description: V pátek 23. září vyjede na české silnice velmi nezvyklý náklad – trup letounu TU-154M. Akce Velký přelet, kterou už skoro dva roky připravují dobrovolníci z Leteckého muzea v Kunovicích, je tady.

title: „Velký přelet“ TU-154 je tady. Kunovští očesali letadlo až na trup

maintext:
Během léta dobrovolníci demontovali poslední a nejtěžší části letounu a připravili přepravní akci, která v české historii nemá obdoby.
Velký přelet po zemi
Podíváte-li se přes plot kbelského vojenského letiště, uvidíte z bývalého vládního speciálu TU-154M s někdejší registraci 1016 nebo OK-BYZ už jen trup. Od stroje jsou oddělena křídla, ocasní plochy i motorové gondoly. A brzy už ve Kbelích nebude k vidění ani to. Letadlo, které před 18 lety přivezlo hokejovou výpravu z Nagana, se mezi pátkem a nedělí přesune do nového domova v Kunovicích.
Začátkem týdne získali organizátoři poslední potřebná povolení k silniční přepravě nadměrného nákladu – tedy svého letadla – z Prahy do Kunovic. Ve čtvrtek 22. září budou muzejníci od časného rána nakládat součásti letadla na přistavená vozidla a následující den vyjedou na první úsek své cesty. Do cíle by měli dorazit v neděli ráno.
Trasa Velkého přeletu TU-154M Pátek 23. 9. 9:30 Praha-Kbely
10:35 Brandýs n. L.
11:30 Čelákovice
12:45 Poděbrady
13:15 Okřínek
14:15 Jičín
15:20 Milovice u Hořic Sobota 24. 9. 3:30 Milovice u Hořic
4:00 Hradec Králové
4:45 Býšť
5:00 Ostřetín
5:30 Vysoké Mýto
6:00 Litomyšl
6:30 Moravská Třebová
7:00 Mohelnice
7:30 D35 Břuchotín Neděle 25. 9. 0:30 D35 Břuchotín
1:00 Olomouc
1:30 Daskabát
2:00 Lipník nad Bečvou
3:30 Přerov
4:30 Hulín
7:30 Otrokovice
8:30 Staré Město u U. H.
9:00 Kunovice Uvedené časy jsou pouze orientační.
„Hodně se nám ulevilo,“ říká Martin Hrabec, vedoucí Leteckého muzea v Kunovicích a šéf Velkého přeletu. Kdyby totiž muzejníci povolení úřadů nezískali, musela by se celá akce odložit přibližně o měsíc. „Moc děkujeme kolektivu z Universal Transport, kteří to celé vybojovali. A samozřejmě také kbelské 24. základně dopravního letectva, která dala definitivní souhlas k ‚manévrům‘ při nakládání a výjezdu z letiště.“
Přípravy a realizaci samotného Velkého přeletu má na starosti Martin Ludvík, manažer projektu v přepravní společnosti UTP - Universal Transport. „V hlavní koloně pojede trup letadla a maximálně dvě další auta, pravděpodobně křídlo a centroplán (vnitřního křídlo, pozn. aut.) s podvozkem,“ popisuje Ludvík.
Letadlo? Lehký, ale rozměrný náklad
Přepravu nadrozměrných nákladů mohou obecně zkomplikovat zejména dva faktory – rozměry a hmotnost. Co se hmotnosti týče, není na tom Velký přelet tak zle. Trup letadla, obraný o demontovatelné součásti, váží necelých 25 tun, což je relativně málo. Transport komplikují zejména rozměry. „Hlavně trup,“ upřesňuje Ludvík. „Na délku má 41,8 metru, což je dost. Celková délka soupravy s tahačem bude 51,5 metru.“
Ludvík několikrát přehodnocoval, jakou dopravní techniku zvolí. „Měnilo se to hodně. Začínali jsme na průměru trupu 3,80 metru,“ říká. Jenže v průběhu demontáží se ukázalo, že na trupu letounu zůstanou výčnělky pro připojení centroplánu, čímž šířka naskočila na 4,80 metru. Ještě větší problém než šířka však představuje výška nákladu – letadlo bude cestou podjíždět i několik mostů, pod které se musí vejít. Přepravce se tedy rozhodl pro podvalník jiného typu, který umožní mít náklad co nejníže nad vozovkou.
Testování, zda stabilizátor lze uložit na šikmou konstrukci. Ano, to půjde.
K dalším problematickým součástem patří stabilizátor a dva díly centroplánu. Stabilizátor, kterému Ludvík kvůli tvaru přezdívá „bumerang“, se bude nakládat na speciální konstrukci tak, aby na podvalníku byl v šikmé poloze. Naležato by se s šířkou 13 metrů vešel na silnice jen těžko. „U centroplánů s podvozkem bude šířka 5,90 metru. Tam zase bude těžké uložit náklad na podvalník tak, aby se to dalo upevnit. Je to nestabilní a není pevně dané těžiště. Takže se nejprve musí zafixovat podvozek a až potom se to i s pomocnou konstrukcí naloží na podvalník,“ vysvětluje Ludvík. Naopak bez větších problémů by se podle něj měl obejít transport vnějších částí křídla nebo motorových gondol.
Schvalovací kolečko po krajích
Transporty nadměrných nákladů se připravují celé měsíce. Vše se odvíjí od hmotnosti a rozměrů nákladu. „Podle toho se zvolí přepravní technika a od té se pak odvíjí trasa,“ říká Ludvík. Transportní firmy obvykle trasu volí na základě zkušeností, podle toho, co už přepravily v minulosti. „Dopravci v archivech zůstává, co už převezl. Má zaznamenané parametry k průjezdům mostů, křižovatek a dalších míst, takže ví, s jakými rozměry tam může projet.“
Nákres průjezdu kruhovou křižovatkou.
Následuje průzkum trasy. K tomu firma UTP využívá jak počítačové programy, které umožňují přesně zakreslit trajektorii soupravy do mapových podkladů, tak i fyzickou kontrolu a proměření trasy. „Většinou člověk vychází z praxe. Když je na místě, tak už vidí, jestli náklad projede, nebo co mu může bránit. Kde si není jistý, tam to změří,“ popisuje Martin Ludvík. „V Evropě už někteří dopravci používají 3D skenery, které trasu naskenují do počítačové grafiky. Stojí to ale velké peníze.“
Pokud náklad překračuje určité limity, musí dopravce doložit znalecké posudky, že náklad dané hmotnosti může projet kritickými místy – to se týká například únosnosti mostů. Kromě toho si musí vyžádat souhlas vlastníků komunikací, kudy bude náklad projíždět. „Silnice prvních tříd a dálnice spadají pod Ředitelství silnic a dálnic, silnice druhých a třetích tříd pod Správu a údržbu silnic daného kraje. Ti všichni by měli dát vyjádření a schválení,“ vysvětluje Ludvík. „A až to všechno je, jdeme s tím pro žádost o povolení na ministerstvo dopravy.“ Administrativní fázi za UTP zajišťoval ing. Ondřej Ouvín, který má s touto agendou dvacetileté zkušenosti. Možná i díky nim byl projekt výborně připraven a prošel úředním schvalováním zcela hladce.
Po kontrolním projetí se může vyrazit
Poté, co dopravce dostane povolení, by ještě jednou měl projet trasu, aby zjistil, zda nedošlo ke změnám. Pak už může transport vyrazit na silnice. Běžné překážky, jako je dopravní značení, troleje nebo veřejné osvětlení, se předem nesundávají, pracuje se s nimi až během průjezdu nákladu.
Martin Ludvík Pracuje jako manažer projektů u společnosti UTP - Universal Transport a přepravou nadrozměrných nákladů se zabývá už čtrnáct let. Po silnici přepravil už všechno možné i nemožné: železniční most, lokomotivu, lodě, parníky, vrtulníky. „Jediné, co mi chybí, je velké letadlo. A asi před rokem jsem přišel do kanceláře a kolega mi říká: ‚Máme tady poptávku na převoz letadla, chceš to?‘ Je to můj letitý sen a teď se naskytl, tak to snad vyjde.“
Některým typům nákladu stačí jen doprovod výstražných vozidel, jiné musí cestovat s policejním doprovodem, který organizuje okolní dopravu. To bude i případ Velkého přeletu. Na přehledných a prostorných úsecích bude sice souprava moci uhánět rychlostí až 60 km/h, ale problematická místa bude nutné projíždět skoro krokem. Někde se kvůli rozměrům nákladu musí dočasně „přizpůsobit“ i dopravní předpisy. „Některé okružní křižovatky se budou muset projíždět protisměrem,“ podotýká například Ludvík.
Přeprava velkého nákladu samozřejmě znamená omezení okolního provozu, ale dopravci se je snaží eliminovat. I proto bude letadlo většinu trati projíždět v noci. „Také se bude souprava místy odstavovat, aby se nevytvářely zbytečně dlouhé kolony,“ říká Martin Ludvík. „Člověk hledá tu variantu, aby se co nejméně zdržoval. I když třeba najede víc kilometrů, je to nakonec rychlejší.“
Demontáž nejpevnější části letadla dala zabrat
Paralelně s přípravami transportní akce probíhala ve Kbelích poslední a nejnáročnější etapa demontážních prací: oddělení centroplánu (vnitřních částí křídla) od trupu. Kunovští muzejníci k tomu přikročili letos na jaře. Pouštěli se do demontáže součásti, která nikdy k demontáži určena nebyla. „Je to věc, kterou na TU-154M nikdy nikdo nedělal, nebo o tom alespoň nevíme,“ říká Martin Hrabec, ředitel Leteckého muzea v Kunovicích a šéf Velkého přeletu. „Centroplán se sestaví ve výrobním závodě a pak už se nikdy nerozdělává.“
Přípravy k demontáži centroplánu.
Je to nejpevnější část celého letadla, která musí vydržet opakované silné namáhání, zejména při přistání. Se zásahy do konstrukce centroplánu se u velkých dopravních letadel nepočítá ani v rámci údržby nebo oprav. „Centroplán je řešený tak, že se tam nemohou objevit žádné trhliny nebo něco podobného,“ vysvětluje Radek Laga, jeden z kunovských mechaniků. K poškození by mohlo dojít snad jen při nehodě, a to by letadlo bylo prakticky odepsané. Případná oprava by se musela odbývat ve výrobním závodě v Rusku a vyšla by natolik draho, že by se zkrátka nevyplatila.
VIDEO: Příprava vládních "tůček" na přesun z Kbel do Kunovic Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu
To nejde, na tom skončíte, říkali skeptikové
Protože se se zásahy do konstrukce centroplánu nepočítá, nikdo přesně nevěděl, jak je řešeno napojení křídel na trup. Kunovští samozřejmě neměli k dispozici výrobní dokumentaci k tupolevu, kterou si stráží výrobce, ruský Aviacor. K demontáži stabilizátoru, která předcházela demontáži centroplánu, Rusové nějaké podklady poslali. K centroplánu však ne. Zbývala tedy provozní dokumentace, ze které se daly zjistit jen základní údaje.
„Všichni nám říkali, že jsme si nechali to nejtěžší nakonec a teď zjistíme, že to nejde, nebo že se bez řezání neobejdeme,“ vzpomíná Hrabec. Někteří skeptikové je strašili, že by jejich tupolev mohl mít průběžný nosník, který prochází celým trupem. Narazit na skutečně nerozebíratelnou součást by pro jejich původní plán – demontovat vše bez řezání – byla konečná. Ve chvíli, kdy jim k dokončení demontáží scházel jen poslední, byť náročný krok, by to zamrzelo dvojnásob.
Jsou tam šrouby, půjde to!
Pohled na dno palivové nádrže. Spousta šroubů, spousta matic.
Spojení centroplánu s trupem bylo přístupné z křídelních a trupových palivových nádrží, z náběžných hran křídla a z technických úseků zespod trupu. V dubnu 2016 kunovští nádrže i technické úseky odkrytovali a s úlevou zjistili, že věc vypadá nadějně. „Zjistili jsme, že tam jsou šrouby,“ vysvětluje Hrabec. „A když tam jsou šrouby, tak to musí jít rozdělat.“
V útrobách palivových nádrží muzejníci objevili složitý systém výztuh, vzpěr a překrývajících se „zubů“, které byly navzájem spojené stovkami šroubů, nýtů a svorníků. Situaci značně komplikovalo to, že některé svorníky s připojením centroplánu na trup nesouvisely a nebylo je tedy nutné demontovat, jiné však pryč musely. Občas tedy bylo těžké určit, co musí pryč a co může zůstat. Některé spoje také pojilo lepidlo a zevnitř nádrží vše pokrýval hermetický gumový povlak. Mezi tím se skrz jednotlivé oddíly nádrží proplétaly palivové trubky, čerpadla a další součásti, které bylo také nutné demontovat.
Krysí jednotka v akci: ani očko nenasadíš
David Frýba, vrchní „tunelová krysa“, pracuje na dně křídelní palivové nádrže.
Práce v útrobách centroplánu nebyla nic jednoduchého a příjemného. Muzejníci se dovnitř dostávali odkrytovanými víky nádrží a následně museli zalézat až do krajů nádrží. U náběžné hrany je ještě křídlo poměrně vysoké a místa je tam relativně dost, takže tam lze i sedět, ale směrem dozadu se prostory snižují a zužují.
Osvědčili se tedy zejména mladí, drobní a ohební pracovníci. Příslušníci specializované jednotky „tunelových krys,“ jak jim přezdívá kapitán Hrabec, prolézali stísněnými prostorami, museli se vejít mezi vzpěry, do malých oddílů palivové nádrže, srovnat se s všudypřítomným odérem zbytků paliva, teplem nadcházejícího léta a vydýchaným vzduchem. Dno nádrže bylo navíc pokryté vystupujícími šrouby a výstupky, které se nepříjemně zarývaly do kolenou. Polystyrenová „klekátka“ a polštářky se staly nezbytnou součástí výbavy nádržní jednotky.
Do nádrží se vypravovala i redaktorka Technetu. Nejčastěji s klíčem v ruce povolovala řady matic svorníků. Většina matic byla umístěna na hůře přístupných místech v rozích nádrží. Těžko se zde nasazuje klíč („ani očko nenasadíš, protože je to u železa!“) a těžko se jím otáčí. Když člověk zabere větší silou, sjede mu ruka a dá si ránu o další vystupující šrouby nebo stěny nádrže. Práci „zpříjemňuje“ i další spousta maličkostí – od hermetického gumového povlaku, který pokrývá vše uvnitř nádrže a který je nutné oškrabávat, až po sprchy zbytků paliva, které na člověka vychrstne ve chvíli, kdy konečně povolí palivovou trubku.
„Neumíš dělat brajgl potichu?“
Když byly matice ze svorníků odstraněné, došlo na jejich vytloukání. Někde stačilo obyčejné kladivo, jinde muselo přijít na řadu pneumatické kladivo, páčidlo nebo v krajním případě i vrtačka. To vedlo k dalšímu „vylepšení“ pracovních podmínek: rány kladivem se v uzavřeném kovovém prostoru tak rozléhaly, že bylo mnohdy nutné používat ucpávky do uší nebo ochranná sluchátka. „Neumíš dělat brajgl potichu?“ pokřikovali na sebe kunovští v legraci.
Většina vyražených nýtů vystřelovala pod trup, kde se následně sbíraly do kbelíků a třídily do pečlivě popsaných sáčků a krabiček.
Malí a mladí se spouštěli do palivových nádrží, větší a méně ohební členové party makali většinou seshora křídel, na náběžné hraně centroplánu nebo v technických úsecích zespod trupu. Mnohdy bylo potřeba spolupráce na obou stranách – jeden člověk držel matici uvnitř nádrže tak, aby se neprotáčela, druhý vně letadla povoloval šroub. Už jen určení konkrétního šroubu, na kterém se bude pracovat, bylo občas komplikované. „Vidíš, jak prostrkuju šroubovák tou dírou po svorníku? Tak jdi o tři díry ve směru letu, tam je další řada svorníků. Vidíš, kterým otáčím? Tak ho chyť a drž!“
Podložit, zasunout podvozek...
Začátkem léta začali kunovští připravovat samotné oddělení pravé části centroplánu. Protože TU-154 má nohy hlavního podvozku na vnitřní části křídla, bylo nutné podložit nejen demontované kusy křídel, ale i trup. Trup letounu tedy podložili na míru vyrobenou dřevěnou „kolébkou“ a pomocí zvedáku zasunuli příďový podvozek.
Centroplán určený k demontáži bylo nutné podložit tak, aby jej bylo možné od trupu odsunout. Samotné vnitřní křídlo se podložilo kovovými konstrukcemi, které jako sponzorský dar navrhl letecký výrobce Evektor a vyrobila společnost Kovokon. Na konstrukce muzejníci umístili dřevěné pražce a ty proložili kovovými válečky, po nichž se centroplán mohl posouvat. Pražci a válečky se podložila i podvozková noha centroplánu. Vše probíhalo za bedlivého dozoru „mistra nakládky“ a šéfa přepravy Martina Ludvíka, který rozmístění a uložení podpěr i posuvných součástí navrhl.
Chceš do šrotu, ty potvoro?
Koncem července bylo vše připraveno k demontáži. Při vyrážení posledních svorníků se už začala v místě, kde se měl centroplán od trupu oddělit, rozevírat škvíra. Ta se zvětšovala či zmenšovala podle toho, jak muzejníci nadzvedávali záď letadla zvedákem. Během soboty vyrazili na poslední svorníky, kontrolovali povolení všech spojů a poté začali letadlo opět nadzvedávat. Škvíra dole se sice rozevírala víc a víc, nahoře na křídle však spoj stále držel. Muzejníci odvrtali další svorníky, ale křídlo stále nepovolovalo.
Po horkém letním dni a práci v nádržích, kde z člověka crčel pot, jen co vlezl dovnitř a ani nezačal nic dělat, toho nakonec měli kunovští dost a rozhodli se nechat rozhodující pokus na neděli. Následujícího rána se k práci vrátili. Zatímco zkoumali svrchní stranu křídla, opřel se Martin Hrabec o trup tupolevu a domlouval mu: „Tak dáš si říct, nebo chceš do šrotu, ty potvoro?“ Domluvy zabraly. Nakonec mechanici skutečně objevili další zapomenuté svorníky. Když je odstranili, začalo při zdvihání v centroplánu praskat, jak povolovaly lepené spoje, a pak se konečně objevila škvíra i nahoře na křídle.
Přikročilo se k samotné operaci. Šéfové kunovské party Hrabec s Pepou Hajchelem uvázali centroplán za podvozkovou nohu k zabržděné dodávce, která posloužila jako kotva, a stahovacím řemenem (takzvaným hupcukem) začali centroplán odtahovat od trupu. Během několika minut bylo hotovo. Někteří dobrovolníci na oddělený díl hleděli až nevěřícně. „Až mi někdo zase řekne, že něco nejde...“ kroutil hlavou Pepa Hajchel. „Já si jen říkám, co všecko bychom vůbec mohli dokázat, kdybychom měli pořádné vybavení.“
Martin Hrabec s Pepou Hajchelem zapřahávají demontovaný centroplán za dodávku. Ta sloužila jako kotva. Povedlo se, levá část centroplánu je oddělena! Pepa Hajchel jako by tomu ani nemohl uvěřit.
Podložit a hurá na druhou stranu
Samotným oddělením centroplánu však dřina neskončila. Protože muzejníci potřebovali posuvné konstrukce na demontáž centroplánu na levé straně, museli demontovaný díl podložit znovu. Mohutná část vnitřního křídla je ovšem asymetrická a má nezvykle umístěné těžiště. Najít spolehlivý a bezpečný způsob podložení tak, aby se centroplán na podpěrách nekýval, znamenalo několikeré nadzvedávání a zkoušení. Nakonec se však povedlo.
Během dalších čtrnácti dnů kunovští podložili, povolili a demontovali i levou část centroplánu (s tím rozdílem, že tentokrát jako kotva neposloužila zabržděná dodávka, ale betonová mříž odvodňovacího kanálu na okraji letištního stání). Práce šly rychleji, protože už se vědělo, jak na to. Mnoho svorníků už navíc bylo povoleno z dřívějška, kdy se pracovalo na pravé i levé straně centroplánu.
Přeletem to nekončí
Předletová příprava v podání kunovského maskota Jaryna
Pro kunovské to byl obrovský úspěch – dokázali v polních podmínkách něco, co možná nikdo na světě dosud nedělal. Navíc se drželi předem stanoveného časového plánu, který počítal s dokončením demontáží do konce prázdnin a s převozem začátkem podzimu. Tím jejich téměř dvouletá práce vyvrcholí.
Anabáze s tůčkem však Velkým přeletem ještě zdaleka nekončí. Po převozu bude kunovické čekat neméně náročná část mise: smontovat letadlo dohromady. „Ti samí, kteří nám říkali, že to nepůjde rozdělat, nám teď budou říkat, že už to nesložíme nazpátek,“ říká Pepa Hajchel. On i ostatní členové muzejnické party však věří, že to zvládnou. Řídí se heslem, které si kdysi napsali na podvozkovou gondolu svého tůčka: „Rozdíl mezi možným a nemožným je jen v míře lidského odhodlání...“ Kunovští už dokázali, že odhodlání mají dost.


