description: Opakované prezidentské hlasování v Rakousku odráží střet centra s periferií. Svařené víno, pečené kaštany, vůně perníku nebo klobás. Vídeň těchto dní je městem dvou tváří. Na straně jedné stánky plné lidí na některém z vídeňských vánočních trhů. Vedle toho ale i vrcholící kampaň před nedělními opakovanými prezidentskými volbami.

title: Volby mezi svařákem a perníkem.Vídeň zavalila vánoční atmosféra i prezidentské volby

maintext:
Na oba kandidáty, Norberta Hofera kandidujícího za populistické svobodné (FPÖ) nebo Alexandera Van der Bellena, jehož nominovali Zelení, lze v rakouské metropoli narazit na každém kroku. Při přestupu na metro ve stanici Schottenring kousek od historického jádra Vídně, stejně jako v tradiční dělnické čtvrti Simmering na jihu téměř dvoumilionové rakouské metropole.
Čím víc se ale člověk vzdaluje centru města s jeho bohatě zdobenými secesními paláci, tím ubývá plakátů vyzývajících k podpoře někdejšího univerzitního profesora ekonomie Van der Bellena.
Naopak poutačů jeho konkurenta Hofera přibývá. Protiklad mezi voliči v centru a na periferii by tak zřejmě nebylo možné vyjádřit lépe.
Již v květnu se to promítlo do volebního výsledku: kandidát Zelených bodoval v částech města s vyšší životní úrovní a relativně nízkým podílem cizinců. Hofer naopak sklízel úspěch ve velkých komunálních sídlištích na jihu a na východě města.
Podobně, jak se stalo pravidlem pro volební kampaně v jiných zemích, stojí i prezidentská kampaň v Rakousku na stovkách dobrovolníků.
Mezi ně patří i 22letý student fyziky Christian Ziegele. Pravidelně okolo oběda zastavuje kolemjdoucí na stanici metra Spittelau v severní části Vídně, kde se scházejí linky metra U4 a U6.
Není to místo ledajaké. O pár metrů vedle se totiž vyjímá areál vídeňské teplárny a spalovny, jejíž pestrobarevnou fasádu ztvárnil známý umělec Friedensreich Hundertwasser. Na místo proto přichází i ti, kteří zde nebydlí.
Tentokrát zde stojí Christian již od desáté hodiny dopoledne. Všem kolemjdoucím nabízí leták s podobiznou Alexandera Van der Bellena, k tomu balení s gumovými bonbony. „Jsou vhodné i pro vegany,“ nezapomene dodat a někteří si řeknou o další balení.
Řada z nich jsou zjevně studenti, přímo přes ulici je totiž budova vídeňské univerzity.
Christian se zapojil do kampaně již před květnovým regulérním termínem prezidentských voleb. Odmítá ale označení „aktivista“ a v rozhovoru několikrát zdůrazní, že není členem žádné politické strany.
„Já to mám jinak než můj kolega,“ ukáže směrem k dalšímu mladíkovi, který tu s ním právě rozdává předvolební materiály. Jednadvacetiletý Adrian, který teď spolu s Christianem rozdává letáky, je totiž členem nové liberální strany Neos.
Na „profesorovi“, jak v rozhovoru označuje Van der Bellena, prý oceňuje, že spojuje ekonomický přístup s ekologií.
Dle Christiana je do kampaně bývalého šéfa strany Zelených jenom ve Vídni zapojeno okolo dvou tisícovek dobrovolníků, přičemž zhruba 450 z nich je každý den v ulicích.
Jejich koordinace probíhá přes sociální sítě. „Máme obrovskou motivaci ukázat, že Van der Bellen má šanci vyhrát i podruhé,“ dodává Christian a už vytahuje další leták a balíček bonbonů.
Civilizační hranice za Dunajem
Oblast okolo stanice metra Spittelau, která leží v 19. vídeňském obvodu, je pro bývalého šéfa Zelených „bezpečným územím“. V minulosti zde několikrát kandidoval do parlamentu, a zřejmě i proto mu zde dalo na jaře hlas téměř 68 procent voličů.
Stačí ale přejet Dunaj, zavítat do 22. obvodu Donaustadt a výchozí situace je zcela odlišná. Je to jedna z těch částí města, které po mnoho desítek let kontrolovali sociální demokraté (SPÖ).
Svědčí o tom rozsáhlá sídliště s obecními byty, jež byly odjakživa chloubou sociálnědemokratické komunální politiky.
Ale podobně jako fasády některých těchto bytových komplexů se začala před nějakou dobou drolit i automatická podpora pro stranu, která je ve městě nepřetržitě u moci více než 70 let. Ještě loni v listopadu, při vídeňských volbách, zde obhájila SPÖ nejsilnější pozici jen tak tak.
Ale již v dubnu, kdy se konalo první kolo prezidentských voleb, zde získal kandidát Svobodných Norbert Hofer 35 procent hlasů, čímž proběhl pomyslnou cílovou páskou jako první. Koncem května zde zvítězil Van der Bellen jenom díky tomu, že se na jeho stranu přiklonili silní sociální demokraté.
Ve zdejším lokálu Eso Café je již okolo půl druhé odpoledne plno. Všichni hosté se oslovují důvěrně křestními jmény a při svých rozhovorech řeší běžné životní problémy.
Nadcházející prezidentské volby příliš nikdo neřeší. „Hlavně, abychom tu neměli diktaturu jako u Erdogana,“ prohlásil asi 30letý Peter a zapálil si další cigaretu.
Naopak muž, stojící kousek opodál a který podle loga na svých montérkách zřejmě pracuje v nedalekém distribučním centru rakouské pošty, má jasno.
„Podpořím zase Hofera, protože vím, že tak mohu nejlépe potrestat vládu, která nic nedělá,“ řekl a dodal, že to jde v Rakousku poslední dobou od desíti k pěti.
Dlouhé hledání nového prezidenta
■ 24. dubna vyhráli první kolo voleb kandidáti opozičních stran Norbert Hofer (35 %) a Alexander Van der Bellen (21 %).
■ 22. května vedl ve druhém kole nejprve Hofer, po sečtení hlasů odevzdaných korespondenčně ho předstihl Van der Bellen o 31 tisíc hlasů.
■ 8. června požádala FPÖ ústavní soud o přezkoumání výsledků.
■ 1. července soudci některým z podnětů vyhověli a nařídili opakování druhého kola voleb.
■ 8. července vláda rozhodla o opakování voleb 2. října.
■ 12. září byly volby odloženy kvůli problémům se špatně lepícími obálkami.
■ 23. září stanovil parlament náhradní termín na 4. prosince.


description: Novým ředitelem Institutu plánování a rozvoje (IPR) hlavního města se stal Ondřej Boháč. Rozhodli o tom dnes pražští radní. Boháč dosud působil v institutu jako zástupce ředitele. Praha chtěla původně vypsat na šéfa institutu výběrové řízení.

title: Kolínská: Strany si vzaly poučení. Ředitelem Institutu plánování se stal Boháč

maintext:
Boháč ve funkci nahradil architekta Petra Hlaváčka, kterého radní odvolali letos v září. IPR je příspěvková organizace hlavního města, na starosti má mimo jiné územní plánování.
„Pan Boháč byl na radě zvolen všemi přítomnými hlasy. Je to silný mandát a věřím, že všechny problémy mezi IPR a Prahou, které jsme měli možnost v uplynulé době vidět, tak že si z toho obě strany vzaly poučení a čeká nás budoucnost plná dobré spolupráce,“ řekla náměstkyně primátorky Petra Kolínská (SZ/Trojkoalice).
Boháč (1982) vystudoval regionální rozvoj na Přírodovědecké fakultě Univerzity Karlovy. Dosud působil na pozici zástupce ředitele IPR, v minulosti pracoval například jako vedoucí kanceláře bývalého primátora Tomáše Hudečka (tehdy TOP 09), který měl územní rozvoj ve své pravomoci.
Současné vedení Prahy původně zamýšlelo vypsat na místo ředitele výběrové řízení. Tím se měli radní zabývat už začátkem listopadu, projednávání ale odložili. „V radě byla shoda, aby se stal ředitelem právě pan Boháč, navíc výběrovým řízením již před dvěma lety prošel a skončil druhý. Proto jsme šli touto kratší cestou,“ řekla Kolínská.
V rámci tvorby Metropolitního plánu bude muset Boháč začít řešit složení týmu, který jej vypracuje. Na protest proti Hlaváčkově odvolání jej totiž opustili jeho členové včetně vedoucího architekta Romana Kouckého. Jednat by měl Boháč s původními členy i Kouckým, který nedávno vyhrál výběrové řízení. „Tým bude posílen početně, a to co do síly, tak odborného zázemí. S panem Kouckým se vede jednání o podmínkách pracovní smlouvy,“ řekla Kolínská.
Hlaváčka v září vedení města odvolalo, jako důvod uvedlo mimo jiné problémy s přípravou územního plánu. Proti jeho odvolání tehdy protestovali jak zaměstnanci IPR, tak někteří odborníci z řad architektů. Roční rozpočet IPR je asi 300 milionů korun.

fasttext_language: cs


description: V zónách placeného stání v hlavním městě řidiči o vánočních svátcích zdarma zaparkují pouze v Praze 3. Ostatní městské části výjimky neplánují. Pro místní obyvatele, kteří mají parkování v modrých zónách zaplacené, by to prý znamenalo komplikace.

title: Praha 3 nabídne o svátcích parkování v zónách zdarma. Ostatní radnice výjimku neplánují

maintext:
Některé radnice ovšem umožní bezplatné parkování ve smíšených zónách určených pro řidiče bez parkovacích karet. Změny začnou platit ve středu 21. prosince, respektive v pátek 23. prosince, a budou platit do začátku ledna. Vyplynulo z ankety mezi úřady. V minulosti většina radnic parkovací zóny o svátcích rušila.
Modré parkovací zóny, které na základě parkovacích karet umožňují parkování obyvatelům příslušné městské části, platí v Praze 1, 2, 3, na části Prahy 5 a 6, v Praze 7 a 8 a dalších od centra odlehlejších místech. Placené parkování zruší o svátcích pouze žižkovská radnice. „Chceme vyjít vstříc občanům v období, kdy mají zvýšený počet návštěv,“ sdělila mluvčí úřadu Michaela Luňáčková. Výjimka bude platit od 23. prosince do 2. ledna. Praha 8 o parkování zdarma zatím nerozhodla, ale zvažuje jej.
Kromě modrých zón existují v metropoli ještě smíšené zóny, v nichž za určitých podmínek a za poplatek mohou zaparkovat i nerezidenti. Právě pro tyto zóny budou o Vánocích platit výjimky, a to na Vinohradech, Smíchově, v Dejvicích a Karlíně.
„Chceme lidem usnadnit přesuny a návštěvy v době vánočních svátků. Modré oblasti ale zůstanou vyhrazené rezidentům,“ řekl zástupce starosty Prahy 5 Martin Slabý (ANO). Řidiči bez parkovacích karet na Smíchově snáze zaparkují do 6. ledna. „Rozhodli jsme se vyjít vstříc přání občanů a pro návštěvníky i řidiče bez parkovacích oprávnění bude do 2. ledna možné zaparkovat ve smíšených zónách zdarma,“ uvedl také mluvčí Prahy 6 Martin Churavý. Vinohradská radnice navíc podle Martiny Klapalové požádala městskou policii o shovívavost v případě parkování v modrých zónách. „Nejde ovšem o nařízení, ale o doporučení. Bude záležet na každém strážníkovi,“ doplnila.
Naopak Praha 1 a Praha 7 žádné změny neplánují. „Důvodem je především rozšíření parkovacích zón na Prahu 6 a Prahu 8 a z toho plynoucí obavy, že by rezidenti v případě přerušení zóny nezaparkovali,“ vysvětlil mluvčí holešovické radnice Martin Vokuš. „Platí, že parkování v centru města je nezbytné chránit po celý rok. V případě otevření zón všem by nastal chaos, a to Praha 1 v žádném případě nechce,“ informovala také mluvčí Prahy 1 Veronika Blažková.
Zóny platí v Praze od roku 1996 a letos byly rozšířeny na území Prahy 5 a 6. Na město kvůli zavedení zón podalo několik desítek obyvatel hromadnou žalobu. Proti zónám protestuje také Středočeský kraj, který zároveň kritizuje nedostatek záchytných parkovišť v Praze. Magistrát loni ze všech zavedených parkovacích zón získal 330 milionů korun.


description: Německá verze francouzského satirického týdeníku Charlie Hebdo ve čtvrtek vyšla s obrázkem, která zesměšňuje bezpečnostní opatření po pondělním útoku na vánoční trhy v Berlíně.

title: Německá verze Charlie Hebdo vyšla s kresbou k útoku v Berlíně. Zesměšňuje bezpečnostní opatření


description: Časopis Pivo, Bier & Ale udělil Výroční ceny roku 2016. Oceněny byly pivovary, sládci, spodně i svrchně kvašená piva a redakce také udělila titul Český pivní patriot, který získal ředitel Budvaru Jiří Boček. Přinášíme přehled vybraných cen.

title: Pivo, Bier & Ale: Nejlepší nové české pivovary a piva 2016


description: Ruské ministerstvo obrany oznámilo, že na troskách armádního letadla, které se zřítilo u černomořského střediska Soči, nebyly nalezeny žádné známky výbuchu ani požáru. Ministr dopravy Maxim Sokolov řekl, že stroj Tu-154 byl zcela zničen nárazem na vodní hladinu a mořské dno. Za havárií očividně byla „nesprávná funkce“ techniky, prohlásil. Vyšetřování ale stále pracuje i s verzí terorismu.

title: Za tragédií Alexandrovců byla nefungující technika, řekl ruský ministr dopravy


description: Jak elektronická evidence tržeb (EET) zasahuje spotřebitele, sledoval výzkum, který pro LN realizovala agentura KANTAR TNS (dříve TNS AISA). Vyplývá z něj, že zákazníci vnímají EET vlažně.

title: Průzkum pro LN: Zájem o elektronické účtenky je vlažný, čeká se na loterii


authors: Před Sedmdesáti Lety Byly Podmínky Složitější

description: Rekordních 366 plavců přilákal pondělní jubilejní 70. ročník memoriálu Alfreda Nikodéma v centru Prahy, nejstaršího otužileckého závodu v Česku. Teplota vody ve Vltavě dosahovala 4,2 stupně, na vzduchu bylo o 2,4 stupně tepleji. V hlavním závodě na 750 metrů zvítězila Lenka Štěrbová, nejmladší Češka, která přeplavala kanál La Manche.

