některé turisty nejlepší rada, ale když budete při dlouhých cestách letadlem více spát a méně jíst (a nepít tolik alkoholu), spotřebujete méně kyslíku a jet lag se projeví méně.
V letadlech je dnes ve vzduchu přibližně o 5 procent méně kyslíku, než v místech (pokud nejsou ve velké nadmořské výšce), ze kterých odlétáte. Ovšem některá nová letadla už mají možnost hladinu kyslíku v kabině upravit nahoru i dolu.
Zatím tým vědců vyzkoušel problémy jet lagu na myších a chce pokročit v testování na lidech v letadlech. Pokud by se tato nepříjemná cestovatelská záležitost podařila vyřešit, byl by to skutečně zásadní průlom.


description: Navzdory přísnějším zákonům a kontrolám je stále větší část populárního panenského olivového oleje, které nese značku „Made in Italy“, dílem podvodníků. V lahvích jsou směsky z olejů, které nepocházejí z Apeninského poloostrova, i když to jejich etikety tvrdí. Informovala o tom minulý týden zpráva organizace Coldiretti, ve které jsou sdruženi italští zemědělci.

title: Používáte skvělý italský olivový olej? Část produkce ale vůbec není z Itálie, je to podvod


description: Oktoberfest, známé slavnosti piva v bavorském Mnichově, letos navštívilo nejméně lidí od roku 2001. Tehdy byl svět otřesen teroristickými útoky v Americe z 11. září a podle všeho i letos část lidí nepřišla z obav o svoji bezpečnost. Letos se totiž odehrálo několik vážných teroristických útoků také přímo v Německu.

title: Na pivní Oktoberfest přišlo nejmíň lidí za posledních 15 let, ale vzrostl počet sexuálních útoků


description: Listopadové pátky budou v mnohých domácnostech patřit Judu Lawovi, který spolu s Diane Keatonovou hraje v dlouho očekávaném (protože halasně ohlašovaném) desetidílném Sorrentinově seriálu Mladý papež na HBO. Moje základní dojmy po prvních dvou dílech té skvěle natočené, zajímavě obsazené podívané? Lehká znuděnost, těžké zklamání, tíseň, tenze, nejistota.

title: Mladý papež je mladý terorista: Fotogenická neřízená střela lehce nudí

maintext:
V kostce jde o tohle: ze Spojených států postupně přivandrovali tři Američané, kteří nejspíš společnými silami hodlají překopat základy Vatikánu. Mladý (47 let, pokud se nepletu) papež Lenny Belardo vyrůstal od osmi let v sirotčinci a svým zvoleným jménem – Pius XIII. – naznačuje, že bude zastáncem spíše konzervativního přístupu. Ovšem vzhledem k tomu, že k snídani pije výhradně Cherry Coke bez cukru, že v papežském paláci znovuzavedl kouření zakázané předtím Janem Pavlem II., a především že ponižuje a psychicky trýzní každého, kdo mu z nahodilých důvodů není po chuti, těžko říct, nakolik liberální/konzervativní ten nevyzpytatelný, nesmírně sebevědomý, nesnesitelný člověk bude. Je jeho cílem znovuobrodit církev, zpřetrhat stávající intrikánskou pavučinu lží a přivést lidi zpátky k víře, nebo je to po pozornosti bažící Hitler v bílém, jehož drzé, hrubé způsoby a afektované proslovy ve světě definitivně pohřbí katolickou víru? Jednou konstatuje, že je Bůh. Podruhé, když odmítne, aby jeho podobizna zdobila upomínkové předměty, tvrdí, že není Nic. Pak se svěří muži, jejž donutil porušovat zpovědní tajemství, že v Boha vůbec nevěří… Co je to za bordel, toto?
A jakou roli v tom všem bude hrát sestra Mary, která malého Lennyho v newjerseyském sirotčinci vychovala? Už teď se oba ti neprůhlední náruživí kuřáci přou, a Keatonová s mramorovými rysy u toho navíc vypadá jako karikatura sebe samé i své role: která jeptiška si na noc obleče tričko s nápisem „Jsem panna – ale tohle je starý tričko“? Nehledě k tomu, že je ve hře ještě jeden chovanec Maryina ústavu, rovněž poměrně „mladý“ misionář kardinál Dussolier, který k Lennymu nejspíš chová stejný odpor a opovržení jako oduševnělý kardinál Michael Spencer. Právě ten se podle všech indicií měl stát papežem – než do hry vstoupila ta „fotogenická loutka“, Mladý papež, která mu cestu na vrchol světové pyramidy překazila… Takže si chce podřezat zápěstí; přímo při činu ho přistihnou dvě drobounké jeptišky, které dobře stavěného chlapa v ráži pochopitelně přemůžou a břitvu mu odeberou.
Fotogalerie 13 fotografií
Na seriálu (jehož očekávání bylo, jak už je u HBO zvykem, pečlivě udržované a dlouhodobě bičované až k momentu „zlatá horečka stoupá“) příjemně překvapí dramaturgická jednoduchost: jedinou příběhovou linii, sjednocenou místem a časem, narušují jen surreálné výlety do říše snů a letmé okamžiky nejednoznačných vzpomínek. Obrovský problém ovšem mám jednak s plochostí scénáře, jednak s uvěřitelností příběhu i teatrálních dialogů – divák si v každé minutě uvědomuje, že se kouká na pohádku, takže se nudí. Jak hodně pravděpodobné je, aby se do čela církve dostal naprostý psychopat, nejhnusnější padouch ze superhrdinského komiksu, který svoji nesnesitelnou povahu předtím ani jednou neodhalil a neprojevil se jako potenciálně destruktivní? Všechny ty jedovaté narcistní projevy, okázalá gesta… Jaký ďábel by se dokázal tak dlouho přetvařovat? A co tím přesně sleduje?
Tyhle otázky jsou tím hlavním, co diváka požene dál. Další dva po sobě vysílané padesátiminutové díly poběží příští pátek – už tam se třeba začne plánovat úkladná vražda chudáka Lennyho, případně se bude řešit jeho psychická porucha. Do té doby snad na internetu zjistíme, jestli byla alespoň část seriálu natáčena ve Vatikánu (záběry z výšky jsou prostě překrásné), a možná se dozvíme, co o Mladém papeži soudí církev. Ať už ono vyhazovací tlačítko pod stolem, moderní ekvivalent padacích dveří v podlaze pro nezvané návštěvy, existuje, nebo ne, a ať se zcela nepokorní kardinálové po chodbách paláce prohánějí se smartphony a iPady, nebo neprohánějí, tenhle seriál není pro Vatikánské právě ideální marketing.
720p 480p 360p 240p Trailer Mladý papež REKLAMA


description: V historii Spolkové republiky Německo byli pouze dva prezidenti katolíci (Heinrich Lübke a Christian Wulff), všichni ostatní pak protestanti. Stávající hlava státu, Joachim Gauck, býval dokonce luteránským pastorem. Jenže právě on teď poprvé k nelibosti mnoha Němců řekl, že nechce vyloučit, „že mým nástupcem bude v budoucnosti muslim“. Média okamžitě začala hledat takové lidi.

title: Prezident Gauck popudil Němce, řekl, že jeho nástupcem by mohl být muslim

maintext:
Gauck svým vyjádřením vyvolal v Německu pořádné pozdvižení, protože kvůli velké uprchlické vlně a několika teroristickým útokům jsou dnes pohledy na zde žijící muslimy hodně kritické. Svá slova pronesl 14. října v rozhovoru pro náboženskou agenturu Evangelischen Pressedienst a média pak začala hledat, kdo by tím muslimským kandidátem na prezidenta mohl být.
Joachim Gauck již před časem oznámil, že o druhý mandát se kvůli vyššímu věku nebude příští rok ucházet, takže vhodné kandidáty na prezidenta německé politické strany Němci skutečně hledají. Hlavu státu u našich sousedů volí Spolkové shromáždění, což je speciální orgán složený z poslanců federálního Bundestagu a zástupců 16 parlamentů jednotlivých spolkových zemí.
Například deník Berliner Zeitung napsal, že prvním muslimským prezidentem by mohl být spisovatel a islámský učenec Navid Kermani (48), kterého by mohla nominovat rudo-rudo-zelená (tak se ji říká) koalice. Ta by zahrnovala sociálnědemokratickou SPD, ostře levicovou stranu Die Linke a Zelené.
Politolog Jürgen Dittberner z univerzity v Postupimi ale podobné názory nesdílí: „Německo není muslimská země, i když zde miliony muslimů žijí. Jestliže by nás v cizině reprezentoval prezident-muslim, bylo by to legrační, protože by nezastupoval většinu národa. Svět by byl překvapen.“
S výrokem o muslimském náboženství tvrdě narazil již Gauckův předchůdce Christian Wulff, který prohlásil, že „islám je stejnou součástí Německa jako křesťanství a židovství“.
Prezident Gauck vyvolal velkou kontroverzi již v polovině srpna, když v reakci na odpor mnoha Němců, že vláda přidělala víc peněz na integraci uprchlíků, řekl, že v jeho zemi „elity nejsou problémem, ale lidé jsou problém“. Při několika veřejných vystoupeních pak dav na něho křičel „My jsme lidé!“ a „Vypadni, zrádce!“ Naposledy se tak stalo počátkem října v Drážďanech, kde byl Gauck vypískán společně s kancléřkou Angelou Merkelovou.


description: Lidé se dělí na polívkové a nepolívkové typy, jak odkazuje citát z Obecné školy v titulku textu. Já se na polívkový typ proměňuji vždycky během října, kdy nutně potřebuju jíst něco teplého, konejšivého, dlouho a pomalu… Polévku. Žádnou bezbarvou nudu, ale bohaté, vydatné jídlo.