description: Dosud nejpřesnější, trojrozměrnou mapu naší galaxie, Mléčné dráhy, s určením polohy více než miliardy hvězd představila Evropská kosmická agentura. Mapu pomohl z oběžné dráhy vytvořit teleskop Gaia, který ESA vypustila v roce 2013.

title: Podívejte se na dosud nejpřesnější 3D mapu naší Galaxie

maintext:
„Vědci lokalizovali 1,15 miliardy hvězd,“ uvedli představitelé francouzského Státního ústředí vědeckého výzkumu (CNRS), který se na misi podílel.
Co vidíte na mapě
Dva jasné objekty v pravé dolní části obrazu jsou velké i malé Magellanovo mračno. Tyto dvě trpasličí galaxie obíhají kolem Mléčné dráhy. Největší soused naší Mléčné dráhy, Galaxie Andromeda má označení M31 a najdete ji v levém dolním rohu.
Jasnější oblasti na mapě označují hustší koncentraci hvězd, tmavší naopak znamenají méně hvězd. Mléčná dráha je takzvaná spirální galaxie, kde většina jejích hvězd je rozmístěná na disku o průměru 100 000 světelných let a tloušťce 1000 světelných let.
Agentura AFP poznamenává, že jde sice o rekord ve sčítání hvězd, ale toto číslo nepředstavuje ani jedno procento hvězd Mléčné dráhy. Ta jich pravděpodobně obsahuje 100-200 miliard.
Vesmírná observatoř podle šéfa mise Freda Jansena zaznamenala přibližně 500 miliard údajů. Vědci doufají, že se jim koncem příštího roku podaří zjistit rychlost a vzdálenost dosud identifikovaných hvězd.
Lidský vlas na vzdálenost 1000 km
Satelit Gaia, jehož životnost je plánována na pět let, byl vypuštěn 19. prosince 2013 z kosmodromu Kourou ve Francouzské Guyaně. Ze vzdálenosti 1,5 milionu kilometrů od Země provádí mimořádně přesná měření polohy a pohybu hvězd naší galaxie.
Mezi týmy, které participovaly na vypuštění satelitu Gaia, byli i Češi. Observatoř byla uvedena do libračního bodu L2 asi 1,5 milionu kilometrů od nás a data přenáší rychlostí až 5 Mbit/s. Gaia během let opakovaně (až sedmdesátkrát) proměřuje miliardu hvězd naší Galaxie a přesně určuje jejich polohu, vzdálenost, vlastní pohyby i změny jasnosti. Mezi statisíci dosud neznámých objektů budou určitě i tisíce nových exoplanet a hnědých trpaslíků.
̈Přesnost určení polohy hvězd do 15 magnitudy odpovídá měření průměru lidského vlasu na vzdálenost 1000 km. První podobná astrometrická družice, Hipparcos, měřila v letech 1989–1993 polohy hvězd do 12 magnitudy s přesností odpovídající průměru lidského vlasu na vzdálenost 20 kilometrů. Data se tehdy vešla do 16 svazků. Nový katalog s údaji o miliardě hvězd bude mít rozsah 160 tisíc svazků, takže místo jednoho knižního regálu by v tištěné formě zabral „polici“ o délce z Amsterdamu do Paříže.

fasttext_language: cs


description: Výrobce akčních kamerek GoPro konečně přichází s vlastním dronem. Novinky také zahrnují dvě nové kamerky. Firma tak ukazuje, že má stále co nabídnout.

title: Novinky GoPro: dron s jednoduchým ovládáním a vodotěsné kamerky


description: Firma Biogen zveřejnila podrobné a zajímavé výsledky zkoušky léku proti Alzheimerově chorobě. Šlo o poměrně výrazný úspěch, ale jak přesně to pomůže pacientům, zatím není jasné.

title: Zkoušky léku proti Alzheimeru: revoluce, nebo krok do slepé uličky?