title: Přes 360 otužilců si zaplavalo ve Vltavě na jubilejním ročníku soutěže

maintext:
Druhý skončil loňský vítěz Rostislav Vítek. Závod sledovalo z Masarykova nábřeží a mostu Legií několik stovek diváků.
Otužilci si mohli vyzkoušet tři tratě. Nejdelší byla měřená soutěž na 750 metrů, pro kondiční plavce připravili pořadatelé z I. plaveckého klubu otužilců tratě v délce 100 a 300 metrů. Start i cíl byly vždy na severním cípu Slovanského ostrova.
Příští rok to Lence vrátím, slíbil ‚poražený‘ Vítek
„Jsem nadšená, loni jsem Rosťovi slíbila, že mu to oplatím, tak se mi to povedlo,“ řekla vítězka novinářům. „Snažila jsem se zrychlovat, přece jen ten závod je dlouhý, tak kdyby mi došly síly, abych měla náskok,“ dodala Štěrbová. Letošní vítězka přeplavala kanál La Manche v roce 2010, kdy jí bylo 16 let. Vítek novinářům řekl, že je sice zklamaný, ale ne moc. „S Lenkou se tak střídáme, příští rok jí to zase vrátím,“ řekl.
Závodu se zúčastnili i další přemožitelé kanálu La Manche Radek Táborský, Aleš Rucký nebo Zdenka Krčálová. Letošní přemožitelka úžiny mezi Británií a Francií Nikola Hájková na závodě ze zdravotních důvodů nebyla.
Závodu se zúčastnily i další známé osobnosti, 100 metrů například uplaval herec Jiří Langmajer. Nejstarší plavkyní letošního ročníku byla šestaosmdesátiletá Božena Černá. „Mně není zima, hřeje mě mládí,“ řekla po dokončení závodu. Kromě otužilců z Česka si ve Vltavě zaplavali i závodníci ze Slovenska, Polska, Belgie, Argentiny či Ruska.
Před sedmdesáti lety byly podmínky složitější
Memoriál Alfreda Nikodéma je pojmenován po pražském zlatníkovi, který zpopularizoval sportovní otužování v tehdejším Československu. První vánoční vystoupení otužilců na Vltavě se konalo ještě pod jeho vedením v roce 1923.
Největší zimu otužilci zažili v roce 1946, kdy měli plavat u Železničního mostu. Byl pětadvacetistupňový mráz a pořadatelům nepomohly ani sekyry, jimiž prosekávali led. Voda okamžitě zamrzala a plavat se nedalo.


description: Česko a Evropská komise jsou ve shodě ohledně priorit jednání o brexitu, řekl ve středu premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Předseda vlády to uvedl po schůzce s hlavním vyjednávačem Evropské komise pro jednání s Británií Michelem Barnierem. Nejdůležitější je podle Sobotky zachování všech čtyř základních svobod EU, včetně volného pohybu pracovních sil.

title: Sobotka: Naše priority o brexitu se shodují s EU. Zásadní je volný pohyb pracovních sil


description: V československý parlament z let 1946 až 1948 se v pátek proměnily interiéry radnice v Liberci. Točily se tam scény s Miladou Horákovou, když před Národním shromážděním promluvila poprvé a když v roce 1948 rezignovala na poslanecký mandát v reakci na komunistický převrat.

title: Převlečená liberecká radnice. Kvůli filmu o Miladě Horákové se stala parlamentem

maintext:
Byl to poslední natáčecí den filmu Milada, který se do kin dostane na podzim příštího roku. Novinářům to dnes řekl režisér a scénárista David Mrnka. Tím ale natáčení ještě definitivně nekončí. „Budeme mít pár dnů dotáčky na jaře,“ uvedl Mrnka.
Celovečerní film pojednává o ženě, která byla po vykonstruovaném procesu komunistickým režimem v roce 1950 popravena a stala se symbolem boje za svobodu. Titulní roli ztvárňuje americká herečka izraelského původu Ayelet Zurerová. „Má spojitost s Československem. Její maminka je z Bratislavy, zná reálie i ten příběh,“ uvedl Mrnka. Film má mezinárodní obsazení a scény se točí v angličtině s českým akcentem.
V pátek se v Liberci například natáčela scéna, kdy se Horáková setkává v parlamentu s tehdejším komunistickým předsedou vlády Klementem Gottwaldem. „Potkáváme se po jejím projevu na chodbě a já hodnotím situaci, že ji má národ pořád ještě rád a že bychom ji potřebovali na svojí straně,“ uvedl představitel Gottwalda Jiří Vyorálek.
Role Gottwalda se zhostil už v cyklu České století, i tak je to ale pro něj nová zkušenost. „Je to v angličtině. Tak už vůbec nevím, co s tou postavou dělat, protože moje angličtina je tak silná, že vůbec nevím, co tam vykládám. Takže jdu po nějakém smyslu a snažím se to trefovat,“ řekl v pátek novinářům. V cizím jazyce natáčí poprvé a podle svých slov naposledy. Nepředpokládá ani, že by v nějakém jiném filmu znovu hrál Gottwalda.
V jiné scéně natáčené na radnici se Milada Horáková setkala s Anežkou Hodinovou - Spurnou, která se ji snaží dostat do komunistické strany. „Byly to politické soupeřky, Spurná kovaná komunistka, Horáková na úplně opačné straně,“ uvedla představitelka Spurné Jitka Smutná.
Interiéry radnice si v pátek režisér pochvaloval, pro natáčení se příliš upravovat nemusely. „Prostor je úžasný, krásný. Hledali jsme po celém Česku,“ řekl. Koprodukční projekt Milada připravoval Mrnka devět let. Využil materiálů, které mu poskytla dcera Milady Horákové Jana Kánská, na scénáři spolupracovalo několik odborných poradců.


description: Za účasti prezidenta Andrzeje Dudy a stovek dalších lidí dnes v Polsku začal pohřeb řidiče kamionu, který zemřel při teroristickém útoku na berlínském vánočním trhu. Informovala o tom televize TVN24. Řidič Lukasz Urban, jehož mnozí Poláci i Němci považují za hrdinu, byl zastřelen pravděpodobným pachatelem útoku Anisem Amrim, který s jeho kamionem najel minulý týden do vánočního tržiště, kde zemřelo 12 lidí.

title: Na pohřeb řidiče polského kamionu z Berlína dorazil i prezident Duda


description: Donald Trump je definitivním vítězem voleb v amerických státech Wisconsin a Pensylvánie, kde se jedna z poražených protikandidátek domáhala přepočtu hlasů. Zatímco ve Wisconsinu Trumpovo vítězství přepočet v pondělí potvrdil, v Pensylvánii žádost o kontrolu ve stejný den zamítl federální soud, uvedla agentura AP.

title: Trump vyhrál ve Wisconsinu i po přepočtu hlasů. Výsledek voleb se nemění

maintext: The final Wisconsin vote is in and guess what - we just picked up an additional 131 votes. The Dems and Green Party can now rest. Scam!


description: Pravidla pro všechny čtyři národní parky v Krkonoších, Českém Švýcarsku, Podyjí a na Šumavě zřejmě čeká změna. Nejcennější příroda v nich by se měla podle ministerstva životního prostředí více otevřít turistům. Novinky přinese novela o ochraně přírody a krajiny, kterou schválila navzdory sporům Sněmovna. Předlohu, která zamíří k posouzení do Senátu, dolní komora významněji neupravila, jak požadovali někteří poslanci.

title: Šumava se víc otevře ohleduplným

maintext:
Pro novelu hlasovalo 121 ze 167 přítomných poslanců. Proti bylo 22 poslanců hlavně z řad ODS, ale taky KSČM a ČSSD. „To jsem opravu nečekal,“ komentoval výsledek hlasování ministr životního prostředí Richard Brabec (ANO). Před tím přečkala návrh na zamítnutí, který podpořilo 39 ze 137 přítomných poslanců.
V uplynulých měsících se ve Sněmovně v souvislosti s novelou debatovalo zejména o Šumavě. Kritici předlohy tvrdí, že zasáhne tamní obyvatele, udělá z nich lidi nižší kategorie, případně dokonce donutí odstěhovat se. Zastánci naopak říkali, že norma je kompromisem. Není možné chtít národní park a zároveň neakceptovat určitá omezení pro obyvatele, uvedl už dřív Brabec.
Sněmovna odmítla návrh Jana Zahradníka (ODS) na vypuštění pasáže, podle níž je dlouhodobým cílem ochrany národních parků i „zajištění nerušeného průběhu přírodních dějů“. Podle poslance to v podstatě znamená bezzásahovost. Bez podpory zůstal i další Zahradníkův návrh, podle něhož by i v nejcennějších částech parků byly možné zásahy „za účelem ochrany, obnovy a podpory ekologické stability lesních ekosystémů“, což mohlo mířit na boj s kůrovcem.
V dolní komoře neuspěl ani návrh Jiřího Junka (KDU-ČSL), podle kterého by přírodní zóna musela tvořit v různých časových horizontech více než polovinu rozlohy národních parků. Například u Šumavy by se tohoto stavu muselo dosáhnout do 18 let.
Už při prvním vymezení zón by území zařazené do nejcennější části Šumavy muselo tvořit nejméně 29 procent rozlohy parku. Junek neprosadil ani to, aby nejvíce chráněné přírodní zóny nebylo do budoucna možné přeřazovat do méně cenných zón. Předloha předpokládá čtyři. Ve Sněmovně neuspěl ani Jan Klán (KSČM), jenž žádal, aby pravidla pro národní parky upravily zvláštní zákony.
Novela přinese národním parkům podle ministerstva životního prostředí stabilitu, když stanovené zóny by se nesměly nejméně 15 let měnit, i otevírání národních parků, především Šumavy, šetrné turistice. Vymezí se například klidová území, zóny ochrany přírody, cesty a trasy a místa pro táboření nebo pro splouvání řek. Zruší se zákazy rozdělávání ohňů v obcích nebo vjezdu mimo silnice.
„Poslanci odhlasovali nová pravidla pro národní parky, podle nichž je jejich hlavním posláním ochrana nerušené divoké přírody na více než polovině území. Novela zákona ovšem neříká, do kdy se to má stát, a neobsahuje ani dostatečné podmínky pro ochranu území s dnešní divočinou,“ reagoval expert na ochranu přírody ekologického Hnutí DUHA Martin Voráč.
Sněmovna do předlohy vložila Junkovu úpravu, podle které by stát nesměl v národních parcích prodávat žádné pozemky. Návrhy Zahradníka a Petra Bendla (ODS) na další omezení předkupního práva státu k pozemkům v parcích neprošly.
Oproti vládnímu návrhu Sněmovna posílila postavení rad národních parků. K členům patří i zástupci obcí a krajů a místních podnikatelů. Orgány ochrany přírody měly původně s radami pouze projednávat například návrh zón národního parku, klidových území, cest a tras. Na návrh výboru pro životní prostředí na tom bude muset být dohoda. Dolní komora pozměnila i ustanovení o možnosti provádět v národních parcích preventivní protipožární opatření. Bude nutné jejich projednání s orgánem ochrany přírody a budou se muset zohlednit cíle ochrany národních parků.
V pátek pokračovala i debata o navrhovaných technických úpravách normy, konkrétně o té, která ruší jednu z novel zákona o Národním parku České Švýcarsko. Občanští demokraté si kvůli tomu vzali i přestávku, aby se vyjasnilo, zda je takový postup vůbec možný. Poslanec ODS Marek Benda kvůli tomu už dřív navrhl hlasovat v souvislosti s předlohou o ochraně přírody o zrušení zákona o elektronické evidenci tržeb. Sněmovna na to ale nepřistoupila. „Jsme přesvědčení o tom, že jde o přílepek, který není hlasovatelný,“ uvedl zpravodaj Robin Böhnisch.


description: Ozdobte linecké cukroví. Když si najdete chvilku trpělivosti na ozdobení, odměnou vám bude na pohled skutečně velice hezké a především vynikající cukroví. Nechte se inspirovat.

title: Vánoce se blíží. Připravte si zdobené linecké hvězdičky

maintext:
Zdobené linecké hvězdičky
těsto:
250g hladké mouky
80 g cukru moučka
160 g změklého másla
2 žloutky
pár kapek citronové šťávy
Na polevu:
šťáva z jednoho citronu
moučkový cukr
Na ozdobení:
nesolené pistácie
sušené brusinky
Suroviny vložte do kuchyňského robotu, máslo nakrájejte na menší kousky a stromečkovou metlou na nejnižší stupeň nechejte zpracovávat. Vznikne drobenkové těsto, které dlaněmi zpracujte do hladké hmoty. Zabalte do potravinové fólie a nechejte v lednici hodinu odpočívat. Pistácie vyloupejte a nakrájejte na drobnější kousky. Brusinky rovněž nasekejte nadrobno.
Zapněte troubu na 170 stupňů a nachystejte si na plech pečící papír. Těsto vytáhněte z lednice, trochu zpracujte dlaněmi a na pomoučněné pracovní ploše vyválejte těsto asi na 3-4 mm placku. Vykrájejte hvězdičky či jiné libovolné tvary, a poskládejte je na plech s pečícím papírem. Pečte asi 12 min, podle druhu trouby. (dokud hvězdičky nezezlátnou) Mezitím si připravte citronovou polevu: Šťávu z jednoho citronu smíchejte přibližně s šesti lžícemi moučkového cukru – poleva by měla mít konzistenci hustšího medu, aby vám z cukroví nestékala, ale zároveň se dala natřít na plochu. Pomocí malého štětce potřete vychladlé hvězdičky a posypejte kousky brusinek a pistácií a nechejte dobře zaschnout.
Recept pro KitchenAid.cz připravila Martina Mazalová z blogu V kuchyni obyčejné ženy.


description: Trest 17 let vězení a ústavního protialkoholního léčení, který soud uložil vrahovi z pražské tramvaje, je pravomocný. Pachatel Jan Holman ani státní zástupkyně nevyužili lhůtu, kterou si po listopadovém vynesení rozsudku ponechali pro případné podání odvolání. Vyplývá to z informací v databázi Infosoud.

title: Trest 17 let pro vraha z tramvaje je


description: Půl hodiny po poledni 28. prosince 1941 se na britské letecké základně Tangmere rozdrnčel telefon. Akce může začít. Přesně ve 22:00 tamního času se od dráhy odlepila kola upraveného bombardéru Halifax. První pilot Ronald Clifford Hockey nabral výšku a stočil příď čtyřmotorového letounu na východ. Na temnou Evropu. V trupu se usadili muži v civilních šatech, kteří však prošli speciálním vojenským výcvikem.