title: Dočká se polévka jako gastronomická disciplína renesance? Zasloužila by si to

maintext:
Polévka je zhruba tak stará jako hrnec. V době, kdy lidé vymysleli nádoby, jež vydržely žár ohně, zcela určitě začali připravovat i první polévky. Jednoduše do hrnce nalili vodu, s úžasem pozorovali, jak začíná vřít, a postupně přidávali, co zrovna nasbírali. Muselo to být tehdy kolem ohniště velké dobrodružství. Dnešní definice polévky je poněkud nudná: „Polévka je tekuté až mírně husté a nejčastěji teplé jídlo. Připravuje se vařením různých přísad ve vodě, které předávají chuť, barvu i vůni, nebo v předem připraveném vývaru.“
Bývalo to jídlo chudých
Vývar je klíčové slovo – ten silný, dobře připravený dává polévce hloubku. A pokud něco, co se točí kolem polévky, zažívá v poslední době renesanci, pak je to právě vývar. Na jeho poctivou přípravu se u nás vrhlo hned několik nadšenců – Konečně vývar, Silák nebo Koko Food. Ale samotná polévka jako gastronomická disciplína pořád stojí tak nějak v koutě. Když nepočítáme vlnu nedávné a oprávněné hysterie kolem vietnamské polévky pho, mnoho se toho neděje. Respektive: děje se toho méně, než by si polévka zasloužila.
Třeba bloggerka Koko připravuje na food festivalech a farmářských trzích originální dekonstruované verze tradičních polévek, obvykle je to vývar a „něco“ k němu. Když si zajdete do některé z progresívních restaurací, jistě bude na jídelním lístku i nějaká ta moderní verze české klasiky, ale, obecně vzato, jsme v polévkové disciplíně tak nějak konzervativnější než v ostatních chodech.
Možná za to může nedávná éra laciných pytlíkovek, možná fakt, že polévka bývala jídlem chudých, často jediným teplým pokrmem za celý den. Dominovaly v ní luštěniny a zelenina, uvařila se v jednom hrnci, nakrmila se z ní celá rodina, byla jednoduchá – na přípravu i chuťově, levná, rychlá. Náročně připravované vývary z masa patřily do movitých kuchyní, a hlavně později do restauračních provozů.
Doma jsme si dlouho vystačili s instantní kostkou a také s omezeným polévkovým repertoárem. A stále se to točí dokola: bramboračka, gulášovka, kulajda, čočková, fazolová, zelňačka, dršťková (za tu bych dala medaili, je vlastně nesmírně odvážná a originální) a pak vývary s nudlemi, noky, knedlíčky, kapáním… Už jsme přijali za své i nějaké ty krémové – dýňovou, brokolicovou, hráškovou, mrkvovou –, ale často jde jen o rozmixovanou povařenou zeleninu. Přitom stačí použít jednoduchý trik – zeleninu místo vaření opéct – a hned docílíte mnohem bohatší chuti. Nebo sáhnout po méně tradičních ingrediencích a přísadách.
Skvělou inspirací může být aktuální kuchařka Kathryn Brutonové Polévková mánie. Britská autorka v ní nashromáždila osmdesátku receptů na polévky, které mají méně než 300 kalorií (originální název knihy je Skinny Soups), přesto vydatně zasytí a jsou plné neobvyklých kombinací. Sbírala inspiraci ve všech koutech světa, netradiční suroviny originálně kombinuje a pasuje polévku na kreativní pokrm, jenž si zaslouží pozornost a hlavní roli. Zeleninu nejen peče, ale i griluje, kombinuje kukuřici s citrónovou trávou, celer s křenem a citrónem, batáty s buráky a granátovým jablkem, pastinák s miso pastou, mrkev s rebarborou a žlutou čočkou… A navíc přináší spoustu nápadů, co do polévky přidat nebo čím ji doplnit. Další radostný důkaz, že ne všechny chuťové kombinace už byly objeveny a že kuchyň může být skutečně velmi zábavný park se spoustou hraček.
Recept: Miso polévka z opražené tykve
Recept na originální a jednoduchou dýňovou polévku pochází z citované kuchařky Kathryn Brutonové Polévková mánie, chuťovou hloubku a intenzitu jí dodává netradičně použitá miso pasta a spousta zázvoru.
Asi kilogramovou muškátovou tykev oloupejte, vydlabejte, pokrájejte na kostky a dejte do pekáče. Rozehřejte lžíci kokosového oleje, smíchejte ji se lžící miso pasty, nalijte na kousky dýně a promíchejte, aby se dýně směsí obalila. Dejte do trouby vyhřáté na 180 °C a pečte do změknutí, tedy necelou půlhodinu. Mezitím připravte vývar: 850 ml vody, jednu chilli papričku, tři plátky zázvoru a dva oloupané stroužky česneku nechte 15 minut mírně probublávat. Upečenou dýni zalijte vývarem, z něhož jste odstranili aromatické přísady, přidejte 15 g nastrouhaného zázvoru, 1 a půl lžíce miso pasty a rozmixujte. Podávejte s kouskem limety, zdobit můžete sezamem.


description: Jde do tuhého. Mají prezident a ČSSD od Číňanů získat peníze na volby jako odměnu za negativní přístup k dalajlamovi? Toto podezření vyslovil v ČT komentátor Nováček, známý svou seriózností. Servilní prohlášení čtyř nejvyšších představitelů republiky na téma „dalajlama“ a nepochopitelná aféra kolem vyznamenání pana Bradyho podezření zesilují.

title: Čínské peníze a české vyznamenání, jak se to rýmuje

maintext:
Pokud by se uvedené potvrdilo, měli bychom před očima první velezradu (prezident) či vlastizradu (politické vedení země). Nešlo by o případ politický, nýbrž kriminální. Znamenal by pád prezidenta i ČSSD a nové volby. Babišova cesta k moci by se výrazně zkrátila.
Mezi prezidentem a ministrem kultury padla obvinění, která situaci zahustila, a nelze je proto – jako obvykle u prezidenta – přejít posměchem či zapomenout. Čínské peníze a aféra Brady spolu mohou souviset. Pokud lže prezident, měl by nabídnout abdikaci. Ne-li, totéž by musel udělat ministr Herman. Na jeho straně je ale přesila faktů a indicií. Mluví pro něj i nečekaná hrubost, s níž na něj Hrad útočí. Po prohlášení pana Bradyho musí prezident obvinit ze lži jeho. Jak se takové obvinění téměř devadesátiletého muže bude prezidentovi říkat?
Nu, po podobně hrubých útocích na Peroutku asi lehce. Proti prezidentovi svědčí i různé jiné případy, kdy mu nebylo zatěžko veřejně lhát, což ocejchovaly i soudy. Z postoje ministra kultury Hermana naopak vyplývá silná integrita a statečnost. Že by se on pustil do prezidenta s vymyšleným obviněním, je takřka nemožné. Že by k tomu získal pana Bradyho, je vyloučené.
Ještě může švejkovat
Myslím, že tentokrát už nejde o obvyklé hradní panoptikum, jehož obsahem bývalo holé nic. Čínská (nejasná) role v celé aféře ji povyšuje na aféru zatím největší. Prezident ale zcela ztracen není. Stále ještě může švejkovat. Může prohlásit, že zprávu o udělení vyznamenání hradní protokolář Forejt nemyslel vážně nebo že ji pan Brady špatně pochopil, protože pan Forejt ho neinformoval o udělení ceny jemu, nýbrž panu Hůlkovi, který se o republiku svým zpěvem zasloužil mnohem víc.
Může se náhle objevit nějaký strýc s igelitkou, jenž prohlásí, že do Kanady zprávu o udělení řádu telefonoval jako vtip on. Mohl by mít i svědka, nějakého Citróna, který u toho telefonátu byl. U rozhovoru ministra s prezidentem, kde mělo dojít k vyhrožování, byli dva ministři, Mládek a Ťok, ale nic neslyšeli, protože neposlouchali. Slyšet či neslyšet náleží k dovednostem zkušených ministrů.
Nemůžeme mlčet
Ať už to s věrohodností čínských peněz dopadne jakkoli, obvinění prezidenta, že vydírá s vyznamenáními, je velmi vážné. Agresí proti dalajlamovi a ministrovi kultury zesílil podezření, že mu Číňané vylepší kampaň. Vlezlé prohlášení tří sociálních demokratů (v roli představitelů státu) směrované k Pekingu má stejný účinek.
Poslankyně Němcová vyzvala sněmovnu ke slavnostnímu shromáždění, které by Jiřímu Bradymu za celoživotní úsilí poděkovalo. Píše ve své výzvě: Ministr vlády byl vydírán. Potvrdí-li se jeho slova, musí na to demokratická společnost reagovat. K případu se musí vyjádřit vláda jako celek, Poslanecká sněmovna i občané. Nemůžeme mlčky přihlížet pokračující destrukci demokratického života v naší zemi.
Nechodit, nebrat, vracet
Co udělá sněmovna či vláda, nevím. Řada osobností už ohlásila svou neúčast na udílení vyznamenání. Ostatní občané by je měli následovat. Na Hrad by neměli chodit, pozvánky vracet a nic od prezidenta nebrat. Kdo už něco dostal, měl by to vrátit. Tajné služby by měly učinit jasno ve vztazích prezidenta a vlády k „čínským investorům“. Maximální úsilí k objasnění by měla vyvinout i vláda.
Zeman má ještě jednu možnost, jak z aféry vyklouznout. Nabalit na ni co nejvíc nejrůznějších verzí a výkladů, jež se navzájem vyvracejí. Čili spustit kanonádu protichůdných lží, mezi které se může zamíchat i pravda. V té palbě se pak už nikdo nevyzná a lidem začne být jedno, co se vlastně událo. Je to metoda ruská, postavit lež i pravdu na stejnou úroveň.
Situace je vážná i ubohá zároveň. Vážný je prezidentův útok na důstojnost jeho úřadu a ubohý je útok na pana Bradyho, vážná je servilita vlády k Číně a ubohý je obsah toho prohlášení. Pokud se vše neobjasní, budeme žít v zemi, jejíž vedení možná přijímá finanční dávky od cizí mocnosti a jejíž prezident vydírá občany s použitím udílení řádů a vyznamenání. To se pak můžeme dočkat, že Řád TGM dostane i Jakeš.
Více se o čínských zájmech v Česku dočtete v hlavním tématu nového tištěného Reflexu, který vychází ve čtvrtek 27. října.


description: Hnutí myslí bývalých slavných, kteří se dostali od koryta a propadli se do zapomenutí, jsou nevyzpytatelná. Potřeba být před kamerami je u nich tak mocná, že ztratí veškerou soudnost, či se dokonce zblázní. Jako nyní Jiří Paroubek.

title: Jiří Paroubek se nejspíš zbláznil, hnutí ANO podle něj založila CIA!

