description: Libye vlastní skoro 40 % africké ropy, ceněné pro svoji vysokou kvalitu a nízké těžební náklady, a také velké zásoby přírodního plynu. Jeho (...) [Réseau Voltaire]

title: Globální predátoři v Libyi

maintext:
„Libye se opět musí stát stabilní a silnou zemí“, tvítuje z Washingtonu premiér Renzi a ujišťuje o své naprosté podpoře „premiéra Sarraje, konečně v Tripolisu“. Ve Washingtonu, Paříži, Londýně a Římě o tom přemýšlí ti samí lidé, kteří nejprve válkou destabilizovali a roztříštili libyjský stát. Teď jdou posbírat jeho střepy v „misi mezinárodní asistence Libyi“.
Jakou mají představu, to se ukazuje prostřednictvím kvalifikovaných hlasů. Paolo Scaroni, který v čele ENI manévroval v Libyi mezi sektami a žoldáky a dnes je viceprezidentem banky Rothschild, prohlašuje v listu Corriere della Sera, že „je třeba skoncovat s klamnou představou Libye“, země, kterou vymyslel italský kolonialismus. Je třeba „podpořit vznik vlády v Tripolsku, která by apelovala na zahraniční síly, aby jí pomohly udržet se na nohou“, čímž by přiměla Cyrenaiku a Fezzan k vytvoření vlastních regionálních vlád, eventuálně s dlouhodobým cílem daným jako jejich federalizace. Prozatím „by každý spravoval své energetické zdroje“, nacházející se v Tripolsku a Cyrenaice.
Podobnou myšlenku prezentuje v magazínu Avvenire Ernesto Preziosi, poslanec Demokratické strany (PD) z katolických kruhů. Je třeba vytvořit Libyjskou unii ze tří států – Cyrenaiky, Tripolska a Fezzanu – které by měly společnou komunitu ropy a plynu – a podpořit ji „evropskou vojenskou silou ad hoc.
Jedná se o starou politiku kolonialismu 19. století, aktualizovanou za účelem neokolonizace strategií USA a NATO. Jde o to, kompletně rozbít celky států (Jugoslávie, Libye) a jiné zase rozštěpit (Irák, Sýrie) tak, aby západní aliance kontrolovala jejich území a jejich zdroje.
Libye vlastní skoro 40 % africké ropy, ceněné pro svoji vysokou kvalitu a nízké těžební náklady, a také velké zásoby přírodního plynu. Jeho využitím mohou americké a evropské nadnárodní společnosti dosáhnout mnohonásobně vyšších zisků, než jakých dosahovaly předtím od libyjského státu. Odstraněním národního státu a separátními jednáními s mocenskými skupinami v Tripolsku a Cyrenaice navíc mohou dosáhnout privatizace státních energetických rezerv a přímo je tak kontrolovat.
Kromě černého zlata se americké a evropské nadnárodní společnosti chtějí zmocnit i zlata bílého: obrovských zásob fosilní vody z núbijské akvatické vrstvy, která se rozkládá pod Libyí, Egyptem, Súdánem a Čadem. Jaké možnosti nabízí, jasně ukázal libyjský stát za Kaddáfího. Vystavěl akvadukty, které přepravovaly pitnou a zavlažovací vodu (miliony krychlových metrů za den, čerpaných ze 1300 vrtů do pouště) celkem 1600 km až k městům na pobřeží a také zúrodňovaly pouštní půdu.
Zásahem v Libyi s oficiálním odůvodněním, že jí pomáhají osvobodit se od přítomnosti ISIL, mohou Spojené státy a největší evropské mocnosti také znovu otevřít své Kaddáfím v roce 1970 uzavřené vojenské základny, jež se nacházejí v důležitém strategickém místě na průsečíku Středomoří, Afriky a Středního východu.
A konečně, díky „misi pomoci Libyi“ si USA a velké evropské mocnosti rozdělí kořist z největší loupeže století: 150 miliard dolarů svrchovaných libyjských fondů zkonfiskovaných v roce 2011. Ty by se mohly zčtyřnásobit, pokud by se libyjský energetický export vrátil na předchozí úroveň. Svrchované fondy, investované v Kaddáfího éře za účelem vzniku autonomní měny a finančních orgánů Africké unie. To byl důvod pro rozhodnutí svrhnout Kaddáfího, jak vyplývá z mailů tehdejší americké ministryně zahraničí Clintonové. Tyto fondy budou použity na rozbití toho, co zůstává z libyjského státu. Státu, který „nikdy neexistoval“, protože v Libyi bylo pouze „množství kmenů“, jak prohlásil Giorgio Napolitano, přesvědčený, že se nachází v senátu Italského království.


authors:
Thierry Meyssan Réseau Voltaire
Napsal A

description: V srpnu 2014 se Izrael podílel na vytlačení modrých baretů z golanského nárazového pásma a na dva roky svěřil tuto oblast al-Káidě, které teď (...) [Réseau Voltaire]

title: Rada bezpečnosti OSN se chystá přikázat Izraeli, aby přerušil své vazby na Al-Káidu

fasttext_language: cs


authors:
Jean-Claude Juncker Réseau Voltaire
Napsal A

description:
Vážený pane předsedo,
vážené poslankyně a vážení poslanci Evropského parlamentu,
stál jsem zde před rokem a řekl jsem vám, že naše Unie není v (...) [Réseau Voltaire]