title: Brzy o nás uslyšíte, loučili se Gabčík a Kubiš. Před 75 lety začal Anthropoid

maintext:
Přesně před pětasedmdesáti lety se do tehdejšího protektorátu vrátili českoslovenští parašutisté ze skupin Silver A, Silver B a Anthropoid. Jozef Gabčík a Jan Kubiš z posledně zmíněné skupiny měli za úkol zabít jednoho z nejmocnějších mužů třetí říše: Reinharda Heydricha.
Noční let nepostrádal dramatické okamžiky. „0:42, nad Darmstadtem setkání s nepř. stihači, obratností pilota však letoun uniká,“ píše se v hlášení.
I s anglickou posádkou je v letounu 16 osob. Nad Čechami po bombardéru střílejí děla. Posádka se domnívá, že patří k protiletadlové obraně plzeňské Škodovky. Krátce po druhé hodině ráno pilot začne klesat z výšky deseti tisíc stop na pouhých devět set. „2:24, vysazena východně od Plzně skupina Anthropoid.“
Gabčík s Kubišem spolu se svým vybavením mizí za letadlem. O půl hodiny později už je stroj prázdný a otáčí na západ.
„Po celou dobu letu, jakož i před ním a před seskokem samotným projevila skupina Silver A opravdu nejlepší duchovní kondici. Rovněž tak Anthropoid, kde však byl znatelně lepší rtm. Gabčík. Skupina Silver B zdála se býti před letem úplně deprimována, ačkoliv po rozkaze k seskoku provedla tento bez zaváhání.
Depresi naznačilo několik poznámek, jako: ‚Tak oni to myslí do opravdy‘, ‚To je štěstí, že jdu, jinak bych to všechno rozházel.‘ Obě poznámky pronesl rt. Zemek, zároveň mávnutím ruky odepře je blíže vysvětlit,“ uvádí záznam o letu. I do úředního dokumentu se dostaly okamžiky těsně před seskokem.
„Skupina Silver A i Anthropoid před seskokem podala dispatcherovi ruku a přesvědčivě řekla: ‚Brzy o nás uslyšíte, uděláme všechno, co bude možné.‘,“ končí záznam z letu.
Gabčík si při dopadu na zmrzlou zem zranil nohu. Parašutisté ukryli vybavení v zahradní kůlně. Kubiš se vydal do nedaleké vesnice zjistit, kde se vlastně ocitli. Farář František Samek mu řekl, že je ve středočeských Nehvizdech. Posádka Halifaxu ze 138. perutě RAF udělala navigační chybu a původně určené místo u Ejpovic nedaleko Plzně minula o dobrých sto kilometrů vzdušnou čarou.
Ráno se oba parašutisté vydali na nádraží v Mstěticích. A dopoledne už vyhledali v Rokycanech na Plzeňsku penzionovaného železničáře Václava Stehlíka s heslem „Přinášíme pozdrav od Hradeckého“. Navázali tak kontakt s domácím odbojem. O pět měsíců později, 27. května 1942, zaútočí v Praze na Heydrichovu limuzínu. Pár dní nato zastupující říšský protektor na následky zranění umírá.
Jejich čin změnil dějiny Československa. Akce měla mimořádný mezinárodní ohlas. Následně odstoupily signatářské země od mnichovské dohody. To přispělo k znovuobnovení poválečného Československa v předmnichovských hranicích.
Skupina Silver A pod velením nadporučíka Alfréda Bartoše působila na Pardubicku. Už 15. ledna 1942 navázala její vysílačka Libuše spojení s Londýnem. Parašutisté splnili i druhý úkol: kontaktovat klíčového agenta československého zpravodajství Paula Thümmela. „V rámci odboje předvedli Bartošovi lidé mimořádný výkon. Přitom se na ně poněkud zapomíná,“ řekl Miloš Borovička z Roty Nazdar. Ta spolu s Československou obcí legionářskou připravila projekt Libuše volá Londýn, který chce zpravodajskou operaci připomenout.


description: Nová výstava v domě U Zlatého prstenu poblíž pražského Staroměstského náměstí představuje podobu města v době Karla IV. a císařovy urbanistické a stavitelské počiny. Otevření nového objektu muzea je symbolickým uzavřením roku 700. výročí narození Karla IV.

title: Nová výstava představuje Prahu jako město v době Karla IV.

maintext:
Expozice Praha Karla IV. - velkolepé staveniště Evropy je první fází, muzeum chce postupně zaplnit všechny prostory historického domu. Zároveň tak zčásti vyřeší i nedostatek svých výstavních prostor. „Můžeme zde prezentovat část sbírky středověkých pragensií,“ řekla ředitelka Muzea Hlavního města Prahy Zuzana Strnadová. Město do vybudování expozice investovalo 15 milionů korun.
Výstava používá moderní prostředky, jako jsou projekce nebo dotykové obrazovky. „Návštěvník je vystaven širokému spektru vjemů, musí zapojit všechny smysly. Expozice je komponovaná podobně jako třeba rytmizované divadelní představení,“ vysvětlil její architekt Broněk Stratil.
Hlavním exponátem je model města s takzvaným videomappingem, tedy projekcí přímo na hmotu modelu, která ilustruje postupný urbanistický vývoj Nového Města pražského. Expozice je podle něj zatím spíš „ochutnávkou“, hotová celá by mohla být za rok. Celé muzeum se všemi prostory by podle radního pro kulturu Jana Wolfa (KDU-ČSL/Trojkoalice) mohlo být dokončeno za čtyři či pět let.
Kromě modelů města či jednotlivých budov návštěvníci expozice uvidí i řadu cenných exponátů ze sbírek muzea, jako například poutní odznak z druhé poloviny 14. století dokládající, že Praha v době Karla IV. patřila k významným poutním místům.
Muzeum je otevřeno každý den od 9:00 do 20:00. Vstupné je 150 korun, pro držitele karet na pražskou MHD opencard nebo lítačka 130 korun. Členové organizovaných skupin nad deset osob zaplatí 120 korun, děti polovinu. Pro školní skupiny a držitele karet ISIC je vstupné 50 korun. Rodinná vstupenka za 300 korun platí pro jednoho či dva dospělé s jedním až čtyřmi dětmi do 14 let.
Hlavní město u příležitosti 700. výročí narození Karla IV. podpořilo více než 30 projektů. Vláda vyčlenila na desítky akcí v celé zemi asi 70 milionů, město 30 milionů korun. Kromě výstav či knih byla například také rekonstrukce korunovačního průvodu či odborná konference.


description: Skotsko vyvolá nové referendum o odchodu ze Spojeného království, pokud Británie nezaručí, že země zůstane součástí jednotného trhu. Skotská první ministryně Nicola Sturgeonová oznámila, že brzy představí návrh nového uspořádání vztahů Skotska a Británie, aby Skotsko mohlo zůstat součástí jednotného trhu EU.

title: MACHÁČEK: Skotská nezávislost znovu na stole

maintext:
Píše to dnes agentura Bloomberg.
Na to, že by Británie mohla zůstat součástí jednotného trhu, to ale popravdě řečeno vůbec nevypadá. Britský ministr obchodu Liam Fox oznámil, že Británie se nyní soustředí na provizorní, tranzitní dohodu Británie s EU. Ta bude platit po odchodu Británie z EU, dva roky po spuštění článku 50 Lisabonské smlouvy. Tranzitní dohoda počítá se členstvím Británie v celní unii, což je ovšem něco jiného než jednotný trh. Během fungování tranzitní dohody se mají Británie a EU snažit vyjednat dohodu o svobodném obchodu, což je sice více než celní unie, ale mnohem méně než jednotný trh.
Ministr Fox si za příklad pro tranzitní dohodu bere existující smlouvu mezi EU a Tureckem (tedy žádný model Švýcarsko nebo Norsko).
Otázka je, co na to zbytek EU a Komise. Různé úniky informací naznačují velmi ostré a nekompromisní postoje v blízkosti šéfa EK.
Na druhou stranu představa, že se EU postaví za tzv. tvrdý brexit, je asi úplně nesmyslná. Německo potřebuje přístup na britský trh, německá obchodní bilance s Británií je silně přebytková. Lze též předpokládat, že kdyby Británie najednou vyhostila milion Poláků, kteří v Británii žijí, asi by se státy na kontinentu příliš neradovaly.
Ve výborné analýze pro Financial Times se Chris Giles dívá na ekonomický dopad tarifních a netarifních bariér a domnívá se, že není tak signifikantní. Celní bariéry činí v průměru 2,3 procenta, což jistě není nic závratného. Až Británie odejde z EU, bude mít většina britských produktů stále „razítko“ na to, že vyhovují evropské regulaci a legislativě. Osmdesát procent evropských standardů je dobrovolných.
Co ale Británie nemůže, je vyjednat nový obchodní pakt s USA, který uzná americké zákony a regulace. V závěru článku se praví: „Není žádné jasné řešení, které by mohlo uspokojit všechny britské cíle – jednoduchou a levnou regulaci, snadné obchodní vztahy s EU, obchodní vztahy se státy mimo EU a plnou suverenitu ohledně všech regulací.“
Ano – z toho všeho skutečně jde hlava kolem. EU čelí asi šesti dalším krizím najednou. Máme tu nové geopolitické otazníky od Trumpa přes Sýrii po Čínu a Rusko. A do toho si Británie vymyslí tento téměř neřešitelný sebedestruktivní hlavolam, který bude léta zaměstnávat elity, které se místo toho mohly věnovat něčemu užitečnějšímu.
Autor je předsedou správní rady IPPS - Institut pro politiku a společnost


description: Gablech patřil mezi poslední žijící československé piloty, kteří za druhé světové války sloužili v britském letectvu.

title: Pohřeb měl válečný veterán Gablech, zemřel ve 101 letech


description: Ve schváleném protikuřáckém zákoně zůstala absurdita. Hospodský nesmí pod hrozbou pokuty nalít „osobě zjevně ovlivněné alkoholem“. V zákoně však chybí definice tohoto pojmu. Byla v pozměňovacím návrhu, ten však poslanci neschválili. Což někteří zákonodárci ani netušili, jiní zase doufají, že zmatek odstraní Senát.

title: Kde je hranice opilosti? Poslanci ve zmatku nechali v protikuřáckém zákoně absurditu

maintext:
Podle nového zákona, který poslanci schválili v pátek, hrozí hospodskému, jenž poruší zákaz „prodávat alkoholický nápoj osobě zjevně ovlivněné alkoholem nebo jinou návykovou látkou“, zákaz činnost až na dva roky a pokuta 50 tisíc. Problémem však je, že hospodský nemá návod, jak poznat, jestli je zákazník už „zjevně opilý“. Případně, jestli je pod vlivem jen „lehce“, tedy tak, jak je to ještě podle zákonodárců v pořádku, a může mu natočit.
„Neví to ani hospodský, ani já. Upozorňovali jsme na to, ale marně. Koalice hlasovala jako stroj,“ odepsal serveru Lidovky.cz bývalý primátor a místopředseda zdravotního výboru Poslanecké sněmovny Bohuslav Svoboda (ODS).
Jeho kolega z výboru, poslanec Vít Kaňkovský (KDU-ČSL), říká, že to také vnímá jako „problematické ustanovení“. Hlasoval proto pro pozměňovací návrh, který odstavec upřesňoval. Tedy uváděl, že „osoba zjevně ovlivněná alkoholem“ se pozná tak, že začne být nebezpečná sobě nebo svému okolí. Lidově řečeno, hospodský by nesměl nalévat agresivnímu opilci.
Někteří poslanci netušili, že pozměňovací návrh neschválili
„Bohužel návrh nebyl schválen. Doufám, že v tomto ohledu budou aktivní kolegové v Senátu,“ vyjádřil naději poslanec Kaňkovský.
„Záměrem byly restrikce vůči osobám silně podnapilým,“ vysvětlil serveru Lidovky.cz bývalý ministr zdravotnictví Leoš Heger (TOP 09). I on ale spoléhal na pozměňovací návrh, jenž ale v pátečním zmatku poslanci neschválili. „Upřesňoval, že jde o osoby, které ohrožují sebe nebo okolí, takže by nehrozilo, že by mohli být šikanováni lidé rozumně ‚přiopilí‘,“ mínil Heger, který stál v počátcích protikuřáckého zákona.
Výsledek hlasování o připojení definice do zákona.
Někteří poslanci včetně zpravodaje zákona Jaroslava Krákory (ČSSD) byli však ještě o víkendu přesvědčeni, že definice v zákoně je.
Zmatky zpravodaje Krákory
Poslanec Krákora serveru Lidovky.cz napsal: „Je tam přesně definice - ruší klid, fyzicky napadá, nebo ničí majetek.“
Stenozáznam z jednání sněmovny však ukázal opak. (viz obrázky)
Krákora nebyl zjevně ve formě ani v pátek během projednávání zákona. U hlasování o připojení definice se několikrát spletl. Nejprve se přehlédl u stanoviska ministra a následně řekl, že zdravotní výbor úpravu nedoporučil, což nebyla pravda. Na Krákorovu chybu upozornil předseda poslanců ODS Zbyněk Stanjura.
Stenozáznam z jednání poslanecké sněmovny.
Ten několikrát během jednání žádal Krákoru o krátké objasnění úprav, o nichž poslanci v devíti desítkách hlasování rozhodovali. „Očekával bych, že pan zpravodaj bude připraven lépe,“ řekl v pátek Stanjura.
Kritika zákona se na zákonodárce sesypala i ze strany Asociace hotelů a restaurací ČR. „Aby hostinští nalévali alkohol pouze lidem, kteří nemohou způsobit úraz nebo škodu, považujeme za absurdní,“ řekl prezident asociace Václav Stárek.
„Socialistické peklo“
Alexandra Udženija, místopředsedkyně ODS, na své facebookovém profilu dokonce napsala, že protikuřácký zákon je cesta „rovnou do socialistického pekla.“
„ A představte si, že v rámci tohoto zákona byla dokonce schválená povinnost vyhodit z hospody osobu, která vykazuje známky opilosti. A když to hospodský neudělá, tak může dostat zákaz výkonu činnosti až na dva roky,“ napsala dále Udženija
Takzvaný protikuřácký zákon, který poslanci schválili v pátek, přináší úplný zákaz kouření v restauracích a dalších pohostinských zařízeních. Hostinští nemají mít žádné úlevy například v možnosti zřizovat v podnicích kuřárny. Zákon řeší i prodej alkoholu, nebo výrobu. Předloha nyní zamíří do Senátu.