maintext:
Je to téměř přesně čtvrtstoletí, kdy odborníci začali vážně diskutovat nad myšlenkou, že za záhadnou Alzheimerovou chorobou by mohlo být „znečištění“ mozku. A to látkami, které vznikají v našem těle přirozeně, ale z nějakého důvodu se v něm začnou hromadit v takovém množství, až dojde k poškození mozku. Viníkem mají být krátké bílkovinové řetězce, které se nazývají amyloidy beta.
Myšlenka to byla přesvědčivá, a tak se začalo uvažovat, jak hromadící se bílkoviny z mozku pacientů dostat. „Už před šestnácti lety se tak zrodila myšlenka na očkování pacientů,“ říká Aleš Bartoš, český odborník na Alzheimerovu nemoc působící na 3. Lékařské fakultě UK a nedávno vzniklém Národním ústavu duševního zdraví. Jinými slovy - cílem lékařů bylo s pomocí imunitního systému vyčistit mozek pacientů od nežádoucích látek.
Jak byl tento přístup nadějný, tak byl ovšem obtížný. Léky měly velmi nepříjemné vedlejší účinky, protože je lékaři nedokázali přesně „zacílit“ a docházelo k napadení jiných částí mozku. Pak se zase ukázalo, že u vážně nemocných lidí postup příliš nepomáhá: „Sice se podařilo vyčistit patologická ložiska v mozku, ale vůbec to nepomohlo zachovat paměť a další poznávací funkce,“ shrnuje Aleš Bartoš výsledky prací z první dekády 21. století.
Zatím je ovšem zřejmě brzy tento postup odepisovat, naznačuje - byť opatrně - studie zveřejněná v časopise Nature. Obsahuje závěry zatím jen malé zkoušky americké firmy Biogen. Výzkumníci podávali pacientům protilátku aducanumab, kterou předtím vědci objevili ve zvýšeném množství u lidí dlouho odolávajících Alzheimerově chorobě. Podávání této látky vedlo ke snižování počtu „usazenin“ beta-amyloidů. Úbytek beta-amyloidů byl trvalý po celou dobu podávání. Zajímavé je i to, že efekt závisel na dávce, což znovu naznačuje, že snad nešlo o náhodu.
Informace to nejsou úplně překvapivé, protože většina výsledků už byla prezentována na odborné konferenci v březnu roku 2015, ale jde o zatím nejúplnější a nejpřehlednější shrnutí. Bohužel zatím prostě není možné říci, jestli tento úspěch pomůže nemocným. Studie firmy Biogen byla malá, probíhala jen na zhruba 160 pacientech z USA v raných fázích nemoci. Studie totiž sloužila jen jako tzv. první fáze klinických zkoušek, ve které se nejprve ověřuje především bezpečnost podávání léku, a ne jeho účinek.
Účinnost bude ověřovat další fáze studie, která už bude podstatně větší: cca 2 700 pacientů ve 20 zemích. Naplánované jsou do roku 2020, a až do ukončení nemá smysl spekulovat: studie se může nevydařit tolika možnými způsoby, že je nemá smysl vyjmenovávat.
Jisté je jen to, že výzkum se nezastaví. Některé týmy, včetně třeba skupiny Aleše Bartoše, ověřují léčbu založenou na „konkurenční“ hypotéze, podle které je lepším cílem druhá bílkovina hromadící se v mozku pacientů: tzv. tau protein. (Vakcína je založená na práci slovenského týmu Michala Nováka, klinická studie právě probíhá v Evropě.) Stále ještě se může ukázat, že tento postup je lepší – což jen znovu dokazuje, že čtvrtstoletím pokusů, omylů, neúspěchů a nadějí to stále neskončilo.


description: Někdo vám pošle data zabalená v RARu a vy tento balíček nemůžete otevřít. Abyste se do této situace nedostali, stačí mít v systému nainstalovaný program pro rozbalování a balení souborů. Síla komprimačních programů tkví však i v něčem jiném.

title: Jedenáctka programů, které si poradí se soubory ARJ, ZIP či RAR

maintext:
Jeden z nejvýkonnějších komprimátorů podporující nejpoužívanější formáty (ZIP, CAB, RAR, ARJ, GZIP, BZIP2, Z, TAR, CPIO, RPM a DEB). Má vlastní formát 7-Zip. Integruje se do Průzkumníka Windows, a tak kliknutím pravého tlačítka myši na soubor je možné archiv hned rozbalit či zabalit. Díky plug-inům je možné ho doinstalovat například do FAR Manageru nebo Total Commanderu.
Informace o programu Operační systém: Linux, Mac OS X, Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (1 MB).
Jeden z nejlépe hodnocených komprimačních programů s vlastním formátem RAR (vytváří však i ZIP a rozbaluje ARJ, LZH, ACE, CAB, TAR, GZip, UUE, BZ2, JAR, 7-Zip, atd.). Vyznačuje se dobrým poměrem mezi rychlostí a účinností komprese (lze ho ovládat i z příkazové řádky). Integruje se do Windows, umí vytvářet samorozbalovací soubory nebo opravuje poškozené archivy a nechybí šifrování.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (2,1 MB).
Balí a rozbaluje soubory a převádí je na jiné komprimační formáty. Podporuje formáty – 7-Zip, ZIP, ACE, ARC, ARJ, RAR atd. Lze ho integrovat do kontextové nabídky Průzkumníka Windows. Obsahuje funkce jako tvorba různě velkých archivů, samorozbalovací archivy, nabízí možnost opravit poškozené archivy, přidávat do nich komentáře, lze ho propojit s antivirem atd.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (4,9 MB).
Vytváří a rozbaluje archivy ZIP, 7-Zip, CAB, LHA (LZH), TAR, GZIP, BZIP2, BH, XXE, UUE a MIME (Base 64). Archivy typu RAR, ARJ, ARC, ACE, ZOO umí pouze rozbalovat. Nechybí mu funkce pro šifrování archivů, má nástroj na zálohování důležitých dat v komprimovaném souboru, vytváří samorozbalovací archivy, provádí jejich kontrolu, konverzi či opravu těch poškozených.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (7,3 MB).
PeaZip 6.1 – open source
Komprimátor pocházející z Itálie. Rozbaluje a balí do více jak 180 formátů – 001, 7Z, ACE, ARC, ARJ, BZ2, CAB, DMG, GZ, ISO, LHA, PAQ, PEA, RAR, TAR, UDF, WIM, XZ, ZIP ZIPX atd. Integruje se do Průzkumníka Windows a obsahuje funkci pro bezpečné mazání dat. Mezi další funkce patří dělení a spojování archivů, test integrity, šifrování atd.
Informace o programu Operační systém: Linux, Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: NE
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (7,1 MB).
S celou patnáctkou formátů, jako jsou ACE, ARC, ARJ, BH, CAB, GZ, JAR, LHA, PAK, RAR, TAR, UUE, XXE, ZIP a ZOO si poradí tento komprimátor. Důstojně zvládá i konverzi do jiného formátu a odesílání pomocí integrovaného e-mailového klienta. Na stránkách produktu je k dispozici i čeština.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE – lze doinstalovat
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (1,3 MB).
Podporuje více než dvacet formátů archivů. Mezi nadstandardní funkce se řadí především zálohování vybraných souborů, e-mailový klient, možnost šifrovat archivy zabudovaným FTP klientem atd.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (8,1 MB).
Pracuje s více než čtyřiceti kompresními formáty a sám umí balit do formátů ZIP, EGG, ALZ, TAR, TBZ, TGZ, LZH a JAR. Umí vytvářet samorozbalovací archivy, opravuje poškozené archivy, je možné ho propojit s antivirovým programem, podporuje 128 a 256bitové šifrování. Program lze ovládat příkazovou řádkou.
Informace o programu Operační systém: Mac OS X, Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (9,7 MB).
Pracuje s mnoha druhy archivů (ZIP, ARJ, RAR, 7-Zip, ARJ32, ARC, CAB, TAR, LZH, GZIP atd.), má jednoduché ovládání. Archivy umí šifrovat pomocí AES s 128- a 256bitovým klíčem, dokáže je konvertovat. Integruje se do nabídky Průzkumníka Windows a po zabalení dokáže archiv odeslat e-mailem. Existuje i profesionální verze, která obsahuje navíc možnost zálohování na cloudové úložiště atd.
Informace o programu Operační systém: Mac OS, Windows 7 a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (689 KB).
Podporuje formáty ZIP, 7-Zip, CAB, LHA (LZH), TAR, TAR.GZ, TAR.BZ2, BH, RAR, ARJ, ARC, ACE, ZOO, GZ, BZIP2, XXE, MIME, UUE a yENC. Má zabudovaný vnitřní prohlížeč dokumentů a obrazových formátů. Program je skinovatelný – na webové stránce programu můžete skiny stahovat.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: ANO
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (25,3 MB).
Podporuje samorozbalovací archivy, dokáže archivovat jeden soubor i na více disků, má ochranu heslem, komentáře, antivir a spoustu dalších vymožeností. WinAce nabízí podporu mnoha formátů (komprimuje do ACE, ZIP, LHA, MS-CAB, Java JAR a umí dekomprimovat RAR, ARC, ARJ, GZip, TAR, ZOO), umí šifrovat a poškozené archivy opravovat a integruje se do Průzkumníka Windows.
Informace o programu Operační systém: Windows XP a novější
Čeština: NE
Vyžaduje instalaci: ANO
Stahujte ze Slunečnice.cz na této adrese (3,8 MB).
Který z programů pro komprimaci byste doporučili? celkem hlasů: 12


description: Protiextremistická organizace vytvořila automat, který se na webu snaží potírat on-line propagandu tzv. Islámského státu (ISIS).

title: Automat má mazat ISIS z webu, kritici varují před přílišnou cenzurou

maintext:
Islámský stát využívá sociální sítě ke své propagaci a rekrutování (psali jsme v našem předchozím článku), čehož může využít i při koordinaci akcí v zahraničí. Provozovatelé sociálních sítí a vlády se samozřejmě snaží tento dopad limitovat a také hackeři ze skupiny Anonymous prý dlouhodobě bojují s islamisty na webu, například hromadně nahlašují jejich účty nebo napadají jejich stránky DDoS útoky.
Nezisková organizace Counter Extremism Project (CEP) v červnu oznámila svůj pokus na tomto poli. Jedná se o automatizované řešení, které umožňuje platformám rychle vyhledávat a odstraňovat extremistický obsah. „Pokud se chopíme této příležitosti a využijeme tuto technologii, extrémisté budou mít na internetu a sociálních sítích mnohem méně příležitostí k rekrutování nebo propagaci násilí,“ řekl Hany Farid, poradce skupiny CEP.
Farid je profesorem výpočetní techniky na Dartmouth College a vyvinul algoritmus eGLYPH, který dokáže rozpoznat podobnosti v psaném textu, audio souborech i obrázcích. Farid plánuje zpřístupnit tento algoritmus velkým sociálním sítím jako Facebook, Google nebo Twitter. CEP také pracuje na shromažďování „databáze extrémistických obsahů“, která usnadní analýzu příspěvků.
Jak to skloubit se svobodou slova?
Už nyní velké firmy bojují proti extrémistům on-line. Twitter v srpnu oznámil, že zablokoval statisíce účtů, které „propagovaly teroristické činy“. Podle Reuters také Google a Facebook potichu pracují na automatické detekci extrémistických videí.
Ale podle některých odborníků je s identifikací teroristických příspěvků problém (větší než např. s dětskou pornografií). „Je řada rozporů ohledně toho, co dělá z příspěvku příspěvek extremistický,“ říká John Horgan, profesor psychologie na státní univerzitě v Georgii. Automatizované odstraňování příspěvků by mohlo vést k nechtěné cenzuře. Mohlo by také dojít k omezení svobody tisku, například v případě, kdy by novináři využili citace či úryvky z extremistického příspěvku a vykazovali by tak některé z podezřelých znaků.
Jilliam York, ředitel organizace Electronic Frontier Foundation, která se zabývá ochranou soukromí, varuje, že každá automatizovaná detekce bude nutně mít falešné nálezy (false positives), ať už kvůli chybné technologii, nebo chybné implementaci. Přísná automatická cenzura by mohla vést i ke snížení přirozené protireakce ostatních. Přitom právě debata je podle studie (kterou sponzoroval Google) často velmi efektivním nástrojem v boji proti extremismu.


description: Psí chlupy válející se téměř všude, to je bolest, kterou řeší mnoho majitelů psů. Ať už mají jejich čtyřnozí chlupáči krátkou, nebo dlouho srst.