title: Projev o stavu Unie 2016: Směřování k lepší Evropě

maintext:
Vážený pane předsedo,
vážené poslankyně a vážení poslanci Evropského parlamentu,
stál jsem zde před rokem a řekl jsem vám, že naše Unie není v dobrém stavu. Řekl jsem vám, že v této Unii není dostatek Evropy. A že v této Unii není dostatek Unie.
Nebudu tu dnes stát a říkat vám, že je teď všechno v pořádku.
Není.
Ve své diagnóze si nesmíme nic nalhávat.
Naše Evropská unie je, přinejmenším částečně, v existenciální krizi.
Během léta jsem pozorně naslouchal členům tohoto parlamentu, představitelům vlád, mnoha poslancům vnitrostátních parlamentů a evropským občanům, kteří se se mnou podělili o své názory.
Prožil jsem několik desetiletí evropské integrace. Měla spoustu silných momentů. Samozřejmě prošla i řadou obtížných období a krizí.
Ale nikdy jsem nezažil, že by mezi našimi členskými státy bylo tak málo společného. Tak málo oblastí, ve kterých jsou ochotny spolupracovat.
Nikdy jsem neslyšel tolik představitelů mluvit jen o svých domácích problémech a Evropu zmiňovat jen okrajově, pokud vůbec.
Nikdy jsem nezažil, že by představitelé orgánů EU stanovovali tak velmi odlišné priority, někdy v přímém rozporu k vládám a parlamentům členských států. Jako by už mezi EU a hlavními městy jejích členských států neexistoval žádný průsečík.
Nikdy jsem nezažil, že by vlády byly tak oslabeny populistickými silami a paralyzovány hrozbou porážky v příštích volbách.
Nikdy jsem nezažil takovou roztříštěnost, tak málo společného v naší Unii.
Stojíme před zásadní volbou.
Podlehneme dosti přirozenému pocitu frustrace? Necháme se ovládnout kolektivní depresí? Dovolíme, aby se nám Unie před očima rozpadla?
Nebo si řekneme: Neměli bychom právě teď táhnout za jeden provaz? Neměli bychom právě teď zabrat dvakrát, třikrát víc? Nenastala právě teď doba, kdy Evropa potřebuje – víc než kdy předtím – rozhodné vedení namísto politiků, kteří opouštějí loď?
Naše úvahy o stavu Unie musí začít realisticky a velmi otevřeně.
Nejprve bychom si měli přiznat, že v Evropě máme mnoho nevyřešených problémů. O tom není pochyb.
Počínaje vysokou nezaměstnaností a sociální nerovností přes hory veřejného dluhu a obrovský úkol integrovat uprchlíky až po velmi reálné ohrožení naší bezpečnosti doma i v zahraniční – každý členský stát EU byl současnými pokračujícími krizemi zasažen.
A dokonce se musíme vypořádat s neveselou vyhlídkou, že naše řady jeden z členů opustí.
Zadruhé bychom si měli uvědomit, že nás svět sleduje.
Právě jsem se vrátil ze zasedání skupiny G20 v Číně. Evropa má v tomto významném globálním sdružení 7 křesel. Navzdory silnému zastoupení jsme měli méně společných odpovědí, než kolik bylo otázek.
Bude Evropa i nadále schopna uzavírat obchodní dohody a utvářet ekonomické, sociální a environmentální standardy pro celý svět?
Dosáhne evropská ekonomika konečně oživení, nebo se bude příštích deset let potýkat s nízkým růstem a nízkou inflací?
Bude mít Evropa stále vedoucí postavení ve světě, pokud jde o boj za lidská práva a základní hodnoty?
Promluví Evropa jedním hlasem, když bude v rozporu s mezinárodním právem ohrožována územní integrita?
Nebo Evropa z mezinárodní scény zmizí a nechá jiné utvářet svět?
Vím, že vy v tomto parlamentu byste na tyto otázky snadno dali jasnou odpověď. Ale po našich slovech musí následovat společná akce. Jinak budou pouze tím, čím jsou: slovy. A pouze slovy nelze mezinárodní záležitosti utvářet.
Zatřetí bychom měli uznat, že všechny své problémy nevyřešíme dalším projevem. Nebo dalším summitem.
Nejsme ve Spojených státech amerických, kde prezident pronáší zprávu o stavu Unie před oběma komorami Kongresu, a miliony občanů sledují v přímém přenosu každé jeho slovo.
V porovnání s tím okolnosti projevu o stavu Unie tady v Evropě velice jasně ukazují, jak neúplná naše Unie je. Dnes promlouvám před Evropským parlamentem. A v pátek se v Bratislavě setkám samostatně s nejvyššími představiteli členských států.
Můj proslov se tak nemůže ucházet jen o váš potlesk a nemůže ignorovat, co v pátek řeknou zástupci států. Také nemohu do Bratislavy přijet s jiným poselstvím, než jaké dávám vám. Musím vzít v úvahu obě úrovně demokracie naší Unie, které jsou stejně důležité.
Nejsme Spojené státy evropské. Naše Evropská unie je mnohem složitější. A opomíjení této složitosti by bylo chybou, která by nás přivedla ke špatným řešením.
Evropa může fungovat pouze tehdy, když budou projevy na podporu našeho společného projektu přednášeny nejen na půdě tohoto parlamentu, ale i v parlamentech všech našich členských států.
Evropa může fungovat pouze tehdy, budeme-li všichni usilovat o jednotu a pracovat na tom, co nás spojuje, a necháme-li stranou soupeření o pravomoci a rivalitu mezi orgány. Teprve pak bude Evropa více než jen souhrnem svých dílčích částí. A teprve pak může být Evropa silnější a lepší než dnes. Teprve pak budou vedoucí představitelé orgánů EU a vlád členských států moci znovu získat důvěru evropských občanů v náš společný projekt.
Protože Evropané jsou věčnými spory, hádkami a hašteřením unaveni.
Evropané chtějí konkrétní řešení velmi aktuálního problému, kterému naše Unie čelí. A chtějí více než jen sliby, usnesení a závěry ze summitů. Ty už slyšeli a viděli příliš často.
Evropané chtějí společná rozhodnutí, která jsou rychle a účinně uváděna do praxe.
Ano, potřebujeme dlouhodobou vizi. A Komise takovouto vizi do budoucna představí v bílé knize v březnu 2017, u příležitosti 60. výročí Římských smluv. Budeme se zabývat tím, jak posílit a zreformovat naši hospodářskou a měnovou unii. A zohledníme také politické a demokratické výzvy, kterým bude naše Unie 27 členských států čelit v budoucnosti. Evropský parlament bude do tohoto procesu samozřejmě úzce zapojen, stejně jako vnitrostátní parlamenty.
Ale samotná vize nebude stačit. Naši občané mnohem více potřebují, aby někdo vládl. Aby někdo reagoval na výzvy naší doby.
Evropa je provaz z mnoha vláken – funguje pouze tehdy, pokud všichni táhneme stejným směrem: jak orgány EU, tak vlády a parlamenty členských států. A musíme znovu ukázat, že je to možné – ve vybraných oblastech, ve kterých jsou společná řešení nejnaléhavější.
Proto navrhuji vytvořit pozitivní agendu konkrétních evropských opatření na příštích dvanáct měsíců.
Jelikož se domnívám, že příštích dvanáct měsíců je rozhodujících, chceme-li naši Unii znovu sjednotit. Chceme-li překonat tragické trhliny mezi východem a západem, které se v posledních měsících otevřely. Chceme-li ukázat, že umíme jednat rychle a rozhodně, pokud jde o věci, na kterých opravdu záleží. Chceme-li světu ukázat, že Evropa je stále silou, která je schopná společné akce.
Musíme se dát do práce.
Dnes ráno jsem dopis s tímto poselstvím poslal panu předsedovi Schulzovi a panu premiéru Ficovi.
Příštích dvanáct měsíců je klíčových k vytvoření lepší Evropy:
Evropy, která ochraňuje,
Evropy, která zachovává evropský způsob života,
Evropy, která dává příležitosti svým občanům,
Evropy, která brání doma i v zahraničí, a
Evropy, která přijímá odpovědnost.
EVROPA, KTERÁ ZACHOVÁVÁ NÁŠ ZPŮSOB ŽIVOTA
Jsem přesvědčen, že evropský způsob života stojí za to zachovat.
Mám dojem, že mnozí zapomněli, co znamená být Evropanem.
Co znamená být součástí této Unie Evropanů – co má zemědělec v Litvě společného s matkou samoživitelkou v Záhřebu, zdravotní sestrou ve Vallettě nebo studentem v Maastrichtu.
Mít na paměti, proč se evropské národy vydaly cestou spolupráce.
Mít na paměti, proč lidé v ulicích Varšavy 1. května 2004 oslavovaly solidaritu.
Mít na paměti, proč evropská vlajka 1. ledna 1986 hrdě zavlála na Puerta del Sol.
Mít na paměti, že Evropa je hnací silou, která může přispět ke sjednocení Kypru – v čemž oba vedoucí kyperské představitele podporuji.
Evropa především znamená mír. Není náhodou, že nejdelší období míru v písemně zaznamenaných dějinách Evropy začalo vytvořením Evropských společenství.
70 let trvalého míru v Evropě. Ve světě, kde zuří 40 ozbrojených konfliktů, které si každý rok vyžádají 170 000 životů.
Samozřejmě máme na věci různé názory. Ano, často vedeme spory. Někdy mezi sebou vedeme boj. Ale bojujeme slovy. A své konflikty urovnáváme u jednacího stolu, ne v zákopech.
Nedílnou součástí našeho evropského způsobu života jsou naše hodnoty.
Hodnoty svobody, demokracie, právního státu. Hodnoty, za které se po staletí bojovalo na bojištích a z řečnických stupínků.
My Evropané nikdy nepřijmeme, aby byli polští pracovníci zastrašováni, biti, nebo dokonce zabíjení na ulicích v Harlow. Volný pohyb pracovníků je společnou evropskou hodnotou stejně jako náš boj proti diskriminaci a rasismu.
My Evropané se stavíme odhodlaně proti trestu smrti. Protože věříme v hodnotu lidského života a respektujeme ji.
My Evropané také věříme v nezávislé, efektivní systémy soudnictví.Nezávislé soudy stojí nad vládami, podniky i jednotlivci. Efektivní systémy soudnictví podporují hospodářský růst a chrání základní práva. Proto se Evropa zasazuje za právní stát a hájí ho.
Být Evropan také znamená být otevřený a obchodovat se svými sousedy, ne s nimi válčit. Znamená to být součástí největšího obchodního bloku na světě, která má nebo právě sjednává obchodní dohody s více než 140 partnery po celém světě.
A obchod znamená pracovní místa – každá 1 miliarda eur z vývozu přináší 14 000 nových pracovních míst v EU. A více než 30 milionů pracovních míst, tedy jedno ze sedmi v EU, je dnes závislé na vývozu do zbytku světa.
Proto Evropa pracuje na otevření trhů s Kanadou – jedním z našich nejbližších partnerů, který navíc sdílí naše zájmy, hodnoty, respekt k zásadám právního státu a naše chápání kulturní rozmanitosti. Obchodní dohoda mezi EU a Kanadou je nejlepší a nejprogresivnější dohodou, kterou kdy EU vyjednala. A budu s vámi a se všemi členskými státy pracovat na tom, aby byla tato dohoda co nejdříve ratifikována.
Být Evropanem přináší právo mít své osobní údaje chráněny silnými evropskými zákony. Protože Evropané nechtějí, aby jim nad hlavami létaly drony, které zaznamenávají každý jejich krok, nebo aby firmy uchovávaly každé kliknutí myši. Proto se Parlament, Rada a Komise letos v květnu dohodly na společném evropském nařízení o ochraně osobních údajů. Jedná se o silný evropský předpis, který se vztahuje na všechny společnosti, které zpracovávají vaše údaje, bez ohledu na to, kde mají sídlo. Protože v Evropě nám na soukromí záleží. Je to otázka lidské důstojnosti.
Být Evropanem také znamená mít rovné podmínky.
To znamená, že pracovníci by měli za stejnou práci na stejném místě dostávat stejnou odměnu. Je to otázka sociální spravedlnosti. A proto Komise stojí za svým návrhem směrnice o vysílání pracovníků. Vnitřní trh není místem, kde mohou být pracovníci z východu Evropy vykořisťováni nebo podrobováni nižším sociálním standardům. Evropa není Divoký západ, ale sociálně tržní hospodářství.
Rovné podmínky rovněž znamenají, že v Evropě jsou spotřebitelé chráněni proti kartelům a zneužívání trhu mocnými společnostmi. A že každá společnost, bez ohledu na velikost, musí platit daně tam, kde vytváří zisk. To platí i pro obry, jako je Apple, i když jejich tržní hodnota je vyšší než HDP 165 zemí světa. V Evropě nesouhlasíme s tím, aby si mocné společnosti v zákulisí sjednávaly dohody o daních.
Nejde nám o míru zdanění v zemích, jako je Irsko. Irsko má svrchované právo stanovit takovou výši daně, jakou chce. Není ale správné, aby jedna společnost mohla uniknout placení daní, které mohly dostat irské rodiny a podniky, nemocnice a školy. Komise na tuto spravedlnost dohlíží. Je to sociální aspekt soutěžního práva. A na tom Evropa stojí.
Být Evropanem také znamená mít kulturu, která ve stále globalizovanějším světě chrání naše pracovníky a náš průmysl. Jako třeba tisíce osob, jimž hrozí ztráta zaměstnání v Gosselies v Belgii – právě díky právním předpisům EU bude nyní jejich firma muset navázat skutečný sociální dialog. A pracovníci a místní orgány se mohou spolehnout na evropskou solidaritu a na pomoc fondů EU.
Být Evropanem znamená také zastávat se našeho ocelářského průmyslu. Na jeho ochranu proti nekalé hospodářské soutěži jsme již zavedli 37 antidumpingových a antisubvenčních opatření. Musíme však podniknout další kroky, protože nadprodukce v některých částech světa je pro evropské výrobce likvidační. Proto jsem byl letos dvakrát v Číně, kde jsem otázku nadměrné kapacity řešil. Také proto Komise navrhla změnu pravidla nižšího cla. Spojené státy uvalily na čínskou ocel dovozní clo ve výši 265 %, ale tady v Evropě některé vlády roky volají po tom, abychom cla na čínskou ocel snížili. Vyzývám všechny členské státy i tento Parlament, aby Komisi podpořily v posilování našich nástrojů na ochranu obchodu. Nesmíme být naivními zastánci volného obchodu; musíme být schopni reagovat na dumping stejně důrazně jako Spojené státy.
Významnou součástí našeho evropského způsobu života, kterou chci chránit, je naše zemědělské odvětví. Komise bude vždy stát za našimi zemědělci, zejména v obtížných obdobích, jakým procházejí nyní. Minulý rok bylo odvětví mléka a mléčných výrobků zasaženo ruským zákazem dovozu. Proto Komise vyčlenila na podporu producentů mléka 1 miliardu eur, aby jim pomohla postavit se znovu na vlastní nohy. Protože nebudu akceptovat, aby mléko bylo levnější než voda.
Být Evropanem znamená pro většinu z nás také platit eurem. Během světové finanční krize zůstalo euro silné a ochránilo nás před ještě horší nestabilitou. Euro je jednou z hlavních světových měn a přináší obrovské ekonomické výhody, které však často nejsou na první pohled patrné. Díky měnové politice Evropské centrální banky ušetřily země eurozóny v letošním roce na úrocích 50 miliard eur. Těchto uspořených 50 miliard eur by ministři financí mohli a měli investovat do ekonomiky.
Mario Draghi zachovává stabilitu naší měny. A jeho přínos k tvorbě pracovních míst a růstu je větší než přínos mnoha našich členských států.
Ano, my Evropané jsme během historické finanční a dluhové krize strádali. Pravda je však taková, že zatímco schodky veřejných financí činily v roce 2009 v eurozóně průměrně 6,3 %, dnes jsou pod hranicí 2 %.
Za poslední tři roky našlo práci dalších téměř 8 milionů lidí. 1 milion jen v samotném Španělsku, zemi, která se výrazným způsobem zotavuje z krize.
Přál bych si, aby se všechny tyto úspěchy častěji připomínaly – a to všude v Evropě, kde se volení politici ujímají slova.
Protože v naší neúplné Unii neexistuje evropské vedení, které by mohlo nahradit vedení členských států.
Evropské národy musí logiku jednoty bránit. Nikdo jiný to za ně udělat nemůže.
Jen ony.
Můžeme být jednotní, i když jsme rozmanití.
Velké, demokratické národy Evropy nesmí podlehnout vlnám populismu.
Evropa se nesmí krčit před terorismem.
Ne – členské státy musí utvářet Evropu, která ochraňuje. A my, evropské orgány, jim musíme při naplňování tohoto slibu pomáhat.
EVROPA, KTERÁ DÁVÁ PŘÍLEŽITOSTI
Evropská unie by měla nejen zachovat náš evropský způsob života, ale i dávat příležitosti těm, kteří jím žijí.
Musíme usilovat o Evropu, která dává našim občanům i naší ekonomice příležitosti. A stejně jako občané i naše ekonomika se přenesla do digitálního světa.
Digitální technologie a digitální komunikace prostupují všechny aspekty života.
Potřebují jen přístup k vysokorychlostnímu internetu. Musíme být propojení. Naše ekonomika to potřebuje. Lidé to potřebují.
A do propojení musíme investovat teď.
Proto dnes Komise navrhuje reformu evropských telekomunikačních trhů. Chceme vytvořit nový právní rámec, který přiláká a umožní investice do propojení.
Podniky by měly být schopny plánovat své investice v Evropě na příštích 20 let. Protože investice do nových sítí a služeb přinesou v příštích deseti letech nejméně 1,3 milionu nových pracovních míst.
Z propojení by měli mít užitek všichni.
Proto dnes Komise navrhuje, aby byla v Evropské unii do roku 2025 plně spuštěna pátá generace mobilních komunikačních systémů (5G). Díky tomu mohou v EU vzniknout další dva miliony pracovních míst.
Říkám-li, že z propojení by měli mít užitek všichni, myslím tím, že nesmí záležet na tom, kde žijete nebo kolik vyděláváte.
Proto dnes navrhujeme, aby byly každá evropská vesnice a každé evropské město v okolí hlavních center veřejného života do roku 2020 vybaveny bezplatným bezdrátovým přístupem k internetu.
S postupující digitalizací musíme zároveň posílit pozici našich umělců a tvůrců a chránit jejich díla. Umělci a tvůrci jsou našimi korunními klenoty. Vytváření obsahu není koníček. Je to profese. A ta je součástí naší evropské kultury.
Chci, aby novináři, vydavatelé a autoři dostávali za svou práci spravedlivou odměnu, a to bez ohledu na to, zda ji vytvářejí ve studiích nebo v obývacích pokojích, zda je šířena off-line nebo on-line, zda je publikována přes kopírovací stroj nebo na internetu.
Právě to je předmětem reformy evropských pravidel v oblasti autorského práva, kterou dnes navrhujeme.
K posílení pozice naší ekonomiky potřebujeme investovat nejen do propojení, ale i do vytváření pracovních míst.
Proto musí Evropa výrazně investovat do svých mladých lidí, uchazečů o zaměstnání, do svých startupů.
Investiční plán pro Evropu o objemu 315 milionů eur, na kterém jsme se zde v parlamentu před dvanácti měsíci dohodli, již za první rok fungování přinesl – od Lotyšska po Lucembursko – investice ve výši 116 miliard eur.
Více než 200 000 malých firem a startupů v Evropě dostalo úvěr. A přes 100 000 lidí získalo novou práci. Díky novému Evropskému fondu pro strategické investice, který jsem navrhl, moje Komise vypracovala a vy zde v Evropském parlamentu podpořili a přijali v rekordním čase.