maintext:
Ústup ze slávy je bolestivá věc, a někdy zraní ego do té míry, že se s tím psychika prostě nesrovná a jde do regresu, do psychotické reakce. Dobře mi to občas předvádí jeden před dvaceti lety známý zpěvák, který se oddělal pervitinem a dnes už ho nikdo nezná. Volává mi občas v sobotu brzy ráno, zřejmě cestou z flámu, abych s ním udělal rozhovor, jak ho očernil bulvár, a není schopen pochopit, že nejen to, ale celá jeho osoba už opravdu nikoho nezajímá.
Chová se psychoticky, jako malé dítě. „Já chci být v novinách!“ A to je jenom vysloužilá hvězdička popmusic pro dvanáctileté. Člověk, kterému si holčičky chodily pro autogram, tleskaly mu na koncertech a smály se na něj, ale nikdy neměl žádnou moc, nikdy neměl žádné podřízené, nikdy nerozhodoval o ničem důležitějším, než je pořadí písniček na koncertě. Přesto jej ústup z té skutečně skromné slávy druholigové české hvězdičky úplně zničil.
Jiří Paroubek nám všem nyní předvedl, jak strašlivě může to samé poškodit duševně zdravého, sebevědomého a průbojného chlapíka, který měl nějakou chvíli tu opravdovou slávu a pompu. Skutečná moc, limuzíny, policejní ochranka, denně v televizi jako nejvyšší autorita ve zprávách. Když chtěl rozehnat Czechtek, pískl a vyrazila komanda policejních mlátiček seřezat lidi za to, že tančili na louce.
Lepili se na něj lobbysté i blondýny, sedal s premiéry a prezidenty celé Evropy u jednoho stolu, a najednou - nic. Je z něj zas jenom ňákej Paroubek, co kdysi pracoval v Restauracích a jídelnách, a pak byl nějakou dobu v politice. V jaké to vlastně sakra byl funkci? Už je to dlouho a málokdo si vzpomene.
Taková změna vlastního obrazu je samozřejmě nemírně náročná a je plně pochopitelné, když jí psychika neunese, nesmíří se s takovou bolestí, a odpoví patologicky. Regresem do psychózy. „Projekt hnutí ANO nepochybně vznikl, když ne přímo z návodu, tak s pozitivním postojem amerických zpravodajských služeb,“ napsal na svůj blog Jiří Paroubek.
A nebyla to ironie nebo vtip, on to myslí úplně vážně. Fakt věří, že politická divize oligarchy, který vzdaluje naši zemi Západu, vznikla na popud západních tajných služeb. Takže mi nezbývá než touto cestou položit Jiřímu Paroubkovi zcela zásadní politickou otázku: Práškovali u vás dneska ilumináti chemtrails?


title: Voňavé ovoce v kožichu: O kdoulích psal již Hippokratés, dnes na ně skoro nenarazíte

maintext:
Vždy jsem je chtěla ochutnat, ale nebylo snadné se k nim dostat. Na kdoule v obchodě prakticky nenarazíte. Nejsnazší způsob, jak okusit chuť tohoto prastarého ovoce, je zakoupit kdouloň, zasadit a počkat, až začne rodit. Tak jsem to udělala i já. A pochopila jsem, že zakousnout se do kdoule utržené ze stromu prostě nelze. Kdoule vám ale dokáže udělat radost úplně jinak.
V první tištěné kuchařce This Boke of Cokery (tedy něco jako Knieha vařicí) narazíte na tento recept: „Na pečené kdoule vezmi tři nebo čtyry, pěkně je vypeckuj a polij sladkým kořeněným vínem; nebo je pocukruj a přidej směs koření, pak je dej do truhly, zabal, upec a podávej.“
Unikátní kuchařka spatřila světlo světa někdy kolem roku 1500, vařit podle ní nelze, nenajdete tu žádné zmínky o množstvích a časech a také instrukce k postupům jsou poněkud nejasné. Například ono „pak je dej do truhly“ znamená, že se kdoule mají péci v obalu z těsta, v zásadě tedy jde o recept na kdoulový koláč, ale přijít na to je práce takřka detektivní. Každopádně podstatné je, že onen neznámý autor kuchařské knihy zachytil podstatu toho, jak naložit s kdoulemi: potřebují tepelnou úpravu.
Zmínky o kdoulích ale najdeme i mnohem starší, psal o nich Hippokratés ve 4. století před Kristem jako o člověku nejprospěšnějším ovoci a Plínius starší, římský válečník a autor nejvýznamnější přírodovědné encyklopedie starého Říma, kdoule doporučoval jako lék proti jedenadvaceti nemocem. Ostatně zlatá jablka ze zahrady Hesperidek, která Gaia dala svatebním darem Diovi a Héře, byly s největší pravděpodobností právě kdoule.
Ovoce z prádelníku
Kdoule v sobě má něco lákavě archaického, je to ovoce z minulých století. Třeba jen fakt, že ji dávaly naše prababičky do prádelníků, aby cíchy a oblečení krásně voněly, vzbuzuje velmi nostalgické emoce. Ano, kdoule velmi intenzívně a nesmírně příjemně voní. Když plody sklizené s prvními mrazíky rozmístíte po bytě, budou vám místnosti vonět až do Vánoc.
Ve vůni kdoulí se spojuje to nejlepší z hrušek i jablek – je medově nasládlá, tříslovitě natrpklá, lehce nakyslá, v každém případě jedinečná. Kromě specifické vůně má i jedinečnou slupku, velmi tuhou a pokrytou jemnými chloupky, na omak je to nesmírně příjemné, člověk má chuť se s kdoulí mazlit, čímž onen chlupatý kožíšek ohladí do hladka.
Kdoule rostou na kdouloni, což je něco docela jiného než okrasný keř kdoulovec. Kořeny mají ve Střední Asii, do Evropy doputovaly dvěma cestami; jižní přes Malou Asii na Balkán a Apeninský poloostrov na sever, případně tzv. sarmatskou cestou z Krymu přes Ukrajinu a severně nad obloukem Karpat dál k západu.
Vědecké pojmenování kdouloní, Cydonia, se vztahuje k městu Kydon na Krétě, v jehož okolí se nejvíce pěstovaly. Sytě žluté plody mívají mnoho tvarů, ale dominantní jsou ty, které připomínají jablko nebo hrušku. Kromě zmiňovaných specifik, jako je vůně či houževnatá slupka, mají plody vysoký obsah pektinu, což znamená, že jsou ideální pro přípravu zavařenin a želé.
Problém je ovšem v tom, že u nás kdoule komerčně pěstuje jen pár nadšenců. Přitom je tu tolik výhod: kdouloně jsou nízké a malé, snadno se udržují, pravidelně rodí a ovoce se také lehce sklízí, navíc kvetou později, takže nehrozí nebezpečí zničení úrody pozdními mrazíky, a o tom, že má ovoce poměrně značnou trvanlivost, už byla řeč. Pokud ale chcete okusit chuť kdoulí, musíte se za nimi vypravit přímo k pěstitelům, v tuzemských obchodech na ně prostě nenarazíte.
Recept: Zavařenina z kdoulí
Pokud budete mít kliku a někdo vám nadělí kilo pevných kdoulí, můžete z nich mít dvojí užitek. Nechte je dozrát a změknout v místnosti, čímž vám poslouží jako pokojová vůně. Poté z nich udělejte zavařeninu.
Kilo kdoulí zbavte jádřinců a nakrájejte na kousky. Z 300 ml vody a 500 g cukru připravte rozvar, tedy vařte cukr ve vodě až do rozpuštění. Ke kdoulím přidejte šťávu z jednoho citrónu a povařte je do změknutí, smíchejte s cukrovým rozvarem a přidejte nastrouhanou kůru z jednoho citrónu. Pokud máte rádi v zavařenině kousky ovoce, tak už jen plňte do sklenic, máte-li radši hladkou konzistenci, vše ještě rozmixujte.


description: V minulém roce slavný pánský časopis Playboy oznámil, že ve své americké edici přestane zveřejňovat fotografie nahých žen, přestože na tom byla založena od samotného počátku (v roce 1953) jeho existence. Mnoho lidí se na to dívalo skepticky, ale magazín zdá se situaci ustál. V jeho novém říjnovém čísle pro něj poprvé pózuje muslimka. I když je samozřejmě zcela oblečená.

title: Muslimka v hidžábu pózovala pro pánský časopis Playboy. Samozřejmě oblečená


description: Příběh Jiřího Bradyho, který přežil nacistické koncentráky, zná dnes už téměř každý. Skvělé! Kvůli nedůstojné taškařici, zda bude či nebude vyznamenán v pátek 28. října na Pražském hradě, se také zvedla vlna solidarity a pan Brady dostane mnoho jiných ocenění. Proč ale až teď? Proč se všichni probudili najednou až v těchto dnech? Jiří Brady přece nespadl z nebe.

title: Jiří Brady nespadl z nebe. Proč všechna ta ocenění dostává až teď? Kampaň střídá kampaň


title: Bob Dylan je borec! Neřekl ani slovo k tomu, že dostal Nobelovu cenu za literaturu