description: Policie se nejspíš nebude zabývat vyšetřováním kompromitujícího videa s Jindřichem Forejtem, na němž mimo jiné šňupe bílý prášek. Bývalý šéf hradního protokolu si tak může částečně oddychnout. I kdyby se prokázala autentičnost videa, užívání drog v soukromí není trestné. Opačná situace je ale u bezpečnostní prověrky, o tu může Forejt velice snadno přijít.

title: Kvůli obsahu videa se Forejt policie bát nemusí. Horší to je v případě prověrky

maintext:
Na existenci kompromitujícího videa, na kterém je zachycen Forejt, upozornil na začátku týdne server Hlidacipes.org, který z něj publikoval několik fotografií s komentářem. Bývalý šéf hradního protokolu na nahrávce údajně šňupal bílou látku.
Ve středu se děním kolem Forejta začala zabývat Národní protidrogová centrála (NPC). Zdali ale vyvodí nějaké důsledky, není jisté. „I kdyby došlo k protiprávnímu jednání s nelegálními drogami, tak to neznamená, že bychom se tím zabývali my. Informace vyhodnotíme ve vztahu k naší problematice a příslušnosti,“ řekla serveru Lidovky.cz mluvčí útvaru Barbora Kudláčková.
Při prověřování okolností přitom vychází NPC pouze z veřejně dostupných informací, neboť zmiňovanou nahrávku nemá k dispozici a pravděpodobně ani mít nebude. Podle Kudláčkové totiž není jisté, zdali o její pořízení budou protidrogoví detektivové usilovat.
Drogy nejsou nezákonné
Advokát Jaroslav Ortman.
I kdyby se autentičnost záběrů skutečně podařilo ověřit, Forejt se stíhání ze strany policie s největší pravděpodobností bát nemusí. Užívání jakékoliv drogy v soukromí totiž není trestné.
O porušení zákona by se jednalo až v případě, kdy by Forejt drogu distribuoval, potvrdil serveru Lidovky.cz advokát Jaroslav Ortman.
Podle něj je zarážející jiná věc. „Jak je vůbec možné, že tak vysoký úředník je nahráván. Pokud by se prokázal úmysl toho člověka vydírat, měl by být stíhán autor nahrávky,“ uvedl Ortman . „Že někdo nahrává v soukromí jinou osobu, je podle mě naprosto zavrženíhodné. Jen to ukazuje, jaké kamarády kolem sebe pan Forejt měl.“
Co bude s prověrkou?
Hlavní problém Forejt může mít s bezpečnostní prověrkou. Tu potřeboval nejen na Hradě, ale ještě více pro své případné vyslání jako ambasadora do Vatikánu, kde by ho rád viděl prezident Zeman.
Jako bezpečnostní riziko a tím pádem stopku pro prověrku zákon totiž označuje „chování, které má vliv na důvěryhodnost nebo ovlivnitelnost osoby a může ovlivnit její schopnost utajovat informace“, což by Forejtovo chování zachycené na videu splňovalo.
Národní bezpečnostní úřad (NBÚ), který má udělování prověrek v kompetenci, musí reagovat na všechny informace, které jsou o osobě k mání. Tedy i aktuální zprávy o jeho chování, byť v soukromí. Zda Forejtovi aktuálně hrozí odebrání prověrky, ale úřad konkrétně komentovat nemůže.
Bývalý šéf hradního protokolu Jindřich Forejt (vlevo) a hradní kancléř Vratislava Mynáře (vpravo).
„Průběžně sledujeme otevřené zdroje, pracujeme s informacemi, které nám poskytují občané, včetně anonymů, ale každý případ se posuzuje a prověřuje individuálně. Rozhodnutí padají po důkladné revizi celé záležitosti,“ řekl serveru Lidovky.cz mluvčí NBÚ Radek Holý.
Připustil, že pamatuje i případy, kdy se držitelé prověrek stali obětmi trestných činů. V takových situacích se podle něj k řešení musí přistupovat mimořádně citlivě.
V bezpečnostním dotazníku, který každý žadatel o prověrku musí vyplnit, je navíc jasný dotaz na užívání drog. Lze předpokládat, že hradní protokolář do něj uvedl, že drogy nebere a to může NBÚ považovat za další riziko. Podle zákona se za riziko totiž považuje uvedení nepravdivé informace nebo zamlčení informace.
Holý potvrdil, že uchazeči se v bezpečnostních dotaznících pravdě mnohdy záměrně vyhýbají. „Samozřejmě, že můžou lhát a lžou,“ řekl. NBÚ se ale podle něj snaží těmto praktikám předejít. „My se při prověrce dotazujeme všech partnerů v České republice. Potřebujeme zjistit zdravotní stav, oslovujeme finanční úřady, banky, policie, zpravodajské služby. Informace, které nám poskytují, dostáváme tak, jak jsou. Nemůžeme je napadat, kritizovat nebo chtít lepší vyjádření,“ vysvětlil.
Konec z osobních důvodů
O Forejtově konci na Hradě se spekulovalo od konce minulého týdne, kdy mu podle médií byla na Hradě zapečetěna kancelář. Vedení Pražského hradu ale záležitost nekomentovalo s tím, že jde pouze o spekulace. Hradní protokolář oficiálně rezignoval „z osobních a zdravotních důvodů“ v úterý.
Forejt je vedený v evidenci zaměstnanců i na ministerstvu zahraničních věcí, kde po dobu svého působení na Hradě čerpal neplacené služební volno. „V tuto chvíli nás nevyrozuměl, že by se chtěl na ministerstvo zahraničních věcí vrátit. Pokud se tak stane, musíme mu dle zákona nabídnout odpovídající pozici, která by odpovídala jeho kvalifikaci, tedy středoškolské vzdělání,“ řekla v úterý serveru Lidovky.cz Irena Valentová z tiskového oddělení resortu.
Andrew Schapiro 28. října na Hradě.
Hradní protokol byl v poslední době spojen s několika spornými situacemi. Musel vysvětlovat zpoždění leteckého speciálu, ve kterém letěla delegace vedená prezidentem Milošem Zemanem na pohřeb slovenského prezidenta Michala Kováče. Z hradního protokolu také měla podle oficiálního sdělení Hradu pocházet chybná informace, na jejímž základě Zeman obvinil amerického velvyslance Andrewa Schapira z neúčasti na udílení státních vyznamenání 28. října na Pražském hradě. Schapiro ale ve Vladislavském sále byl. Forejt byl také často zmiňován v kauze neudělení vyznamenání pamětníku židovského holokaustu Jiřímu Bradymu. Minulý rok v září pak při přijetí generálního tajemníka NATO Jense Stoltenberga visela v Trůnním sále Pražského hradu vlajka OSN místo vlajky Severoatlantické aliance.


description: Hasiči v Česku na Štědrý den vyjeli k 51 požárům, zásahů tak bylo mírně víc než loni. Následky na životech a majetku však byly ve srovnání s loňskem menší. Požáry si letos vyžádaly jeden lidský život na Mostecku a způsobily škodu zhruba dva miliony korun, loni zahynuli tři lidé a devítimilionová škoda byla nejvyšší za šest let.

title: Na Štědrý den bylo více požárů než loni. Šest lidí bylo zraněno


description: Ministerstvo financí snížilo Ústí nad Labem sankci za rekonstrukci muzea na 6,5 milionu korun, původně vyměřená pokuta za chybu v tomto v evropském projektu byla 296 milionů korun.

title: Ministerstvo snížilo ústecké radnici pokutu za chyby. Z 296 milionů na 6,5

maintext:
Zastupitelé v pondělí schválili rozpočtové opatření, na jehož základě město sníženou pokutu zaplatí. Původní pokutu vyměřil městu úřad regionálního operačního programu (ROP) Severozápad loni v květnu. Radnici v projektu vytýkal mimo jiné to, že po uchazečích o zakázku chtěla potvrzení bezdlužnosti.
Primátorka Věra Nechybová (nez.) ČTK řekla, že za snížením pokuty je řada jednání a argumentování. Původně vyměřenou sankci radnice považovala za příliš přísnou. „Domníváme se, že za pochybení, která byla v rámci projektu zjištěna, byla sankce opravdu nepřiměřená,“ řekla Nechybová.
I po zaplacení pokuty se město může proti jejímu udělení bránit podáním žaloby. Tak už to dělalo v případě jiných sankcí. Zda to udělá i v případě muzea, zatím není jasné. „Můj názor je takový, že pokud se rozhodneme jít jednou cestou, tak bychom se jí měli vydat i teď. Ale je to věc názoru celého vedení města nebo rady,“ doplnila Nechybová.
Rekonstrukce muzea stála 447 milionů korun, evropská dotace činila 336,5 milionu. Případem rekonstrukce se zabývala i policie. Dospěla k závěru, že zakázka byla předražená o 53 milionů korun. Nikoho ale neobvinila, protože nedohledala, jak o ní hlasovali někdejší zastupitelé, a případ odložila.
Krajské město platilo pokuty za chyby v evropských projektech opakovaně. Například za projekt městských sadů má radnice platit 2,5 milionu korun a za bourání sektorového centra 7,9 milionu. Odvolací úřady výrazně snížily i pokutu kvůli opravě sídliště Mojžíř. Z původně vyměřených 116 milionů korun za IPRM (Integrovaný operační program) Mojžíř má zaplatit jen 7,3 milionu.


description: Ministr zahraničí Lubomír Zaorálek je optimistický v případě dvojice Čechů, které turecké úřady zadržely kvůli podezření z terorismu. Vidí na turecké straně ochotu pomoci a vyjít Česku vstříc, případ ale nepůjde vyřešit za den. Novinářům to v úterý řekl v Ankaře po jednání se svým tureckým kolegou Mevlütem Çavusogluem.

title: Zaorálek: Turecko je vstřícné, podezření o napojení Čechů na teroristy je ale vážné


description: O tomto víkendu má vyvrcholit vlna mimořádně chladného počasí, které tento týden zasáhlo sever Spojených států. Na nebezpečně nízké hodnoty až minus 34 stupňů Celsia spadly teploty v Montaně. Varování před „život ohrožující zimou“ bylo vydáno také pro Severní Dakotu. Informovala o tom v sobotu americká Národní meteorologická služba (NWS).

title: Sever USA zasáhly ‚život ohrožující‘ mrazy. V Montaně bylo minus 34 stupňů


description: V roce 2012 získala na karlovarském festivalu diváckou cenu belgická tragikomedie Hasta la vista! o cestě tří handicapovaných mladíků za placenou sexuální zkušeností. Nyní přichází dokumentaristka Dagmar Smržová se snímkem Miluj mě, jestli to dokážeš na totéž téma – a na festivalu v Jihlavě z toho opět byla cena diváků. Zdá se tedy, že jde o problematiku, která dovede u české veřejnosti vzbudit zájem a empatický ohlas. Dokument Dagmar Smržové tomu napomáhá, mimo jiné, i poněkud zjednodušujícím přístupem.

title: RECENZE: Miluj mě, jeslti to dokážeš. Dokument nejen o hledání láskyplných prostitutek

maintext:
Snímek sleduje tři handicapované muže, kteří se nezávisle na sobě vydávají za naplněním své sexuální touhy. Dva z nich jsou na vozíku, třetí má lehkou formu Downova syndromu. Ve dvou případech směřují k prostitutkám, ve třetím případě jde o ženu, která se rozhodla věnovat zacházení se sexualitou handicapovaných na poněkud sofistikovanější úrovni.
Dokument, cenný svou otevřeností, bez zábran a moralizování líčí potřeby mladých mužů, kteří mají z toho či onoho důvodu malou šanci navázat běžný partnerský vztah. Velmi názorně ukazuje také překážky, které musí handicapovaný muž překonat, když si chce sex koupit. A nastiňuje cestu, jak tyto překážky minimalizovat – totiž vyškolením odborných asistentek, z jejichž prvních vlaštovek se film na konci raduje.
J enomže i název snímku Miluj mě, jestli to dokážeš jaksi hovoří o něčem jiném než o obchodu či službě: totiž o citu. A případ mentálně handicapovaného Tomáše, který by mimochodem vydal na samostatný a možná ještě silnější dokument, je v tomhle směru poměrně výmluvný. T omášova cesta z Prahy až do Mostu za dámou, která je k němu laskavá, ale evidentně se tragicky míjí s jeho skutečnými potřebami, i jeho pozdější modlitba za nalezení spřízněné duše svědčí o tom, že tady jakákoliv sexuální asistence asi úplně nepomůže. V případě jiného z hrdinů se lze naopak ptát, zda by mu opravdu stačila ezotericky pojatá práce se sexuální energií, kterou v dokumentu optimisticky rozvíjí sexuální asistentka Vladana.
Tyto náměty k přemýšlení, které snímek obsahuje, jsou ovšem ve výsledku překryty nadšením z toho, že se zacházení s intimitou handicapovaných v Česku konečně dostává na „odbornou“ úroveň. Právě v tomto ohledu však dokument nabízí povážlivě kusé informace. Kdo jsou ti odborní školitelé, kteří vypěstují handicapovaným mužům vnímavé partnerky? Ze záběrů ve filmu to vypadá na jakýsi trochu zvláštní sluníčkový spolek, ale materiálu je tak málo, že je opravdu těžko soudit. Ne že by bylo nutné tu hned požadovat razítko ministerstva zdravotnictví: ale komentář erudovaného sexuologa či psychologa by dokumentu Dagmar Smržové rozhodně neuškodil.
Celkově se snímek, který má ambici postihnout širokou a složitou tematickou oblast, pohybuje na tenkém ledě dílčích pohledů. Mimo jiné už jen v tom, že se zabývá výhradně mužskými sexuálními potřebami. A že naopak bere ochotu žen poskytovat placené sexuální služby různého rozsahu jako víceméně neproblematickou danost. Je to slovo do pranice, ale nemělo by být poslední. ́


title: Legendární knihkupectví z filmu Vrchní, prchni! končí

maintext:
VIDEO: Slavné knihkupectví z filmu Vrchní, prchni! se zavírá Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
Slavné pražské knihkupectví v Kaprově ulici z filmu Ladislava Smoljaka Vrchní, prchni! se zavírá. Prodejna se tak stěhuje na nové místo, a to do Rybné ulice. „Jsou to větší prostory a je tam přízemí a suterén,“ řekla majitelka Anna Horáčková. „V přízemí by měla být prodejna a v suterénu, který je architektonicky nádherný, bychom chtěli udělat literární kavárnu,“ dodala. Na Štědrý den bude legendární knihkupectví Fišer fungovat naposledy.


description: Česká královna a matka císaře Karla IV. Eliška Přemyslovna si zaslouží být svatořečena. Alespoň to si myslí poslanec Augustin Karel Andrle Sylor (za Úsvit), který s návrhem na její kanonizaci přišel. Podle něj se jednalo o významnou ženu, která se zasadila i o rozvoj křesťanství v českých zemích.