A nyní půjdeme ještě dále. Dnes navrhujeme zdvojnásobit jak dobu trvání fondu, tak jeho finanční kapacitu.
S vaší podporou zajistíme, aby náš fond poskytl do roku 2020 investice o celkovém objemu nejméně 500 miliard – půl bilionu – eur. A budeme usilovat o to, abychom do roku 2022 dosáhli 630 miliard eur. S příspěvky členských států můžeme této úrovně samozřejmě dosáhnout ještě rychleji.
Vedle tohoto úsilí o přilákání soukromých investic musíme také vytvořit vhodné investiční prostředí.
Evropské banky jsou díky našim společným evropským snahám v mnohem lepším stavu než před dvěma roky. Evropa své banky potřebuje. Ale ekonomika je téměř zcela závislá na bankovních úvěrech, což není dobré pro finanční stabilitu. Špatné to je pro podnikání, jak jsme viděli během finanční krize. Z toho důvodu je nyní nutné, abychom urychleně pracovali na unii kapitálových trhů. Komise Vám v této souvislosti dnes předkládá konkrétní plán.
Díky unii kapitálových trhů bude náš finanční systém odolnější. Společnosti budou mít snazší a diverzifikovanější přístup k financím. Představte si finský startup, který nemůže dostat půjčku. Momentálně má velmi omezené možnosti. Unie kapitálových trhů nabídne alternativu, nezbytné finanční zdroje, jež pomohou startupům s rozjezdem – neformální investoři (tzv. „business angels“), rizikový kapitál, financování ze strany trhů.
Abych uvedl jeden příklad – před necelým rokem jsme předložili návrh, díky němuž budou banky moci jednodušeji poskytovat půjčky. Tento návrh má potenciál uvolnit dalších až 100 miliard eur pro evropské podniky. Urychleme prosím jeho schválení.
Náš evropský investiční plán fungoval lépe, než kdokoliv v Evropě očekával, a nyní bude mít globální platnost. Po něčem takovém volala řada z Vás i řada členských států.
Dnes zahajujeme ambiciózní investiční plán pro Afriku a okolí, který má potenciál přilákat investice ve výši 44 miliard eur. Pokud se zapojí členské státy, mohla by se částka zvýšit až na 88 miliard eur.
Logika je stejná jako ta, jež fungovala i u vnitřního investičního plánu – veřejné finance budeme používat jako záruku, abychom přiměli veřejné i soukromé investory vytvářet skutečná pracovní místa.
To doplní naši rozvojovou pomoc a pomůže to čelit jedné ze základních příčin migrace. Vzhledem k tomu, že ekonomický růst je v rozvojových zemích na nejnižší úrovni od roku 2003, jde o zásadní věc. Nový plán bude záchranou pro ty, kdo by se jinak, ve snaze najít lepší život, museli vydat na nebezpečnou cestu.
Stejně jako investujeme do podmínek v zahraničí, musíme investovat i do řešení humanitárních krizí doma. A více než cokoliv jiného musíme investovat do našich mladých lidí.
Nemohu a nebudu akceptovat, že Evropa je i nadále světadílem, kde jsou nezaměstnaní mladí lidé.
Nemohu a nebudu akceptovat, že děti tzv. generace Y mohou být po 70 letech první generací, jež bude chudší než její rodiče.
To je samozřejmě úkol především pro vlády jednotlivých členských států. Ale Evropská unie může jejich snahy podporovat. Děláme to pomocí evropského systému záruk pro mladé lidi, který začal fungovat před třemi lety. Moje Komise podpořila účinnost tohoto systému a jeho zahájení. Z programu dosud mohlo těžit přes 9 milionů mladých lidí. To znamená 9 milionů mladých, kteří získali práci, stáž nebo se vyučili díky EU. Nadále budeme podporovat záruky pro mladé lidi v celé Evropě, zlepšovat jejich dovednosti a snažit se dostat do nejpotřebnějších regionů a k nejpotřebnějším mladým lidem.
Děláme to i s programy Erasmus – ty již využilo 5 milionů studentů. Díky Erasmu se mladí lidé stěhují, cestují, pracují, studují a školí v zemích celé EU. A každému třetímu studentovi programu Erasmus Plus bylo ve firmě, kde se školil, nabídnuto pracovní místo.
Udělat toho můžeme více. V Evropě je řada mladých lidí se sociálním cítěním – ti chtějí pro společnost dělat něco, co má smysl, a chtějí pomoci šířit solidární chování. My jim k tomu můžeme vytvořit příležitosti.
Solidarita drží naši Unii pohromadě.
Slovo solidarita se ve Smlouvách, jež všechny členské státy schválily a ratifikovaly, objevuje 16krát.
Živoucím dokladem finanční solidarity je evropský rozpočet.
Když Rusko porušuje mezinárodní právo a dojde na společné uplatňování evropských sankcí, pak je naše solidarita působivá.
Výrazem solidarity je euro.
Výrazným vnějším projevem solidarity je naše rozvojová politika.
A solidaritu začíná rovněž být vidět, když jde o zvládání uprchlické krize. Jsem přesvědčen, že solidarity je potřeba mnohem více. Ale zároveň vím, že solidarita je dobrovolná. Musí vycházet od srdce. Nelze ji vynucovat.
Nejochotněji solidaritu ukazujeme ve stavu nouze.
Když hořely portugalské hory, hasila plameny italská letadla.
Když záplavy v Rumunsku přerušily dodávky elektřiny, rozsvítily světla švédské generátory.
Když do Řecka připluly tisíce uprchlíků, našly přístřeší pod slovenskými stany.
Ve stejném duchu dnes Komise navrhuje zřídit evropské sbory solidarity. Mladí lidé z celé EU by jejich prostřednictvím mohli dobrovolně pomáhat tam, kde to je nejvíc potřeba, a reagovat tak na krizové situace, jako je uprchlická krize nebo nedávná zemětřesení v Itálii.
Chci, aby tyto evropské sbory solidarity vznikly a zahájily činnost do konce roku. A aby se do roku 2020 na jejich činnosti podílelo prvních 100 000 mladých Evropanů.
Tím, že se mladí lidé do evropských sborů solidarity dobrovolně přihlásí, budou moci rozvíjet své dovednosti a získají nejen práci, ale také neocenitelnou lidskou zkušenost.
EVROPA, KTERÁ BRÁNÍ
Evropa, která ochraňuje, je Evropa, která se brání – doma i v cizině.
Musíme se proti terorismu bránit.
Od bombových útoků v Madridu v roce 2004 došlo v Evropě k více než 30 teroristickým útokům – jen ke 14 došlo v uplynulém roce. Ve městech jako je Paříž, Brusel, Nice nebo Ansbach zemřelo přes 600 nevinných osob.
A stejně jako jsme si v zármutku vzájemně byli oporou, tak jednotní musíme být i v naší reakci.
Barbarské činy minulého roku nám opět ukázaly, za co bojujeme – za evropský způsob života. I tváří v tvář těm nejhorším lidem musíme stát za našimi hodnotami, za sebou samými. A my – to jsou demokratické společnosti, společnosti pluralitní, otevřené a tolerantní.
Ale zmíněná tolerance nesmí jít na úkor naší bezpečnosti.
Z toho důvodu moje Komise od prvního dne stavěla bezpečnost na nejvyšší příčku – terorismus je trestným činem a zahraniční bojovníci jsou v celé EU stíháni, ostře jsme zakročili proti používání střelných zbraní a proti financování terorismu, spolupracovali jsme s internetovými společnostmi na zamezení internetové propagandy terorismu a bojovali proti radikalizaci v evropských věznicích a školách.
Ale je třeba udělat ještě více.
Musíme vědět, kdo překračuje naše hranice.
Proto budeme hranice bránit prostřednictvím nové Evropské pohraniční a pobřežní stráže. Tu pouhých devět měsíců po té, co byla navržena Komisí, formálně zřizuje Evropský parlament a Rada. Frontex již má na řeckých hranicích s Tureckem více než 600 terénních pracovníků a přes 100 pracovníků v Bulharsku. Evropské instituce a členské státy by nyní měly velmi úzce spolupracovat na rychlém zřízení této nové agentury. Od října si přeji na vnější hranici Bulharska dalších alespoň 200 příslušníků pohraniční stráže a dalších 50 vozidel.
Naše hranice budeme rovněž bránit pomocí přísných kontrol, jež budou přijaty na konci roku, a to kontrolami všech osob, jež hranice překračují. Při každém vstupu do EU nebo jejím opuštění bude zaznamenán čas, místo a důvod pohybu.
V listopadu navrhneme systém EU pro cestovní informace – automatický systém pro určování, kdo bude smět do Evropy přicestovat. Tak se dozvíme, kdo Evropy jede, ještě před tím, než sem vůbec dorazí.
A takové informace všichni potřebujeme. Kolikrát jsme v uplynulých měsících slyšeli příběhy o tom, že nějaká informace existovala v databázi jedné země, ale ke správnímu orgánu jiné země se nedostala, i když by to bývalo pomohlo?
Bezpečnost hranic ale rovněž znamená, že výměna informací a zpravodajství musí být prioritou. Za tímto účelem posílíme Europol – evropskou agenturu podporující vymáhání vnitrostátního práva – a to tak, že mu umožníme lepší přístup do databází a více zdrojů. Momentálně se oddělení pro boj s terorismem skládá ze 60 zaměstnanců, nemůže tedy poskytovat nezbytnou podporu nepřetržitě.
Evropa, která ochraňuje, zároveň brání naše zájmy za svými hranicemi.
Fakta jsou jasná: svět se zvětšuje. A my se zmenšujeme.
Dnes my, Evropané, představujeme 8 % světové populace – v roce 2050 nás bude jen 5 %. V té době se už ani jedna ze zemí EU nebude nacházet mezi největšími ekonomikami světa. Ale co EU jako celek? Ta se na vedoucích příčkách bude umisťovat i nadále.
Naši nepřátelé by chtěli, abychom se rozdělili.
Naši soupeři by z rozdělení měli prospěch.
Pouze společně jsme a zůstaneme silou, s níž je třeba počítat.
I když je Evropa hrdá na to, že je tzv. měkkou silou globálního významu, nesmíme být naivní. Ve stále nebezpečnějším okolí nestačí být pouze měkkou silou.
Vezměte si kruté boje v Sýrii. Pro Evropu mají okamžité důsledky. V našich městech útočí teroristé, kteří prošli výcvikem Islámského státu. Ale kde je Unie, kde jsou její členské státy, pokud jde o jednání vedoucí k dohodě?
Federica Mogheriniová, naše vysoká představitelka a místopředsedkyně Komise, odvádí vynikající práci. Musí se však stát naší evropskou ministryní zahraničních věcí, jejímž prostřednictvím diplomatické služby jednotlivých členských států, velkých i malých, spojí své síly a znásobí váhu evropského slova při mezinárodních jednáních. Proto vyzývám k přijetí evropské strategie pro Sýrii. Federice by mělo patřit místo u stolu, kde se projednává syrská budoucnost. Evropa by totiž měla mít možnost pomoci znovuvybudovat syrský stát a pluralitní a tolerantní občanskou společnost v této zemi.
Je potřeba, aby Evropa jednala odvážněji. A kde to platí nejvíce, je naše obranná politika.
Evropa už si nemůže dovolit se pouze vézt s vojenskou silou jiných nebo nechat Francii, aby její čest bránila v Mali sama.
Musíme převzít odpovědnost za ochranu svých zájmů a evropského způsobu života.
V minulém desetiletí jsme se účastnili více než 30 civilních a vojenských operací EU od Afriky až po Afghánistán. Bez stálé struktury však nemůžeme jednat efektivně. Naléhavé operace nabírají zpoždění. V případě paralelně probíhajících misí máme pro každou zvláštní velitelství, i když se realizují v téže zemi nebo městě. Je na čase, abychom pro takové operace měli jedno velitelství.
Měli bychom rovněž začít budovat společné vojenské prostředky, které v některých případech budou ve vlastnictví EU. A plně se samozřejmě doplňovaly s NATO.
Jaký to má ekonomický dopad, je nasnadě. Na chybějící spolupráci v oblasti obrany Evropa ročně doplácí v rozmezí mezi 25 miliardami a 100 miliardami eur v závislosti na daných oblastech. Tyto prostředky bychom mohli využít mnohem lépe. .
Tato spolupráce není nic neproveditelného. Už budujeme mnohonárodní flotilu tankovacích letounů. Berme ji tedy jako příklad hodný následování.
Pokud má být evropská obrana silná, je nutné, aby toto evropské odvětví přicházelo s inovacemi. Proto ještě do konce letošního roku představíme návrh Evropského obranného fondu, který by měl výrazně dynamizovat výzkum a inovace v této oblasti.
Lisabonská smlouva nabízí členským státům, které o to projeví zájem, zkombinovat své obranné kapacity a postupovat v rámci stálé strukturované spolupráce. Myslím, že právě nazrál čas k tomu, abychom této možnosti využili. A já doufám, že v Bratislavě, kde se za několik dní sejdeme v 27členném složení, uděláme první politické kroky v tomto směru.
Protože právě pokud budeme v Evropě spolupracovat, budeme schopni se ubránit doma a v zahraničí.
EVROPA, KTERÁ PŘIJÍMÁ ODPOVĚDNOST
Posledním bodem, o kterém chci mluvit, je odpovědnost. Zodpovědnost, kterou máme za budování Evropy, jež nás chrání.
Vyzývám všechny instituce EU a všechny naše členské státy, aby tuto zodpovědnost přijaly.
Musíme přestat s tou obehranou písničkou o tom, že co se podaří, je zásluha členského státu, a co nikoliv, je vina Evropy. Náš společný projekt jinak nepřežije.
Musíme si připomínat, jaký je účel naší Unie. Proto vyzývám každého z 27 vedoucích představitelů, aby na cestě do Bratislavy přemýšlel o třech důvodech, proč potřebujeme Evropskou unii.Tři věci, u nichž převezmou odpovědnost a budou je bránit. A které jsou poté schopni bez okolků zajistit.
Kvůli pomalému plnění již jednou daných slibů stále víc hrozí, že důvěryhodnost Unie bude podkopána. Vezměme například Pařížskou dohodu. My Evropané jsme v čele opatření proti změně klimatu. Právě Evropa sjednala historicky první právně závaznou dohodu o celosvětovém klimatu. A díky Evropě byla vytvořena ambiciózní koalice, která umožnila uzavření Pařížské dohody. Teď však má Evropa problémy postoupit dále a být mezi prvními, kteří naši dohodu ratifikují. Doposud ji ratifikovaly jen Francie, Rakousko a Maďarsko.
Vyzývám všechny členské státy a tento parlament, aby udělaly, co je třeba, a to během příštích týdnů, nikoli měsíců. Měli bychom být rychlejší. Ratifikujme Pařížskou dohodu bez průtahů. Nejedná se o nic neproveditelného. Je to otázka politické vůle. A jde o to, zda si Evropa zachová vliv celosvětovém měřítku.
Odpovědnost musejí převzít také evropské orgány.
Každého člena Komise jsem požádal, aby byl připraven v příštích dvou týdnech projednat stav naší Unie v parlamentech států, které znají nejlépe. Od začátku mého mandátu komisaři navštívili parlamenty členských států více než 350krát. A já chci, aby se tam nyní vydávali ještě častěji. Protože Evropu lze budovat pouze s členskými státy, nikoli proti nim.
Musíme rovněž odpovědně uznat, kdy není na nás, abychom rozhodli. Není namístě, aby v situaci, kdy se země EU nemohou dohodnout, zda povolí či zakážou používání glyfosátu v herbicidech, Komisi Evropský parlament a Rada nutily do rozhodnutí.
Tato pravidla proto změníme – nejsou totiž demokratická.
Komise přebírá odpovědnost, když je politická, a ne technokratická.
Politická Komise je při tom ta, která naslouchá Evropskému parlamentu a naslouchá všem členským státům a naslouchá lidem.
A právě proto, že jim naslouchala, Komise v prvních dvou letech mandátu stáhla 100 návrhů a předložila o 80 % méně iniciativ než v minulých 5 letech a zahájila důkladný přezkum veškeré stávající legislativy. Soustřeďujeme se na ty otázky, kde může Evropa skutečně znamenat přidanou hodnotu a přinést výsledky, jelikož pouze tímto způsobem bude Evropa lepší a důvěryhodnější.
Politický charakter znamená opravit technokratické chyby, pokud k nim dojde. Komise, Evropský parlament a Rada se společně rozhodly zrušit poplatky za roaming. Tento krok jsme slíbili a splníme jej. Nejen v zájmu těch, kteří cestují služebně do zahraničí na dva dny. Nejen pro ty, kteří jezdí na dovolenou za sluncem na dva týdny. Ale pro naše přeshraniční pracovníky. A pro miliony studentů Erasmu, kteří vyjíždějí do zahraničí studovat na jeden nebo dva semestry. Návrh, který byl s dobrým úmyslem vytvořen v létě, jsem proto stáhl. Návrh nebyl technicky špatný. Ale nesplňoval to, co jsme slíbili. S novým, lepším návrhem budete seznámeni příští týden. Používat roaming by mělo být stejné jako používat mobilní telefon ve své zemi.
Díky tomu, že jsme političtí, můžeme také uplatňovat Pakt stability a růstu se zdravým rozumem. Vytvoření paktu bylo ovlivněno teoretickými předpoklady. Jeho uplatňování se pro mnohé stalo doktrínou. A dnes je pakt pro některé dogmatem. Teoreticky by se v případě 60 procent dluhu určité země mělo trestat překročení i o jednu desetinu. Jenže v praxi je třeba se podívat, jaké jsou vlastně příčiny dluhu. Probíhající reformní úsilí bychom se měli snažit podporovat, a nikoli trestat. K tomu potřebujeme odpovědné politiky. Pakt tedy nebudeme ani nyní uplatňovat dogmaticky, nýbrž se zdravým rozumem a flexibilitou, kterou uvážlivě včleníme do příslušných pravidel.
A konečně převzít odpovědnost znamená také předstupovat s ní před voliče. Proto navrhneme změnu absurdního pravidla o tom, že komisaři se musejí vzdát funkce, pokud chtějí kandidovat v evropských volbách. Německá kancléřka nebo předseda české, dánské či estonské vlády přece také neskončí ve funkci, když znovu kandidují ve volbách. Nemělo by to platit ani pro komisaře. Pokud chceme, aby Komise reagovala na reálné potřeby, měli bychom podporovat komisaře v tom, aby byli v nezbytném kontaktu s demokracií. A ne jim v tom bránit.
ZÁVĚR
Vážené poslankyně a vážení poslanci,
jsem stejně mlád jako evropský projekt, kterému bude příští rok, v březnu 2017, 60 let.
Žiju tímto projektem, pracuji pro něj, celý život.
Můj otec věřil v Evropu, protože věřil ve stabilitu, práva pracujících a sociální pokrok.
Protože moc dobře chápal, jak ohromnou má mír v Evropě cenu – a jak je křehký.
Věřím v Evropu, protože můj otec mi předal právě tyto hodnoty.
Jaké hodnoty však předáváme svým dětem nyní? Co jim po nás zůstane? Unie tříštěná nejednotností? Unie, která zapomněla na svou minulost a nemá vizi pro budoucnost?
Naše děti si zaslouží mnohem víc.
Zaslouží si Evropu, která zachová jejich způsob života.
Zaslouží si Evropu, která jim dává příležitosti a která je brání.
Zaslouží si Evropu, která je ochrání.
Nastal čas, abychom všichni – instituce, vlády, občané – převzali odpovědnost za budování Evropy. Společně.