maintext:
Švédská akademie, která uděluje Nobelovu cenu, už rezignovala. Média, která čekala zásadní vyjádření, jen spekulují. A jen jeden jediný člověk ví, jak to všechno je. O co jde? Legendární americký písničkář Bob Dylan (75) získal minulý čtvrtek Nobelovu cenu za literaturu, ale zatím k tomu neřekl vůbec nic. Ani slovo. Ani se neví, zda si prestižní ocenění 10. prosince osobně převezme. Dylan, jako celý život, si jede po svém. A v tom je jeho velikost.
„V současnosti neděláme nic. Volala jsem a posílala elektronické zprávy jeho nejbližšímu spolupracovníkovi a obdržela jsem velmi milé odpovědi. Ale žádnou reakci od pana Dylana. Pro nynějšek to stačí,“ řekla v pondělí generální tajemnice Švédské akademie Sara Daniusová.
Dylan minulý čtvrtek večer, několik hodin poté, co bylo zveřejněno jeho jméno jako nového laureáta Nobelovy ceny za literaturu, vystoupil na koncertu v Las Vegas. Při vystoupení tradičně moc nemluvil a o Nobelovce neřekl ani slovo.
V pátek pozdě večer pak vystoupil na festivalu Desert Trip v Kalifornii. O Nobelově ceně opět ani slovo. Po Dylanovi přišla na pódium slavná skupina Rolling Stones a její frontman Mick Jagger řekl: „Chci poděkovat Bobu Dylanovi za úžasné vystoupení. Nikdy předtím jsme nesdíleli pódium s nositelem Nobelovy ceny.“
Někteří lidé považují tento Dylanův odstup od veřejnosti i médií a jeho tajuplnost za určitou formu zvrácenosti a nepochopitelné nadřazenosti. Jiní to naopak oceňují jako obdivuhodnou zarputilost a důkaz síly osobnosti. Já na něm oceňuji a obdivuji, že si vydobyl tu výsadu a má schopnost udržet se stranou mediálního šílenství, i když je na něj upřena enormní pozornost.
S Dylanem samozřejmě, na rozdíl od jiných, nedělá absolutně nic ani to, že laureát Nobelovy ceny dostane kromě medaile a diplomu i 8 milionů švédských korun (v přepočtu kolem 22 milionů korun). Písničkář ty peníze nepotřebuje, tolik si vydělá rychle a lehce.
Jeho přítel, kanadský hudebník a spisovatel Leonard Cohen (82), se pokusil Dylanovu mlčenlivost k prestižní ceně vysvětlit: „Žádná cena nemůže ocenit velikost muže, který tak změnil populární hudbu. Nobelova cena je pro něj něco podobného, jako kdybyste připnuli na Mount Everest medaili za to, že je to nejvyšší hora světa.“
Dylanovo mlčení k Nobelově ceně se ale dalo očekávat, překvapení mohou být pouze lidé, kteří ho nesledují. A média, ale ty jsou překvapena vždy.
Například v březnu 2001 dostal Oscara za píseň „Things Have Changed“ z filmu Wonder Boys. Pro cenu se nedostavil, poslal jen pozdrav pomocí videa z Austrálie.
V roce 2010 se uvolil, že zahraje v Bílém domě u příležitosti Měsíce černošské historie. Zahrál, pak se zvedl, odmítl společnou fotografii, pozdravil a odešel. „Bylo to tak, jak jsme očekávali, ale přesně to mám na Bobu Dylanovi rád,“ komentoval to později lakonicky americký prezident Barack Obama.
Pamatuji si na rok 2010, kdy jsem byl s manželkou na jeho koncertu v pražské O2 Aréně. Začal přesně na minutu, jak bylo uvedeno na vstupenkách! To Madonna nedávno nechala čekat lidi více než hodinu. Staré pecky hrál na začátku, ne na konci, jak je obvyklé. V podstatě se nehýbal, většinou seděl na židli, na hlavě naražený klobouk, zcela ponořený do své hudby a zpěvu. Dohrál, poděkoval, odešel. Žádné opičky, žádné poskakování, žádné dojemné a vypočítavé scény. Jistě, mnoha lidem se to pak vlastně nelíbilo, jsou zvyklí na show za každou cenu.
Jenže Dylan hraje bez předkapely. Podle pořadatelů bývá jeho repertoár většinou dopředu neznámý (a on jim ho nesdělí), často se až na poslední chvíli rozhoduje, co vlastně bude hrát. Někdy to prý dokonce netuší ani jeho doprovodní hudebníci.
Umíte si to představit u někoho jiného? Neumíte a já také ne. A v tom je Dylanova síla a velikost.
Ale odpověď na to, zda se osobně dostaví pro Nobelovu cenu za literaturu, přesto známe. Najdeme ji v jeho slavné písni „Blowin' in the Wind“ z roku 1962. Na konci první sloky Dylan zpívá „the answer is blowin in the wind“, tedy „odpověď se vznáší ve větru“.
Tak, tak…


description: Internetový obchod Amazon připravil pro letošní svátek Halloween (bude 31. října) i několik novinek. Například kostým „sexy burka“. Prodává ale i „sexy jeptišky“. Ten první po protestech muslimů, kteří ho obvinili z rasismu a islamofobie, rychle stáhl z prodeje. Proti tomu druhému zase protestovali křesťané, některé řády a kněží. Jenže ten se prodává dál.

title: Amazon stáhl z prodeje "sexy burky", ale "sexy jeptišky" přes protesty nechal


description: Pokud bude pokračovat dlouhodobý trend zvyšování průměrných teplot, jarní lyžování v některých alpských střediscích by se mohlo smrsknout na daleko kratší dobu. Problém úplně nevyřeší ani používání umělého sněhu. Říká to nová studie švýcarských vědců.

title: Varovná zpráva pro lyžaře: Sezóny v Alpách se zkracují, sněhu je méně kvůli vyšším teplotám


title: Ženy zabodovaly. Budeme mít hejtmanku, více senátorek, hvězdou je „jaderná baba“ Drábová

maintext:
Není to sice ještě jako na Západě, ale jedním z fenoménů letošních krajských a senátních voleb se staly ženy. Konečně, dalo by se dodat. Mají několik šancí, aby se prosadily na místa hejtmanek. Budeme mít i více senátorek. Samostatnou kapitolou pak byla šéfka Státního úřadu pro jadernou bezpečnost Dana Drábová, která zazářila ve Středočeském kraji za hnutí Starostové a nezávislí.
Ve třech krajích (Středočeském, Karlovarském a Královéhradeckém), kde vyhrálo hnutí ANO, vedly kandidátky ženy. Jaroslava Pokorná Jermanová, Jana Vildumetzová a Klára Dostálová. Dá se předpokládat, že alespoň jedna z nich se nakonec hejtmankou stane. Šanci na to má zřejmě Jermanová, i když ostatní strany se okamžitě začaly šikovat proti všemu, co připomíná Andreje Babiše. V Královéhradeckém kraji již několik hodin po volbách byl oznámen záměr vytvořit koaliční pěti slepenec ze zástupců ČSSD, ODS, TOP 09 a dvou regionálních hnutí. Prý mají „společný cíl a společný zájem“...
Jednou z vůbec největších hvězd voleb se stala také žena – známá a respektovaná šéfka Státního úřadu pro jadernou bezpečnost Dana Drábová, která kandidovala na druhém místě listiny Starostové a nezávislí ve Středočeském kraji. Říká se jí, což ona sama neodmítá, „jaderná baba“. Získala 11 592 preferenčních hlasů a to je v tomto směru jeden z nejlepších výsledků v zemi. Je to velká oblíbenkyně Miloše Zemana, ale zamlouvá se i šéfovi hnutí ANO Andreji Babišovi.
Zatímco na krajské úrovni vzniknou nejrůznější vlády a některé vítězky voleb se tak na místa hejtmanek nedostanou, v Senátu je situace jasnější.
V současném Senátu je 14 žen. Některé jsou aktivní a viditelné, jako například Eliška Wagnerová, Alena Dernerová či Miluše Horská. Jiné, jako Daniela Filipiová (ODS), se z veřejného prostoru prakticky vytratily. Může se to změnit, protože do druhého kola senátních voleb postoupilo až 11 žen. A více než polovina má slušnou šanci stát se senátorkou, či post obhájit. Výsledkem bude to, že v Senátu by brzy mohlo zasedat 16 až 18 žen. Je to pořád málo, ale je správné, že číslo se zvýší.
V druhém kole mají šanci uspět Alena Dernerová (obvod Most), Helena Válková (Praha 11), Renata Chmelová (Praha 10), Miluše Horská (Pardubice), Jaromíra Vítková (Blansko), Liana Janáčková (Ostrava-město), Šárka Jelínková (Kroměříž) a Anna Hubáčková (Hodonín).
Zajímavé je, že silné pozice mají v druhém kole senátních voleb ženy zastupující KDU-ČSL, jen po jedné kandidátce zde najdeme pro rozhodující bitvu z ANO, ODS a ČSSD.
Zvláštní kapitolou v případě žen je česká sociální demokracie. Ta o jejich zastoupení neustále hovoří a nějakým způsobem to řeší, ale skutek utek. Jak socialisté slábnou, tak se jim někam vytrácejí i politicky silné a zajímavé ženy. Mají jich hodně málo. A bude podle všeho hůř.
V posledních volbách bylo vidět také několik žen na antiuprchlickém poli. Alena Vitásková, předsedkyně Energetického regulačního úřadu dostala v senátních volbách v Ostravě 12,16 procenta, na postup to nestačilo.
Exotem pak byla Dominika Myslivcová, blogerka a youtuberka milující růžovou barvu, kandidující za Úsvit. Podle předpokladů neuspěla, ale udělala si velkou reklamu, kterou jistě dokáže zpeněžit při svých internetových aktivitách.
I k tomu mohou volby dobře posloužit.


description: Američané jsou velkými milovníky různých statistik a žebříčků. Ostatně jsem této vášní díky Jaromíru Jágrovi a jeho úspěchům v zámořské NHL načichli trochu i my. Ve Spojených státech se ovšem podobně „statisticky“ sleduje i politiky, včetně jejího vrcholu v podobě prezidentské volby.

title: Volby v americkém ráji statistiky: jaká prvenství nás letos čekají?