title: Z péče o srst ranní rituál s vysavačem aneb jak se zbavit psích chlupů

maintext:
Jak elegantně lze problém s chlupy začít řešit už se štěňátkem? U našeho čtenáře právě kvůli psím chlupům každé ráno luxují. A do tohoto pravidelného rituálu zapojili i svého psa, a to už od štěněte. Samozřejmě jeho srst čas od času kartáčují, ale postupně ho zvykali i na hubici vysavače, který spolehlivě spolkne uvolněné chlupy, které by ze psa během dne vypadly na zem.
„Na pravidelné luxování srsti jsme našeho labradorského retrívra začali zvykat, už když jsme si ho přinesli jako štěňátko,“ vypráví Petr Matouch, kterého jedno ráno napadlo natočit si rituál s pohodovým psem na video.
Dnes je rodinnému miláčkovi Maxovi úctyhodných patnáct let, takže srst už má značně prošedivělou. Nicméně na záznamu je vidět, jak si pravidelný ranní rituál jednoznačně užívá. V téhle rodině uměli vymyslet, jak mít z nutného pravidelného zbavování se vypadaných chlupů ještě radost.


maintext:
Venkovní zábradlí jako skládačka. Montáž krok za krokem
10:37 , aktualizováno 10:37
Nerezové zábradlí vhodné například k překonání několika schodů u vstupu do domu se skládá jako stavebnice. Ti šikovnější to zvládnou i sami. Jde to snadno, důležité je nespěchat a vše si pečlivě rozměřit.


description: Přezdívá se mu Prasečí nos a v provincii Britská Kolumbie je považovaný za legendu. Na řece Frazer se o něm zdá mnoha rybářům a je považován za vrchol jejich kariéry.

title: Devatenáctiletý Kanaďan chytil monstrum: osmdesátiletého jesetera


description: Největším nepřítelem při natírání venkovních plechů bývá malá přilnavost, způsobená nedostatečnou úpravou povrchu před začátkem práce. Úplně nejdůležitější je plechy mechanicky očistit a odmastit. Jinak barva nepřilne a nátěr nevydrží.

title: Příprava před natíráním střechy se vyplatí. Nátěr pak vydrží i pět let

maintext:
V rámci venkovního vybavení našich domů, bytů či chat nejčastěji míváme pozinkované či hliníkové okapy, parapety či střešní krytiny. Vhodným nátěrem chráníme tento materiál proti nadměrnému opotřebování vlivem povětrnostních podmínek a především UV záření a proti případné rzi.
„Jinak je potřeba přistupovat k ošetření starších plechů a jinak u zcela nových. Zatímco hliníkové podklady můžete natírat v podstatě ihned po instalaci, u pozinku je vhodné počkat alespoň půl roku, dokud materiál nezoxiduje,“ vysvětluje Radek Kříž ze sítě prodejen Dům barev.
Potom přichází na řadu nezbytné odmaštění a odstranění nečistot, zvlášť pokud jde třeba o střechu, která bývá okolo komínu často špinavá, například od sazí. „Pro odmaštění doporučuji použít profesionální odmašťovadlo, nikoliv běžný saponát, který často neodmastí podklad zcela, což bývá příčinou zhoršené přilnavosti nátěrových hmot,“ upozorňuje Kříž. V další fázi je nezbytné povrch důkladně spláchnout proudem vody, ideálně tlakovou myčkou.
Vodou ředitelné, či syntetické?
Uživatelé se přou, zda používat vodou ředitelné, nebo syntetické barvy. Odborník doporučuje spíše vodou ředitelné barvy, které jsou jednak ekologičtější a méně zapáchají, ale také mnohem rychleji schnou.
S nimi obvykle není problém zvládnout celé ošetření během jediného dne, tedy včetně očištění, odmaštění i dvojího nátěru. Naopak syntetické barvy schnou déle a často je potřeba vyčkat i osm hodin před aplikací druhé vrstvy. Spěchat se nevyplácí.
„Pokud aplikujeme druhou vrstvu barvy, zatímco ta první ještě zcela neproschla, nátěr mívá tendenci se buď loupat, anebo na povrchu zůstávají defekty, které mají zásadní vliv na životnost celého nátěrového systému,“ říká Kříž s tím, že nezbytný časový rozestup mezi oběma nátěry bývá vždy uveden na obalu nátěrové hmoty.
Jeden nátěr, žádný nátěr
Stejně jako snad všechny jiné povrchy, i plechy je potřeba natírat minimálně dvakrát. Pokud ovšem renovujeme stávající nátěry, nejprve je nutné zlikvidovat případnou původní nesoudržnou nebo sprašující vrstvu. A to mechanicky, ať už broušením, špachtlí, nebo drátěným kartáčem. Účinná bývá i tlaková voda z wapky.
Barvy volíme stejně jako u nátěru ostatních kovů. Nejprve používáme podkladový antikorozní nátěr, který jednak ochrání povrch proti korozi, ale zároveň zvýší přilnavost druhé vrstvy. Zvláštní péči věnujeme těm částem podkladu, které byly rezavé. Poté používáme krycí barvu, jež nátěru dodá kýžený odstín a zároveň jej chrání proti působení povětrnostních vlivů.
Jednoduchým a praktickým řešením jsou takzvané jednošichtovky, neboli nátěry 2v1, které mají vlastnosti základní i vrchní barvy v jednom. Ovšem často bývají dražší než klasické barvy.
Pozinkované a hliníkové prvky natíráme ideálně při venkovní teplotě mezi 10 a 20 stupni Celsia, pozornost ovšem věnujeme i teplotě podkladu, která by také neměla být výrazně vyšší, ale ani nižší, než je teplota okolního prostředí. Správně provedený nátěr by měl vydržet pět i více let.


description: Hledání dobrého řemeslníka je stále nesnadnější. Čím dál více Čechů se proto spoléhá samo na sebe. Kutilství tak zažívá moderní renesanci. Nabídka hobbymarketů je stále širší a na internetu najdete i hodně základních postupů, jak na to.

title: Češi si raději doma opravuji sami, než aby pozvali špatného řemeslníka

maintext:
Každým rokem řemeslníků v Česku ubývá. Jen v uplynulých dvou letech jich začalo podnikat o šedesát procent méně než v minulosti. Dříve o živnost žádalo přibližně 24 000 uchazečů, v současné době je to zhruba 10 000 lidí. Vyplývá to ze statistiky Asociace malých a středních podniků a živnostníků.
Není řemeslník jako řemeslník
Ke kutilství často přivedou lidi i sami řemeslníci, lépe řečeno nedostatek těch kvalitních. Zadejte si do vyhledávače heslo „řemeslník“, v odpovědi se vám dostane stovky nabídek. Úroveň těchto služeb je bohužel však značně kolísavá, což potvrzuje třeba Petra Koukalová.
„S manželem jsme si chtěli nechat předělat starou koupelnu, obrátili jsme se proto na profesionální firmu. Částka nebyla zanedbatelná, ale pohybovala se v průměru k nabídkám ostatních firem. Ihned u převzetí nové koupelny jsme zjistili obráceně zapojenou vodu a další prohřešky. Za pár měsíců se nám začala odlepovat podlahová dlažba, kterou firma už odmítla opravit se slovy, že je vše v normě. Pozvaný odborník nám však potvrdil, že je to vinou špatné pokládky. Pod nátlakem a argumentací vše po několika měsících opravili. Na další reklamace už ale nereagovali, přestali brát telefon a odpovídat na maily.“
Kutilství mají Češi v krvi, stejně tak jako zájem, kde ušetřit
O tom, že se lidé v rostoucí míře vracejí ke kutilství, svědčí hned několik skutečností. Nedostatek zkušených řemeslníků, malá základna nových odborníků, moderní doba a v nemalé části i finance. Novodobí kutilové totiž nemusejí platit profesionálům za čas, a tím ušetří na nákladech.
Kromě finančních výhod a jistoty odvedené práce nabízí kutilství ještě další pozitivní rozměr. Práce rukama je ideální také z hlediska seberealizace. Pocit, který kutilové zažívají po dokončení projektu, je velmi naplňující a často je to jediný únik od počítačů a hektické doby.
Práce jako terapie
Spousta vzdělaných lidí, manažerů a vysokoškoláků, navíc znovuobjevuje radost z práce rukama. Ženy zavařují, i když jsou obchody plné výborných marmelád, a muži přitom doma nebo v přírodě něco kutí.
Nový trend kutilství potvrzují i hobbymarkety. „Za poslední roky výrazně stoupá poptávka po potřebách pro domácí kutily,“ potvrzuje David Kolář, marketingový ředitel Hornbachu, který stojí i za soutěží Mistr Kutil.
Mladým se do náročné práce nechce, chybí motivace
Všeobecně se rok od roku přihlašuje na řemeslné obory stále méně uchazečů. Jen ve druhém kvartále letošního roku bylo v řemeslných oborech volných téměř 20 600 pozic. Nezájem o studium vede k tomu, že většina zaučených řemeslníků se pomalu, ale jistě dostává do důchodového věku.
Mladým lidem se tato práce zdá málo lukrativní. Dnešní moderní doba, která si někdy až nelogicky žádá samé vysokoškolsky vzdělané lidi, zapomíná na elektrikáře, instalatéry a jiné řemeslné profese. Jejich práce je potřebná, ale už není dostatečně přijímaná společností a ohodnocena.
Dospívající děti, ale ani jejich rodiče si přitom neuvědomují, jak dobře může být řemeslná práce placená a žádaná. Schopný instalatér si může přijít i na 600 Kč za hodinu práce. Vystudovat řemeslo je už o něčem jiném, než tomu bylo před 20 až 30 lety. Zkrátka ztratilo na váženosti. Školy tak volají o pomoc a slibují neskutečné, aby přilákaly nové studenty. Těch, co se ale chtějí oboru opravdu věnovat, je jako šafránu.
„Zajímalo mě umění, rád jsem kreslil a pracoval rukama. Jsem vystudovaný umělecký kovář. V práci trávím někdy i 10 hodin denně. Zakázek mám však na rok i více dopředu a rodinu s přehledem uživím. I přes to, že je kovařina náročná práce a živnost má svá úskalí, nikdy bych ji nevyměnil třeba za sezení za počítačem,“ komentuje situaci Pavel Jekl z Profildesign.cz. Zároveň přiznává, že pomocná ruka do kovárny by se mu hodila. Dobrého pomocníka hledal více než rok, a potřeboval by dalšího.


description: Benefitem mnoha restaurací bývá domácí pečivo, které pomáhá zlepšovat popularitu podniku a dává vědět, že místní kuchaři berou práci vážně a snaží se pracovat s čerstvými surovinami. Podívali jsme se, jak připravují čerstvé bagety a jednoduchý postup přinášíme jako inspiraci i vám.

title: Upečte si domácí bagety. Vše, co potřebujete, máte doma

maintext:
Receptura je velmi jednoduchá a počítá s tím, co bez problémů naleznete i v domácí spíži. My jsme pracovali s dvěma kily mouky, aby to byla dostatečná várka pro velký profesionální hnětač, ale vy si recepturu můžete „pokrátit“ podle vlastních potřeb.
Postup je velmi jednoduchý: do hnětače vysypte mouku, rozdrobte droždí, přidejte cukr a sůl, přidejte vodu a olej. Běžnou zásadou při pečení je, že na kilo mouky se doporučuje jedna kostka droždí, tady počítají s polovinou. „Ale vidíte, že to dobře kyne i tak a droždí pak není z těsta cítit,“ říká šéfkuchař Petr Andert z restaurace Koley, který postup předváděl (názorně uvidíte na videu).
Aby bylo těsto tak akorát vlahé, platí poměr polovina vody na množství mouky, tedy na dvě kila mouky litr vody. “Samozřejmě každá mouka saje vodu nepatrně jinak, takže se může stát, že musíte ke konci například trošku mouky přisypat nebo naopak zakápnout vodou, ale rozhodně se vyplatí začít u tohoto klasického poměru,“ vysvětluje Andert.
Když je těsto hezky hladké, vyndejte ho na vál a prohněťte. V restauraci pak z hroudy odkrajují kousky po 300 gramech, aby měli všechny bagety stejně velké, ale i v domácí praxi je důležité, aby byly co nejvíc stejné, aby se rovnoměrně a stejně propékaly.
Budete potřebovat 2 kg hladké mouky
1 litr vody
1 kostku droždí
1 lžíce cukru
1 lžíce soli
50 ml oleje
Jednotlivé bochánky pak prohněťte a vyválejte z nich tvar bagety a klaďte na plech zhruba po čtyřech a daleko od sebe. Budou kynout a mohly by se slepit. Ostrou špičkou nože je nařízněte jako na videu, potřete rozkvedlaným vejcem a posypte solí, kmínem, sezamem, prostě tím, co máte rádi.
V restauraci se kyne v konvektomatu, který má na to program, zhruba čtvrt hodiny a pak se přepne na pečení housek. V předehřáté troubě na 180 °C se pak housky pečou asi 18 minut.
My jsme podobný postup zkoušeli i v domácích podmínkách – jen málokdo má doma konvektomat nebo jeho příšerně drahou domácí alternativu. Proto jsme jednotlivé bochánky nechali nejdříve pod utěrkou asi půl hodinky kynout a až pak jsme tvarovali bagety a vyskládali jsme je na plech na pečicí papír. Pak jsme zapnuli troubu „na plné pecky“, přece jen domácí trouba nemá takový výkon.
Než se trouba rozehřála, těsto ještě odpočívalo a pak jsme ho na asi 15 minut pekli uprostřed trouby. Přesný čas si musí najít každý sám, přece jen každá trouba peče jinak. Výsledek ostatně můžete zhodnotit na fotografii, je důkazem, že to lze zvládnout i bez velkého technického vybavení.