description: Podpisem dohody s Tureckem o zpomalení přílivu uprchlíků – což je podle mezinárodního práva ilegální – učinili vůdci Evropy další krok k paktu s (...) [Réseau Voltaire]

title: Tváří v tvář Turecku volí Evropa sebevraždu

maintext:
Během tiskové konference 18. března 2016 prezident Evropské unie Donald Tusk (polský občan bránící zájmy Německa) se zřejmě pokoušel zmírnit vztek prezidenta Komise Jeana-Claude Junckera (Lucemburčana bránícího zájmy Spojených států) – to vše k potěše šklebícího se tureckého premiéra Ahmeta Davutoglu.
„Demokracie je tramvaj – nastoupíte do ní, abyste se dostali kam chcete, pak vystoupíte.“
Recep Tayyip Erdogan (1996)
Rada Evropy 17. a 18. března 2016 přijala plán, jehož cílem je vyřešit problémy způsobované obrovským přílivem migrantů z Turecka [1]. 28 hlav států a vlád se podvolilo požadavkům Ankary.
Již jsme analyzovali způsob, jakým Spojené státy chtěly použít události na Blízkém východě k oslabení Evropské unie [2]. Na počátku současné „uprchlické krize“ jsme byli prvními, kdo zpozoroval, že tato událost byla záměrně vyvolána, stejně jako i neřešitelné problémy, které měla způsobit [3]. Bohužel všechny naše analýzy se potvrdily a většina našich názorů byla nyní široce přijata našimi někdejšími pomlouvači.
Dále bychom rádi prostudovali způsob, jakým Turecko hru ovládlo, a slepotu Evropské unie, která vytrvale zůstává o krok pozadu.
Hra Recepa Tayyipa Erdogana
Prezident Erdogan se liší od ostatních politiků a zdá se, že Evropané, jak lidé, tak jejich vůdci, to nepochopili.
• Zaprvé, přišel z Milli Görüs, pan-tureckého islámského hnutí s napojením na Muslimské bratrstvo v Egyptě, a je pro obnovu Kalifátu [4]. Podle něj – a také podle jeho spojenců v Milliyetci Hareket Partisi (MHP) – jsou Turci potomky Atillových Hunů, kteří sami byli dětmi stepních vlků střední Asie, se kterými sdílí vytrvalost a chladnokrevnost. Tvoří nadřazenou rasu, jejímž osudem je vládnout světu (Dönmeh někdo? – p.p.) Jejich duší je islám.
Prezident Erdogan je jedinou hlavou státu na světě, která hlásá ideologii rasové nadřazenosti, dokonale srovnatelnou s nacistickým arianismem. Je rovněž jedinou hlavou státu na světě, která popírá zločiny historie, především masakry ne-muslimů sultánem Abdülhamidem II (hamitské masakry 1894-95 – zavražděno bylo nejméně 80,000 křesťanů a 100,000 křesťanek bylo násilně začleněno do harémů), pak masakry Mladých Turků (genocida Arménů, Asyřanů, Chaldejců, Syřanů, černomořských Řeků a Jezidů v letech 1915 až 1923 – nejméně 1,200,000 mrtvých) – kdy tato genocida byla provedena za pomoci německých důstojníků, včetně Rudolfa Hösse, budoucího ředitele tábora Osvětim [5].
Při oslavách 70. výročí osvobození od noční můry nacismu prezident Vladimir Putin zdůraznil, že „myšlenky rasové nadřazenosti a výlučnosti vyvolaly nejkrvavější válku historie“ [6]. Pak, během pochodu – a bez jmenování Turecka – vyzval Rusy, aby byli připraveni, bude-li to nezbytné, přinést stejnou oběť, jako jejich prarodiče, aby zachránili samotný princip rovnosti všech lidí.
• Zadruhé, prezident Erdogan, který je podporován pouze třetinou obyvatel, vládne své zemi sám a silou. Je nemožné se přesně dozvědět, co si Turci myslí, protože uveřejnění jakýchkoliv informací zpochybňujících legitimitu prezidenta Erdogana je nyní považováno za útok na národní bezpečnost a vede okamžitě k uvěznění. Nicméně když se odvoláme na poslední průzkumy uveřejněné v říjnu 2015, tak ho podporuje méně než třetina voličů. To je důvod, proč byl prezident Erdogan schopen vyhrát volby jen pomocí odporných podvodů. Mimo jiných -
Opoziční média byla umlčena – hlavní deníky, Hürriyet a Sabah, jakož i televize ATV byly napadeny zločinci z vládnoucí strany a byla zahájena vyšetřování novinářů a tiskových orgánů a vznesena obvinění z podpory „terorismu“ nebo z uveřejnění pomlouvačné kritiky prezidenta Erdogana. Internetové stránky byly zablokovány, poskytovatelé internetových služeb zrušili své nabídky opozičním televizním kanálům a tři z pěti celostátních televizních stanic, včetně veřejné televize, vysílaly programy, které jasně oslavovaly vládnoucí stranu. Ostatní celostátní televize, Bügün TV a Kanaltürk, byly uzavřeny policií.
Cizí stát, Saúdská Arábie, „darovala“ Turecku 7 miliard liber (asi 2 mld euro), aby pomohla „přesvědčit“ voliče a ti podpořili prezidenta Erdogana.
128 kanceláří levicové strany HDP bylo napadeno kriminálníky ze strany prezidenta Erdogana. Mnoho kandidátů a jejich týmů bylo zmláceno. Více než 300 kurdských firem bylo zničeno. Několik desítek kandidátů HDP bylo zatčeno a dočasně zadrženo na dobu kampaně.
Více než 2,000 lidí z opozice bylo během volební kampaně zavražděno, buď v rámci přímého útoku, nebo v rámci vládních represí vůči PKK. Několik vesnic na jihovýchodě země bylo částečně zničeno tanky armády.
Po „zvolení“ Erdogana padla na zemi železná opona. Stalo se nemožným najít informace týkající se podmínek v Turecku ve státním tisku. Hlavní opoziční deník Zaman byl dán pod dohled a nyní se omezuje jen na velebení velikosti „sultána“ Erdogana. Občanská válka, která již zuří na východě země, se šíří, pomocí teroristických útoků, do Ankary a i Istanbulu, za naprosté lhostejnosti Evropanů [7].
Pan Erdogan vládne téměř sám, doprovázen malou skupinou, do které patří premiér Ahmet Davutoglu. Během volební kampaně veřejně prohlásil, že se již nedrží ústavy a že veškerá moc je nyní v jeho rukou.
14. března 2016 prezident Erdogan prohlásil, že co se týká boje s Kurdy „…nemají již demokracie, svoboda a vláda zákona žádnou hodnotu“. Oznámil svůj záměr rozšířit právní definici „teroristů“, aby do ní spadali i ti, kteří jsou „nepřáteli Turků“ – jinými slovy, ti Turci a ne-Turci, kteří se staví proti jeho nadvládě.
V rámci projektu v hodnotě půl miliardy euro Recep Tayyip Erdogan nařídil výstavbu největšího prezidentského paláce, který kdy v historii obývala hlava nějakého státu – „Bílého paláce“, což je narážka na barvu jeho strany, Strany spravedlnosti a rozvoje, či AKP. Má zabrat přes 200,000 metrů čtverečních a nabízet bezpočet služeb, včetně ultra moderních bezpečných bunkrů, propojených přes satelity.
• Zatřetí, prezident Erdogan používá pravomoci, které si sám udělil – protiústavně – aby přeměnil turecký stát na patrona mezinárodního džihádismu. V prosinci 2015 byla turecká policie a právní systém schopny zřídit osobní spojení mezi panem Erdoganem a jeho synem Bilalem a Yasinem al-Qadi, bankéřem Al-Kajdy. Vyhodili policisty a úředníky, kteří se opovážili „poškodit zájmy Turecka“ (sic), zatímco Yasin al-Qadi a stát zažalovali noviny BirGün za to, že uveřejnily můj článek „Al-Kajda, nadčasový nástroj NATO“ (Al-Qaeda, NATO’s Timeless Tool).
V únoru předložila Ruská federace zprávu zpravodajskému oddělení Rady bezpečnosti OSN, která prokázala podporu Turecka mezinárodnímu džihádismu, za porušení řady rezolucí OSN [8]. Uveřejnil jsem pečlivou studii těchto obvinění, která byla v Turecku okamžitě cenzurována [9].
Reakce Evropské unie
Evropská unie poslala delegaci, aby dohlížela na všeobecné volby v listopadu 2015. Zadržovala uveřejnění její zprávy dlouhou dobu, pak rozhodla uveřejnit jen krátkou vykuchanou verzi.
V panice z reakce svých občanů na masivní příliv přistěhovalců – kdy pro Němce to vyústilo ke zrušení minimální mzdy – 28 hlav států a vlád unie pracovalo na proceduře, která by přenechala řešení jejich problémů Turecku. Vysoký komisař OSN pro uprchlíky Filippo Grandi okamžitě poukázal na to, že zvolené řešení je porušením mezinárodního práva, ale i za předpokladu, že by se to mohlo zlepšit, není to hlavním problémem.
Unie odsouhlasila
platit Turecku ročně 3 miliardy euro jako pomoc, aby mohlo dostát svým závazkům, ale bez struktury ověřování, co bude z těchto peněz financováno
ukončit vízovou povinnost pro turecké občany vstupující do unie [10] – což je otázka pouhých měsíců, či dokonce týdnů
urychlit vyjednávání o přistoupení Turecka k unii – to bude trvat mnohem déle a půjde o nepravidelný proces.
Jinými slovy, oslepeni nedávnou volební porážkou Angely Merkel [11] se evropští vůdci uchýlili k aplikaci dočasného řešení, aby se zpomalil příliv přistěhovalců, ale bez snahy vyřešit příčinu problému a bez vzetí do úvahy infiltrace džihádistů mezi uprchlíky.
Co jsme to udělali?
Mnichovský precedent
Ve 30. letech m.s. se elita Evropy a Spojených států usnesla, že SSSR, svým modelem, ohrožuje její třídní zájmy. Proto kolektivně podpořili nacistický projekt kolonizace západní Evropy a zničení Slovanů. Navzdory opakovaným žádostem Moskvy o vytvoření široké aliance proti nacismu evropští vůdci akceptovali všechny požadavky kancléře Hitlera, včetně anexe Sudet. Byly to Mnichovské dohody (1938), co donutilo SSSR, aby si zachránil vlastní kůži, uzavřít německo-sovětský pakt (1939). Až když bylo příliš pozdě někteří vůdci Evropy, a pak Spojené státy, pochopili svůj omyl a rozhodli se spojit s Moskvou proti nacistům.
Nyní, před našima očima, jsou opakovány stejné omyly. Evropská elita považuje Syrskou republiku za nepřítele – buď brání koloniální názor Izraele, nebo sami doufají v novou kolonizaci Levanty a jejích obrovských a zatím stále ne zcela prozkoumaných zásob plynu. Proto podpořili tajnou operaci Spojených států na „změnu režimu“ a předstírali, že věří v báchorku „arabského jara“. Po téměř pěti letech války v zastoupení, kdy zjistili, že prezident Bashar al-Assad je stále tam, navzdory faktu, že jeho rezignace byla oznámena již tisíckrát, se Evropané rozhodli financovat – 3 miliardami euro – tureckou podporu džihádistů, umožnit jim vítězství a ukončit přistěhovalectví. Nepotrvá dlouho a zjistí [12], příliš pozdě, že zrušením vízové povinnosti pro turecké občany schválili volný pohyb lidí do Bruselu z táborů Al-Kajdy v Turecku [13].
Srovnání s koncem 30. let je o to přiléhavější, neboť během jednání v Mnichově nacistická Říše již anektovala Rakousko, aniž by to vyvolalo nějakou zvláštní reakci evropských států. Dnes Turecko již okupuje severovýchod členského státu Evropské unie, Kypru, a několik kilometrů široký pás v Sýrii, který spravuje prostřednictvím zvláště jmenovaného wali (prefekta). Nejen, že to Evropská unie nechala projít, ale svým přístupem povzbuzuje Ankaru k provádění anexí bez ohledu na mezinárodní právo. Společná logika kancléře Hitlera a prezidenta Erdogana je založena na sjednocení „rasy“ a etnickém vyčištění. Hitler chtěl sjednotit příslušníky „německé rasy“ a očistit ji od „cizích prvků“ (židů a cikánů), zatímco Erdogan chce sjednotit příslušníky turecké rasy“ a očistit ji od „cizích prvků“ (Kurdů a křesťanů).
V r. 1938 evropská elita věřila v přátelství kancléře Hitlera, dnes věří v přátelství prezidenta Erdogana.


authors:
Jan Raszyk
Jan.Raszyk Seznam.Cz

description: Studentský zpravodajský web Gymnázia Karviná

title: Hola, hola, gympl volá


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
11.10.2007 23:48 xxx
Jak je receno v predchozim prispevku, nikdo nikoho nenuti nakupovat ve skolnim bufetu…pokud se ti ceny nelibi, nakupuj jinde… a regulovat ceny ? To snad neA zase bych to nevidel tak ruzove, jak je to popisovano vhttp://saturn.xf.cz/pic/smiles/smile.gif uvodu, on ten skolni bufet zase takovej zlatej dul nebude, teda ja bych se takhle zivit nechtel, vy snad jo