title: Svatořečte Elišku, žádá poslanec. Má prý důkaz, že matka Karla IV. vyléčila člověka


description: Netradiční košt se uskutečnil dnes odpoledne v Koryčanech na Kroměřížsku. Ochutnávalo se totiž vánoční cukroví, které napekly místní i pekařky ze širokého okolí. Zaplněný kulturní dům ukázal, že se nápad místní radnice neminul účinkem.

title: Vánoční cukroví je pro mě potěšení, říká pekařka z Koryčan

maintext:
„Spokojené byly také pekařky, které vyslechly slova chvály. Pečení vánočního cukroví je pro mě potěšení,“ řekla Jana Smetanová.
Do soutěže přihlásila deset druhů vánočního cukroví. „Peču klasiku, linecké, vanilkové rohlíčky. Ale moje specialitka jsou tučňáci. Jsou to takové úlky, které jsou nazdobené jako tučňáci,“ popsala Smetanová. V její rodině jde cukroví hodně na odbyt. „Hodně, hodně se konzumuje. Jelikož chutná a jsem chválená, tak to dělám ráda, protože člověk je rád pochválený,“ dodala s úsměvem pekařka.
Několika druhy vánočního cukroví se přišla pochlubit i Alena Uhlířová. „Mám tady ořechové rohlíčky, šátečky, marokánky nebo medové trubičky. Všechno jsou to ověřené recepty, které naší rodině chutnají,“ popsala. Do Koryčan se přistěhovala na důchod z Brna. „Říkala jsem si, že je tady plno akcí a že se musím taky zapojit,“ dodala Uhlířová, která peče 18 až 25 druhů cukroví.
Mladší generaci zastupovala Vendula Boudová. „Každý rok se těším, protože hrozně ráda peču. Sice si říkám, že to nebudu dělat, ale pokaždé přidám nějaký nový recept, který jsem někde viděla v časopise a který musím vyzkoušet,“ řekla Boudová.
Nabídku si pochvalovali i mlsouni, kteří zcela zaplnili sál kulturního domu. „Je to velice zajímavá a chvályhodná akce. Člověk si akorát musí dávat pozor, aby se tím úplně nepřesladil a nepřejedl,“ řekl jeden z návštěvníků, Norbert Svačina. Sám se na pečení cukroví doma prý podílí jen nákupem surovin. O zbytek se podle něj postará manželka s dětmi.
Podle pořadatelky Ivety Holáskové se koštu účastnilo 63 vzorků cukroví, které napekly výhradně ženy. Nejmladší účastnicí koštu byla žákyně základní školy Aneta Janováčová. Mezi vzorky nechybělo ani cukroví z bezlepkové či z pohankové mouky. U většiny účastníků však vítězila klasika.
Lidé, co pečou, ubývá
„U nás zdravá strava moc nejede, děti by asi neměly velkou radost,“ mínila Boudová. „Nám to nechutná. Máme rádi své nezdravé, ale dobré,“ dodala Uhlířová. „Je to chvályhodné, některé takové cukroví je i moc dobré, ale klasika je prostě klasika,“ mínila Smetanová. Košt vánočního cukroví v Koryčanech zaujal a příští rok by se měl konat podruhé.
Lidí, kteří si pečou vánoční cukroví doma, v Česku v posledních letech ubývá. Stále častěji si jej totiž nakupují hotové. Větší zájem hlásí mnohé cukrárny a pekařství, pečením cukroví si přivydělávají i nezaměstnané ženy a maminky na rodičovské dovolené. Další lidé cukroví dostávají od příbuzných či od přátel. Někteří se pak na Vánoce bez něj úplně obejdou.


description: Odchod ředitele protokolu Pražského hradu Jindřicha Forejta, který se v úterý vzdal svého místa, je drsnou a varující zprávou o poměrech na Hradě.

title: Forejtův případ je varující zprávou o poměrech na Hradě, shodují se média


description: Josef Jehlík se narodil v roce 1927 v Úboči na Domažlicku. Byl sedlákem na rodinném hospodářství “U Roubalů”. Statek ale postihla kolektivizace zemědělství a v roce 1953 byl odsouzen na dva měsíce vězení za neplnění povinných dodávek. Vězněn byl v pracovním táboře v Plzni-Karlově. V květnu 1953 byla celá rodina vystěhována do Horního Fořtu u Javorníka a dostala zákaz pobytu v okrese Domažlice. Jehlík pracuje na státním statku a v roce 1960 se vrací do Hlohové v západních Čechách. Pracuje v pivovaru a v šamotce ve Staňkově.

title: Proč nás stěhujete? ptal se sedlák Josef Jehlík. Protože se vám dobře vedlo