maintext:
Když se na začátku roku rozbíhal letošní kolotoč prezidentských primárek a voleb, sestavili proto v zámoří katalog hned deseti možných prvenství, které mohla tato volební sezona přinést. Už teď je jasné, že některá z nich se nenaplní.
Čekání na Hispánce pokračuje
Protože v republikánských primárkách vypadli senátoři Ted Cruz a Marco Rubio, budeme si muset počkat minimálně další čtyři roky, než v Bílém domě zasedne první Američan hispánského původu. Protože v primárkách neuspěl ani další ze senátorů – demokrat Bernie Sanders, nedočkáme se ani prvního prezidenta s židovským původem. Mimochodem do Sanderse vkládali naděje i ti, kteří si přáli, aby Spojené státy zažili prvního ateistického prezidenta. Náboženská příslušnost hraje v USA ve volbách vždy důležitou roli a ještě před několika lety si nadpoloviční většina Američanů nedokázala představit, že by prezident jejich země byl nevěřící. Ale zpátky k Sandersovi: ten zklamal fanoušky prvního „ateistického prezidenta,“ protože se už během demokratických primárek poprvé veřejně vyjádřil, že i on má náboženské cítění.
Padla také možnost, že v čele USA bude poprvé stát lékař. „Vinu“ na tom nese neúspěch republikána Bena Carsona, který to nedotáhl k oficiální stranické nominaci, když se také mohl stát prvním černošským prezidentem za republikány.
Žena nebo stařec
I tak ale zůstává dost možností, že se letos v oblasti prvenství v Bílém domě dočkáme patřičného přelomu, který se bude podobat roku 1960, kdy byl zvolen první katolický prezident v osobě J.F. Kennedyho, nebo roku 2008, kdy Amerika vybrala první černošskou hlavu státu díky výhře Baracka Obamy.
Letos zůstává otevřena v první řadě hojně diskutovaná možnost, že Bílý dům ovládne historicky první žena-prezidentka, a to pokud vyhraje Hillary Clintonová nebo senzačně kandidátka zelených Jill Steinová. Další primáty ale nabízí i potenciální výhra Donlada Trumpa. Byl by v případě vítězství vůbec nejstarším zvoleným prezidentem a také prvním sedmdesátníkem vybraným do Bílého domu, protože dosud nejstaršímu šéfovi americké exekutivy – Ronaldu Reaganovi bylo v době zvolení „jen“ 69 let. Mnoha amerických prezidentů bylo opravdu bohatých, ale Trump by byl v případě vítezství prvním prezidentem-miliardářem, protože majetek jako on ještě nikdo z prezidentů neměl. Newyorský podnikatel by byl také v americkém pojetí prvním opravdovým ne-politikem v úřadu, protože za mořem k politikům často počítají i vysoce postavené vojáky. Ti byli ve dvou případech (Grant a Eisenhower) dosud jedinými prezidenty, kteří před vedením země neprošli nějakou volenou funkcí.
Rozvedený nebo mormon
Ještě existuje také malá možnost, že Amerika bude mít prvního prezidenta, který bude úřad vykonávat jako rozvedený. To by musel prezidentský post senzačně získat kandidát libertariánů Gary Johnson. Ronald Reagan byl sice také v minulosti rozvedený, ale do úřadu nastoupil už jako manžel své druhé ženy. To libertarián Johnson zůstává bez oficiální manželky i nyní.
S Podobně malou pravděpodobností jako, že v čele země bude už za 11 dnů stát rozvedený prezident, můžeme pohlížet na teoretickou variantu, že Spojeným státům povládne historicky první mormon. Před čtyřmi lety to nevyšlo exguvernérovi Mittu Romneyemu za republikány. Teď by to mohl změnit Evan McMullin, který kandiduje jako nezávislý kandidát, podporovaný republikány z neformálního hnutí NeverTrump. Jeho šance je ovšem téměř nulová, a tak nás spíše čeká první prezidentka nebo první sedmdesátník v Bílém domě.


description: Unikátní snímky, které si můžete prohlédnout v naší galerii, zobrazují poklidný život v československé metropoli. Na první pohled by se mohlo snad i zdát, že žádná 2. světová válka ani nebyla. Praha měla v tomto ohledu štěstí, protože byla bombardována pouze jednou, a to když letka amerických bombardérů omylem přeletěla Drážďany. Potřebné opravy proto nebyly v našem hlavní městě tak veliké jako jinde v Evropě. My si tak můžeme v klidu vychutnat kouzelnou atmosféru poválečné Prahy, ze které se nám příliš podobných fotogalerií nezachovalo.

title: Praha po 2. světové válce: Jak vypadalo hlavní město Československa v roce 1946?


description: Mexický soudce předsedající procesům s vůdci drogových gangů byl v pondělí nalezen mtrev před svým domem. Uvedl to prezident Mexika Enrique Peňa Nieto, který nařídil vyšetření případu generálnímu prokurátorovi země.

title: V Mexiku zavraždili soudce řešícího případy gangsterských vůdců, zabýval se i "Prckem" Guzmánem


description: Legendární americký písničkář Bob Dylan konečně prolomil mlčení a okomentoval Nobelovu cenu za literaturu, kterou získal 13. října. Moc toho ale, jak u něj zvykem, vlastně neřekl.

title: Dylan konečně okomentoval Nobelovu cenu, kterou dostal: Došla mi slova, řekl

maintext:
Dylan konečně vysvětlil, že cenu přijímá, že je to úžasné, je to pro něj čest a že když se zprávu o tom dozvěděl, vyrazilo mu to dech a „došla mu slova“. Jak vtipně poznamenal jeden komentátor, zřejmě proto k tomu tak dlouho nic neřekl.
Mezitím se totiž rojily spekulace, že by mohl Nobelovku odmítnout a minulý týden člen Nobelova výboru švédský spisovatel Per Wastberg prohlásil, že Dylan se chová „arogantně a nezdvořile“.
Stále ale není úplně jasné, zda si Bob Dylan cenu 10. prosince ve Stockholmu osobně převezme. Prý totiž neví „zda je to vůbec možné“.
Organizátoři a hosté (bývá mezi nimi i švédský král) samozřejmě na svoji letošní největší hvězdu předávání Nobelových cen s napětím čekají. Dobrý zvykem je na slavnostním banketu i promluvit. Zda by byl ale Dylan něco podobného udělat, to pořád nikdo neví.
Veřejnost i odborníci jsou v tom, zda měl písničkář dostat Nobelovu cenu, rozděleni, protože není spisovatelem.
V roce 1964 odmítl Nobelovu cenu za literaturu francouzský levicový spisovatel a filozof Jean-Paul Sartre. Kdyby ji prý přijal, stala by se z něj „instituce“ a to Sartre ve své povýšenosti odmítal.


title: Cítila jsem se opravdu divně, když stál Trump za mnou, říká Clintonová a naráží na sexuální aféry

maintext:
„Bylo to, jako kdyby mě pronásledoval, cítila jsem se opravdu divně,“ říká s odstupem americká demokratická prezidentská kandidátka Hillary Clintonová o jednání svého soupeře Donalda Trumpa, který při jejich druhé televizní debatě chodil často za ní. Někteří odborníci na řeč těla to dokonce označili za „predátorské jednání“.
Clintonová o „pronásledování“ Trumpem hovořila v televizním rozhovoru s americkou herečkou, moderátorkou a známou feministkou Ellen DeGeneres.
Chování Trumpa u debaty s Clintonovou se široce rozebíralo v mnoha komentářích a na sociálních sítích.
Donald Trump při diskusi často chodil ve studii těsně za Clintonovou, prohlížel si ji ze zadu, u toho gestikuloval, skákal ji do řeči. Podle všeho mu toto poněkud agresivní chování doporučili jeho mediální poradci.
Republikánský kandidát také většinu času stal, zatímco Clintonová (když hovořil on) seděla. To je podle odborníků od Trumpa znamením nadřazenosti.
Komička Sarah Silverman k tomu napsala: „Fyzicky se ji snažil zastrašit tím, že stál přímo za ní.“ Někteří jiní kritici Trumpa dokonce ohodnotili jeho chování za určitý způsob sexuálního obtěžování.
Clintonová to sice přímo tak nepojmenovala, ale i ona v této souvislosti narážela ve svých vyjádřeních na to, co se objevuje v posledních dnech: Po mnoha letech si některé ženy najednou vzpomněly, že je kdysi Donald Trump sexuálně obtěžoval.
Proč to neohlásily ihned po těchto činech, žádná z nich ale nevysvětlila. V médiích se už objevily i slova o „sexuální válce“, která zasáhla americkou prezidentskou kampaň. Jednak je Trump obviňován z nevhodného chování a na oplátku on často hovoří o avantýrách exprezidenta Billa Clintona, který měl několik milenek.


title: Třetí hodně vzadu: Prezidentské volby v USA nejsou jenom Clintonová a Trump

maintext:
Letošní americká prezidentská kampaň zatím staví na hlavu téměř všechny dosud zažité zákonitosti politiky v USA. Platí to i v případě tzv. třetích kandidátů, jak se v zámoří říká těm, kteří se uchází o prezidentských úřad, ale nenáleží ani k republikánům ani k demokratům. Tito kandidáti měli mít letos volnou cestu k přelomovému úspěchu. Nikdo nečekal, že volby vyhrají, ale čekalo se, že jejich výsledky budou lámat rekordy ve své kategorii.
Donald Trump i Hillary Clintonová jsou totiž nejméně populárními a naopak nejvíce neoblíbenými kandidáty obou hlavních stran za léta, kdy se podobné průzkumy provádí. Jen několik příkladů: 62 procent registrovaných voličů si myslí, že Hilary Clintonová není důvěryhodná ani čestná. 52 procent je navíc přesvědčeno, že kandidátka demokratů nemá silný morální charakter. U Trumpa jsou tato čísla dokonce ještě o něco horší: 64 % ho nepovažuje za čestného a důvěryhodného a 66 procent si navíc myslí, že nemá silný morální charakter.
Republikánské béčko
Zvláště takto vysoké ukazatele u Donalda Trumpa měly být odrazovým můstkem pro alternativního kandidáta v podobě nominanta libertarianské strany. Tato aktuálně největší z třetích stran vybrala stejného kandidáta jako před čtyřmi lety – bývalého guvernéra státu Nové Mexiko za republikány Garyho Johnsona. Libertariáni věřili, že, i když minule nezískal v prezidentské volbě ani jedno procento hlasů, letos mu pomůže rostoucí poptávka po „republikánské“ umírněné alternativě vůči příliš „divokému“ Trumpovi. I proto byl za viceprezidentského kandidáta libertariánů vybrán další přeběhlík od republikánů – bývalý guvernér Massachusetts William Weld.
Někteří z libertariánů se dokonce opájeli myšlenkou, že se může Johnson stát nakonec prezidentem, protože se mu podaří vyhrát nějaký stát, volba skončí remízou, kdy ani Trump ani Clintonová nedosáhnou na většinu volitelů a Johnsona jako vlastně umírněného republikána pak zvolí Sněmovna reprezentantů. Tato dolní komora amerického parlamentu totiž rozhoduje o prezidentovi USA, když nikdo z kandidátů nemá většinu volitelů.
O totéž ale na druhé straně politického spektra a s menšími vyhlídkami se snažili také zelení, kteří nominovali lékařku a aktivistku Jill Steinovou. Ti věřili ve vlnu alternativní levice, kterou zdvihl Bernie Sanders. Jenže ten podpořil po konci demokratických primárek Clintonovou.
Utíkající mileniálové
Libertarián Johnson měl na vrcholu své popularity v létě tohoto roku v celostátních průzkumech až devět procent a zelená Steinová 4,8 procenta. Oba těžili hlavně z podpory neideologických, umírněných voličů. Johnson oproti svému politickému rodokmenu dokonce více bral z rezervoáru možných voličů Clintonové než zprava. Umírnění voliči ale v posledních týdnech míří více ke Clintonové a podpora třetích kandidátů tak klesla zhruba na polovinu. Způsobil také propad podpory u tzv. mileniálů (mladých voličů narozených v letech 1980 až 2000). V polovině září ještě téměř polovina z nich chtěla volit třetí sílu (29 % Johnsona a 15 % Steinová). Nyní už je to ale i v této skupině jen 11% a 9%. Naopak Clintonová mezi mileniály narostla z 31 % na 48 %.
Johnson měl několik negativně slavných okamžiků, kdy nevěděl, co je to Aleppo nebo nedokázal jmenovat žádného inspirativního státníka v zahraničí. Steinová na sebe nedokázala více upozornit.
Zase mormon
Hrdinou třetího tábora se tak může stát nakonec překvapivě Evan McMullin z Utahu. Tento bývalý pracovník CIA a politický poradce republikánů kandiduje jako nezávislý s podporou těch, kteří v republikánské straně nemají rádi Trumpa. Kandidát neformálního hnutí #NeverTrump se sice pohybuje celostátně jen kolem jednoho procenta, ale některé poslední průzkumy mu dávají šanci na vítězství v mormonském Utahu, kde místním tradičně republikánským a hodně hodnotově konzervativním voličům velmi vadí Trumpovy „aféry“ s ženami a podobné přešlapy. Mormon Mc Mullin by se tak mohl stát prvním třetím kandidátem od roku 1968, který vyhraje nějaký stát. Naposledy se to povedlo Georgi Wallaceovi. To jen ten muž, kterého Forrest Gump sledoval, jak z rasových důvodů jako guvernér brání černým Američanům vstoupit na Univerzitu v Alabamě.
Díky MC Mullinovi proto stále existuje malinká šance, že se za 17 dnů dozvíme, že o prezidentovi USA rozhodne až Sněmovna.