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
27.12.2008 17:15 Cr
Příště by to chtělo, pane řediteli a zástupce, mít trochu více koule a alespoň čestně říct, že jste tam prostě nebyli, než s klidem falešně konstatovat, že "koncert byl krásný, Danielo, ostatní jako vždy." Pokud se nepletu, tak dvě africké byly věnovány právě Bohumilovi -- jenže Bohumil, bohužel, přinejmenším díky za osvícení, příště už Vás asi takhle naivně hledat nikdo nebude. Tyto věci (rozuměj zklamání, kde by je člověk nečekal) se rozdýchávají těžko.I přes solidní překážky, před něž Danku i sbor samotný staví, se jí ho pořád daří udržet, a ba co více, být úspěšným. To se mimochodem nepodařilo pi Letalové, která teď pravděpodobně bledne závistí. Vždyť do sboru chodí 5 % všech studentů školy, a to teda není málo.Pokud pominu unikátní Permoník, kde všichni dřou od mala, a možná SPZ, kde afaik zpívají lidé už nemálo zpěvuznalí, je Voices nejlepší karvinský sbor. Je to poklad nalezený na ostrově Gymnázium Karviná, tak si to někdo už konečně uvědomte.Jinak scotfi, řekl bych "hezký článek", pointa je jasná a je super, že to někdo zmínil. Ale moc plýtváš slovy, stokrát řekneš jedno a to samé; že je gympl ve sračkách se ví už delší dobu.Kde se podělo to gymnázium, na které všichni vzpomínali s láskou a obrovskou dávkou respektu? Nevím, jestli je to stejným vedením už dlouhá léta, nebo tak neuvěřitelně upadá úroveň dětí obecně. Pokud se nepletu, gymnázium má být ústav pro ty nadanější -- takže bych raději snížil počet "nadaných" tříd, než změkčoval měřítko nadanosti jako takové."Ale ono je to všechno taková možná maličkost, spíš je to pošetilost starého člověka…"


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
12.2.2009 01:17 JP
Co takhle článek, jak je to s tou žákovskou? Docela by mě to zajímalo…


title: Užitečné zneužití

maintext:
Larva, 22. září 2008 | Postřehy
… aneb jak ze studentů dostat co nejvíce peněz.
Týká se to všech, kteří cítí povinnost pokračovat vysokoškolským studiem. Všech, kteří doufají, že bujará léta studií stráví na jimi vybrané škole, v jimi vybraném městě, všech, kteří se nechtějí spokojit s kompromisem „ kam mě vezmou“, všech, kteří chtějí být při přijímačkách na vysokou školu úspěšní.
Současný moderní trend velí nepodcenit přípravu, protože štěstí přeje připraveným. V důsledku tohoto postoje rostou vzdělávací agentury jako houby po dešti. Nabízejí cvičné testy, přípravné kurzy, odborné publikace, nulté ročníky. Zdá se, že po absolvování toho všeho nemůžete neuspět. A po zhlédnutí ceníků je taktéž nadmíru jasné, že nemůžete ušetřit. Nenápadná úpornost a vlezlost s jakou tyto „instituce“ jednají je mistrnou přehlídkou skvělých marketingových postupů a tahů přímo na cíl. Přednášky, graficky povedené letáky, časopisy, reklamy na internetu, povedené webové stránky. Přesně to dává studentům pocit, že vše je zde pro ně, pro jejich dobro a úspěch, že oni jsou ti výjimeční a že vypadat jako na letácích umístění krásní mladí lidé třímající objemné knihy přece nemusí být zase tak špatné. A navíc, s agenturou xy je vzdělávání radost a úspěch na dosah. Dobrá, možná přeháním. Faktem ovšem zůstává, že se ze vzdělávání stal dobrý byznys. Pro představu předkládám tabulku pilného, svědomitého, bojácného studenta, jenž nechce nic ponechat náhodě a využije více nabízených možností.
Národní srovnávací zkoušky* – 3 předměty – 3 termíny (forma přijímací zkoušky) 2994,– Sada NSZ 2008 – ostré zadání – ZSV 475,– Sada NSZ 2008 – ostré zadání – OSP * 475,– Sada KLASIK OSP – 4 testy 265,– Sada KLASIK AJ – 4 testy + CD 265,– Kniha Testy OSP a základy logiky 200,– ZSV online test – cena za aktivační SMS 50,– Internetový kurz ZSV – bez lektora 575,– Přípravný kurz pro OSP – varianta EXCLUSIVE* 6950,– CELKEM 12 249,–
*OSP – obecné studijní předpoklady
*NSZ – Národní srovnávací zkoušky – některé fakulty je uznávají jako plnohodnotné přijímací zkoušky, některé k jejich výsledku přihlížejí. Můžete je absolvovat celkem třikrát, přičemž se započítává nejlepší výsledek.
*Varianta přípravného kurzu EXCLUSIVE zahrnuje tři varianty (STANDARD. SPECIAL, INTENSIVE), nabízí celkem 100 hodin výuky a uvádí 85% úspěšnost absolventů.
Ceny testů se předmět od předmětu neliší. Jsou z ověřených zdrojů více agentur.
Nezbývá nám, než být rádi za to, že existuje možnost, jak se efektivně připravit, protože ve škole nás to opravdu nenaučí a smířit se s myšlenkou, že my se chceme dostat na VŠ a oni chtějí naše peníze.


title: časopis Časopis - aktualizováno

maintext:
Raziel, 4. ledna 2009 | Studentská
Uvažuji, že bych tento článek mohl po napsání zařadit do rubriky ‚RMSvMR‘, ale pokusím se alespoň trochu kontrolovat, avšak přes to všechno, chci upozornit, že to nepíši za účelem shodit, zesměšnit, či nějak podobně zdiskreditovat tento začínající projekt. Dívám se na to pohledem studenta, pohledem člověka, který píše na Saturn. Jsem přeci jen člověk a nevalný pisálek, ale první číslo časopisu Časopis rozhodně nenechalo mou mysl v klidu a změnilo tento všední ‚šedý‘ den…
Vrátím se do třídy o velké přestávce a spolužák na mě zdáli vykřikuje podivná hesla, která bych nerad ventiloval a mumlá něco o nějakém časopisu, který musím vidět. I tak tedy uzřel jsem. Na katedře leží pár potištěných papírů.
Mohli byste se divoce domnívat, že se mohu bát (z pohledu Saturnu) konkurence…a ano, ‚konkurence‘ bylo jedno z prvních slov, která se mi prohnala hlavou…avšak pak jsem spatřil obálku onoho „plátku“ …
Tak tedy držím v rukou první číslo tištěného časopisu studentů Gymnázia Karviná. Nemožnost neubránit se malému úsměvu v tomto údivu je překvapivá. Proletím pár stran a zvoní. Spolusedící pročítá číslo pod lavicí v hodině, což by se nemělo, avšak jak vidno, myšlenky o bránění se úsměvům či smíchu jsou mu cizí.
Ještě na ústavu padali různé názory spolužáků, avšak teď, po asi pětinásobném přečtení, chci co nejcitlivěji sepsat svůj pohled.
Když jsem poprvé spatřil obálku Časopisu, připomnělo mi to má raná léta ve 4. třídě, popř. také později na ZŠ, kdy vycházely podobné tištěné publikace.
Je až nehorázné, jak mě tyto dva papíry chytly. Zjistil jsem, že jsem zřejmě nedostatečně inteligentní a důvtipný, a proto jsem nepochopil jistě účelné nadměrné používání smajlíků či absenci jediné tázací, nebo rozkazovací věty v celém čísle, která by měla méně než tři otazníky/vykřičníky. (poz. aut. Musím se opravit – celý rozhovor s ředitelem a některé zbloudilé věty unikly ‚trojité interpunkční invazi‘…)
O mých možných nedostatcích mě dále přesvědčilo absolutní nepochopení už jen názvu rubriky „Hvězdy, hvězdičky trapasů“ a vzápětí i jeho obsahu, který mě uvedl do rozpaků a údivu. Je krásné, že i noví studenti se smějí a rovnou po třídách, avšak ani jeden z mých spolužáků a přátel, kteří byli konfrontováni s touto rubrikou nedosáhli onoho požehnání smíchem jako zmíněné třídy.
Pravda, ne vše se povede, zvláště v začátcích. Ani saturnovské Výroky nejsou vždy plné těch nejvtipnějších frází, ale jen výskyt „Hvězd, hvězdiček trapasů“ v Časopise byl pro mne dostatečnou náhradou za nezasmání se nad obsahem…
Představování redakce, úvod a článek „První pocity z nové školy“, který mi připomněl text „Můj milý deníčku“ střídá „Zpověď pana ředitele“, která je jakýmsi rozhovorem, ze kterého jsem se nakonec nedozvěděl, jakou měl pan ředitel přezdívku jako ředitel, neboť nadhoz na otázku skončil kdesi v autu, ale zato vím, jaká je jeho nejoblíbenější barva…
Popravdě jsem byl překvapen zpovědí, se kterými začala redakce Saturnu a pana ředitele plánovala také. Nu což. Takto obohacen čtu mnohokrát pitvané téma „Počítavčové hry vs. Filmy,“ kde autor svými názory označuje ve čtvrté větě Hillary Clintonovou a jí podobné za omezence a již zmíněné pitvání tématu bylo pro změnu rozpitváno ještě jednou – stejně.
Oznámení o otevření Dance Hall X-Max a popisu na co se můžeme těšit vyznívá po dvou měsících fungování podniku, alespoň pro mne, jako výkřik do tmy, kterým ač nerad, bych mohl také označit následující článek o politické situaci naší země, který byla rozvířena volbami konajících se v ‚posledních dnech‘. Tato nezaujatá studie doby povolební byla zajímavá hlavně částí „…nebyla zcela "v míse“ (pozn. red. parafráze na mimo mísu).„, která mne opět uvedla do menších "rozpaků“…
„Učitel vs. žák“ je nádhernou ukázkou síly Malování od Windows a přehlídkou názorů učitele a žáka, ke které mi použité „vs.“ moc nesedí. Odpovědi p. Pieczonky jsou odpověďmi. Příspěvky „jakési“ Radky Bartošíkové o které jsem, zřejmě ve své nedostatečnosti, nikdy neslyšel, jsou pro mne ukázkou suché, nedostačující odpovědi, která je podána jaksi v nutnosti – aby se něco napsalo a neurazilo to.
Velké naděje jsem vkládal do slibně znějící rubriky „Bez Cenzury,“ od které jsem očekával dříve avizované zajímavé a záludné otázky. Studenti, zřejmě prvního ročníku, o kterých jsem rovněž nikdy neslyšel byli tázáni na téma víra a náboženství. Rozhovor, který je špatným návodem jak shrnout toto komplikované téma do deseti otázek, mi přinesl kromě třiceti otazníků nové slovo ‚agnosticismus‘ (které sem opravdu neznal – pozn. aut.) a znovu nepochopenou věc (jednu z mnoha)…
Bez Cenzury – bez obalu, bez servítek… S otázkou „A teď pár otázek "pod pás“, smím???", kdy po povolení příjdou tři otázky, které v žádném případě nepovažuji za podpásové a jednu, kterou dotazovaná zřejmě nepochopila…
V žádném případě nechci potopit tento projekt, který by mohl býti slibným, ale musel by se uchopit za trochu jiný konec… Z ničeho nic vydat časopis ze dvou papírů, který je téměř „one class show,“ je něčím, co nedokážu nazvat.
Tento záměr, snahu a vše okolo cením, ale projev jsem nepochopil, ač jsem chtěl. Ne vše je špatně, ne vše je zlé, to neříkám. Možná to tak výše trochu vyznělo, ale v pravdě jsem dosti krotil své ironickosarkastické choutky.
Jako šéfredaktor Saturnu bych chtěl znát otázky například na to, jak to bylo s distribucí časopisu, který si myslím, že netiskli doma a za své náklady, ale za asistence školy. To samozřejmě podporuji, ale přes neustálé „stěžování“ si učitelů na velké peníze, které jsou jen protištěné a prokopírované pro studium, by mě zajímalo jak toho dosáhli. My v redakci jsme téměř orodovali za deset listů na propagaci Saturnu.
Pokud vše vznikalo z vlastních nákladů, pak není co řešit.
Nebo pak, že je zde najednou i z řad dlouholetých studentů gymnázia, toliko psaníchtivých nadšenců, které zřejmě nenapadlo realizovat se zde…
Chtěl bych na závěr požádat případné čtenáře, aby ze svých komentářů vynechali srovnávání, či jiné věci ohledně Saturnu. To sem nepatří, o tomto tématu bych chtěl napsat článek jindy. Jedná se pouze o můj názor a pohled na aktuální časopisové dění na našem ústavu. Jak objektivní tak i subjektivní…
Ono, určitě bych ještě něco vymyslel, ale je pokročilá hodina…
* Některé citace, jména a názvy pocházejí přímo z časopisu „Časopis.“
Chtěl bych poděkovat distributorům Časopisu a popřát celé redakci hodně zdaru …
Rada: Pokud jste nečetli, učiňte tak…
Aktualizace (Gringo, 4.1.2009)
Nakonec jsem se k tomu dostal a naskenoval to, takže nyní si můžete časopis Časopis prolistovat online. Jedná se o jedinečný kousek s vybarvenou titulní stranou, bohužel nevím, kdo se tak nudil, že si začal hrát s fixy :-)


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
9.1.2009 17:03 Raziel
Milý Scotfi, agitační kampaň pro Saturn jsem vedl v rovině čistě osobní, tak v rovině veřejné – ve formě plakátů a výzev tady na webu.Dával jsem echa do prvních ročníků, přes známé a kamarády jsem oslovoval jejich spolužáky… Tudíž si nemyslím, že by o Saturnu nevěděli… Pokud mají chuť psát, chtějí se realizovat a něco nabídnout našim studentům, nebyl jediný problém, napsat do redakce, na fórum, mail, icq atd. a přidat se. Zvolili si však jinou cestu… Neříkám, že Saturn je ta správná, ale pokud je něco podobného v zaběhnutých kolejích a podle vašich slov se tomu nevede nejlépe, tak to mohli podpořit… Rozhodli se jít jinak. Je to jejich volba…O tom, jak se věci na Saturnu teď mají, chci napsat článek…K Tvému ‚schopní a ochotní lidé‘… O schopnosti by se dalo polemizovat jak v jejich, tak i v našem (saturnovském) ohledu… A ochota? Ta by se nám hodila, to vskutku, ale ochota není vše…Ale jsem rád, že oceňujete snahu lidí z ‚Časopisu‘… alespoň něco oceňujete (to nepatřilo je Tobě Scotfi…*ještě k Tvému ‚Co takhle se jim nesmát…‘…myslím, že tento článek nebyl výsměchem, výsměch by vypadal jinak…