description: Už šestý ročník Foodparade obsadil zámeckou zahradu v Troji. Od rána lákal na pestrou nabídku pokrmů - od Asie až po hovězí kýtu. V příjemném počasí se návštěvníci „přetahovali“ o místa na parkovišti, kam jezdí lidé do zoo.

title: Steaky, burgery, suši i škorpioni. Začal nový ročník Foodparade

maintext:
Foodparade už je za těch šest let legendou, za kterou stojí škola vaření Cheefparade. Za tu dobu se samozřejmě vyvíjel, ale jedno mu zůstalo: pokus o pohodový rodinný víkend, kde můžete ochutnat to, co v běžné restauraci nenajdete. K tomu přispívá i krásné prostředí parku v pražském Zámku v Troji.
Pro autem jedoucí je tam jediný zádrhel: je vhodné vyjet ráno dříve, protože v pěkném počasí můžete natrefit na davy návštěvníků z pražské zoo, kteří „okupují“ záchytná parkoviště.
Zásadní novinkou je letos systém platby pomocí elektronické karty, který by měl podle organizátorky Petry Plánkové zajistit absolutní transparentnost v platbách. Při vstupu si kartu „nabijete“ body (chefy), každý z nich má hodnotu 20 korun. Na každém stánku je pak bezkontaktní snímač, se kterým se platí podobně jako s platební kartou v obchodě.
Rodiče, kteří si vyjdou i s dětmi, mají je možnost zabavit v dětském koutu, ale každou hodinu děti mohou zdarma absolvovat i kurz dětského vaření. A rodiče zatím mohou ochutnávat. Většina porcí má hodnotu od dvou do pěti bodů. Nejde tu o to nacpat se svíčkovou „se šesti“, ale zkoušet speciality. Od různých druhů burgerů, přes tatarák, cukrářské speciality či asijské pokrmy.
Počasí přeje, neprší, není přehnané horko, tak se zdá, že výlet do Troji není špatný nápad. Alespoň pro ty, kdo mají rádi dobré jídlo a zkoušejí něco nového.


description: Každý třetí pes ve věku osmi let a třetina koček ve věku 11–14 let trpí demencí. Veterináři tvrdí, že za to může hlavně špatná výživa levnými granulemi, lenivý životní styl a nedostatek pohybu.

title: Mazlíčci stále více trpí demencí. Může za to chudá strava a lenost

maintext:
Na rozdíl od některých názorů, že za to může hlavně prodlužující se délka života, v současné době začíná převládat názor veterinářů, že jak jsou stále lenivější majitelé mazlíčků, méně pohybu dopřávají i svým psům a kočkám. A navíc často šetří i na jejich stravě, takže zvířata nedostávají to, co k plnohodnotnému životu potřebují.
„Nemyslím si, že lidé opravdu uvědomují, jak vážný tento problém je,“ tvrdí Holger Volk z Royal Veterinary College v Londýně. Podle něj se průměrný pes dožívá 12 let a kočky 14 let díky péči, kterou dostávají od svých majitelů. A doplňuje ho jeho kolega. „Před lety jsme nebyli svědky, aby se v extrémních případech dožívali věku 17 nebo 18 let. Jejich mozky však na takové stáří nejsou stavěné,“ připomíná.
Jak poznat demenci dezorientace v domácnosti nebo na zahradě
změny chování ke členům rodiny
problémy s čistotností
změny ve střídání spánku a bdělosti
odlišná úroveň aktivity
Pak se spojí několik faktorů: domácí péče ochraňuje mazlíčky od nebezpečí hrozícího v přírodě a prodlužuje věk dožití. K tomu je třeba připočítat dostupnou veterinární péči. Jenže majitelé často zvířata překrmují a tím jim způsobují obezitu. Navíc někteří majitelé jsou líní na to, aby zvířeti dopřáli dost pohybu a zároveň šetří na kvalitní stravě.
Výsledkem je pak to, že postižená zvířata sice žijí déle, ale méně kvalitním životem. Veterináři nabízejí paralelu s problémy lidské populace, kdy se sice také prodlužuje věk dožití, ale často v nemoci.
Podle veterinářů je jedinou cestou, jak oddálit začátek problémů, zajistit, aby se zvířata stále udržovala v kondici a dávat jim vysoce kvalitní krmivo bohaté na mastné kyseliny.


description: Vědeckému týmu z Murdoch University v australském Perthu se podařilo během výzkumu chování kytovců nafilmovat s pomocí bezpilotního dronu bílé mládě velryby jižní. Měli štěstí, protože mládě se pohybovalo po boku své matky.

title: VIDEO: Díky dronu natočili u Perthu vzácné mládě velryby. Je celé bílé


description: Vinaři versus špačci. Právě vrcholí věčný souboj, při kterém může o vítězi nekompromisně rozhodnout chvilka nepozornosti. Když teď vyrazíte mezi vinice, leckde si připadáte jako v hororu. Výstřely z děl i hlasy dravců, jejich siluety krouží nad vinicí. Jde o to vyzrát před sklizní na hejna špačků za každou cenu.

title: Vinař mění zbraně v boji se špačky. Místo poplašných děl má plašiče

maintext:
Od „módního trendu“ poplašných plynových děl upustil už před lety eko-vinař Petr Čech z jihomoravských Tvrdonic. Dal přednost akustickým plašičům. A také návratu k původnímu způsobu hospodaření, při kterém mezi řádky vinic roste tráva a stromy. Ty totiž lákají hlodavce a spolu s nimi i nejlepší prevenci útoku špačků na úrodu cenných hroznů: dravce.
Je pro vinaře skutečně špaček nepřítel číslo jedna?
Špaček? To není tak snadné říct. Největším spojencem i nepřítelem každého vinaře je v první řadě počasí. To ale ovlivnit nedokážeme. Pak tu jsou lidi, kteří vám mohou ukrást celou úrodu. To je nepřítel, se kterým si taky úplně snadno neporadíte. Špaček je pak problém, se kterým se dá bojovat. I když nerespektuje žádné zákony a hranice.
Jsou špačci větší problém než různé nemoci vína, třeba padlí révové?
Špaček vám dokáže zničit celou úrodu ve velmi krátkém čase. Pokud na něj nejste připravení, během jednoho odpoledne můžete přijít o všechno. Padlí a jiné nemoci vína, s těmi se dá ještě pracovat, pokud chodíte pravidelně do vinohradu. Můžete to ošetřit a zachraňovat. Ztráta z hektaru při nemocech vína jde do desítek procent, pokud podceníte špačky, je to klidně sto procent. Pro představu, z hektaru se dá sklidit u přívlastkového vína kolem 8 tisíc kilogramů.
Je špaček jediné zvíře, které může negativně zasáhnout do produkce?
Ještě tak srnky na jaře. Ty dokáží u mladého vinohradu očesávat první listí. Ale vybírají si, žerou jen některé odrůdy a jen v určitý čas. Z toho co tu mám, tak srnkám nejvíc chutnaly listy odrůdy Chardonnay a Muškát. Asi jim to nějak voní. Já to nikdy nejedl, takže nedokážu říct.
Špačkům je to ale jedno...
Úplně. Berou všechny bobule. Hlavní problém je, že oni sezobají sotva nějakých 20 % z toho, co na hroznu visí. Ten zbytek škod je z toho, jak se snaží na těch hroznech udržet a smetávají ty ostatní bobule na zem. A tam už je nezajímají. Špačků přiletí celé hejno a bojují o místo na hroznu. Takže po chvilce je úplně očesáno.
Jak to vidí skuteční hotaři? Pánové Jaromír Kučera a Zdeněk Navrátil zastávají ve vesnici na Podluží jinde už téměř zapomenutou profesi hotařů, tedy strážců vinohradu. Jejich úkolem je zabránit nenasytným špačkům v očesání hroznů. Bez nich by mohla celoroční námaha vinařů přijít vniveč. Neodhání ale jen ptáky: „Sú tu aj velcí špačci, takoví dvounozí, dvourucí. Ale když tady uvidí chlapa s flintů, tak si dají pokoj.“ Jaký je podle Vás nejlepší způsob ochrany vinohradu před špačky?
Nejlepší a sto let osvědčená metoda je brokovnica. Na děla sú už zvyklí. Když to buchne, on jen trochu uhne, a když má hlad, stejně ho to nezastaví. To bývaly nálety. Před tahem se sem slétajů a potřebujů sa nažrat. A to nehledijů. To možeš stát s nima v řádku a oni zobou a hrabou to na zem, můžeš do nich střílet a oni sa ani nehnů. Ináč je to užitečný pták. Ten, když má mladé, ten nasbírá kdejaký hmyz. Tady je ale to neštěstí, že vletí do vinohradu. Kdy s nimi začínají být problémy?
Až teď v září. A trvá to, dokud sa neposbírá nebo dokud neodletí. Loni nás honili tady na malém kúsku, že sme nevěděli, čí sme. Teď jsou navíc mírnější zimy, tak jich tady přezimuje větší počet. Proč už je hotařů – strážců vinohradu – tak málo?
Každý hledá ten nejlacnější způsob, jak se toho špačka uchránit. Většina těch dědin ani nehledá myslivce. Myslivci sú dneska všeci roztrckaní, ty partije. Na jedné straně by po nich chtěli zemědělci škody za zvěř a na druhé straně by po nich chtěli, aby jim hlídali špačky. Tak se dohadují. Na kolik vaše práce přijde? A kolik toho vystřílíte?
My máme jako důchodci smlouvu, padesát na hodinu, a ještě k temu dostaneme nějaké náboje. Někdy se nevystřelí půl dňa, ale někdy za půl hodiny 50 až 70 ran. Zas máme takový náboj 2,4mm, to je nic. Když práskneme na kraj hejna, tak spadne jeden nebo dva. Když sedijů půl dňa na drátech, tak není žádné střílení. A co děláte, když špačci jen tak sedí?
Mosíme jich hlídat. Sledovat jich, on je to dost chytrý pták. Třeba sletí z toho drátu a dojde do vinohradu pěšky. Normálně po zemi. Mají i průzkumníky. Jeden dojde, zobne si, a vrátí sa. A hned ide druhý, takový řetěz. Jináč tady celý den pasem srnca. Je od nás 80 metrů a ty rany, a on sa ani nehne, podřimuje. Zvykl si, na děla i na rany, to by sa ta zvěř jinak musela do vinobraní zbláznit.
Jak velké je takové hejno špačků?
Záleží, co za plodiny roste v okolí. Kukuřice a slunečnice blízko vinice jsou problém, protože se tam mohou schovat a dělat nálety. Jinak ze zákona se za hejno špačků, takové, do kterého se může střílet, počítá nad tisíc kusů. Můžete narazit na hejno s tisícem, stejně jako s deseti tisíci kusy.
Kdy je zapotřebí plašit – celou sezónu?
To ne. My jsme tady první špačky vyháněli v polovině srpna.
Jaké způsoby plašení špačků a ochrany vinic se nabízí?
Dřív se hodně pracovalo s nejrůznějšími strašáky, ale na ty si špačci brzy zvykli. Jeden čas se rozvěšovala na vyvýšených tyčích stará CD. Lesklo se to, třepalo se to ve větru, dělalo to hluk. Ale to taky nefungovalo dlouho.
Ale můžete jít cestou úplné prevence. Například už dnes technologicky dokážeme zakrýt seshora jemnou sítí celý vinohrad, ale to je dost náročné a hlavně nákladné. Spíš se sítí zakrývá a obmotává jen ta část, kde se nachází hrozny. Funguje to, ale tohle je řešení pro malovinaře. Já si nedokážu představit, jak bych zakrýval pětadvacet hektarů sítí. Kde bych na to bral čas, a kde bych to pak skladoval. Takže pro větší vinohrady už zbývají jen dvě další technická řešení: děla a akustické plašiče.
Děla?
Malá nebo velká děla, která se umísťují buď do řádku, nebo na stojánek nad vinohrad, aby se to rozléhalo. Mám ale takový pocit, a nejsem v tom sám, že na ten monotónní zvuk děl si ti špačci taky dříve nebo později zvyknou. Na začátku je první rána rozežene, ale za chvilku se dá hejno znovu dohromady. Dvakrát třikrát si to zopakují, ale pak už vidíte, že se pomalu sunou blíž a blíž. A když zjistí, že se vlastně nic neděje, tak se přestanou bát. Je to otázka dnů, než se přestanou bát úplně.
Na kolik takové dělo přijde?
Včetně časovače tak na 10 až 12 tisíc. V závislosti na poloze vinice, jestli na kopci nebo v údolí, tím pokryjete 2 až 5 hektarů. Děla teď využívám jen na okrajích vinic, abych tomu výstražnému efektu pomohl. Jinak děla nejsou moc populární ani mezi lidmi, protože ten hluk je skutečně nepříjemný.
Je jejich použití nějak omezené?
Každá obec si to upravuje vyhláškou. Tady je to třeba na dvě rány do minuty. Ale ta vyhláška už nespecifikuje to, kolik těch děl si tam naskládám. A těch může být třeba deset, a nemusí být synchronizované. Jedno každé tak může vypálit dvakrát do minuty, ale ta kanonáda bude neustálá. Je to takové to opatření „aby se vlk nažral a koza zůstala celá“. Neprospěje to ale nikomu.
Akustický plašič, dobíjený solárním panelem, není nejlevnější řešení. Vinař Petr Čech ho ale považuje za dalece nejúčinnější. „Lepší jsou už jen hotaři nebo sokolník s dravcem.“
A akustický plašič?
To je něco jiného, tam je účinnost hodně, hodně vysoká. Od doby, co ho tu mám, tak jsem tu neviděl špačka. Všechno má ale své. U děla musíte měnit bomby, u plašiče baterky. Rozdíl je i v pořizovací ceně. Plašič přijde na 60 až 70 tisíc. Ale funguje mi tu už pět let, a zatím si na to špačci nezvykli. Jinak plašič vyhláška neomezuje, jen pokud jde o decibely hlasitosti. Ty se měří 15 metrů od zástavby.
Zvuky, které jdou ve smyčce z toho plašiče, jsou dost děsivé. Co to posloucháme?
Jsou to tísňová volání špačků, varovný tón ohroženého špačka a doplněné zvuky dravců.
Jsou stromy ve vinici problém, nebo ne? Většinou se jich vinaři právě kvůli špačkům zbavují.
Já bych asi paradoxně řekl, že ne. Záleží, jaké stromy by to byly, ale myslím, že jejich přítomnost může pomoci k tomu, aby tam sídlili nebo vyčkávali dravci. To je právě to, co mě na systému ekologického zemědělství baví. Mezi řádky vysadíte normální luční byliny. Spolu s tím přijdou včely, které vám znásobí úrodu. S travním pokryvem přijdou i hlodavci, kteří ve vinohradu neškodí. A za nimi, jako zdrojem potravy, přijdou dravci. Ti pak přirozeně odpuzují špačky.
Nabízí se ještě jiné varianty plašení?
Jsou dvě varianty, kterých bych si cenil co do účinnosti nejvíc: najmout myslivce, hotaře, prostě hlídače vinohradu s flintou, nebo sokolníka. Jenže hotaři jsou u nás na vymření, a sokolník vám sem na celý den, od osmi do šesti, za osmdesát na hodinu dělat nepůjde.