maintext:
Josef Jan Jehlík se narodil 19. června 1927. Pochází z Úboče na Domažlicku, kde jeho rodiče vlastnili středně velké hospodářství, které tvořilo soběstačnou zemědělskou jednotku s rostlinnou i živočišnou výrobou. V té době se nemohla farma specializovat jen na jednu komoditu, ale musela mít široký záběr produkce, aby se uživila. Jehlíkovi obdělávali asi 16 hektarů polí, ke statku patřilo 5 ha luk a 12 ha lesa.
Chovali hovězí dobytek, prasata, drůbež, velmi úspěšní byli v chovu koní. Chovali dva páry koní, kteří byli zapsáni v zemské plemenné knize, pravidelně získávali ocenění na výstavách a hříbata byla chovateli velmi žádaná. Když roku 1939 vyhráli Jehlíkovi první cenu na celostátní výstavě, odkupoval jejich hříbě valáška státní hřebčín a o klisničky se prali zájemci z celé země.
Syn Josef Jehlík po vystěhování do Slezska, Horní Fořt 1953
Rodina Jehlíkova hospodařila na gruntu „U Roubalů“ v Úboči (čp. 10) již od 18. století, statek se předával z generace na generaci. Josef se narodil jako jediný syn a neměl žádné sourozence, bylo tedy přirozené, že převezme rodinný statek a bude pokračovat v sedlácké tradici. K tomu jej také rodiče vychovávali. Jeho životní cesta byla jasně vytyčena. Dokud ji drasticky nepřerušily politické události roku 1948 a následná kolektivizace zemědělství. „Když jsem se narodil, nikdo se se mnou nebavil, čím budu. Ty budeš sedlák a hotovo. Protože jsem se narodil na hospodářství, povolání bylo dědičné. Já byl spokojený, měl jsem radost, že budu doma, že nebudu muset nikam jít. A zatím to bylo obráceně. (...) Ani mne nenapadlo, že bych uvažoval o jiné profesi. Když jsem vycházel ze školy, děti se rozhodovaly: Já se půjdu učit, já půjdu do školy. Já byl takový trouba, nemohu říkat nic, mám linii určenou a musím ji dodržet. Když jsem viděl, že na našem dvoře hospodařilo tolik generací, řekl jsem si, že by byla zrada, kdybych to nedodržel. Pokračoval jsem.“
Josef Jehlík vychodil obecnou školu v Úboči, měšťanku navštěvoval v Kolovči a potom absolvoval dvouletou hospodářskou školu v Domažlicích. „Moc jsem studovat nemohl, ale zemědělskou školu jsem si udělal, protože když chce člověk hospodařit, je potřeba.“ Studium mělo žáky připravit na kvalifikovanou práci v zemědělství, učili se o hospodářských zvířatech, typech půdy, osivu, hnojivech atd.
Syn Josef Jehlík a strýc Jan Jehlík, Němčice 1961
Německým vojákům nad hlavou se skrývali uprchlí ruští zajatci
Život na vesnici ovlivnila druhá světová válka. Pamětník ale vzpomíná, že podmínky pro zemědělskou činnost byly v protektorátu příznivější než později v socialistickém Československu: „Němci byli lepší než komunisti. Síly se třeba čtyři hektary pšenice nebo žita a byla na to stanovená norma zrní – třeba pšenice byla čtyřikrát metrák šedesát zrní. Obilí jsme skladovali na půdě na hromádkách, do hromady se umístila cedule ,Semena na sení‘. U nás bylo zaměstnaných pět lidí a pro ně byla určená spotřeba. Zase na půdě byla hromada a té si kontroly nevšímaly.
Byly určené normy na setí, spotřebu.“ Jen na krmení neexistovaly normy, proto se tajně schovávalo zrní pro dobytek. I prase bylo možné porazit, ale jeho váha se potom odečetla od lístkového přídělu masa. Němci při výkupu potravin více zohledňovali reálné možnosti farmy, jejich zájmem bylo především zajištění zásobování za války, oproti tomu státní orgány po roce 1948 používaly výkup jako likvidační nástroj na soukromé zemědělce. „Mlátili jsme, vedle postavili vlečku. Co vyšlo z mlátičky, hned na vlečku a vše odvezli. Máte v maštali dvacet kusů dobytka, čtyři koně a není čím je krmit. Přitom vám předepsali dodávky 15 tisíc litrů mléka. To není možné splnit. Něco by šlo vyrobit, kdybyste měla pro dobytek jádro. Takto nás mořili, že jsme neplnili dodávky.“
Josef dojížděl do hospodářské školy do Domažlic. Když bylo cestování nebezpečné kvůli náletům, nechával ředitel dojíždějící přespávat přes týden přímo ve školní budově. „V Domažlicích jsem zažil bombardování. Spali jsme a najednou v noci nálet. Zatáhli domažlické nádraží, kde stály vlaky, snad tam byli i osídlenci. Najednou velký elent, díváme se a oni bombardují nádraží. Škola byla v centru města (dnes sídlo střední zdravotnické školy), nádraží je na okraji. Nám se nestalo nic, ale nádraží bylo rozbité.“ Nerozumní kluci si neuvědomovali vážnost situace, zatímco ředitel s chotí se utíkali ukrýt do krytu, oni zůstali nahoře a ještě se řediteli smáli.
Válka s sebou přinesla zásobovací potíže a nedostatek zboží. Jarmarky v Kolovči, kde bylo za první republiky možné sehnat cokoli, zpustly, Němci po obsazení ČSR vše vykoupili. Oblečení bylo možné sehnat jen na šatenky, rodiče nemohli opatřit pro dospívajícího rostoucího chlapce dostatek bot a látky na šaty. Nakonec jim látky pašoval jeden známý ze Slovenska, kde byla zásobovací situace příznivější.
Na jaře 1945 ukrýval Josef na seníku uprchlé ruské zajatce. Po trati u Osvračína jel vlak s transportem z koncentračního tábora, vezl ruské zajatce. Kvůli náletu hloubkařů vlak zastavil a několik zajatců uteklo. Došli až k Úboči, skrývali se v lese, kde je objevil Josef s kamarády. „Jeden z nich se odvážil poprosit o jídlo. ,Počkej, my ti přineseme.‘ Šli jsme domů, každý jsme nafasovali, co jsme mohli. Dali jsme mu jídlo, nevěděli jsme, kolik jich je, ukázal se jen jeden. Párkrát jsme jim přinesli jídlo. Povídal jsem: ,Vždyť je to blbost. Když sem chodíme, někdo nás může sondovat. U nás je dům veliký, někde je schovám.‘ Mysleli jsme, že válka už brzy skončí. Zajatci byli dva pohromadě. Řekl jsem jim, aby v noci přišli. Báli se, nevěděli, jestli nejsme špiclové. Ale když viděli, že jsme jim párkrát dali jídlo a nic se nestalo, dodali si odvahy a přišli. Převedl jsem je k nám do statku. Kam je ukrýt? Udělali jsme dobře, že jsme je schovali do seníku nad maštalí, kam se lezlo po žebříku. První dny jim matka nosila jídlo. Šla sbírat vejce a pod zástěrou nesla jídlo. Vlezla nahoru a dala tam potraviny. Hned, jak odešla, odstranili jsme žebřík. Sotva jsem Rusy přivedl, natáhli se k nám Němci. Ustupovali a báli se nechat auta venku. Vytahali nám všechny vozy ze stodoly na dvůr a nacpali tam své automobily. Bylo jich plno. Pamatuji si, ráno jsem šel do maštale a tady leží na slámě Němec, támhle Němec. Bylo dobře, že tam nestál žebřík, jinak by se podívali i na seník. Pár dní nesměli Rusové slézt dolů, byli nahoře a dávali jsme jim tam jídlo. Potom se válka schylovala ke konci, Němci odtáhli, popojeli jinam, tak to bylo lepší.“ Jeden ze zajatců byl vážně nemocný, proto se Josef v posledních dnech války domluvil s kamarádem, který oba Rusy odvezl do Domažlic do nemocnice. Jejich další osudy bohužel nezná.
Američané byli zlatí lidé
Osvobození a příjezd Američanů má Josef spojeny hlavně s radostí z motorky. „Otec si roku 1938 koupil motorku stovku, jenže za války nám zakázali jezdit. Chodili lidé, kteří si vymohli, že ji potřebují pro výkon své funkce, a chtěli ji koupit. Já ji ale rozebral, říkal jsem jim, že je nepojízdná, nechtěl jsem ji prodat. Když se blížil konec války, spěchal jsem ji dát dohromady. Bylo mi osmnáct let a hrozně jsem se těšil, jak budu jezdit. (...) Byl to dvoutakt, který potřeboval olej. Jen jsem vyjel ven ze dvora, Američané mi nabízeli gasolin. Otevřel jsem nádrž a oni mi nalili plnou nádrž benzinu. Co s tím? Vrátil jsem se domů, vše vypustil a jel znovu. Jenomže jsem měl strach, že vylágruju motor, byl to pořád čistý benzin bez oleje. Potom jsem s sebou vozil olej a vždy tam trošku kápl. Američané byli zlatí lidi, u nás snad nebyl jediný člověk, který by od nich něco neměl. Já jsem dostal dalekohled, benzinu, kolik jsem potřeboval, rukavice, vojenské šaty.“ Muži z vesnice byli nejvíce vděční za cigarety, které za války nebyly k sehnání.
Vození vody, Úboč, cca 1910
V Jehlíkově statku byli ubytováni američtí důstojníci, rodina jim uvolnila výminek. Vojáci dbali o upravený zevnějšek, Josefova matka jim často prala a žehlila košile a uniformy. Pohlední chlapci neměli nouzi o dámské návštěvy. Vedli společenský život a přátelili se s místními obyvateli. Zasloužené oslavy a odpočinek válečných hrdinů však někdy kolidoval s každodenními povinnostmi obyvatel vesnice a zemědělskými pracemi: „Měli jsme s Američany trable, v květnu byla sena. U sedláka v senách se vstává brzy. Ale oni přivezli z plzeňského pivovaru sud piva, narazili ho a chtěli, aby tam s nimi všichni seděli. Měli promítací přístroj, hned po válce kina moc nefungovala, na maštal pověsili plachtu a pouštěli filmy. Přáli si, abychom s nimi seděli až do rána. Jenže vojáci si potom lehli, zato my museli krmit. Otec říkal: ,Kdyby přijeli na Vánoce, jsme rádi. Ale když přijeli zrovna v tuto dobu, kdy má člověk tolik práce...‘“ Místní mluvili s americkými vojáky německy, angličtinu ve vesnici nikdo neovládal. Nejprve Josef tlumočil do němčiny, potom si Američané přivedli tlumočníka.
Obnově hospodářství v Československu měly pomoci dodávky Správy Spojených národů pro pomoc a obnovu (UNRRA), která dodávala také zemědělské stroje pro sedláky. „Dostali jsme od UNRRA kombinovačku, sekačku. Někdo dostal i traktor. Ale hned mu ho sebrali. Naše strana a vláda rozhodly, že soukromníci nesmí mít traktory, a sbíraly je.“
V době třetí republiky postupně vzrůstala moc komunistické strany v různých organizacích, ovlivňovala stále více aspektů života v republice. „Byl jsem členem Svazu mládeže v Domažlicích. Neměl jsem moc času, proto mne neudělali předsedou, (i když mne na něj navrhli). Párkrát jsem tam přišel, a když jsem se podíval do výkladní skříně, viděl jsem samá komunistická hesla. Řekl jsem si: Jéje! Nebyl jsem tam dlouho, za půl roku jsem dal výpověď.“
Koně na výstavě ve Kdyni, 1942
Na přelomu let 1948/1949 absolvoval Josef Jehlík základní vojenskou službu v Hradci Králové u protitankového oddílu. Prošel zkráceným výcvikem. „V té době se ještě udělovala tzv. náhradní záloha. Protože jsem byl potřebný na statku a otec byl nemocný, dostal jsem vojnu jen půl roku.“ V dalších letech se musel pravidelně účastnit vojenských cvičení.
Přituhování
V roce 1948 při volbách bylo v Úboči odevzdáno asi 80 % bílých lístků jako nesouhlas s vládou Národní fronty, pan Jehlík se domnívá, že zde leží důvod, proč se obec dostala do pozornosti KSČ. Byli odtud vystěhováni čtyři sedláci jako „vesničtí boháči“, kteří údajně brojili proti nové vládě, a rodina Mastných byla zatčena a odsouzena za nelegální držení zbraní a poslech západního rozhlasu.
Osudy 20. století Lidovky.cz pro čtenáře vybírají zajímavé osudy lidí zapsané a uložené v digitálním archivu Paměť národa. Jste přesvědčeni, že autentické vzpomínky lidí, jichž se bezprostředně dotkly dějiny 20. století, musejí být zachovány? Vidíte smysl ve vyprávění příběhů, které v učebnicích dějepisu nejsou? Staňte se členy Klubu přátel Paměti národa a podpořte natáčení svědectví. Další životní osudy najdete na lidovky.cz/pribehy.
Josef měl také nepovolenou sbírku zbraní, kterou měl po celou válku ukrytou, ale včas ji
zničil. „Měl jsem kamaráda zemědělského referenta na okrese, věděl, co se šije, že na někoho úbočského připravují trhák, budou dělat kontrolu. Varoval mě. Sešli jsme se v Domažlicích, sedl jsem na motorku, hned jsem jel domů. Všechny zbraně, které jsme měli, jsem naházel do žumpy. Byla to škoda, krásná flobertka, pistole, brokovnice. (...) Vše jsem zničil, aby nebyla možnost u nás najít něco, co nebylo přihlášené.“ Jehlík varoval i strýce Mastného, ten bohužel neposlechl a své zbraně nezničil, celá rodina na to těžce doplatila.
Roku 1950 převzal Josef Jehlík hospodářství od otce, protože jej státní úřady nutily k práci ve Škodových závodech v Plzni a rodiče sami by na práci na statku nestačili, nesměli mít žádné zaměstnance. „Nějaký právník poradil, že když si nechám napsat hospodářství na sebe, nemohou se mnou hnout.“ Roku 1951 se Josef Jehlík oženil s Annou Möllerovou z Únějovic a o rok později se jim narodil syn Josef.
Motorkáři - zleva syn, Josef Jehlík, Jan Mastný, Mastného kamarád, Slezsko 1955
Soukromé hospodaření bylo stále obtížnější. Na farmě dříve kromě rodiny Jehlíkovy pracoval i kočí, děvečka a pacholek, nyní na to museli stačit sami. Přitom jim byly předepisovány stále vyšší povinné dodávky masa, mléka, obilí atd. Když je nesplnili, byly jim vyměřeny pokuty. Nakonec byl roku 1953 Josef Jehlík za neplnění dodávek odsouzen na dva měsíce vězení. Část trestu si odpykal v pracovním táboře v Plzni-Karlově, kde vykládal z vagonů škváru. Asi po čtrnácti dnech byl díky prezidentské amnestii propuštěn.
Zemědělské stroje, potřebné pro fungování statku (např. samovaz), „vykoupila“ Strojní traktorová stanice, ale nikdo je nezaplatil. Roku 1952 chtěl pamětník marnou snahu o zachování statku vzdát a podal si přihlášku do Jednotného zemědělského družstva Úboč. Místní komunisté si jej však v družstvu nepřáli, proto se jeho přihláška „ztratila“ a z něj učinili „kulaka“ a „vesnického boháče“. Statek zabrali pro JZD. Využití jednotlivých budov si plánovali ještě dřív, než Jehlíkovy vystěhovali. Dokonce si ještě za přítomnosti majitele rozebírali vybavení jeho statku, zejména nářadí z dílen.
Vyhnanství
Dne 19. května 1953 dostal Josef vystěhovací výměr a 22. května 1953 byla celá rodina i s desetiměsíčním synkem Pepíčkem a starými rodiči naložena do vlaku a vystěhována z Úboče až do Horního Fořtu u Javorníku. „Vystěhovali nás ze závisti. Neměli jsme o moc větší statek než jiní sedláci, jen jsme chovali koně a byli úspěšní. (...) Když nás stěhovali, ptal jsem se na okrese na důvod. Říkám: ,Teď mi řekněte, proč nás stěhujete.‘ Úředník se na mne podíval a povídá: ,Protože se vám dobře vedlo.‘ Nám se dobře vedlo, protože se muselo o dobytek dbát, koně, býci nevyrostli jen tak, člověk se o ně musel starat, mít o činnost zájem. Ale každý mohl něco začít. Jenže byli také lidí, kteří se sami do ničeho nepustili, jen říkali: ,Hele, on má něco, ať mu to chcípne.‘“
Pamětník se domnívá, že hlavní neřestí sedláků je závist a sobectví, každý se stará jen o sebe, o druhé se nezajímá. „Žil jsem ve vesnici celý život a nikdy jsem si nepřipadal mezi nepřáteli. Ale když nás vystěhovali, ani pes neštěkl, že by nám někdo pomohl, nebo se ozval. Když jsme byli ve Slezsku, nikdo za námi nepřijel, nenapsal. Ani slza, všichni tam sebrali majetek. Oni jsou tam a ostatní je nezajímají... To je selská špatnost: jenom já a na druhé se nikdo neohlíží. Nebylo to od nich moc pěkné. Dnes, když jsem se vrátil, jsou přátelští, zvou mne mezi sebe. Ale já už do Úboče nechci, stále když do vesnice přijdu, vidím dvory, promítnu si, jak se ti lidé tenkrát chovali. Když nás stěhovali, měli jsme dítě osm měsíců staré. U nás bylo asi osm krav, dojili tam, ale my neměli pro dítě ani půllitr mléka. Šel jsem do obchodu, kde byl obchodník, u kterého jsme také kdysi nakupovali, chodili jsme k němu. Říkám: ,Pane Vrba, prodal byste mi půllitr mléka?‘ On se na mne podíval a povídal: ,Pro vás už nemám nic, vy už jste měli být pryč.‘ Auto se totiž zdrželo, řekli nám 21. a přijelo až 22. (května 1953). Stěhovali nás 450 kilometrů daleko. Nákladní auto sem vezlo náklad, zdrželi se a přijeli o den déle. Tak my už jsme neměli nárok na nic, ani na mléko pro malé dítě.”
Pan Jehlík si myslí, že řada lidí se bála vystoupit proti stěhování svých sousedů. „Závist majetku a doba, politika. (Sedláci) viděli, že by se jim to také mohlo stát. (Komunisté) vyhrožovali, že mohou vystěhovat kohokoliv, a všichni se báli, aby na ně nedošlo, o ostatní se nestarali.“
Cesta do Jeseníků trvala celkem 24 hodin, byla krušná. „Manželka nahřívala dítěti čaj nad svíčkou.“ Rodina byla do Slezska doslova “eskortována”, po celou jízdu vlakem je střežila ozbrojená eskorta - muž s pistolí za pasem.
Úboč, 1906
V Horním Fořtu byli Jehlíkovi ubytováni ve starém domě po odsunutých Němcích, který byl již několik let neobydlený a chátral. Pro vodu museli chodit do potoka. Protože byli vystěhováni krátce před měnovou reformou, ztratili i úspory na vázaných vkladech, hotovost jim rozměnili v nevýhodném poměru 1:50. Začínali znovu od píky.
Okresní národní výbor Domažlice jim vydal zákaz pobytu v okrese Domažlice, Anna Jehlíková nesměla ani navštívit své rodiče v Únějovicích. K povolení krátké návštěvy na pouti roku 1956 bylo potřeba roční dopisování s nejrůznějšími úřady – okresním národním výborem, krajským národním výborem, ministerstvem vnitra, a dokonce Kanceláří prezidenta republiky. „Poslal jsem žádost na okres. Z okresu to samo sebou přišlo zamítnuté, že mi to může povolit jen kraj. Poslal jsem žádost na kraj, po třech týdnech přišlo, že mně to může povolit jen ministerstvo. Dobrá, napsal jsem na ministerstvo. Odtud přišel za měsíc dopis, že nám to nemohou povolit, že nám to může povolit jen prezidentská kancelář. Napsal jsem na prezidentskou kancelář a během týdne přišla odpověď, že návštěvu nám má povolit ten, kdo nám vstup zakázal. Napsal jsem znovu na okres a tentokrát to povolili. Ale manželčina matka byla z hospody a do povolení napsali, že žena smí do Únějovic na tři dny a má zákaz vstupu do veřejných místností (hostinců).“
V Horním Fořtu (Uhelná) byl pan Jehlík i s manželkou a otcem zaměstnáni ve Státním statku Javorník ve Slezsku, nemocná matka se starala o malého vnuka a domácnost. Technicky zdatný Josef krmil koně a potom pracoval s traktorem, Anna pomáhala na poli a později krmila dobytek. Jako zemědělští dělníci měli nejprve minimální mzdu, později když jezdil pamětník s traktorem a poté vedl partu traktoristů, už měl vyšší plat. Aby snížili své finanční náklady, chovali drůbež, králíky, pěstovali zeleninu, byli v potravinách soběstační. Dostávali deputát obilí. Žili velmi skromně, takže za sedm let z platu našetřili na malý domek i auto Škoda.
Na státním statku se sešli nejrůznější lidé – neodsunutí Němci, Poláci, řečtí komunisté, málokdo však měl zkušenosti s prací v zemědělství. Vystěhovaní kulaci – kvalifikovaní a pracovití sedláci ze západních Čech, kteří uměli hospodařit a přistupovali k práci poctivě a svědomitě, jak byli zvyklí z vlastního statku, představovali pro správce státního statku vítanou posilu. Zvláště si cenil Jehlíka otce. „Otec byl koňař, na statku měli šest párů koní. Nikdo tomu nerozuměl. Každou chvíli měl nějaký kůň mrtvici apod. a otec věděl, co pomůže.“ I když si Josef Jehlík senior získal respekt a úctu spolupracovníků i vedení státního statku, velmi postrádal rodný kraj. Bylo kruté, že se do něj za svého života už nepodíval. Zemřel ve Slezsku v březnu 1960.
„Když zemřel, rozhodl jsem se: nikoho se ptát nebudu, pochováme ho doma. Nechal jsem ho převézt do Domažlic, tam jsem objednal pohřební auto, převezli ho do Němčic, kde měl bratra. Od bratra šel pohřeb do Úboče. Počítal jsem, že mne zavřou. V Úboči se čekalo vzbouření, vzpoura sedláků. (...) Nebyl autobus, jelo jen pohřební auto, z Němčic se šlo pěšky a hrála muzika. Z Němčic do Úboče jsou asi tři kilometry. Nikomu jsem nic neříkal, ale průvod přišel k našemu dvoru a zastavil tam.“ Jako provokace mohl působit také projev správce státního statku, který přijel na pohřeb z Javorníka. Ve své smuteční řeči vyzdvihl kvality zemřelého, že byl dobrý a poctivý člověk, zároveň taktně zkritizoval místní komunisty a představitele JZD, kteří jej vystěhovali. Řekl: „Je možné, že se mohl jako člověk a jako zemědělec při tom převratném dění našeho zemědělství a naší vesnice mýlit a mít nesprávné názory. To možné je, ale je možné také to, že to nebyla jen jeho vina a jeho nedostatek. Ne přece každý člověk a v každém prostředí a za každých okolností stejně brzy pochopil, kde je za tak mimořádných okolností jeho místo. Toto byly a jsou ještě i dnes nutné průvodní zjevy při socializaci našeho zemědělství. A byla-li zde v tomto směru u našeho mrtvého chyba, pak my dnes jménem celého našeho pracovního kolektivu prohlašujeme, že on a celá jeho rodina svojí vzornou prací, svým dobrým a poctivým postojem si znovu své čestné místo v dnešní naší společnosti plně vydobyla.”[1] Po tomto projevu dotčení odešli a nepůsobili panu Jehlíkovi žádné problémy kvůli porušení zákazu pobytu. Nikdo si netroufl vystoupit proti správci jakožto funkcionáři KSČ, členu okresního národního výboru a představiteli státních statků.
Portrétní fotografie
Návrat do rodného kraje
Ovdovělé pamětníkově matce se stýskalo, chtěla jezdit na manželův hrob, což znamenalo finančně náročné cesty přes celou republiku. Proto se Josef domluvil se svou ženou, že se pokusí přestěhovat někam do západních Čech, blíže Úboči. Opět jim pomohl vedoucí státního statku, který zařídil ukončení jejich pracovního poměru ve Slezsku a vydal potřebná doporučení.
Anna Jehlíková našla dům na prodej v obci Hlohová, která ležela přímo na hranici okresu Domažlice a Stod. Rodina si tento dům zakoupila a přestěhovala se tam. Josef dům postupně upravil, přistavěli další místnosti. Neporušili zákaz pobytu a přitom měla stará matka blízko na manželův hrob, žili znovu v západních Čechách.
Josef ani jeho paní již nepůsobili v zemědělství. Josef našel s pomocí strýce zaměstnání v pivovaru ve Staňkově. Pracoval jako závozník a později řidič. Jezdil s nákladním autem a rozvážel po hospodách sudy s pivem. V pivovaru zůstal až do jeho uzavření roku 1977. Potom dělal topiče v šamotce ve Staňkově, kde se vyráběly cihly pro atomové elektrárny a obkládačky. Roku 1988 odešel do důchodu, ale ještě pět let chodil na brigádu do zemědělského výkupu, vypomáhal také jako hlídač.
Anna pracovala nejprve ve staňkovském mlýně, kde se mísila krmiva. Po roce se vyškolila na signalistku Československých drah a sloužila jako výhybkářka na traťové odbočce na Vránov a v Osvračíně. Na železnici setrvala až do důchodu.
Pan Jehlík již ovdověl, pravidelně jej ale navštěvuje jeho rodina i s dvěma malými pravnoučky. Společnost mu dělá jeho věrný pes. Po roce 1990 mu byl v restituci vrácen poničený statek v Úboči, s rodinou ho zrekonstruovali, ale už tam nechce žít, domovem se mu stala Hlohová.