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
9.2.2009 10:33 Hug
Je to ta nejhorší firma, s kterou jsem kdy přišel do kontaktu… Ale pokud máte trochu hubu a chce se Vám na ně vyvíjet "tlak", dá se z toho něco vytřískat. Tak například v době "modernizace" ohlásili výpadky "od-do" hodin, ale poté, co bylo celý den klid a v půl šesté nás nadobro do rána odpojili, jsme začali nahřívat linky a výsledkem byla 50 % sleva po dobu 12 měsíců jak na TV, tak na NET.Každopádně, pokud si přečtete jejich aktuální "obchodní podmínky", tak se chytnete za hlavu a slovo nevolnictví bude to jediné, co Vás napadne… "Plať, šmejde…a drž hubu"Ano, kvalita signálu je na bodu mrazu, digitální příjem je výsměch a setoboxy mají kvalitu čínských vozů. Ale pokud se neozvete (neozveme), nebude mít kdo/co řešit.Takže… Provozovatel – telekomunikační úřad – úřad na ochranu spotřebitele… Myslím, že mnohé body jsou hodně sporné… Viz. nevracení poplatků, neodpovědnost za poskytované datové služby, všimněte si na rychlosti udávané "až" XXX Mb/s (zbytek světa garantuje minimální rychlosti…Tak co, necháte si to všechno líbit?


title: Výroky - 26. část

maintext:
Raziel, 4. února 2009 | Výroky profesorů
Zapojování baterií – celá třída je měla zapojené, až na pana profesora…
Studentka: To musíte zatlačit a pak posunout.
Pieczonka: No já tlačím, tlačím, jen abych nevytlačil něco jiného.
Brzóska: (příchod na začátku hodiny) Čaues néé?
Brzóska: (ukáže na repliku věstonické venuše) Tak jsem vám tu přinesl nějáké sprosťárny.
Létalová: No je to hrůza a červené triko a dlouhé vlasy se při tom taky moc nenadřou.
Nakládalová: No jasně… když a, tak amlaut… když u, tak umlaut… když o, tak omlaut… já ti to brzo omlautim o hlavu.
Nakládalová: Ich finde das blöd.
Student: A našla krev.
Nakládalová: No, tady asi brzo poteče krev.
Klupa: …to za komunistů byly jen 2 typy jogurtů…
Student: Vás ty jogurty asi docela postihly, co?
Klupa: Ano, jsem postižený.
Studenti: Ale Kuba je nejvyspělejší stát střední Ameriky, mají vyspělé zdravotnictví…
Klupa: Vy jste nezažili komunismus, nemůžete to posoudit.
Studenti: My to neposuzujem, to je prostě fakt.
Klupa: Teď jsem viděl dokument a tam se ptali, proč oni jedou na olympiádu do Pekingu…
Student: Je to blbost, proč to máme dělat?
Rucká: Bo se mi to libi!
Brzóska: (chce malovat na interaktivní tabuli) Kde je ten kreslící hajzlík…
Čermáková: No to jsme jednou takhle sjížděli Vltavu, a já se otočila na toho za mnou, no a udělali jsme se… no ne jako udělali… jako chápete…
Pieczonka: (na studenta houpajícího se na židli) Jste snad krypl, nebo co!?
Kleslová: Dnes si probereme nějaké anionty chloru – např. chlorečnan, chloristan a uhličitan…
Kleslová: (rozprava o novém chemikáři) No to víte vážení, za to já nemůžu, já na takové věci nemám kompetence, tudíž… jsem našla fix.
Kleslová: Nějaká příhodná osoba by nám mohla vypočítat tento příklad… No, vážení, nebojte se… když to bude špatně… nic se vám nestane, maximálně vám dám 5 a to jestli to bude bolet už závisí na rodičích…
Student: Vypadá, jako by snědla něco, na co je alergická.
Marchevková: Jestli si náhodou nekousla tebe…
Adámková: (při ruchu v hodině) Tu se učí, tam se učí, ředitel na chodbě nebo co.
Student: (někdo otevřel dveře a hned zavřel) To byl Lamacz.
Kardošová: Já ho rozlámu raz dva.
Duda: (při probírání včely medonosné) A víte kde je jediná výjimka?
třída bez reakce
Duda: Tak ta jediná je u včelky Máji, jinak nic.
Student při počítání příkladu popsal svým roztahovačným písmem už obě tabule…
Pieczonka: Pane továrníku, nechcete přinést ještě 2 tabule?
Parchanski: (zakašle) Kruci, já chcípnu!
Robotka: Tak a teď můžete vidět… moucha?
Student si místo doplňování výslednice sil kreslí logo Baníku
Pieczonka pomalými kroky kráčí k lavici… Student si chystá žákovskou knížku.
Pieczonka: Počkej, máš to špatně, logo Baníku se přece kreslí takhle… Co vás v té škole učí…
Řehůřková: No víte, na mě tak strašně působí ty atmosferické změny.
Marchevková: (na studenta) Běž inhalovat výpary z koše.
Slowik: Tam venku je velká zima… že by z toho člověk spadl z kola.
Slowik: To znamená takové ty riflové minisukně, to nosí moje babina.
O starověké Číně…
Student: Paní profesorko, vy umíte čínsky?
Lokajíčková: Ne, já umím číst!
Parchanski: (na studentku) Vy jste snad spadla z jahody nebo co.
Parchanski: Olšáková, vy jste přišla z Vyšší pastevecké nebo co?!


title: Konec ledna ve znamení muziky

maintext:
Rasz, 26. ledna 2009 | Kultura
30. ledna v karvinské „hale“ Insomnia proběhne čtvrtý ročník minifestivalu Karvinská Beshitka, který pořádá kapela již zavedená na poli českého a slovenského ska-punku – skupina Sakumprásk. Každým rokem do Karviné přitahuje čím dál tím víc přitažlivější line-up: letos to budou punkové kapely Visací zámek a Konflikt, vyznavače nu-metal hardcoru do hlediště přitáhnou Hazy Decay. Večer bude otevírat karvinská alternative-rock'n'rollová parta Mendigos. Začíná se v 17:00, vstup do haly vás přijde na 99 Kč, výtěžek jde opět na chov Binturonga – šelmy, kterou kapela Sakumprásk adoptovala v ostravské zoo.
Den poté, 31. ledna se odehraje akce sice komornější, ale nepochybně stejně zábavná, i když s trochu smutným nádechem. Reggae-rapová kapela Rhizom v klubu Hard Café odehraje svůj poslední koncert v sestavě, v jaké jsme je mohli vídat na předchozích koncertech. Podpořit je přijedou punk-ska recesisté Moskvič z Rýmařova, kinder punkoví Koblížc! z města Šumperk, jihlavský MC Rastaffari a karvinskou omladinu zastoupí stále více populární Epikrux. Začátek je ve 20:00, vstup za 50 Kč.
Poslední lednový víkend bude plný živé muziky a prolitých tekutin, a tak nepropásněte tyto dvě na zážitky jistě bohaté akce.


title: Novinky ze školské rady

maintext:
Raziel, 28. listopadu 2008 | Studentská
Studentské řady nás všech zastupuje bojácný lev, rvoucí se za naše zájmy, muž na pravém místě, Jiří Král. Jeho postřehy o schůzi, proběhnuvší ve čtvrtek 20. listopadu, se pokusím přiblížit.
První věcí bylo „schvalování“ nového předsedy, kterým se stal Mgr. A. Pieczonka, a vystřídal tak zástupce ředitele Mgr. M. Kučeru. Poté bylo oznámeno, že přibyl nový post Poradce školního vzdělávacího programu, který obsadil Mgr. M. Duda. O smyslu této funkce, či o náplni práce se mi však nedostalo podrobností.
Poté již přišel na řadu Školní řád a jeho úpravy.
Řešilo se přezouvání. Například problém přesunu z přístavby do třetího patra budovy za pětiminutovou přestávku… Konečné znění nakonec nenařizuje striktní přezouvání, avšak nesmíte poškozovat či špinit podlahu školy, což by mě zajímalo, jak se toto bude hlídat.
Změnou, která bude zřejmě nejvíce zajímat plnoleté studenty, je přepracování bodu a opouštění školy v době výuky. Od letošního září platilo, že žáci mladší osmnácti let, nemohou opouštět v době vyučování bezdůvodně školu. Tudíž žáci starší mohli a také to dělali. Avšak od 1. prosince tohoto roku jim ‚velkopřestávkové výlety‘ končí. Tedy alespoň oficiálně. Studenti bez rozdílu věku nemohou bez důvodu opouštět školní areál.
Podíváme-li se na tuto věc z pohledu vedení, jde o krok, který je krokem dobrým. Studenti již nebudou moci chodit pokuřovat a tudíž nebudou v ohrožení např. motorovými vozidly či nebudou moci znečistit prostory ústavu svým nedbalým přezutím. Z pohledu nás, žáků, jde o omezení, které nám není příliš po chuti. Zvláště pak výše zmíněným kuřákům… Ti však mohou poukázat na fakt, že i někteří jedinci z řad učitelů si dopřejí ‚velkopřestávkovou kuřpauzu‘ asi dva metry od příjezdové brány našeho gymnázia. Vyvstává zde otázka, proč by právně způsobilý, plnoletý student, který již nese velkou dávku zodpovědnosti za své činy, nemohl dělat to stejné?!
Ať se postavíte za jakýkoliv názor, nebo si uděláte svůj vlastní, osobně si myslím, že úplné vymýcení tohoto ‚problému‘ se konat nebude. Možná snad případné hlídání a následné postihy by mohli odradit od těchto výletů…
Následovalo projednání povinností třídní služby a přidání článku o pobytech na školních akcích. O tom, jak budete před akcí poučeni a budete to dodržovat atd. Avšak část, kdy škola může znemožnit žákovi účast na větší akci v případě, jestliže v předchozích 14měsících porušil závažněji školní řád – např. konzumací alkoholu a návykových látek na školní akci či ve škole – je zajímavější. Pokud se tedy prohřešíte třeba na nějakém výletě, může to být váš poslední výlet na rok a kousek. A to už stojí za zvážení…
Posledním bodem zasedání byla přístavba… Přesněji, její demolice…
Projednával se projekt, dle kterého měla na místě dnešní, námi tolik milované „chaloupky roubenky,“ vyrůst nová tělocvična. Tato vize za cca. 60 miliónů korun byla zamínuta, hlavně kvůli rozpočtu.
Mne však zajímalo, kam by se poděli studenti, kteří zde sídlí (učitelé samozřejmě také). I byl jsem obeznámen s řešením menšího počtu přijímaných či s možností odpoledního vyučování…
Toliko z listopadového zasedání školské rady. Další proběhne v březnu příštího roku.
*Děkuji ještě jednou Jurovi za poskytnuté informace…


title: Pár slov ke koncertu očima návštěvníka

maintext:
Scotfi, 20. prosince 2008 | Postřehy
V poslední den školy jste měli tu možnost poslechnout si předvánoční koncert gymnaziálního sboru Voices a Permoníčku III, pod vedením Daniely Zukové. Hned na úvod musím říci: Smekám.
Smekám před prací Daniely Zukové i všech zúčastněných členů sborů. Koncert byl vážně pěkně připravený a bravurně zvládnutý, a některé písně měly svou mimořádnou atmosféru i přes naprosto neatmosférické prostředí, pochybnou akustiku prostoru a pro mě absolutně nepochopitelné chování některých lidí z publika.
Nepovažuji za normální, aby na koncertu pěveckých sborů byl takový hluk, jaký byl zde. Nevybavuji si, že bych někdy v poslední době byl svědkem něčeho tak smutného, jako bylo vaše absolutně neohleduplné chování vůči Voices a Permoníčku III. Chápu, že jste se v té záplavě lidí mohli potkat se svými přáteli a měli je chuť pozdravit. To je logické. Obyčejně se to v takových případech dá udělat jednoduchým kývnutím nebo třeba úsměvem. Veškeré další konverzace by si člověk měl nechat po skončení koncertu nebo alespoň odejít někam do ústraní, když už se jedná o natolik závažné a neodkladné věci, jako je třeba otázka, co kdo dostal z písemky z matematiky či to, zda dotyčný jde na závěrečnou z tanečních nebo ne.
Bohužel, nebylo tomu tak – mnozí čile konverzovali přímo v publiku, mnozí ne zrovna tiše, a někteří dokonce po celou dobu koncertu (zdravím tři vysoké mladíky stojící nedaleko hlavních dveří, kteří ty tlamy prostě nezavřeli ani přes několikery žádosti z mnoha stran).
Upřímně, nerozumím tomu. Obecně, nerozumím vám.
Proč jste tam byli? Proč jste si nešli pokecat někam jinam? Ten koncert byl dobrovolný. Udělali jej pro vás lidé, kteří na něj museli cvičit ve svém volném čase. Udělali jej pro vás vaši spolužáci a přátelé. Chtěli vám přiblížit předvánoční čas a zpříjemnit vám váš poslední den ve škole. Z pohledu již na karvinském gymnáziu nestudujícího – ten koncert byl dělán vámi, pro vás. Nechápu tedy, jak jste mohli být tak neohleduplní vůči sobě samým. A je mi z toho smutno.
Stejně jako je mi smutno z chování některých vyučujících, kteří šli skutečně vzorným příkladem svým studentům, a naprosto nepokrytě v publiku konverzovali taktéž. Podobně oceňuji i ohleduplnost jiných vyučujících, kteří se za každou cenu museli prodírat skrze zcela diváků plné foyer (a tím tak rušit jak diváky, tak účinkující), přestože velmi jednoduše mohli využít nedalekého schodiště a obejít tento improvizovaný koncertní sál prvním patrem. Myslím, že těch pár schodů by se vyjít a sejít dalo, a možná by to bylo dokonce ještě rychlejší než se tlačit skrze posluchače, kteří tak v tomto momentě z koncertu nemohli mít vůbec nic. Inu, děkuji vám za nádhernou ukázku vaší ohleduplnosti, slušného chování a názornou ukázku toho, kterak si vážíte snahy svých studentů. Vzpomeňte si na to, až si zase někdy budete stěžovat, jaké hrozné individua to musíte učit.
Zcela vážně, byl jsem vámi – některými studenty a pedagogy – nepříjemně překvapen a zklamán. To, čeho jsem byl svědkem, bych očekával spíše na výchovných koncertech, a nikoli na prý prestižní škole vychovávající prý budoucí elitu národa. (Jestli ta má vypadat takto, máme se na co těšit.)
Závěrem bych rád poděkoval patřičně se chovajícím divákům (posluchačům), a to jak z učitelského sboru, tak studentů. Velký dík patří i členům Voices, Permoníčku III a Daniele Zukové, že se přenesli přes idiotsky se chovající publikum a odzpívali (a odehráli) svůj koncert až do konce. Speciálně bych ještě rád poděkoval panu J. Klupovi, který prokázal schopnost myslet i na lidi kolem sebe, když osobně odstranil velký květináč (který nikoho předtím odstranit nenapadlo), aby studenti v publiku pro sebe získali více místa.
Těmto ještě jednou děkuji.
P. S.: Chápu, že vizuální zážitek je důležitou součástí čehokoli, ale v tomto případě bylo opravdu důležitější spíše slyšet než vidět. Doufám, že to časem všem těm, kteří měli potřebu rušit neustálým dokola opakovaným „já nic nevidím“, dojde a nějaký jiný případný koncert už tak bude mít publikum na civilizovanější úrovni.
Přeju vám to, Voices. Přeju ti to, Gymnázium.
Scotfi, 20. 12. 2008
//* Pozn. ŠR: Dovoluji si jen dodat, jako účinkující a zároveň i posluchač, že chování některých bych přirovnal k demenci…a použil bych slova mého třídního profesora: „Když vás to nezajímá, tak vypadněte a neotravujte!“.
Pouze jako člověk a člen vystupujícího sboru mě zamrzelo a popravdě jsem ani moc neochopil absenci pana ředitele na koncertu a v závěru jeho dlouhé shánění…
Za celý náš sbor děkuji všem, kteří se chovali, jak se sluší a za projevenou ‚náklonost‘ a potlesk.
A ještě jedno velké díky naší milé sbormistryni Daniele Zukové, která stojí za našimi úspěchy a je nám skvělým vedením.