description: „Obloha nad jezerem je teď těžká jako olovo, těžkotonážní mraky zaléhají celý obzor jako starý tlustý muž novomanželku o svatební noci,“ popisuje bezútěšné prostředí svého nejnovějšího příběhu česká překladatelka a prozaička Bianca Bellová, autorka Sentimentálního románu (2009), novel Mrtvý muž (2011) a Celý den se nic nestane (2013) a řady povídek.

title: Pražská prozaička Bianca Bellová napsala svou dosud nejlepší knihu, román Jezero


description: Jiří Ovčáček svým nedělním výrokem na adresu Bradyho překročil míru únosné sprostoty. Kluk jeho věku prostě v žádném případě nesmí veřejně urážet mimořádně statečného starce, který celý život věnoval svědectví o holocaustu.

title: Urážky Bradyho: Ovčáček by měl dobečet!


description: Ve věku 88 let dnes zemřel thajský král Pchúmipchon Adundét. Panovník vládl Thajsku 70 let a byl nejdéle vládnoucím panovníkem na světě. Úmrtí monarchy, který dlouhodobě čelil vážným zdravotním potížím, potvrdil thajský královský palác.

title: Ve věku 88 let zemřel thajský král. Byl nejdéle vládnoucím panovníkem na světě


title: Podivné volby, Babiš a tajemná M.

maintext:
Milí čtenáři, jak jsem už avizoval na svém facebooku, začnu ode dneška na webu reflex.cz dělat svůj blog. Původně jsem na to šel „printově“, takže jsem chtěl zveřejňovat svoje moudra každý týden v pátek. Vaše odpovědi mě ale přesvědčily, že bych se měl spíš orientovat na mix krátkých a delších sdělení, jež budou současně na reflex.cz a mém facebooku. Ještě dnes nevím, jaký bude konečný tvar. O tom do značné míry rozhodnou vaše reakce. Budu se snažit popisovat politiku, společnost, lidi kolem sebe a samozřejmě tam bude přítomna i záhadná M., která bude zase tlumočit pohled odjinud a jinak a bude se mnou polemizovat. Pěkné čtení
Začít psát svůj první příspěvek na blog a historicky se při tom znemožnit je antimarketingový tah. Já to risknu a řeknu něco o výsledku zítra vyhlašovaných krajských voleb. Rozhodne volební účast jako vždy. Když bude standardní pro tento typ voleb (40 procent), dosáhne Babišovo ANO vítězství zhruba v sedmi krajích, ČSSD ve čtyřech, v jednom komunisté a ve Zlínském kraji lidovci. Vůbec bych se nedivil, kdyby při této volební účasti atakovali hranici 30 procent a sociální demokraté měli o deset procent méně.
Pokud bude pokračovat současná volební nenálada, nevylučuji pokles volební účasti pod 30 procent. Pak se najednou přepočty trochu mění a do hry výrazněji vstoupí různé protestní a regionální strany. Potom nastává ještě větší fragmentace politické scény a ještě nepřehlednější sestavování krajských koalic, bohužel na principu má dáti – dal.
Kdo je M.?
„Kdo je M.?“ zeptal se mě Franta C., když si přečetl můj nultý blog na Facebooku. Odpovídám upřímně: Je to energická, veselá, chytrá a krásná holka, jež svoje názory nikdy otevřeně nezveřejní, tak je tímto způsobem přetlumočím. Máme takovou tichou dohodu, že si vzájemně představujeme svoje světy. Možná i pod mým vlivem se M. ohromně zpolitizovala a všechno kolem voleb ji nesmírně chytlo.
M. je životní a politická svobodomyšlenkářka a libertariánka, proti níž jsem zoufalý levičák. Její životní směr určuje přijetí osobní odpovědnosti za vše, co se nám v životě děje. Nejraději by zrušila dotace, dávky a všeobecně zdravotní pojištění, protože si myslí, že lidé si svým životním stylem programově ničí zdraví a alibisticky předali svoji odpovědnost uzdravit se nadnárodním farmaceutickým firmám. Když vyšel v Reflexu rozhovor s profesorem Vladimírem Benešem, byla nadšená a dovolila mi, abych mu dal její mobil.
I když je finančně relativně nezávislá, nemyslí si, že by žena měla být muž. Naopak. Říká, že jedním z poslání ženy je dělat svět mužům krásnější, lepší, zářivější, aby měli pro co žít… aneb není silného muže bez silné ženy.
„Ty, Bípí,“ řekla jednou, „seznam mě s nějakým perspektivním politikem.“ „Proč?“ zeptal jsem se a ona pokračovala. „Mám z něj chuť udělat velkého muže, který změní svět,“ řekla a popisovala soumrak evropské civilizace, protože se z ní vytratili silní bílí muži. „Podívej se na jiné kultury,“ pokračovala, „kolik mají dětí, idejí a schopností dělat velké činy.“
Pokusil jsem se jí naznačit, že například blízkovýchodní politická kultura sice oplývá množstvím dětí, idejí a schopností dělat velké činy, ale zato není schopna vytvářet funkční politické, ekonomické a společenské struktury. „Celé ty jejich expanzívní náboženské ideje a velké válečné činy leží na jedné velké ropné skvrně. Až jim dojde nebo až se technologicky zbavíme závislosti na tom jejich ,černém zlatu‘, vrátí se k těm svým velbloudům. A z velkých náboženských revolucionářů budou zase trhovci.“ Brala to jako výmluvu: „Slabý bílý muž stejně nedokáže společnost nasměrovat jinam,“ ukončila debatu, což znamená, že ji ukončila.
Kde je pravice?
Obecně to budou už třetí volby po sobě, kdy bude poražena pravice a střed ve prospěch tradičních levicových stran a Babišova protestního hnutí ANO. Kde jsou všichni ti voliči ODS, ODA, Unie svobody, TOP 09 a dalších stran, jež tvořily v posledních pětadvaceti letech to, čemu se říkalo česká pravice?
Mám teorii tří částí: zhruba třetina nechodí k volbám a je vyhaslá. Myslí si, že ji všichni zklamali a starají se o svoje. Další třetina nostalgicky zůstává u osvědčených značek a poslední třetina (ještě v parlamentních volbách 2013 a komunálních 2014) volila Babiše. Tehdy se bála vlády sjednocené levice (ČSSD a KSČM) a Babiš jí tehdy symbolizoval sílu, která může levici aktivně zastavit. Vlastně měla pravdu. A dnes?
Podle interních průzkumů, jež si politické strany dělají (a čas od času se z nich něco dostane na povrch), prodělala Babišova strana ANO obrovský přerod. Údajně vyměnila více než padesát procent voličů oproti volbám 2013, což je číslo, které svědčí o tom, že jde o neukotvenou protestní stranu, jež se pohybuje po celém spektru. Ten pohyb je však tentokrát daleko víc doleva a útočí více na ČSSD a komunisty. Odtud celé to vnitrokoaliční napětí – vládnou totiž dvě strany, které si přestávají rozdělovat voliče ve stylu ty levici, já pravici, ale bojují o stejné vrstvy.
Logická otázka by byla: A proč z toho neprofituje česká pravice? Na to se dá nejlépe odpovědět stejnou otázkou: A proč z toho neprofituje česká pravice? Pokusím se o odpověď: Ještě nikdy neleželo tolik hlasů na zemi. Zvedne je někdo? Spíš ne, protože zůstanou ležet na zemi ve středostavovských českých domácnostech stejně jako volební lístky a nakonec skončí v přistavených kontejnerech. Budou to podivné volby, kde hlavními soupeři budou strany, jež spolu vládnou v centru i ve velkých městech a zřejmě nadále povládnou.
A pak je tam ještě jeden moment, který může výše zmíněnými úvahami zamíchat. Pokud by Babiš a komunisté měli dohromady většinu. V tom případě si velký Andrej bude moci vybírat a vytěží z toho maximum ústupků i kompromisů do budoucna a celý politický systém to může výrazně pozměnit na léta dopředu. „Takže vidíš, že má smysl k volbám jít,“ řekla by mi nejspíš M., kdyby teď se mnou seděla u počítače. Asi to tak nějak bude.


description: Proč? Tuto jednoduchou otázku si kladu vždy, když si čtu o nových legislativních, exekutivních nebo obyčejných lidských hloupostech, které je schopna vyplodit naše současná politická reprezentace. Jak je možné, že politická kultura v naší zemi za poslední roky tak upadá?