description: Na růstu hub se teplé počasí posledních dní neprojevilo zrovna příznivě, alespoň v Čechách. Po několika týdnech, kdy na řadě míst nosili lidé z lesa košíky plné hřibů, tak přichází zklamání. Září však klidně může příjemně překvapit.

title: Koše hřibů teď z lesa asi nepřinesete, ale pořád je z čeho vybírat


description: World Carp Classic je nejprestižnějším kaprařským závodem na světě a jednou z největších rybářských akcí celosvětově. Český tým se umístil jako první a čtyři další se vešly do první desítky. Ostatní místa v popředí obsadili Poláci, Nizozemci, Rakušané a Němci.

title: Světový kaprařský závod ovládli Češi. Mají pět z prvních deseti míst

maintext:
Letos tento závod poprvé hostila Česká republika (9. -17. 9. 2016), na čemž má velkou zásluhu rybář Jakub Vágner a jeho tým. Naši kapraři tu ukázali svoje kvality.
Závod se konal na Novomlýnské nádrži pod Pálavou na jižní Moravě. Zúčastnilo se ho 115 týmů z 21 zemí. World Carp Classic (WCC) se sem přesunulo z francouzského revíru Madine, vyhlášeného velkými kapry. Závod trval 114 hodin a týmům se bodovala celková hmotnost tří nejtěžších kaprů.
V bezvětří neberou
Příliš se nevědělo, co od Novomlýnské nádrže čekat. Je totiž vyhlášená velkým množstvím kaprů, kteří však prakticky neberou za bezvětrného parného počasí. Právě to panovalo od začátku téměř až do konce WCC. Ale i přes nepřízeň počasí brali kapři už od první noci závodu jako o život.
České týmy nebyly vůbec spokojeny s výsledkem losu. Přesto závodníci přistoupili k závodu způsobem start cíl. Po první noci vedl náš tým Carp R Us 2 ve složení Martin Hrdý, Karel Nikl junior a Jiří Hrdý. Rybáři zdolávali kapra za kaprem, a to i přesto, že později nasadili boilies o průměru 30 mm a více. Chytili jich více než 10 a celková hmotnost jejich tří nejtěžších ryb brzy přesáhla 30 kg.
Týmy z ostatních zemí rovněž měly ryby na prutu, ale mnoho jich ztrácely v zatopených lesích a vinicích posetých slávičkami, se kterými se hůře vypořádávali.
Ještě tentýž den je se ale před ně dostal další český tým Mikbaits (Michal Kučera, Pavel Tulinský, Peter Hofierka), který v průběhu tropického odpoledne vytáhl mimo jiné v tu dobu nejtěžší rybu závodu – kapra 17,3 kg.
Začalo se šuškat o tom, že vítěz závodu bude potřebovat minimálně tři takové ryby. Jenže laťka nakonec byla ještě výše. Zvyšoval ji Nikl tým (Karel Nikl, Jan Dadák, Jakub Kumšta), který následující noc ulovil 19,9kg kapra a stal se tak novým lídrem závodu.
Poláci jdou do boje
Další ráno patřilo polskému týmu na závodním místě 58 (Jacek Wojciuch, Wojciech Janoszek, Piotr Bursa), kteří vytáhli několik kaprů v rozmezí 10 a a 17,5 kg. Jejich celková hmotnost byla přes 44 kg a šli do vedení.
Následující noc byl vytažen i zatím nejtěžší kapr závodu a první dvacetikilová ryba – 20,5 kg pro nizozemský tým (Lars Bood, Peter Hillebrand, Rowan Bood). Ale jejich ostatní ryby byly zatím výrazně menší. To polský tým naopak přidal 21,6kg kapra a měl tak nejtěžší rybu a zároveň si upevnil pozici v čele závodu. Měli celkovou hmotnost 55,1 kg a luxusní náskok více než 5 kg. Mluvilo se o tom, že toto se bude špatně překonávat. Jenže to bychom nesměli být na domácím hřišti.
Slavnostní zahájení mělo svoji atmosféru. Losování lovných míst bylo dramatické. Často rozhoduje o výsledku závodu. České týmy z něj odcházely nespokojení.
Předposlední noc závodu opět patřila českému Nikl týmu, který nejdříve před soumrakem vytáhl dva kapry 20,1 a 16,5 kg. K těm přidal 18,6kg šupináče a šel s celkovým součtem 58,6 kg opět do čela. Ostatní týmy zdolaly několik ryb v rozmezí 15 až 20 kg, ale bylo to málo. Všechny týmy dohromady měly před poslední nocí zdoláno dohromady neskutečných 32 kaprů přes 15 kg a stovky ostatních ryb, mezi kterými převládali kapři šupináči.
Jeden kapr to může změnit
Závod končil následující den v 8 hodin ráno. Vydrží na čele český tým? Všeobecně se předpokládalo, že se ještě něco na čele závodu změní. Jedna ryba stále mohla měnit vše.
Většinu závodu bylo naprosté bezvětří a vedro. České vlajky visely pod Pálavou hodně vysoko..
A skutečně bylo uloveno několik dalších kaprů nad 17 kg a měnilo se pořadí v top 10, ale tým ve složení Karel Nikl, Jan Dadák a Jakub Kumšta vedení udržel a stal se tak prvním českým vítězem slavného World Carp Classic.
Průměr jejich bodovaných ryb byl vysokých 19,5 kg. To je jenom o kilogram méně, než potřeboval vítěz loni na legendárním francouzském jezeře Madině, kde se chytilo několikanásobě méně kaprů.
Další čtyři české týmy byly v top 10, a World Carp Classic se tak i díky tomu vydařilo. Nikdy v historii závodu se nechytilo tolik ryb a nebyl tak otevřený a dramatický.
Zajímavý byl i tím, že kaprařská elita tu nebyla schovaná v lesích, na ostrovech a mezi skalami jako v minulých ročnících, ale tábořila na sypané vybetonované hrázi, po které vede cesta po celém obvodu nádrže.
Lidé sem přijeli radit, fandit nebo přinesli kaprařům i něco ze své zahrádky. Někteří přespávali v kempech, penzionech, autech nebo pirátsky pod hrází. WCC vnímali jako událost, a to včetně některých starousedlíků. Byl to mnohem kontaktnější závod a i zahraniční týmy tím byly mile překvapeny. Přimhouřily tak oči i nad některými zmatky v organizaci.
Tabulka výsledků podle www.worldcarpclassic.com.


description: Zahrada je náš prostor pod širým nebem, kde si můžeme dovolit větší rozlet, takže dobrých nápadů není nikdy dost. Přehlídku deseti originálních zahrad vybudovaných přímo na ploše výstaviště až do 17. září nabízí podzimní veletrh Zahrada Čech. Pro odbornou porotu se stala vítěznou Dešťová zahrada.

title: Nejkrásnější zahrada je Dešťová. V Litoměřicích ji můžete vyzkoušet


description: Chtělo to statečnost, ale bylo to i riskantní, zastavit na rušné silnici a sebrat z pod kol aut malé třesoucí se kotě. Přesto se takový hrdina v Kaliningradu našel.

title: Řidič riskantně zastavil na rušné silnici, aby zachránil malé kotě


description: Studenti ze zemědělského učiliště v Dačicích postavili elektricky poháněný malotraktor, se kterým se úspěšně zúčastnili i ekologického oskara, kterého pořádá společnost E.ON. Aby demonstrovali jeho schopnosti, dali si závod s malotraktorem s klasickým pohonem.

title: Studenti postavili elektrický traktor, v závodě to natřel „nafťákovi“

maintext:
Aby ukázali, že takovýto traktůrek není jen „hračkou“, ale že elektropohon může sloužit v praxi, dali si závod o výdrž. Malotraktoru plně nabili akumulátory a klasickému traktůrku po vrch naplnili nádrž. Proti studentskému prototypu nastoupil model od Agrozetu MT8 050. Akumulátory napájený traktor se vybil daleko později, než došla nafta klasickému.
„Ono to na první pohled působí, že je to hračka na povození, ale v kategorii traktorů srovnatelných velikostí to má i dobré tažné vlastnosti. Klidně to utáhne i auto nebo traktor, nebo se s tím dají tahat brány,“ popisuje Ladislav Mátl, který vedl studenty při konstrukci stroje.
Ačkoliv je zatím traktor ve fázi prototypu, připravují už i příslušenství, například vůz či čelní nakladač. Na Vysoké škole technické a ekonomické v Českých Budějovicích zároveň připravují kompletní dokumentaci, aby bylo možné celý stroj patentovat.
V současné době probíhají především praktické zkoušky, aby bylo zřejmé, kam až může jeho výkon dosahovat. „A až to bude celé v kupě, možná bude mít někdo zájem o výrobu,“ doufá Mátl.
Studenti také ladí výběr hlavních komponent. V současné době je použitý značkový systém Smartec od společnosti Hydro-Gear, který nabízí i rekuperaci energie, tempomat či řídicí jednotku. Traktůrek pohánějí čtyři 12voltové trakční akumulátory po 40 Ah.
„Ale to opravdu není to nejdůležitější, akumulátory lehce vyměníte a do traktoru jsme schopni umístit i tří- až pětinásobnou kapacitu. Náš traktor teď vydrží asi osm hodin jízdy bez zátěže po zpevněné ploše. A až budou hotové zkoušky se zátěží, tak se může kapacita upravit tak, aby splňoval podmínky pro praktické plnohodnotné využití,“ říká vedoucí týmu.