description: 133 tisíc lidí má deset a více exekucí a z dluhů se nedostanou do konce života, říká Pavla Fučíková, prezidentka českých exekutorů. Už rok a půl stojí v čele nejméně populárního právnického stavu v Česku. Během té doby zažila tvrdý boj s ministrem spravedlnosti o odměny exekutorů, postřelení svého zaměstnance v terénu i pochybnosti o provedení jedné dražby ve svém ostravském úřadu.

title: Dlužníci pykali za chyby příliš tvrdě, přiznává prezidentka exekutorů

maintext:
„Chtěla jsem pozvednout prestiž stavu, pokusit se překonat hluboce zakořeněné animozity,“ popisuje Fučíková v rozhovoru pro LN.
Co říkáte na dokument o exekucích, který v rámci cyklu Český žurnál natočila režisérka Andrea Culková?
Ono to nakonec nebylo moc o exekucích, ale spíše směsice emotivních příběhů, jak se lidé do problémů s dluhy dostali. Ale do jaké míry za to může exekutor? Naše situace je specifická v tom, že se na nás sesype veškerá kritika. Přitom když věřitel odmítá být vůči dlužníkovi vstřícný, exekutor nemá jinou možnost než pohledávku vymáhat. Veřejnost si ale z dokumentu může odnést dobrou a praktickou radu jednoho z aktérů, že pokud někam půjdete řešit své problémy s dluhy, určitě si s sebou vezměte právníka. To by lidé opravdu měli dělat, protože sami se v exekučním nebo insolvenčním řízení často nevyznají. A proto také již sedmým rokem Exekutorská komora provozuje síť bezplatných právních poraden.
Pavla Fučíková Prezidentka Exekutorské komory ČR. Do funkce nastoupila loni v dubnu, má tříletý mandát.
Sama vede exekutorský úřad v Ostravě, zaměstnává zhruba dvacet lidí.
Absolvovala brněnskou právnickou fakultu, před vznikem exekutorské profese pracovala jako podniková právnička nebo advokátka.
Zkrácená verze rozhovoru vyšla 5. 12. 2016 v příloze Právo a justice Lidových novin.
Některé příběhy ale byly zajímavé. Všichni ti lidé udělali nějakou chybu. Nepřebírali si poštu, naletěli podvodníkům, nevýhodně si půjčili, jezdili načerno v tramvaji. Nebere se ale určitá hořkost ve společnosti právě proto, že kvůli takovýmto chybám skončili v dluhové pasti?
Máte pravdu, že systém vymáhání práva byl vůči lidem hodně tvrdý a jejich chyby trestal až moc přísně. Hořkost v lidech proto určitě je. Vidím jako problém, že mnoho lidí je nezodpovědných, zběsile si půjčují a pak si myslí, že když se budou před věřitelem a soudem skrývat, tak se zachrání. Přitom opak je pravdou, přijdou o všechny možnosti obrany a v exekučním řízení už musí jen platit. Je věcí státu, aby zajistil bezplatnou právní pomoc a finanční vzdělávání. Protože současné školství vás na tyto situace opravdu nepřipraví.
Ústavní soud v listopadu řešil kauzu invalidy, který se ocitl v exekuci kvůli údajné jízdě načerno v pražském dopravním podniku. Exekuce byla vedena pro dluh, který nikdy nemohl vzniknout, protože pasažér je od dětství nevidomý a žádný cestovní doklad proto při jízdě hromadnou dopravou nepotřebuje. Co jste si řekla, když jste to rozhodnutí viděla?
Je smutné, že se nad tím nikdo nepozastavil – věřitel, soudy ani exekutor. Vymáhání pohledávek funguje jako mašinerie, nikdo nad jednotlivými případy nepřemýšlí. Naštěstí je tu Ústavní soud, který může tu a tam nějaký exces napravit. Je to o nastavení lidí, kteří i v dnešní automatizované a uspěchané době budou chtít vidět v každé kauze lidský příběh. Je to samozřejmě dáno i tím, že mezi exekutory zuří konkurence a každý se snaží být co možná nejefektivnější.
Ve zmiňovaném dokumentu byl i příběh zkrachovalého podnikatele, který sice tvrdě pracuje, ale ze svých dluhů se nikdy nemůže dostat. Co říkáte na návrh ministra spravedlnosti Pelikána, že během sedm let by měl kdokoliv možnost dosáhnout na oddlužení? V sousedním Německu to funguje podobně.
Nechci se stavět na stranu ministra nebo proti němu. Ale ptám se, jestli někdo přišel s nějakou lepší myšlenkou, s nějakým lepším řešením? Exekutorská komora rok a půl upozorňuje na závažný problém s mnohočetnými exekucemi. Podle našich statistik má 133 tisíc lidí deset a více exekucí. Dnes na oddlužení nedosáhnou, takže se z dluhů nemají šanci nikdy dostat. Nikdy! Do konce života budou v exekuci, ale nevymůžeme z nich nic, protože pracují načerno a oficiálně nemají žádný majetek. Je potřeba uvažovat o tom, jak ty lidi dostat zpátky do normálního života. Ani my jsme nebyli schopni přijít s rozumným řešením tohoto problému, takže oceňuji odvahu pana ministra, že položil na stůl konkrétní návrh, o kterém se můžeme bavit. Je jasné, že se to zejména věřitelům nemusí líbit, i my máme mnohé věcné připomínky. Je to ale jedna ze systémových otázek, bez kterých se nehneme z místa. Na rozdíl od snížení exekučního tarifu (ministerská vyhláška stanovící odměnu a náhradu nákladů exekutora – pozn. red.), které lidem nijak nepomůže.
Boj o tarif trvá už víc než rok. Neztratilo se tím příliš mnoho času?
Stoprocentně. Místo abychom hledali konstruktivní řešení závažných systémových problémů, tak jsme utopili spoustu času bojem o odměny exekutorů. A v tomto mám panu ministrovi za zlé, že vypustil informaci o tom, že údajně vyděláváme průměrně 350 tisíc měsíčně. To byla rána pod pás a nakonec on sám musel přiznat, že to vůbec neodpovídá realitě a ze své pozice ustoupil. Ale škoda už byla napáchána a veřejnost navždy bude mít před očima tu astronomickou cifru, ty „nenasytné“ exekutory. Museli jsme dlouho vysvětlovat, že za sebou táhneme 4,5 milionu nevyřešených exekucí z minulosti, z nichž zhruba dvě třetiny jsou vedeny na lidi v dluhové pasti, ze kterých nevymůžeme nikdy nic. Kdybychom chtěli tyto exekuce zastavit, tak za současného právního stavu bychom ty náklady museli nést my sami. Vydání rozhodnutí, odůvodnění, odeslání a případně vyvěšení. To všechno stojí čas kvalifikovaných lidí, plus poštovné. V mém úřadu, který je docela malý, by to stálo šest milionů korun. Není správné, že náklady bezvýsledných exekucí nesou exekutoři. Měl by je nést stát a věřitelé. Vykonáváme pro ně službu, která by nám měla být zaplacena.
Jaký byl rok a půl, které jste strávila jako prezidentka českých exekutorů? Čekala jste tak ostrý politický střet s ministrem nebo zvýšený mediální zájem?
Šla jsem do toho s maximálním úsilím a chtěla jsem zvednout prestiž stavu, pokusit se překonat hluboce zakořeněné animozity. Chtěla jsem ukázat, že jsme komora zkušených a profesionálních právníků, která má co nabídnout. Neměla jsem žádné zkušenosti s politikou a jsem zklamaná z toho, že v ní můžete málo komu věřit. Je to nekonečný boj, nekonečné vysvětlování, což stojí mnoho času a energie. Ale snad nakonec nebude tato investice zbytečná.
Co jste si odnesla z konference, kterou jste na podzim uspořádali se špičkami světové organizace exekutorů?
Všude ve světě je pro exekutory klíčový vysoký morální a profesionální standard. Díky tomu mohou vykonávat řadu dalších užitečných funkcí pro společnost. Například inkaso pohledávek před žalobou k soudu, je to opravdu různorodé.
Že by ale někdo v Česku přidával exekutorům kompetence, to si dnes málokdo dovede představit. Nemůže to být tím, že se profese za těch patnáct let nedovedla zbavit lidí, kteří jí dělali špatnou pověst?
S tím musím souhlasit. Kdybychom dokázali být v minulosti tvrdší sami na sebe, stavu by to určitě prospělo. Jenže náš stav byl příliš malý na to, aby mohl účinně rozhodovat o kárných proviněních svých členů. Není jednoduché usednout v kárném senátu a rozhodovat o osudu člověka, kterého dobře znáte a zároveň je vaším přímým konkurentem. Osobně jsme uvítala, že rozhodovací pravomoc přešla na Nejvyšší správní soud a my jsme se těchto pocitů zbavili. I dnes chce ale značnou odvahu sedět v kontrolní komisi (která může podávat kárné žaloby – pozn. red.), kontrolovat své kolegy a postihovat nekalé praktiky. Jsem ráda, že se to daří.
Je třeba, aby stav dal najevo, že se od problematických praktik bude distancovat?
Je to naprosto žádoucí. Jen mám pocit, že někdy o tom více mluvíme, než abychom pro to něco dělali. Víme, co by nám prospělo, jak bychom zlepšili svou pověst u veřejnosti. Jenže není jednoduché přeprogramovat myšlení lidí, kteří nějak fungují patnáct let. Přesvědčit kolegy o jakékoli změně v postupech je nesmírně těžké. A je to tím těžší, čím více do nás média a politici kopou. Tak trochu se pohybujeme v začarovaném kruhu.
Je z toho znát, že je třeba ostrý řez zvenčí. Mělo by to být zavedení teritoriality exekutorů, tedy že by jejich působnost byla omezena jen na určitý region?
Stále více vidím, že princip místní příslušnosti je cestou, jak napravit defekty, které zatížily exekuční řízení za dobu jeho fungování. Může mít mnoho podob. Osobně mám za to, aby se šlo cestou částečné teritoriality, tedy že by pohledávky veřejných subjektů byly přidělovány všem exekutorům rovnoměrně. To by jim zajistilo jistotu slušného fungování bez nutnosti se podbízet věřitelům. Dnes už totiž v podstatě nemáme možnost získat nové věřitele, trh je rozdělený a exekutoři se mění jen v případě excesů nebo rezignace. Sama si vždy říkám, co vlastně mohu věřitelům nabídnout, co je přidaná hodnota mého úřadu? Zálohy nikdo nevybírá už dlouhé roky, protože jinak by věřitelé šli o dům dál. Ani bezvýsledné exekuce není snadné zastavit. Z patnácti exekučních návrhů má šanci na vymožení jeden. 95 procent návrhů je na lidi, co už exekuce mají. Opravdu nevím, jak dlouho můžeme ještě takto fungovat. Musí přijít nějaká systémová změna. Konkurence je hybnou silou, která nás nutí inovovat, ale nesmí to být převažující prvek. My primárně vykonáváme určitou službu pro stát, jsme prodlouženou rukou soudní moci.
Zůstáváte v čele komory?
Musím přiznat, že jsem uvažovala o tom, že bych svou funkci předala některému členu prezidia. Zejména po reportážích, které odvysílali Reportéři ČT. Rozhodně nejsem lhostejná k tomu, co se kolem mě děje, na věcech mi velmi záleží. To poslední co bych chtěla, je poškodit ostatní kolegy a celou komoru. Proto pro mě byla první reportáž (o jejím otci, který spoustu lidem a firmám dluží velké částky a je v exekuci – pozn. red.) doslova hrůzostrašná. Když jsem do své funkce nastupovala, tak jsem kolegy upozornila, že mám tento problém. Všichni ale říkali, že přece nikdo nemůže za dluhy svých rodičů. Jenže se ukázalo, že ten problém je daleko závažnější, než jsem sama tušila. Je složité se s tím vyrovnat v osobní i pracovní rovině. Ale vylučuji, že bych v případech svého otce jakkoliv zasahovala, naznačovaný střet zájmů považuji za úplný nesmysl.
Druhá reportáž zmapovala, že váš úřad prodal nemovitost v dražbě firmě, v níž jste měla většinový podíl. Tu navíc v dražbě zastupoval váš manžel, který v úřadu poskytoval informace o dražbách...
Uvědomuji si, že tento případ vyvolává pochybnosti a rozhodně nejsem na zvolený postup hrdá. Došlo k mému manažerskému selhání, nezachovala jsem dostatečnou ostražitost. Zpětně to již nemohu nijak ovlivnit a vysvětlit se to dá jen velmi těžce. Dražbu připravovala, vedla a příklep udělila exekutorská kandidátka, která ovšem netušila, že společnost je moje. Neměla jsem důvod svým zaměstnancům svěřovat, kde mám majetkovou účast. Na dražbě, která byla řádně inzerována, se sešli lidé, se kterými jsme měli v minulosti potíže a obávali jsme se, že budou chtít uměle snížit cenu. Tak tam přišel manžel a dražil i když se jednalo o zcela transparentní dražbu, stát se to nemělo. Náš postup se nyní prošetřuje na soudu, na komoře i na ministerstvu. Jsem připravena přijmout jejich rozhodnutí. Ale musím zdůraznit, že nedošlo k porušení zákona, nikdo nebyl poškozen, nikomu se nestala žádná újma. Věřitel dostal své peníze a povinná dostala řádnou nájemní smlouvu. Nikdy na ní nebyl činěn nátlak, aby se vystěhovala.
Reportáž také přinesla svědectví, podle kterého bylo manipulováno s cenou.
To je úplný nesmysl. Předposlední podání bylo 730 tisíc. Copak by to někdo normální překonal příhozem na 1,1 milionu? Ostatní dražitelé navíc mohli podat námitky, odvolat se do usnesení o příklepu nebo nabídnout takzvaný předražek. To se nestalo.