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
14.8.2005 17:34 Verča
Když jsem viděla film poprvé s přáteli tak jsme si zjistili vše co šlo a dozvěděli jsme se, že je to pravda.Všichni co jsem znala tvrdili to samé.Viděla jsem nějaký dokument, (který teť nemůžu za žádnou cenu sehnat)který mě ujistil a potvrdil mi, že je to pravda.Ten dokument neběžel v televizi nahrál ho kdosi koho ani neznám, ale dostal se nám nějak do rukou a byl děsivej. Nebyl to žádnej horor jen fakta no museli byste to vidět.Obávám se ale, že je už zničený. No a teť po několika letech začínám ppochybovat o tom, že je to pravda. Jsem na pochybách...


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
5.7.2004 22:15 Gadžo
Nejprve pár poznámek k Reného článku:Nevím, jak dalece "kabinet zástupců" řídí školu namísto "řiditele", každopádně vytýkaná neochota je výstřelem naslepo. V "předsaturnovských dobách" jsem tam sice moc nelezl, nicméně za poslední 3 roky jsem se bezvýjimečně setkal s profesionálním a kladným přístupem - a to nejen vůči mé osobě, ale i vůči známým. Ačkoliv to do konceptu této diskuse vůbec nezapadá, chtěl bych při této příležitosti vyzdvihnout zejména (co se tedy Saturnu týče) poskytování informací p. Kučerou a dávání rozvrhových změn na extra papíře naší redaktorce p. Bajnarem. Jakkoliv to někdo může považovat za samozřejmé, tak bohužel v naší zemi není samozřejmým téměř nic. Dodatečně chci za toto jednání zmíněným zástupcům poděkovat.Dobrý šéf v dobré firmě se za dobrého zaměstnance musí postavit. Pokud se tak nestane, pak je logicky některý z článků špatný. Každý, kdo měl tu čest navštívit hodiny p. Raice, ví své.Zeptám se tedy p. Čeladína, který proti p. Raicovi nešel, jen mu dával najevo své fekální naladění, zda-li ovládá dějepis dobře. Zda-li se domnívá, že by některý jiný ze současných (tedy zbývajících) kantorů dokázal studenty naučit stejně kvalitu i kvantitu. Zda-li považuje osnovy za "OK-věc". Zda-li si myslí, že snažit se naučit studenty, kteří mají zájem s dějepisem dále pracovat (což se u maturantů očekává - ať už při přijímačkách na VŠ, nebo jako součást VŠ studia na různých oborech) je špatné. Pokud vím, tak nematuranti nebyli zdaleka tak zatěžováni jako maturanti, a pokud ti si stěžují, pak mi to zavání masochistickou leností.A nakonec absolventce: Jak všichni dobře víme, tak maturitní zkouška v současné podobě je pohou fraškou, která nedává žádný obraz o schopnostech studenta. Proto taky při přijímačkách na většině VŠ odstupují od započítávání známek ze SŠ. Proto taky není trapné maturovat ze ZSV za tři a snažit se dostat na práva. (Zjm. u TSP v Brně to trapné není vůbec). BTW já mám z ang i z něm u matury za 2, a kdokoliv by z toho vyvozoval, že se oběma jazyky dokážu domluvit stejně dobře (/špatně) by mi byl k smíchu. Pokud René tvou písemku nečetl, pak, jak správně podotýkáš, by ji neměl komentovat. Nicméně tvrdit, že xxxxx ví, je mylný závěr, navíc to není jen tvůj osobní problém - odchod p. Raice zasáhne - ať už bolestně či radostně - několik desítek studentů a studentek.Možná že právě bezprostřední interakce stály za velmi špatnými vztahy naší třídy (VIII.B) s některými kantory (u jiných zase naopak), každopádně srovnání s bodnutím dýky do zad mi vzhledem k načasování "tvé akce" připadá naprosto dokonalé.


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
3.6.2009 12:25 Plech
Návrat na scénuZdravím gympl, je už to nějaký pátek, takže ani neočekávám, že si na nás ještě někdo vzpomene. Dne 19. 1. 2009, jak už asi víte se koná na lodičkách Summerfest, na kterém bude hrát i naše kapela Remise, kapela, jež navazuje na původní gympláckou grupu B.o.D…Takže pokud si někdo na nás vzpomínáte, znáte někoho, kdo studoval na naši alma mater kolem let 2004–2005, chcete si poslechnout něco nového, dejte vědět známým a přijďte.Repertoár se sice změnil, značně přitvrdil, ale taková konstanta, jako je Pepissův zpěv zůstala.Od konce B.o.D. (rok 2006) se změnilo i složení, odešla nám jedna kytara (Grob, nestíhal hrát, pač musel balit holčinya klávesy (Kamil, kterému se nelíbila změna stylu). Tímto všechny zdravíme. V roce 2006 jsme zprovoznili novou zkušebnu , přestěhovali jsme se ze šaten do podzemních katakomb gymnázia přímo pod třídu vedle učebny zeměpisu, kde jsme vydželi až do letošního roku. Museli jsme se rozloučit s prostory naší školy a přestěhovat zkušebnu do Olomouce. Škola potřebovala prostory pro nové třídy ve sklepě. No bylo to možná dobře, protože nás to nakoplo a my se pomalu začínáme probouzet z letargie. Takže všichni, kdo si chtějí připomenout staré časy, nebo chtějí okusit jaké byly, s novou skupinou Remise, novými songy, ale starými členy (Plech- bicí, Špáňa- kytara, Peat- kytara, Pepiss- zpěv a basa), přijďte 19. 6. do parku Božený Němcové, hrajeme od 13:30.


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext: Ahoj.Ještě mi nebylo 18,ale hrozně chci adoptovat na dálku nějaké dítě..už jenom to ,že můžu pomoct je pro mě čest.. naši to neuznávaj enbo takhle uznávaj rádi pomůžou,ale říká,že to elze do peněz mě to nepříde moc 5000Kč ročně...rozhodně hned jak dovrším 1 a budu mít stálý příjem stanu se taky odpotivním rodičem na dálku..


title: Praha blahobytná

maintext:
Larva, 13. listopadu 2008 | Studentská
Uvažujete-li o maturitě či semináři ze ZSV, zajíma-li vás, jak to vůbec v našich nejvyšších institucích vypadá a probíhá či se jen zkrátka chcete dostat na pár dní do matičky Prahy, je pro vás tato exkurze tím pravým tvarohovým.
Máte možnost prohlédnout si výstavní prostory poslaneckých klubů, sněmovny nebo Senátu, který sídlí v krásném Valdštejnském paláci, stejně jako neujdete příležitosti diskutovat s některým z politiků-poslanců. Pro letošní rok byl tím „odvážným“ poslanec za Karvinou pan Šincl z ČSSD. V našem případě byla tato diskuse plodná, z velké většiny se ptali stále ti stejní, což nám ostatním samozřejmě vůbec nevadilo. Dá se říct, že i zde se projevila všeobecná povaha české politiky, a to na obou diskutujících stranách. Holt to s náma vidím bledě.
Jste-li spíše kulturními fandy a politikou jako správní umělci pohrdáte, neuspokojí vás jen samotná Praha, ale i návštěva některého z pražských divadel. Tentokráte se jednalo o Divadlo na Vinohradech, brilantní komedii Ideální manžel (O.Wilde) a herecké obsazení v čele s herci jako Dvořák, Štastný, Adamovská, Postlerová či Maciuchová. Už záleží jen na vás, jestli usnete a doplníte spánkový deficit.
Snad by se i slušelo připsat profesorům ke cti, že to tak hezky uchystali, nenechali nás spát v kamrlíkách se sociálkama na patře a taky, že se k nám chovali jako k svéprávným, papírově dospělým lidem. Takže milí mladší spolužáci, jeďte, celkem to stojí za to.


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
11.3.2005 10:00 Evelýna
Gellar, promiň, ale tento článek je strašně jednostraný. Tvým jediným argumentem je ulehčení v utrpení. Podívejme se na to ale jinak. Cose děje s člověkem, který trpí? Mění se, přemýšlí a stává se z něj člověk jiný. Vidí věci jinak, jinak posuzuje a hlavně přestává odsuzovat. Myslíte si, ok, ale na co je to člověku, který umírá?No, tak zaprvé se může usmířit s lidmi okolo, odpustit (kouzlo odpuštění od umírajícího se musí zažít), napravit své svědomí, aby mohl umřít klidně.Nevěříte v NIC po smrti? Pak byste nemuseli věřit ani v prenatálním období tomu, že se narodíte (viz příběh, jak si povídaly dvojčata-hele, věříš v matku? Seš blbej? Nikdo ji nikdy neviděl!).A přikázání nezabiješ-Gellar, když se v něčem nevyznám, tak to nepíšu-zní první pravidlo, který nás na fakultě naučili. Víš proč je pro věřícího jeho utrpení důležité? Protože srkze něj si může "zasloužit" spásu bez utrpení v očistci. Tam je to takto-na zemi zaplatíš desetníkem milionový dluh, ale v očistci je to právě naopak. Na bludné duchy nevěříš? Jsou to duše z očistce, velmi trpící a často taky pěkně agresivní. Já být Tebou, tak si s tím tolik nezahrávám. Je spousta věcí, kterým nerozumíme a kdo jsme, abychom rozhodovali o čase své smrti. Mohla jsi snad rozhodnout o tom, kdy se narodíš? Právo na život Ti bylo dáno, neměla jsi jej sama od sebe.Stejně tak je to se smrtí. I když jsi nevěřící, stejně můžeš je "věřit" že nic po smrti není.


title: Saturn - Diskuzní fórum

maintext:
7.2.2007 18:49 Lioness
Můj názor ? Každý ať si se sebou dělá co chce - jen to jen jeho věc! Já můžu akorát říct, že když slyším kluky jak si povídají o peelingu, zní to trochu (víc) směšně... Nažehlené čisté oblečení, "svěží dech" a vlasy přehrábnuté prsty naprosto stačí. Jestli někdo má sebevědomí v pr.... a musí to kompenzovat dokonalým vzhledem, pěsťenými a lakovanými nehty a leskem na rty - není to moje starost, ale toho člověka polituji ... Kluk by měl být opravdový chlap, a né pěstěný a rozmazlený frajírek, co má sice nejhezčí výtvor na hlavě ale když vidí myš vyleze na stůl a začne ječet jako puberťačka ...


title: Zavírám diskusní fóra…

maintext:
Gringo, 26. srpna 2008 | Pel-Mel
Ne, toto není cenzura ani ohrožení demokracie. Můžete s tím nesouhlasit, nemusí se Vám to líbit, ale to je tak vše, co s tím můžete dělat. Pokud máte co říci k některému z článků, můžete napsat vzkaz redakci a případně Váš komentář zařadíme.
Diskusní fóra zavírám proto, že můj antispam právě odchází do kytek. Změny parametrů, kterými jsem to zachraňoval dříve, už nezabírají. Potřeboval bych si na to sednout a celkově ho zrevidovat, ale nemám na to čas. Mám důležitější věci na práci a i ty sotva stíhám.
Pokud mi někdo šikovný chce pomoct, ať mi napíše na email michal.wiglasz@ gmail.com.
Aktualizace: Ruším i formulář pro zasílání výroků profesorů. Použijte redakční email.