description: Naučit se klasickou efektní vazbu z jakýchkoliv květin, které máte na zahradě, najdete je na louce, nebo je prostě koupíte na trzích či v květinářství, to se vám neztratí. Takovou kytici pak kdykoliv můžete darovat, nebo vzít jako pozornost na návštěvu.

title: Nechte si poradit od floristy, jak uvázat klasickou kytici jako profík


description: Autoři nové „kuchařky“ pro domácí vařiče piva dospěli k názoru, že přípravou knížky Pivařky práce nekončí. Rozhodli se proto, že založí Cech domácích pivovarníků, aby se nadšenci mohli dále vzdělávat. A navíc se chtějí pokusit prosadit, aby mohli oficiálně uvařit víc než jen dosavadních 200 litrů piva ročně.

title: Domácí pivovarníci založili cech. Chtějí vařit víc piva než půl litru denně


description: Aby nám nová okna fungovala dobře po celý rok, potřebují péči. I když jsou nová, neznamená to, že je můžete nechat bez údržby. Jinak hrozí, že zničíte těsnění a tím zkracujete jejich životnost a těsnicí schopnosti.

title: Před zimou ošetřete okna, ať nezničíte kování a těsnění

maintext:
Moderní okna nabízejí velkou variabilitu otvírání – od otevírání celého křídla, po větrání snadným vyklopením až po mikroventilaci otočením kličky o 45 stupňů. Tato „legrace“ však není zadarmo. Znamená to do obvodu okna nainstalovat poměrně složité obvodové kování, nestačí jen jednoduché panty. A co je složité, potřebuje také složitější údržbu.
„Minimálně jednou za rok je důležité zkontrolovat správnou a bezchybnou funkčnost oken. Ideálním termínem pro kontrolu je konec podzimu, krátce před začátkem zimy,“ doporučuje Pavel Polášek ze společnosti RI Okna. Včas a dobře seřízená okna totiž dokážou podle něj nejen prodloužit životnost, ale přinést i významné úspory, co se týče energií a vytápění.
Pokud se okno hůře otevírá nebo zavírá, případně se vyskytují problémy s těsněním nebo s dalšími pohyblivými částmi, je třeba okna seřídit přesně dle návodu od výrobce či dodavatele.
Součástí dodávky oken by totiž měl být kompletní návod na údržbu. Není možné přinést jednotný návod, jak ji provádět. Jednotliví výrobci oken totiž používají různá kování od různých výrobců kování, takže se na trhu objevuje nesčetně různých kombinací a variant.
Občas se na internetu objevují i informace, že některá okna mají jednoduchou „packu“, kterou se jednoduše přepne kování na zimní a letní variantu. To ale většina kováním u nás na trhu nemá, takže je třeba se spolehnout na návody na údržbu a trochu se zajímat o druh kování, které máme na oknech.
První, co byste měli udělat, je kontaktovat výrobce a toto se ptát. Alternativou je pak pečlivá a průběžná celoroční péče o okna, se kterou pak nelze udělat chybu.
Tato péče by se dala shrnout do několika kroků: pravidelná kontrola technického stavu (rámů, skel, těsnění i dalších prvků a částí), pečlivé čištění a mytí, a také ošetření těsnění, pantů a kování.
„Čištění skel i rámů oken je třeba provádět minimálně dvakrát ročně pečlivě vybraným neutrálním čisticím prostředkem, například jarem s vodou nebo přímo specializovaným přípravkem doporučeným výrobcem nebo montážní firmou,“ doporučuje Polášek.
Pro mytí rámů oken se zásadně nepoužívají rozpouštědla, invazivní látky a další agresivní chemikálie a roztoky, které by mohly plastové části poškodit. V případě barevných povrchů se rovněž doporučuje vyvarovat se použití lihových přípravků.
Uzávěry oken včetně odvodňovacích kanálků je třeba vyčistit a následně pak těsnění ošetřit doporučeným přípravkem (glycerin, technická vazelína atd.) Nejvíce znečištěné těsnění bývá nejčastěji v dolní části rámu. Panty a pohyblivé části kování je doporučeno mazat výhradně přípravky doporučenými výrobcem oken.


description: Pokud vás honí mlsná, když soused griluje, vynásobte si to stokrát a pak si můžete přestavit, co se děje s čichovými receptory na letošním burgerfestu. Zhruba padesát stánků mezi sebou soutěží, kdo dokáže nabídnout lepší a zajímavější hamburger.

title: OBRAZEM: Holešovice zalila lákavá vůně. Začal Burgerfest


description: Mladí psi a kočky jsou zvědaví, mají tendenci vše ochutnávat, a tak není divu, že se jim to čas od času vymstí. Někdy jde o bagatelní záležitost, kdy spolknutý předmět odejde z těla bez problémů se stolicí, jindy je situace podstatně vážnější až fatální.

title: Pes spolkl dva kamínky a mohlo ho to stát život. Zachránila ho operace


description: Dvě kočky z útulku si vzal mladý pár do panelákového bytu. A aby jim dopřál pobyt venku, na který byly zvyklé, bere je o víkendu s sebou na chalupu. „Nejprve jsme se je na neoploceném pozemku báli pustit, ale tak urputně se snažily dostat ven z baráku, že to nešlo vydržet,“ vypráví Dominika s Adamem.

title: Kočka doma vyzvracela kus tasemnice, protože chytá a žere myši


description: Ajabu je sice teprve ani ne pětiměsíční kojenec, nicméně od svých starších nevlastních bratrů dostává pěkně do těla. Ale nezůstává jim nic dlužen. Netváří se ublíženě, naopak se jim snaží drsné zacházení hned vrátit a dává najevo, že ustupovat jim nehodlá.

title: Starší bratři si berou čtyřměsíčního Ajabu do parády, Shinda dohlíží


description: Extrémně malé, velké či tvarově zajímavé mrkve, rajčata, okurky nebo brambory se čas od času objeví na každé zahradě. Pošlete nám fotografie svých letošních výpěstků, ať už jsou jakékoliv. Ty nejlepší zveřejníme a odměníme honorářem.

title: FOTOSOUTĚŽ: Pochlubte se úrodou ze své zahrádky, i tou bizarní


description: Píseň ledu a ohně, šestidílná sága George R. R. Martina, má fanoušky i mezi barmany. Stejnojmenný originální hořící koktejl je opravdu efektní záležitost.

title: Pohrajte si s ohněm a ledem. Dejte si drink inspirovaný Hrou o trůny

maintext:
Potřebujete tvořítko na ledové koule, velkou injekční stříkačku, sklenici z tvrzeného neboli kaleného skla, které vydrží teplotní šoky, šídlo nebo jiný špičatý ostrý nástroj, kterým uděláte dírky do ledu a bambusové párátko. Z alkoholu pak vysokoprocentní rum, ingredience na drink Havana a sirky nebo zapalovač.
Do tvořítka na led v předstihu nalijte filtrovanou vodu a dejte ho na hodinu a čtvrt do mrazáku. Poté ho točte a opět nechte mráz pracovat další hodinu a čtvrt. Je to přesně ta správná doba, aby se v domácím mrazáku vytvořila ledová koule se zhruba půl centimetru silnou stěnou. Uvnitř koule zůstane voda, kterou je potřeba odsát. Na to potřebujete stříkačku, ideálně s nahřátou jehlou, která snadněji pronikne ledem.
Pak potřebujete kouli „proklát“ bambusovým párátkem tak, aby šla právě na tomto párátku usadit na koktejlovou sklenici z tvrzeného skla.
Ostrou špičkou tedy těsně nad středem koule vytvořte dírky a párátko jimi provlékněte. Oba otvory pak zakápněte vodou a dejte je zamrazit, aby jimi ve finále nevytékal koktejl. A můžete se vrhnout na vlastní přípravu koktejlu.
Barman vybral koktejl Havana a potřebovat na něj budete silný tmavý rum (množství podle videa), přidáte čerstvou citronovou šťávu, trochu Cointreau, sirup pro sladší chuť (návod na jeho domácí přípravu najdete zde), trochu pomerančové šťávy a pár kapek pomerančového bitteru. Vše vychlaďte v šejkru s pořádnou dávkou ledu, aby se vám kvůli drinku nerozpustila ledová koule.
A jde se do finále. Na dno sklenice nejprve nalijte trochu silného rumu, stříkačkou opatrně naplňte ledovou kouli až po okraj vychlazeným drinkem. Pak zapalte rum ve sklenici a na oheň usaďte ledovou kouli s koktejlem. Oheň pomalu rozpustí spodek ledové koule, koktejl vyteče do sklenice a uhasí plamen.


description: Mládě albatrosa královského na chráněném území poloostrova Otago na Novém Zélandu ochranáři pojmenovali Moana a díky kameře ho sledovali nepřetržitě dlouhých osm měsíců. Od jeho vylíhnutí až do prvního letu. Přímý přenos z hnízda skončil 6. září, kdy se mládě vydalo na moře, pravděpodobně směrem k Jižní Americe.

title: VIDEO: Mládě majestátního bezdomovce od vylíhnutí do prvního letu


description: Ježek je noční zvíře, takže vás ve tmě může vylekat dupáním v trávě. Ale když na ježka narazíte ve dne, je něco špatně. Buď je zraněný, nebo je to osiřelé mládě. Mláďata těžší než sto gramů už mají šanci zvládnout to sama, jen ta menší se bez náhražky mateřského mléka neobejdou.

title: Zdravé malé ježky nesbírejte, pomoc nepotřebují. Do zimy přiberou

maintext: Péči svěřte odborníkům „Lidé by se o ježčí ani jiná divoká mláďata doma starat neměli, ta by měla přijít vždycky do záchranných stanic. Pečovat doma o volně žijícího živočicha je navíc i nezákonné,“ vysvětluje Zuzana Pokorná, proč lze v případě takového nálezu v Praze volat 24 hodin denně do záchranné stanice na tel. číslo 773 772 771. Péče o ježčí miminka je mj. velmi náročná, protože potřebují speciální náhradní mléko, krmení každé tři hodiny či vyhřívací dečky. Navíc není žádoucí divoké zvíře ochočit, což profesionálové v záchranné stanici ohlídají, aby ho mohli vrátit zpět do volné přírody.


description: Evropské metropole i další města se paradoxně stávají útočištěm pro včelí úly, protože tu často nejen střechy domů splňují ideální podmínky pro chov včel. Ve Francii už se roky rozmáhá včelaření na střechách středních škol, v Praze i v Brně je hostí magistrát. Svoje úly má ale i Národní divadlo či ruzyňské letiště.

title: Městská móda včelaření: úly má pařížská opera i pražské Národní divadlo

maintext: Kde u nás včelaří na střeše? Klub střešních včelařů vznikl v Česku před dvěma lety a registruje úly na městkých střechách nejen v metropoli, ale také v Brně, Jihlavě, ve Všetatech, Příbrami, Mostě, Kyjově i Fryštáku. A není jich málo - jen Praha se může pochlubit 14 střešními stanovišti se šesti desítkami včelstev. Takhle se už od roku 2010 včelaří na pražské Letné , přímo na střeše činžáku na Veletržní třídě. Do Stromovky to včely mají kousek. Anna Vodrážková kontroluje úl na střeše Národního divadla. Včelám ale dává co největší volnost a do jejich království zasahuje co nejméně.


description: S novinkou přišlo několik tradičních výrobců krbových vložek, kteří se rozhodli finančně přiblížit své produkty i lidem, kteří by se pro vlastní krb možná nerozhodli. Nabídli proto stavebnici, která mimo klasické krbové vložky obsahuje i betonové bloky, z nich si krb postavíte sami během dvou hodin.

title: Lidé nechtějí utrácet za práci krbařů. Proto volí levnější stavebnice


description: Strom s nejzajímavějším příběhem se vybírá už patnáctým rokem a lze pro něj hlasovat do 10. října v anketě Strom roku. Stane se jím dub, pod nímž sedával Masaryk, borovice připomínající vraždu faráře, kaštan Járy Cimrmana, nebo jiný z dvanácti finalistů, které vybrala odborná porota z 57 nominovaných?