description: Náčelník Apačů Vinnetou a s ním i atmosféra Divokého západu a boje za zachování svobody indiánů vtrhnou o letošních Vánocích na televizní obrazovky německých diváků. Vedle Vinnetoua nová třídílná filmová série televize RTL po zhruba 50 letech oživí samozřejmě také jeho pokrevního bratra Old Shatterhanda nebo krásnou indiánku Nšo-či. Na jejich dobrodružství se v příštím roce mohou těšit i diváci v Česku.

title: Německé diváky o Vánocích čekají nové filmy o Vinnetouovi


description: Kvůli havárii je bez vody několik tisícovek Pražanů na území Prahy 14. Dodávka vody by měla být obnovena ve středu večer. ČTK to řekl mluvčí Pražských vodovodů a kanalizací (PVK) Tomáš Mrázek. Vodovodní řad byl poškozen na křižovatce ulic U Hostavického potoka a Holenská. Vodu Pražanům distribuuje PVK a vodovodní síť má pronajatu od městské firmy Pražská vodohospodářská společnost (PVS).

title: Kvůli havárii je bez vody několik tisícovek lidí v Praze 14

maintext:
„Jedná se o havárii, při které jsou postiženy asi tři tisícovky obyvatel. Na opravě pracujeme a dodávka vody by měla být obnovena dnes večer,“ řekl Mrázek. Podle internetových stránek PVK by to mělo být do 22:00.
Bez vody zůstali obyvatelé Hostavic, Kyjí a dodávka je přerušena také ve Štěrboholích. PVK v ulicích rozmístilo takzvané voznice s pitnou vodou. Ty stojí například v ulicích U Hostavického potoka, Travná nebo Lomnická.
Vodu v Praze distribuuje PVK, která si pronajímá vodovodní infrastrukturu od PVS. Vlastníkem PVK je francouzská firma Veolia. Z tržeb zhruba pěti miliard korun ročně se Praze za pronájem vracejí zhruba dvě miliardy korun. PVK stoupl loni čistý zisk o 6,6 procenta na 532 milionů korun. Společnost uvedla, že celý zisk vyplatí jedinému akcionáři, tedy Veolii.


description: Polský řidič kamionu zemřel až po masakru na berlínském vánočním trhu. S odvoláním na výsledky pitvy o tom ve středu informoval deník Bild. Předtím se v kabině řidiče strhl zápas, při němž polský řidič dost možná zabránil ještě větší katastrofě.

title: Bild: Polský řidič kamionu žil až do skončení berlínského masakru


description: Egyptské ministerstvo vnitra obvinilo z přípravy a financování nedělního atentátu, který si v Káhiře vyžádal kromě sebevražedného útočníka 24 mrtvých, zakázané Muslimské bratrstvo svrženého prezidenta Muhammada Mursího. K teroristickému činu proti křesťanskému kostelu se dosud nikdo nepřihlásil.

title: Egypt viní z nedělního atentátu na křesťany Muslimské bratrstvo. Zemřelo 24 lidí


authors: Nepotřebujeme Výkřiky Jako Byl Babišův Výrok O Teroristickém Útoku V Berlíně

description: Není důvod, aby Češi omezovali nebo rušili oslavy Vánoc a Nového roku. Premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) to ve středu řekl na tiskové konferenci v reakci na pondělní teroristický útok v Berlíně.

title: Sobotka: Nevidím důvod, aby kvůli Berlínu Češi neslavili Vánoce

maintext:
Vláda podle něj dělá vše pro to, aby se lidé mohli cítit bezpečně, na veřejných prostranství zvyšuje přítomnost policie.
„Já se domnívám, že bychom si neměli nechat pokazit vánoční svátky tím útokem. Chtěl bych ještě jednou ujistit občany České republiky, že vláda dělá a bude dělat v příštích dnech a týdnech všechno pro to, aby se lidé v naší zemi mohli cítit bezpečně. Věřím, že v České republice nás čekají klidné Vánoce,“ řekl Sobotka.
Premiér připomněl úterní dohodu s policejním prezidentem Tomášem Tuhým a s ministrem vnitra Milanem Chovancem (ČSSD) na posílení policejní přítomnosti na veřejných prostranstvích, zejména v místech, kde se očekávají oslavy příchodu Nového roku. „Chceme, aby Česká republika byla připravena, abychom byli bezpečné místo. A je to i určitý preventivní signál vůči každému, kdo by tady chtěl narušovat veřejný pořádek nebo ohrožovat bezpečnost občanů,“ řekl Sobotka.
Nepotřebujeme výkřiky jako byl Babišův výrok o teroristickém útoku v Berlíně
Naopak kriticky se Sobotka postavil k výroku vicepremiéra Andreje Babiše (ANO), že vinu na pondělním teroristickém útoku v Berlíně má migrační politika kancléřky Angely Merkelové.
„Místo výkřiků je spíš potřeba, abychom vyřešili migrační krizi, ochránili bezpečí občanů. Abychom přišli s reálnými koncepty, reálnými řešeními a začali je naplňovat,“ řekl Sobotka. Podle něj sice má Česko řadu výhrad k německému postupu v migrační krizi, je ale důležité hledat společné evropské řešení. Podle něj situaci reálně pomáhá dohoda s Tureckem o vracení migrantů z Řecka nebo zabezpečení hranic balkánských zemí, na kterém se podílejí i čeští policisté.
Premiér Sobotka chce, aby vláda pracovala naplno a neztratila tempo a energii do konce svého funkčního období i před podzimními volbami do Sněmovny v příštím roce. Novinářům dnes na bilanční tiskové konferenci představil deset hlavních priorit do příštího roku. Patří mezi ně úspěšné čerpání z evropských fondů, zahájení klíčových dopravních staveb, zvyšování mezd či prosazení zákonů o sociálním bydlení a neziskových nemocnicích.
Sobotka už dříve řekl, že ČSSD s ANO a KDU-ČSL zvládne dotáhnout do konce plnění vládního programu, i když se proti sobě koaliční partneři budou před volbami vymezovat. Dnes řekl, že chce, aby vláda naplno fungovala až do konce. „Chci, aby vládní koalice využila svůj mandát maximálně ve prospěch občanů. Dotáhněme do konce, co už je rozdělané a na čem jsme strávili řadu měsíců,“ řekl dnes novinářům.
Za klíčovou prioritu považuje premiér čerpání evropských fondů. „Rok 2017 rozhodne o tom, jak budeme celkově úspěšní v čerpání. Pro všechny členy vlády, kteří mají evropské fondy, to musí být jednoznačná priorita,“ řekl. Jde podle něj o pracovní místa, ekonomický růst i modernizaci země. Kabinet by měl každý měsíc vyhodnocovat, jak se čerpání daří.
Sobotka si přeje také to, aby u klíčových staveb byla po letech přípravných prací vydána stavební povolení. Zmínil úseky D11, D35 či D3. „Rok 2017 by měl být rokem, kdy se kopne do země a začne stavět,“ uvedl.
Prosadit by chtěl i zákon o sociálním bydlení a řešit situaci samoživitelek. „Chci, aby vláda udělala konkrétní kroky, které pomohou samoživitelkám, kterým jejich partner neplatí na děti,“ uvedl Sobotka. Projít Parlamentem by měl také zákon o neziskových nemocnicích, který před týdnem kvůli řadě rozporů stáhl z jednání vlády ministr zdravotnictví Miloslav Ludvík (ČSSD), či norma o bezplatné právní pomoci.
Platům ve zdravotnictví by měla pomoci pravidelná valorizace plateb za státní pojištěnce. Zvýšit by se měly podle Sobotky dávky nemocenského pro dlouhodobě nemocné. Kabinet by měl také k začátku roku 2018 zvýšit minimální mzdu, což by mělo vyvinout tlak na obecné zvyšování mezd, řekl Sobotka. Růst by měly i platy zaměstnanců ve veřejném sektoru.


description: Donald Trump v pondělí získal více než 270 hlasů volitelů, a překročil tak hranici nutnou pro zvolení prezidentem Spojených států. Informovala o tom agentura AP. Do funkce nastoupí republikán Trump jako 45. prezident v lednu příštího roku.

title: Trump bude opravdu prezidentem. Získal už víc než 270 hlasů volitelů


description: Pracuje se světlem a tedy i s tmou. Instaluje světla na hudebních akcích, ale i v barech a klubech. Petr Pufler alias Světlonoš se živí jako light designér. A jak se jím stal? „Začal jsem vymýšlet světelné hrdiny, vytvářet jejich artefakty a s nimi jsem točil videa. Pak jsem začal stavět vlastní kontroléry a zkoumat, co si lze dovolit, než vyletí čert z elektriky,“ říká v rozhovoru pro server Lidovky.cz.

title: Když můžu dělat, co mě baví, na místě nezáleží, říká Světlonoš

maintext:
Lidovky.cz: Kam nejraději nosíte světlo?
Tam, kde žádné není. Ale kde je už nějak definovaný prostor, nejlepé opuštěný, zchátralý, odhozený...navrátit místu atmosféru prostřednictvím světla oživit ho, to je má radost...
Lidovky.cz: Jak vlastně člověka napadne, stát se light designérem? A jaké dovednosti k tomu potřebuje?
Na škole v ateliéru interaktivních médií Ústí nad Labem jsem si řekl že pokud chci v něčem vynikat měl bych se na to zaměřit. Světlo mi přišlo dost široké téma na to, abych se v něm mohl realizovat. Začal jsem vymýšlet světelné hrdiny, vytvářet jejich artefakty a s nimi jsem točil videa. Pak jsem začal stavět vlastní kontroléry a zkoumat, co si lze dovolit, než vyletí čert z elektriky. Nejdůležitější dovednost je být stále zvědavý, učit se novým věcem, třeba i těm které se světlem nesouvisejí.
Lidovky.cz: Dá se říct, že je vztah světla a tmy vaše životní téma?
To je pravda, jedno by bez druhého neexistovalo, bez světla bychom neexistovali, bez tmy by neexistoval spánek, sny ani smrt.
Lidovky.cz: Jakou životnost mají vaše díla?
Co se týče hudebních akcí, tak jednu noc - v tom je krása pomíjivosti. U interiérových instalací je dána životností interiéru samotného.
Lidovky.cz: Dá se vaše práce pořídit domů?
Zatím ne, pár objektů mají kamarádi, ale na jaro chystám kolekci světelných objektů.
Lidovky.cz: Podílel jste se na designu několika pražských klubů/barů (Neone, Vlkova 26, Cobra, Vnitroblok). Když přijdete do holého prostoru, víte hned, jak a jakou v něm vytvoříte pomocí světla atmosféru?
Hned určitě ne, chvíli mi trvá než se s daným prostorem sžiju. Atmosféra je pro mne nálada místa, která nelze dostatečně popsat slovy, v barech rád vytvářím určitou intimitu subtilnost, nikdo nechce pít drinky večer a mít přitom pocit poledne...Pak jde o to zvolit správný materiál, zdroj světla a místa kontrastů kterou podtrhnou charakter baru.
LIdovky.cz: Také spolupracujete na hudebních akcích (Lunchmeat, Polygon). Tam je ten přístup asi zase jiný, že? Čím se řídíte? Hudbou?
Někdy se hudbou řídím, ale někdy nechávám světla aby psala vlastní příběh, chci, aby světla nebyla jen viděna, ale i čtena. Hlavním interpretem se občas inspirovat nechávám. Například u Cio d ́Or která si ráda fotí mraky z letadla jsem s Tmou (Lénou Brauner) vytvořili Cummulus Nimbus Auratus.
Lidovky.cz: Hudební party, na kterých takto pracujete, se točí okolo techna a experimentální elektroniky, což mi ladí i s vaším „temným“ uměleckým rukopisem. Co ale kdybyste byl vášnivým posluchačem, dejme tomu, r’n’b a hip hopu? Cítil byste i light design jinak?
Rukopis by asi zůstal stejný, ale použití světel by bylo odlišné. U hip hopu bych pozornost směřoval na rapery a u r’n’b bych k tomu přidal i publikum.
Lidovky.cz: Jak si poradíte s tím, když nespolupracujete s kamarády, ale jste v rámci nějakého projektu součástí týmu, který sestavil někdo jiný?
Od mládí jsem se věnoval týmovým sportům, proto mi práce v týmu nedělá problém. Poslední spolupráce pro mě byl projekt Schweppes The bar, team byl poskládán tak, že práce byla zábavou.
Lidovky.cz: Jak se vám vlastně tvoří v Praze? Je už dost moderní a pružná, aby dokázala podpořit a ocenit umělce vašeho typu? Netoužil jste někdy žít třeba v Berlíně?
Pokud mohu dělat to, co mě baví, na místě tolik nezáleží, ale v Praze mám rodinu, přátele a zázemí. Navíc mi moje práce dovoluje cestovat i do Londýna nebo Berlína.
Lidovky.cz: Nakolik je light designér závislý na uměleckých trendech a na technologickém pokroku?
Umělecké trendy nestíhám sledovat, jde mi spíše o nadčasovost. Technologie je pro mě pravou rukou, ale maluji levou.


description: Radikálové z Islámského státu (IS) odpověděli protiofenzívou na postup irácké armády jižním Mosulem. Podle zdroje z irácké armády, na něž se odvolala agentura AP, útoky radikálů způsobily vojsku těžké ztráty. Armáda v úterý ohlásila, že její obrněná divize, která postupuje Mosulem z jihu, se dostala do blízkosti řeky Tigris, protékající středem města.

title: Islámský stát v Mosulu odpověděl protiútokem. Armádě způsobil těžké ztráty


description: Vysoký zájem o bydlení v Praze nahrává pronajímatelům. Ceny stoupají dvouciferným tempem. Martina Paličková hledá již více než dva měsíce v Praze k pronájmu byt o velikosti 1+kk. Svůj zájem neomezila na žádnou čtvrť, přesto je stále neúspěšná.

title: Bytů v Praze je nedostatek, lidé marně hledají. Nájemné prudce roste