title: Výroky - 25. část

maintext:
Raziel, 15. září 2008 | Výroky profesorů
Kleslová: Vážení, kdy my máme tu naši společnou seanci?
Robotka: Kde jsou všichni?
Student: Pavla je nemocná.
Robotka: A ostatní? No jo, svítí sluníčko…
Duda: Holky, rušíte, jste moc happy.
Duda: Tohle je bzučivka… Bzučivka? Já teď o tom vážně pochybuju.
Duda: Choval někdo z vás doma šváby?
Janů: (vysvětlování posloupnosti) A tak bych mohla fičet o sto pryč…
Robotka: Já teda píšu hnusně, já to přiznávám, ale nemůžete mi tvrdit, že to je nějaká sůl.
Robotka: Nenechte se zmýlit tady tou kyselinou, to je jen kamufláž.
Adámková: Maryša je dívka… no teď si nemůžu vzpomenout na jméno… No Maryša to byla!
Letochová: Co to monstrujete pod tou lavicí?
Letochová: Otevřete okna, máte tady divné pachy.
Létalová: Nemusíš se stydět za to, že se učíš a umíš to.
Divišová: (o vzorci na úhlovou rychlost) To vás pan Pieczonka neučil – dvě-pí-ef?…dvě piva, fernet?
Helešicová: (odpovídá na otázku „Odkud měli Inkové rýži?“) Nevím, podívám se, jistě to bude zachyceno na fotografiích z té doby.
Bochenková: To vykládejte doma plyšákovi!
Létalová: Ty jsi byla ve čtvrtém měsíci … zkoušená.
Gajdošíková: Nebo tu byly i války mezi místními komunity.
Robotka: (o reakčních podmínkách) Vezměte si třeba maso – máte nějaké koření, povaříte to a když se to přežene, tak to můžete leda tak vrátit támhle do okýnka…
Robotka: (o TNT) Chudák ten, kdo by do toho klepl kladívkem.
Čermáková: Jaktože Karel a Čapek nepřežili druhou světovou válku?
Kleslová: Dusík necháme na pokoji, ten je rád, že je rád.
Pieczonka: (kreslí tabulku) Hlavně udržet řádek… Udržet řádek, křídu a moč…
Divišová: (Student v matice místo podtrhnutí výsledku, výsledek zakroužkoval) Kroužkují se ptáci a né výsledky.
Lokajíčková: (Student jednou rukou psal, druhou měl v kapse) Kubo, tak snad když píšeme tak máme druhou ruku na tabuli a ne v kapse.
Lokajíčková: Tak si tedy zadáme domácí úkol na zítra.
Třída: Ale my zítra nejsme ve škole!
Lokajíčková: A jakto?
Třída: Jdeme na Stars.
Lokajíčková: A to máte jeko nějakou exkurzi z biologie?
Třída: (výbuch smíchu) Co?
Lokajíčková: No, tak jdete přece na statek, ne?
Třída: Ale my jdeme na Stars, na to letní koupaliště a ne na statek.
Lokajíčková: Aha no tak nic no, ja jsem vám rozuměla že jdete na statek, tak nevadí no, pokračujeme dál. (Úkol nakonec nezadala)
Jelínek: To máte jako třeba v Asii Labe… No,každý se někdy špletne!
Lokajíčková: (bouchla do stolu) Uf…dneska to bylo do měkkého!
Pieczonka: Sivera! Přitahuju tě? Myslím z fyzikálního hlediska…
Lokajíčková: Terezo, ty se chováš jako nějaká dračice.
Pieczonka: Tak budeme končit, protože Honzík musí jít na hajzl.
Pieczonka: Honzo, představ si, že máš devět koulí.
Kardošová: Na vás je teda spoleh jako na mrtvého krtka.
Lokajíčková: Raci létali…
Lokajičková: (Hodina dějepisu – seznámení s mědí)
Student1: Ahoj, já jsem měď…
Student2: Ahoj, já jsem Homo Sapiens…
Létalová: Vyhoď ten bublegum!
Brzóska: (Žák si v hodině staví vlaštovku a po pracné práci mu nějak nelítá) To musíš trošku ohnout křidýlka jinak ti to nepoletí!
Robotková: (při probírání hlodavců) …vždyť možná někdo z vás pěstuje morče v akváriu…
Brzóska: (Dějepis) On si přece nemůže najít mnicha aby mu to dělal. Mnich mu to dělat nebude!
Nakládalová: Já už vám nevěřím ani dobrý den.


description: Necelé tři týdny po skončení olympijských her byla v Riu de Janeiro slavnostně zahájena XV. letní paralympiáda. Vlajkonošem české výpravy, kterou v Brazílii tvoří 39 sportovců, byl na slavném stadionu Maracaná cyklista Jiří Ježek, s jedenácti medailemi včetně šesti zlatých nejúspěšnější český paralympionik v historii. Podívejte se, jak klíčové momenty zahájení zachytili fotoreportéři světových agentur.

title: OBRAZEM: V Riu začala paralympiáda. Jak vypadal ceremoniál na Maracaná


description: Když byl handicapovaný plavec Arnošt Petráček malý, hodiny trávil v bazénu u penzionu rodičů na Lipně. A když ho otec tahal ven, odpovídal: Nechci! I tady položil základ pro svou budoucnost - dokonce zlatou budoucnost. Petráček jako jediný český paralympionik přivezl z Ria zlato, kraloval na znakařské padesátce.

title: Zlatý Čech z paralympiády: odměna bude svíčková, rád by potkal Krpálka

maintext:
Na tiskové konferenci po návratu paralympijské výpravy z Ria zářil štěstím. Usmíval se, hrdě ukazoval zlatou medaili, ochotně se fotil a pak rovněž ochotně odpovídal na otázky.
Už před Riem jste říkal, že vám matka slíbila za medaili svíčkovou. Tak bude ta svíčková doopravdy?
Ano, bude. Jedu na ni dnes večer. Moc se těším, byla to pro mě velká motivace. Svíčkovou miluju, je to pro mě taková odměna po závodech, kdy se nemusím tolik hlídat.
Prozraďte, kolik budete mít na talíři knedlíků?
Šest (úsměv).
Petráček a paralympiády Znakařská padesátka 2008, Peking - 4. místo
2012, Londýn - 5. místo
2016, Rio - 1. místo
2020, Tokio - ? Více informací o Petráčkovi najdete ZDE.
Zlatou medaili jste vyhrál v pátek večer brazilského času (zpravodajství čtěte ZDE). Už proběhla nějaká oslava?
Kdepak, já jsem doplaval pozdě večer a než jsme se dostali do vesnice, byla půlnoc. Šel jsem spát, pak dopoledne regenerace... Čas na oslavu nebyl.
A bude?
Ano, v pátek budu mít oslavu s přáteli, pak budeme slavit celý víkend.
Čekají vás ještě nějaké mediální povinnosti?
Nějaké ano, půjdu do Českého rozhlasu na rozhovor, možná příští týden ještě bude něco v České televizi. Uvidíme. Mě to baví, cítím to jako odměnu.
Rio pro vás byla třetí paralympiáda, máte tedy možnost srovnání. Povídejte, jaká tedy byla ta brazilská?
Nejlépe zorganizována byla paralympiáda v Londýně před čtyřmi lety. Ale musím pochválit Brazilce, vyvarovali se chyb z olympiády. A atmosféra byla v Riu úžasná, plné tribuny, krásný zážitek.
Přehled českých medailí z XV. letních paralympijských her v Riu Zlato (1): Arnošt Petráček (plavání - 50 m znak S4)
Arnošt Petráček (plavání - 50 m znak S4) Stříbro (2): Běla Třebínová (plavání - 50 m znak S5), David Drahonínský (lukostřelba - jednotlivci W1)
Běla Třebínová (plavání - 50 m znak S5), David Drahonínský (lukostřelba - jednotlivci W1) Bronz (4): Běla Třebínová (plavání - 50 m volný způsob S5), Jiří Suchánek (stolní tenis - dvouhra třída 2), Eva Berná (atletika - vrh koulí F37) David Drahonínský, Šárka Musilová (lukostřelba - smíšené týmy W1) (zdroj: ČTK)
Stihl jste si prohlédnout samotné Rio?
Bohužel jsem se jinde nepodíval, chodil jsem na tréninky, odpočíval. Netroufl jsem si zajít na jiná sportoviště, hlavní disciplína mě čekala až předposlední soutěžní den.
Letos Rio, za čtyři roky Tokio. Jak složitá bude obhajoba zlata?
Uvidíme, zatím je nás na znakařské padesátce dost. Minimum je deset plavců, teď nás tam bylo dvanáct. Tak snad nás pustí i do Tokia.
Je vám pětadvacet, kariéru uzavírat nebudete. A sázka na plavání se ukázala jako ta správná. Byl tento sport od začátku jasnou volbou?
Plavání provozuju od malička, přivedli mě k tomu rodiče. Měli penzion na Lipně, kde byl bazén na 12 a půl metru. Vždycky jsem chtěl do vody, taťka mě tam hodil a říkal: „Budeme se učit splývat, plavat na zádech.“ Já vůbec nechtěl vylézt, byl jsem tam klidně dvě a půl hodiny. „Pojď už z vody,“ hulákal na mě. A já jenom odpovídal: „Nechci.“ Pak jsem se dostal do jednoho občanského sdružení, kde mě naučili techniku a v 15 let jsem byl nominován do juniorské reprezentace. A už to začalo (úsměv).
Paralympiáda je sportovní svátek. Co jste jí musel podřídit?
Plavání je velmi časově náročné a skloubit to se studiem je těžké. Proto jsem na půl roku přerušil (Petráček studuje na Vysoké škole technické a ekonomické v Českých Budějovicích obor Ekonomika podniku - pozn.). Řekli jsme si, že Rio je náš cíl a soustředil jsem se jenom na plavání. Chodil jsem na ranní tréninky od šesti do půl osmé a večer od pěti do půl sedmé a jednou týdně jsem to prokládal fitness.
Z paralympiády má Česko jedno zlato, z olympiády taky...
Vždyť mi říkají, že jsem druhý Lukáš Krpálek (směje se).
A znáte se?
Stál bych o to se s ním potkat, je neskutečné, co dokázal.


description: Bývalý pilot formule 1 Alex Zanardi obhájil na letních paralympijských hrách zlatou medaili v časovce kategorie handbiků. Devětačtyřicetiletý Ital, jenž před čtyřmi lety v Londýně ovládl i silniční závod, zvítězil zásluhou skvělého finiše, na mezičase mu patřilo s téměř dvacetisekundovou ztrátou třetí místo.

title: Bývalý pilot F1 Zanardi obhájil paralympijské zlato v časovce handbikerů


description: Stolní tenista Jiří Suchánek útočí na premiérovou českou medaili z paralympijských her v Riu de Janeiro. V sobotním čtvrtfinále porazil předsedu Slovenského paralympijského výboru Jána Riapoše 3:2, přestože už prohrával 0:2 na sety, a v boji o finále se v neděli utká s nasazenou turnajovou jedničkou, Francouzem Fabienem Lamirautem.

title: Stolní tenista Suchánek útočí na medaili z paralympiády, je v semifinále


description: Paralympijské hry obvykle nabízejí mnoho tklivých příběhů o těžkých životech jednotlivců. Ale letos v brazilském Riu startuje muž, jehož osud ty ostatní v tomto směru bohužel ještě předčí. Až si člověk řekne, že je toho na rodinu australského plavce Ahmeda Kellyho nějak moc.

title: Nemá ruce ani nohy. Z iráckého sirotčince se dostal až na paralympiádu

maintext:
Narodil se v Iráku, neměl ruce ani nohy. Jeho postižení mohlo způsobit používání chemických zbraní. Rodiče se o něj v zemi zmítané válkou nemohli starat. A tak malý Ahmed vyrůstal v sirotčinci.
Stovky a tisíce jiných příběhů iráckých dětí by tady dost možná skončily. Ale Ahmeda potkalo štěstí. V sedmi letech si ho všimla australská humanitární pracovnice Moira Kellyová, která - inspirována Matkou Terezou - zasvětila svůj život pomoci ostatním, v jejím případě hlavně postiženým dětem.
„Co má máma dělá, je něco mimořádného,“ říká čtyřiadvacetiletý Ahmed. Kellyová si totiž chlapce z Iráku, jemuž chyběly horní i dolní končetiny, osvojila.
V Austrálii začala Ahmedova nová životní kapitola. Beznaděj a pláč nahradily víra, odhodlání a smích.
„Tvrďák“ hrál s protézami americký fotbal
Podstoupil operaci, díky níž se daly na jeho „pahýly“ nasadit protézy. „Zpočátku to bylo docela děsivé, ale nemohl jsem se dočkat, až budu chodit jako ostatní lidé. Když jsem si oblékl protézy, cítil jsem se kouzelně,“ vypráví handicapovaný plavec, jehož příběh zaujal světová média.
Jenže mladíkovi z Victorie nestačilo jenom chodit jako ostatní. Ahmed Kelly rovnou začal hrát na lokální úrovni americký fotbal a vysloužil si přezdívku „Tvrďák“.
„Nebál jsem se soubojů se soupeři. Hrál jsem s velkým zaujetím,“ vysvětluje Kelly, jak vznikla.
Vášeň ke sportu neochladla ani po Kellyho přesunu do bazénu. Austrálii reprezentoval na paralympiádě už před čtyřmi lety v Londýně.
Nyní v Riu po intenzivním tréninku doufá, že na trati 50 metrů motýlek získá medaili.
„Chtěl bych si zaplavat osobní maximum, to by mi mohlo stačit na stupně vítězů, zlatá medaile by byl výborný bonus,“ tvrdí plavec.
Kellyho adoptivní sestry se narodily srostlé hlavičkami
Kelly bude bojovat o triumf i kvůli svým dvěma nejvěrnějším fanynkám. Krišna a Trišna jsou Ahmedovy adoptivní sestry, které přišly na svět spojené hlavičkami. Bangladéšská siamská dvojčata lékaři v Melbourne v roce 2009 po 32 hodinách na operačním sále úspěšně oddělili.
Teď je jim devět a sledují staršího bratra, který se jim snaží ukázat, že nic není nemožné. „Myslím, že můžu být ten, který jim dá radu, jak překonat některé těžké životní zkoušky.“
Přímo do Ria s Ahmedem odjet nemohly. Daleká cesta by neprospěla jejich zdravotnímu stavu. Přímo na místě však australského paralympionika podporuje matka s biologickým bratrem Emmanuelem. „Jsem na ně oba hrdý,“ prohlásil Kelly, jinak též student žurnalistiky.
Také Emmanuel se v novém domově proslavil, také on statečně bojuje s podobným postižením jako Ahmed. Před pěti lety vyhrál pěveckou soutěž X-Factor.
Jestli Ahmed Kelly v pátek zvítězí na paralympijských hrách, není tak podstatné. Když mluví o své adoptivní matce, lze poznat, že právě ona má pro něj cenu zlata. On se snaží následovat její životní postoj a vyznávat stejné hodnoty. „Máma se snaží být spravedlivá, jak to jen jde.“


description: Účet českého týmu na paralympijských hrách v Riu de Janeiro se uzavřel na sedmi medailích. O poslední se postarali lukostřelci David Drahonínský a Šárka Musilová, kteří vybojovali v soutěži smíšených družstev bronz. V závěrečný den her už čeští sportovci do bojů nezasáhnou.

title: Sedm českých medailí na paralympiádě. Poslední přidali lukostřelci


description: Zisk první medaile slaví česká výprava na paralympijských hrách v Riu de Janeiro, plavkyně Běla Třebínová skončila třetí v závodu na 50 metrů volný způsob. Čtyřicetiletá vozíčkářka vybojovala na své třetí paralympiádě šestý cenný kov, ve sbírce má po úspěšných vystoupeních v Aténách 2004 i Pekingu 2008 tři zlata, jedno stříbro a druhý bronz.

title: První česká medaile na paralympiádě v Riu, plavkyně Třebínová má bronz