title: Úloha neosobností v dějinách aneb Naprostý úpadek české politické kultury


description: V éře nových médií by se dalo čekat, že se vláda a její jednotlivá ministerstva budou snažit co nejvíce sebepropagovat na sociálních sítích. U politiků i celých stran je Facebook bezpochyby nepodcenitelný nástroj popularity, své o tom například ví z prezidentských voleb Karel Schwarzenberg. Se svými příznivci přes Facebook a Twitter často komunikuje i předseda hnutí ANO Andrej Babiš, přidat se snaží ODS a dlouhodobě vysoké počty fanoušků mají i mimoparlamentní Piráti a Svobodní.

title: Ministerstva na sociálních sítích: Málo poutavých příspěvků, málo fanoušků, málo sdílení


description: Nyní již bývalý agent britské tajné služby známé pod zkratkou MI5 se ve své knize Soldier Spy přiznal, že se málem stal jednou z prvních obětí takzvaného Islámského státu. Když totiž dva podezřelé islamisty pronásledoval, stal se sám terčem jejich zájmu.

title: Islámský terorista se pokusil zabít agenta MI5, který událost popsal ve své knize


description: Nejistý další osud islamofobních subjektů přivedl jednoho z jejich ideologů, Petra Hampla, k otevřeně psychotickým výrokům. Jak tu ostudu s Konvičkou zvládnou?

title: Konvička s Hamplem propadli, přijdou muslimové!

maintext:
Antiislamisté podlehli Facebooku a začali se už tak před rokem považovat za politickou sílu. Ve skutečnosti byla jejich popularita a vliv facebookovským bludem a výsledek voleb potvrdil, že počet lajků se rozhodně nerovná počtu ve volbách získaných hlasů.
Naše internetová antiimigrační fronta to zjistila a zjevně neví, jak se k věci postavit. Ještě si neuvědomili plné vystřízlivění z několika předvolebních měsíců, kdy si připadali jako žádoucí a důležití státotvorní politici, ještě jim úplně nedošlo, že teď jsou doslova národně potvrzenými tatrmany, a tak se pokoušejí svou prohru popřít.
Martin Konvička namluvil video, kde pečlivě vypočítává, jakým velkým úspěchem je to, že skončil jako předposlední. Petr Hampl dělá totéž, ten si na Facebook napsal: „Naše výsledky — osm procent pro Konvičku a sedm pro Hampla — jsou vysoce nadstandardní, zejména když uvážíme téměř nulové rozpočty a to, že jsme do kampaně vstupovali pouhé dva měsíce po založení strany. Za tím je ale strašně moc práce a finanční obětavosti mnoha lidí. Děkuju! Nesmírně si toho vážím.“
Kluci to prostě popřeli. Popřeli, že jejich politická uskupení s názvy měnícími se v čase, ale spojené myšlenkou „islámu natruc“ nejsou nic jiného než pubertálním trollením a že v zemi, kde imigranti nejsou, nemají jednostrunné protiimigrační partaje právo na život. Jsou totiž úplně k ničemu a zabývají se něčím, co už dávno většinu občanů nezajímá — imigrační krize s uzavřením balkánské trasy už zdaleka není takovým magnetem pozornosti jako před rokem, kdy se davy uprchlíků hrnuly do sousedního Rakouska. Takže pány Konvičku, Štěpánka a ostatní migrantobijce vůbec nepotřebujeme.
Ale oni to nechápou, a tak alespoň (slovy Petra Hampla na Facebooku) naříkají, že bez nich bude hůř: „Výsledek voleb znamená, že postupná islamizace země bude pokračovat.“ Jasně, nezvolili Hampla s Konvičkou, tak tu bude chalífát. Fakt jako malí kluci.


description: Podnikatel v poťapané esoterice, který prodává nesmyslné a šarlatánské nahrávky k „osobnostnímu rozvoji“, přiznává obrat milión eur. Takže přece jen nějaké nadpřirozené schopnosti bude nejspíš mít. Jinak je ovšem jeho učení zvané Neurorestart čirý pavědecký blud.

title: Guru Čmolík

maintext:
Sedřený a už ne úplně mladý chlapík nás vítá před vchodem do malebného vesnického domu – spíše statečku – v zapadlé vsi u Lovosic.
Dům svítí čerstvým bílým nátěrem, okna zdobí kytka. Pak barák obejdeme a sedáme do zastřešeného hospodářského prostoru beze stěn, kde je kromě sezení naskládané dřevo na topení a cirkulárka. Za námi obrovská zahrada s růžemi, ovocnými stromy a skleníkem.
„To je nádhernej barák,“ říkám s obdivem. Pan Petr zvedne obě ruce: „Těmahle rukama!“
Když začali s manželkou před necelými dvaceti lety dům rekonstruovat, měl jen obvodové zdi a oni dva bydleli přes léto ve stanu. Jenže to už je dávno. Dneska dům vypadá, alespoň viděno městskýma očima, jako čirý venkovský ráj. Navzdory tomu si pan Petr sedá a říká: „Já jsem úplně v prdeli. Manželka odešla i s dětmi a já tu zůstal sám.“
Neurorestart5minut.cz: „V tomto Neurorestartu 5minut vás seznámím s funkčními magickými postupy, jak se stát Čarodějem svého života. Dozvíte se, jak se napojit na vaše Vyšší Já, vaši elitní jednotku. Naučíte se čistit pomocí kódů a energetických zářičů svoje fyzické tělo a také jemnohmotná těla, jako je energetické, emoční a mentální tělo.
Budete schopni na úrovni programů duše čistit prokletí a sebeprokletí. Dozvíte se, jak požádat o medicínu, magickou sílu rostlin, zvířat, kamenů a míst. Vytvoříte si kódy záměrů, které skrze energii a informaci dokážete dostat do hmoty, do své vlastní ,reality‘.“
Rodina se rozpadla
Pan Petr začne vypravovat a je to tentýž příběh, který jsem slyšel snad už stokrát – pokaždé, když píšu o sektách. Žil se svou ženou v jeho očích krásný život, dřel jako kůň, postavil barák, vychovávali spolu dva syny a jemu to plně stačilo k naprosté spokojenosti. Řekl bych – sedřený, ale šťastný.
Před třemi lety se to začalo měnit. Jeho paní se na internetu dostala k programu Neurostart a začala být divná. Víc a víc se věnovala Facebooku a internetu. Vášnivě praktikovala různé rituály, které z Neurorestartu pochytila, a přestávala se s ním bavit. Měla na nástěnce napsaná hesla, jaká má být, a každý večer před nimi seděla, koukala na ně a soustřeďovala se, držela dlouhé minuty v ústech tisícikorunu (prý to přináší další peníze) a celkově se chovala nevysvětlitelně.
Více a více času věnovala také partě kolem Neurorestartu. A vůdce hnutí – či šéf projektu, čert ví, jak ho nazvat – se pro ni stal Bohem. Úplně podléhala tomu, co říká a dělá, opakovala po guruovi jménem Jiří Vokáč Čmolík celé věty. Před šesti nedělemi se sebrala a od manžela úplně odešla. Prý se chce naplno věnovat Neurorestartu – za dobu jejího působení ve společenství se stala lektorkou. Děti vzala s sebou. A panu Petrovi se zhroutil život. Dál staví střechy, dál bydlí v domě, který postavil – ne pro sebe, ale pro rodinu – a dál nemůže pochopit, co se vlastně s jeho ženou stalo. Ví jen, že ona teď magicky vydělává peníze.
Neurorestartpenize2015.cz: „Co je NEURORESTART? Transformační systém, který spojuje techniky a technologie neurověd, kvantové fyziky, psychologie a osobního rozvoje. Za vaší realitou stojí programy ve vašem systému (mozek, srdce, tělo). Tyto programy lze přepsat, a tím získat novou ,realitu‘.“
Věřící a její děti
Strukturálně vzato: Na začátku je společnost s ručením omezeným, která se do ledna jmenovala Inner Winner a jejímž jednatelem byl guru Čmolík. Od ledna letošního roku se jmenuje podle obchodního rejstříku Zlom bod a patří jakémusi doktoru Janouškovi, který se ovšem na webech Neurorestartu vůbec nedá dohledat. Společnost – tedy pan Čmolík – vyvinula speciální technologie k osobnostnímu rozvoji. A ty prodává. Skrz celý trs webů nabízí nejrůznější mutace jakéhosi mentálního programování způsobeného vibracemi a dalšími magickými technikami. A to hned několika formami.
Na webu neurorestart.com nabízejí rezonanční seberozvíjející nahrávky. Cena jedné rezonanční nahrávky je 3900 korun, v případě nákupu pěti máte výhodnější cenu – celkem 15 900 korun.
Dále nabízejí jedenadvacetidenní on-line vzdělávání – videokursy Neurorestart Emoce, Peníze, Intim a 5minut. Peníze 4999 korun, Emoce 4950 korun, ovšem kurs magie pouhých patnáct stovek! Jde o lekce, jak v jedenadvaceti dnech zdokonalit sám sebe, což děláte mimo jiné civěním na svoje napsané cíle. No nekupte to!
Vyhledám manželku pana Petra. Po pár minutách rozhovoru je mi jasné, že je přesvědčenou esoteričkou, to jest – blábolí esonesmysly, s prominutím, jako úplný magor. Typická demencia esoterica.
V každém případě je to hezká reprezentantka stoupenců učení Neurorestartu. Je lektorkou Neurorestartu, za provizi prodává olejíčky a Mistrovy knihy a shání nové klienty do kursů. Chodí do mozkové posilovny. Angínu svých dětí léčí bez antibiotik, laděním jejich mozkových hemisfér.
Když se zeptám na rozpad manželství, říká, že si s manželem nerozuměla už dlouho. A že pár procent její angažmá v Neurorestartu na rozvodu má. Manželovi prý neseděl její guru Čmolík a vadilo mu, že rituály začala provozovat i s jejich dětmi. Zpívá s nimi afirmační píseň, píšou si projevy vděčnosti (jedna z metod Neurorestartu), zapalují obřadně svíčky.
Nakonec mi s hrdostí sdělí, že už na své metodě pan Čmolík vydělal milión eur. Nemám to srdce se jí zeptat, kolik z částky panu Čmolíkovi poslala ona ze svých a manželových peněz, jsem na to měkkej.
Neurorestart.com: „Při objednávce své osobní rezonanční nahrávky vyplníte vstupní programovací dotazník. Odpovědi na otázky jsou jakýmsi vaším unikátním osobním otiskem, který má v sobě zakódovanou informaci o vašem nastavení a o vaší rezonanci. Rezonance je určitá frekvence, ve které daný objekt přirozeně vibruje. Schopnost vibrovat a rezonovat má každý živý i neživý objekt ve vesmíru a k vibraci dochází, pokud dva objekty mají stejnou rezonanční frekvenci. Na základě tohoto vašeho osobního otisku vám budou prostřednictvím speciální technologie na míru vyhotoveny personalizované rezonanční nahrávky.“
Paní produkční
Paní Monika Urbánková má v projektu roli organizátorky. Po dlouhé době se mi rýsuje šance, jak se kontaktovat přímo s guruem. V rámci společenství má vysoký post. Leč sama jej charakterizuje jako spíše organizační, nesouvisí prý tak s metodou osobnostního rozvoje. V každém případě má – na rozdíl od aktivních věřících – na gurua kontakt.
Sděluje mi informace, jež nemohu nijak ověřit. Onen výše zmiňovaný prodej nahrávek systémem pyramidy prý už od loňska nefunguje. A stran prodávaného zboží ostatně nejde o žádné letadlo, ale o to, že svým zástupcům prodávají zboží za velkoobchodní ceny. O tom, že by někdo z jejich klientů vedl ve víře v Neurorestart děti, nic neví, oni k tomu klienty nevybízejí. Jde tedy o rozhodnutí klienta, do kterého lidé Neurorestartu nemohou nijak zasáhnout. A ona sama rozhodně nebere Neurorestart jako byznys, skutečně v ten systém věří. Myslí si, že má jemnohmotné tělo.
„Co to je?“ položím otázku, jež mne tíží.
„Některé nauky říkají, že je to součást našeho těla jako energetické tělo,“ zní odpověď.
„Některé pohádky říkají, že vlk sežral Karkulku,“ nenechám se odbýt.
„To je otázka filozofie,“ říká paní Urbánková. „Jemnohmotné tělo je jedna součást energetických těl! Je to součást filozofie, když se podíváte třeba na kvantové znění nebo na alternativní medicínu, tak tam naleznete jednotlivá těla.“
„Takže nějaké pohádky,“ posmutním.
„Z vašeho pohledu,“ uzavírá Monika Urbánková.
V průběhu našeho povídání se mi paní produkční pochlubí, že jejich kursy prošlo již třináct tisíc lidí. Průměrná cena kursu (od patnácti set do pěti tisíc) je tři tisíce dvě stě padesát korun. To dělá při třinácti tisících absolventů přes dvaačtyřicet miliónů. Začínám pociťovat k panu Čmolíkovi respekt. A to kromě kursů prodává (či donedávna prodával) i rezonanční nahrávky!
Neurorestart.com: „Nabízíme vám příležitost zařadit se do našeho partnerského programu Inner Winner. Jako affiliate partner můžete získat provizi z prodeje těch nahrávek NEURO RESTART®, které doporučíte dalším zákazníkům. Provize vám ve výsledku může zcela zaplatit částku, kterou jste investovali do pořízení vlastní rezonanční nahrávky, a ještě si můžete vydělat něco navíc.“
Guru osobně
Od samého počátku reportáže se samozřejmě snažím setkat s guruem Čmolíkem. Kontakt na něj mi nikdo nechce dát, v sídle firmy prý není. Zato mám hned několikrát slíbeno, že se mi pan Čmolík ozve sám. Po dvou dnech skutečně zazvoní telefon – skryté číslo – a já mám gurua na drátě.
Úplně nejvíc mne překvapí, jak mne má pan Čmolík na háku – a můj respekt k jeho osobě se jen výrazně prohlubuje. On už prostě má, dle informací jeho kolegyň a žákyň, nahospodařeno. Jeho cílovka – ženy se zálibou v duchovnu – rozhodně nečte Reflex. A i kdyby si nějaký můj slint o panu Čmolíkovi přečetly, tak to jejich víru v Neurorestart nijak neohrozí.
Záhy je poznat, že si tohle všechno pan Čmolík uvědomuje a má z mé snahy po hledání pravdy a odhalení podvodníka tak trochu bžundu.
Začneme s jeho vzděláním – má potravinářskou průmyslovku a poté Vysokou školu hotelovou se zaměřením na marketing. Žádné psychologické vzdělání nemá, ale je v kontaktu a disponuje akreditacemi celé řady esoterických kursů a guruů.
Jak na svou revoluční metodu přišel? Pan Čmolík říká, že pracoval pro řadu korporací, kterým zajišťoval teambuilding.
„Jak jste mohl dělat teambuilding, když máte hotelovku?“ ptám se nesměle.
„No proč ne? Já mám dost dobrý výsledky,“ odpovídá sebevědomě.
Tak udeřím zezadu: „Co je to jemnohmotné tělo?“
„Na to, že jste vykouřil šedesát tisíc jointů, pokládáte otázku, která mě úplně uzemnila! Vy nevíte, co je jemnohmotné tělo? Jemnohmotné tělo je energetický obal, chcete-li aura, kterou si můžete i vyfotografovat. Není to nic z oblasti laciné esoteriky. Kolem našeho fyzického těla je jemnohmotný obal. Může se to vysvětlit kvantovou fyzikou či bionergetickým polem. Ale nechápu, proč se ptáte na jemnohmotné tělo. Co já mám společného s jemnohmotným tělem?“
V podstatě nic, akorát že ho pan Čmolík prodává a píše o něm na webu – ale to jen na okraj. Jinak prý nikdy nikoho nevyzýval, aby podle jeho učení vychovával děti – a pokud to jeho lektorka dělá, jedná se o její zcela privátní rozhodnutí.
Pan Čmolík je plně orientovaný, lucidní, vtipný, není ve stresu a nepřesvědčuje mne o inkarnacích, spíše se chvílemi uchechtává.
„Víte, já si nemyslím, že byste těm věcem, co kážete, věřil,“ říkám po chvíli.
„Nejen že jim věřím, ale mám na to i vědecké výzkumy!“
Ještě se ptám, jestli už opravdu na Neurorestartu vydělal milión eur. „V roce 2013 byl obrat naší kampaně milión eur. Není to zisk, ale obrat naší kampaně. Takže nevydělávám milióny eur, ta informace je zkreslená.“
Vokaccmolik.com: Jsem transformační učitel, spisovatel, vědec, hudebník a síťař. Vím, že to zní jako hodně divoká směsice. Jsem člověk, který málem nepřežil svůj porod. V sedmnácti jsem odešel z domova a hodně dlouho jsem se „plácal“. Cestoval jsem stopem po světě, spal v parku, žebral na ulici… Poté jsem se zkoušel chytit jako „normální“ člověk, dodělal jsem školu, začal podnikat. Dnes patřím mezi špičku lídrů osobního rozvoje. Jsem milionář a investor. Provádím výzkumy mozku ve své vlastní neurolaboratoři společně s europoslancem Tomášem Zdechovským. S profesorem kvantové fyziky z CERN v Ženevě Janem Rakem pracujeme na nové teorii, která povede ke změně paradigmatu vztahu kvantové fyziky a vědomí. Moje kniha Trhák aneb 21 kapitol o vašem mozku získala cenu čtenářů Český bestseller 2013 a prodalo se jí více než 35 000 výtisků.
Suma sumárum...
Učení pana Čmolíka je úplný blábol, nesmysl a šarlatánství. On sám však na mne udělal ten nejlepší dojem. Není psycholog, ale vystudovaný marketingový specialista. Takže psychologicky je sice ta jeho metoda naprostá hloupost, z marketingového hlediska se však jedná o zázrak, ne-li kouzlo. Zisk miliónu eur sice pan Čmolík zpochybňuje, ale na třinácti tisících absolventech jeho kursů se shodla jeho věřící, produkční i on sám.
A tak musím panu Čmolíkovi, i když nejsem žádný esoterik, jisté nadpřirozené schopnosti skutečně přiznat. Pokud dokázal třinácti tisícům lidí prodat takový nesmysl, jaký nabízí, je to fakt frajer. Inu – dobrý marketing představuje devadesát devět procent komerčního úspěchu!


title: Vědci stanovili horní limit pro věk člověka - je to 115 let

maintext:
Může se dlouhověkost lidí nadále prodlužovat? Vědci si myslí, že ano, ale že limitem je 115 let. Jenže i to je hudba budoucnosti a hudba, kterou uslyší pouze několik jedinců.
Limit pro lidský život může být 115 let. To je zjištění, které publikovali experti ve středu na webu respektovaného vědeckého časopisu Nature. Odborníci vycházejí z podrobných analýz dat o lidské dlouhověkosti.
Průměrná délka lidského života přitom skutečně vytrvale roste už od 19. století. Je to kvůli objevu nejrůznějších vakcín, bezpečnějším porodům a úporné snaze porazit rozšířené choroby jakou jsou rakovina či onemocnění srdce.
Data vědců ale ukazují, že zvyšování limitů pro dlouhověkost není nijak jednoduché. „U lidí nad 105 let už ani medicína nedokáže zázraky, ale bude se nadále zvyšovat počet lidí, kteří mají přes sto let. Maximální strop lidského dožití je ale kolem 115 let,“ vysvětloval pro stanici BBC profesor Jan Vijg z Albert Einstein College of Medicine z New Yorku, který se na studii pro časopis Nature podílel.
Existují ale i případy, že pár lidí se prokazatelně dožilo ještě vyššího věku. Například Francouzska Jeanne Calmentová, která zemřela v roce 1997, se dožila až 122 let a 164 dní. Jenže to je skutečně obrovská výjimka.
Někteří jiní vědci ale novou studii o dlouhověkosti zpochybňují, protože podle nich to jsou pouhé odhady, které se nemusí naplnit. Upozorňují například na stále více obézních lidí žijících na světě, kteří podle nich nebudou mít šanci na extrémní dlouhověkost.
Připomínají také známý fakt, že kdysi jiní vědci stanovili nejvyšší možný věk dožití na 85 let, pak na 105 let. A podle některých vědců nebere příliš studie v potaz genové výzkumy, které mohou hranici lidského života dále změnit.
Zcela jinou otázkou ale je, zda lidé vůbec tak dlouho žít chtějí, protože za více než sto let se opotřebuje nejenom tělo, ale také psychika.