title: Přijde vám zajímavější Cimrmanův kaštan, nebo Masarykův dub? Hlasujte

maintext:
S titulem Strom roku získá vítězný strom odborné arboristické ošetření a postoupí do soutěže Evropský strom roku 2017. A protože cílem ankety je stromy chránit a pečovat o ně, je hlasování zpoplatněné. Peníze, které se takto podaří pro každého z finalistů vybrat, poputují na konkrétní účel: například na další výsadbu, péči o strom či úpravu jeho okolí.
Formu hlasování si můžete vybrat. Hlasovat lze zasláním DMS, zakoupením a vyplněním hlasovacího archu, nebo odevzdáním starého mobilu, přičemž za každý odevzdaný telefon získáte pro vybraný strom 20 hlasů. Podrobné podmínky jsou přímo na stránkách ankety.
Nejjednodušší je odeslání darovací SMS ve tvaru DMS STROM1-12 (podle čísla přiděleného vybranému stromu, odpovídající tvar je uveden u každého snímku ve fotogalerii) na číslo 87 777. Cena DMS je 30 Kč, z toho 28,50 Kč půjde na výsadbu a ochranu stromů v místě, kde daný strom roste. Za každou DMS přibude stromu v anketě jeden hlas, stav hlasování můžete sledovat zde.
Dub ze Zásady
1/ Dub ze Zásady
Liberecký kraj, okres Jablonec nad Nisou, obec Zásada, u kaple sv. Prokopa.
Dub u kaple sv. Prokopa je spjatý s pověstí z 18. století a významnou zásadskou osobností - rychtářem a hostinským Janem Šourkem (1693-1779). Jednoho pozdního mlhavého večera na počátku října 1747 přepadla hospodu U Janů skupinka čtyř zakuklených lupičů, svázali hostinského a začali pátrat po jeho penězích. Nezvyklý ruch však vzbudil služku, která sebrala zlaťáky a schovala je k dubu nad vsí. Potom vzburcovala správce poplužního dvora a jeho čeládku a společně rychtáře vysvobodili. Tato událost vedla rychtáře k tomu, aby jako dík za svou záchranu nechal vedle doubku vystavit kapli.
Lípa u sv. Anny
2/ Lípa u sv. Anny
Plzeňský kraj, okres Klatovy, obec Břežany, při výjezdu z obce směrem na Malý Bor odbočit doleva po cestě ke kapli.
Podle vyprávění jezuity Alberta Chanovského žila v polovině 17. století ve vesnici Břežany žena, kterou manžel bil, až oslepla. Před velkým trápením utekla do lesa, kde si pod dohledem anděla hlínou umývala obličej. Když ze země náhle začala proudit voda, tak dlouho s ní ošetřovala své oči, až částečně uviděla. U zázračného pramene pak postavili kapličku a zasvětili ji sv. Anně. Voda ze studánky prý léčila všechny neduhy, zejména oční, a lidé si ji odnášeli domů. Při poslední přestavbě kaple v polovině 18. století vysadili před kaplí dnes již památnou lípu, která kapličku už několik století ochraňuje.
Domanínská lípa
3/ Domanínská lípa
Jihomoravský kraj, okres Hodonín, obec Domanín, mezi domy č. p. 213 a č. p. 12.
Pro Kateřinu Mlejnkovou, která strom do soutěže přihlásila, se stala lípa symbolem jejího dětství. Jako malá se společně se sestrou schovávala do těsné dutiny v kmeni lípy, kterou způsobil zásah bleskem. Kromě spousty pavučin se v dutině nacházelo i množství střepů. Když se totiž dříve v hospodářství něco rozbilo, hodilo se to do dutiny, aby nedošlo k poranění zvířat. Dnes už není po střepech ani otvoru v kmeni památky, rána se zacelila a zůstala po ní pouze jizva. Lípa ustála i vichřici Olga, která se nad vesnicí přehnala v roce 1968. Aby se podařilo lípu zachovat i pro další generace, nechala rodina strom vyhlásit památným.
Otec dubů
4/ Otec dubů
Hl. m. Praha, obec Praha-Újezd, Milíčovský les a rybníky, na hrázi rybníka Homolka.
Otec dubů je nejmohutnějším dubem v aleji na hrázi rybníka Homolka v přírodní památce Milíčovský les a rybníky. Vzhledem k svému věku pamatuje ještě dobu, kdy okolní krajinu tvořily převážně louky a pole, mezi nimiž se klikatily cesty lemované dubovými a třešňovými alejemi. Milíčovský háj hostil nepředstavitelné množství druhů bezobratlých, ptáků a za zdejšími druhy rostlin se sjížděli botanici z blízké Prahy. Dnes je příroda kolem dubu bohužel méně pestrá.
Břestovce ve Smetanových sadech
5/ Břestovce ve Smetanových sadech
Ústecký kraj, okres Ústí nad Labem, obec Ústí nad Labem, před muzeem v parku Smetanovy sady.
Památné břestovce ve Smetanových sadech vysadili jako desetileté sazenice v roce 1886, kdy park vznikl. Rostou před budovou muzea, v níž původně sídlila dívčí obecná a měšťanská škola postavená v roce 1876. Druhé patro budovy, zvláště reprezentační sál, sloužilo k zasedání zastupitelstva a přijímání významných hostů. Oba stromy mají zajímavě utvářenou korunu a jejich hlavní větve dorůstají až k zemi, kde se kroutí a následně opět zvedají vzhůru. I proto je rádi využívají fotografové jako nádhernou kulisu pro svatební fotografie.
Bratřejovská hrušeň planá
6/ Bratřejovská hrušeň planá
Kraj Zlínský, okres Zlín, obec Bratřejov.
Planá (hrušeň) pamatuje prusko-rakouskou válku, jejíž 150. výročí počátku se pojí s rokem 2016. V obci sice přímo neprobíhaly boje, ale procházející vojska sem zavlekla choleru. Vizovicko odedávna stíhaly válečné útrapy a traduje se, že se obyvatelé Bratřejova ukrývali po několik let v horách a svá pole obdělávali jen v noci. Je možné, že plody ovocných stromů sloužily lidem v těžkých dobách jako zdroj obživy, což dokládá i místní recept na ovocnou polévku „briju“. Hrušeň poskytovala stín pasákům, kteří kolem hlídali dobytek, a sloužila i jako hraniční strom. Přežila scelování pozemků a pak poskytla svou korunu mnoha generacím dětí k vybudování skrýší.
Dub v Cellerově štěpnici
7/ Dub v Cellerově štěpnici
Zlínský kraj, okres Uherské Hradiště, obec Bojkovice, v ulici Jiráskova nad kostelem sv. Vavřince
Počátkem 20. století T. G. Masaryk společně s lékařem Josefem Tillichem začínali i končili své procházky u dubu na Cellerově štěpnici, jehož mohutná koruna po staletí symbolicky chrání Bojkovice. Vydávali se odsud do mystického prostoru našich předků na Hradské nivě, kde jsou i dnes patrné slovanské mohyly v zaniklém posvátném háji. V 19. století v něm rostlo asi 300 velkých dubů, v době Masarykových návštěv zbyly poslední tři a budoucí prezident ještě coby poslanec pod nimi s oblibou sedával a rozjímal, stejně jako u dubu na Cellerově štěpnici. Majitel pozemku Josef Celler chtěl statný strom před více než sedmdesáti lety pokácet. Strom ho ale uchvátil natolik, že od záměru upustil.
Lípa na Lipce
8/ Lípa na Lipce
Pardubický kraj, okres Chrudim, obec Lipka u Horního Bradla, u cesty v blízkosti panského sídla Lipka.
Památná lípa roste u cesty směřující od panského sídla na Lipce k místu bývalého hřbitova, které je dnes upravené jako hrobka původních majitelů panství Kustošů. První panské sídlo zde postavili již ve 13. století, a tak lípa stará 800 let vítala na svět mnoho narozených na Lipce a pak je zase vyprovázela při jejich poslední cestě. Během jejího života si lidé předali řadu pověstí i doložitelných událostí. Je zajímavé, že do ní nikdy neuhodil blesk. Říká se, že pod ní tábořil Jan Žižka nebo že zde krátkou dobu pobýval Jan Amos Komenský. Dále se traduje, že láska partnerů, kteří se pod lípou pomilují, bude nesmrtelná a přečká veškerá životní úskalí.
Libáňská borovička
9/ Libáňská borovička
Královehradecký kraj, okres Jičín, obec Libáň, u polní cesty z Libáně do Bystřice na místě zvaném Na Horách.
K památné borovici se váže pověst, podle níž se místní farář v noci vracel z posledního pomazání. Co přesně se stalo, se nikdy neobjasnilo, ale kdosi faráře připravil o život. K ránu ho našla vejminkářka, která šla zrovna z lesa, kde byla na šiškách. Možná se jí nějaká šiška zakutálela nebo někdo k památce kněze borovičku zasadil. K připomenutí smutné události pak na kmen borovice umístili svatý obrázek. Dnes se u borovice scházejí milenci a stala se námětem pro malíře, básníky, spisovatele a fotografy.
Dub na návsi v Borovanech
10/ Dub na návsi v Borovanech
Jihočeský kraj, okres Písek, obec Borovany u Milevska, na návsi u domu č. p. 24.
Na myšlenku vysadit tento památný dub u svého domu prý přivedl pana Anděla anděl, kterému na návsi strom chyběl. Od toho okamžiku uplynulo dvě stě let a strom, dominanta návsi, byl svědkem bídy, utrpení, ale i radosti a štěstí. Pro obyvatele Borovan je dub výjimečným stromem a v horkých letních dnech se rádi schovávají ve stínu jeho mohutné koruny. Místní pamětník František Hájíček rád vzpomíná na dobu, kdy jako kluk spolu s ostatními věšel vždy 30. dubna do větví dubu stoličky na dojení krav, které sebrali hospodyním v maštalích. Byl to tehdejší zvyk.
Kaštan Járy Cimrmana
11/ Kaštan Járy Cimrmana
Kraj Vysočina, okres Žďár nad Sázavou, obec Sklené, v blízkosti obecního úřadu.
K jírovci se váže jedna zimní příhoda, která se navždy zapsala do historie obce. Neznámý pocestný se několika místních obyvatel ptal, kudy do Jihlavy. A právě v okamžiku, kdy zjistil, že je na správné cestě, vytáhl z kapsy svého ošuntělého zimníku kapesník, aby osušil slzy dojetí. V té chvíli mu z kapsy vypadl i kaštan, díky němuž si neustálým mačkáním zahříval ruce. Kaštan tehdy zapadl hluboko do sněhu a vyrostl z něj krásný strom. Až po mnoha letech se místní dozvěděli, že oním pocestným nebyl nikdo jiný než dramatik, básník, hudebník, učitel, cestovatel, filozof, vynálezce, vědec, kriminalista a sportovec - génius Jára Cimrman.
Chudenická douglaska
12/ Chudenická douglaska
Plzeňský kraj, okres Klatovy, obec Chudenice, arboretum Americká zahrada.
Chudenická douglaska roste v arboretu Americká zahrada, které založil hrabě Eugen Černín v roce 1828, kdy zde začal budovat sbírku cizokrajných dřevin. Díky zachovalosti, stáří a formám některých dřevin patří mezi nejvýznamnější v republice. Douglasku do arboreta přivezli roku 1842 jako čtyřletou sazenici objednanou ze školkařské firmy James Both a synové ve Flottbecku u Hamburku, kterou zde ze semínka vypěstovali spolu s dalšími třemi. Dnes z těchto původních sazenic existuje kromě chudenické douglasky ještě jedna, rostoucí v přírodní rezervaci u německého Oldenburgu. Obě sestry můžeme právem považovat za nejstarší douglasky v Evropě.


description: Unikátní císařský řez se povedl veterinářům v britském hrabství Devon. Když zjistili, že březí samice guerézy běloramenné v Zoo Paignton porod tentokrát sama nezvládne, rozhodli se pro císařský řez, ačkoliv s ním u primátů zatím neměli zkušenosti.

title: Opička se narodila císařským řezem, matku museli zašít skrytými stehy


description: Každé psí plemeno je jedinečné a má specifické potřeby, ale také problémy. Máte-li doma například jezevčíka a dogu a necháváte je jíst z jedné společné misky stejné krmivo, tak je to s mírnou nadsázkou podobné, jako byste dávali stejnou stravu kojenci a dospělému muži.

title: Nekrmte čivavu jako německou dogu. Každé plemeno potřebuje něco jiného

maintext:
Psí plemena můžeme rozřadit podle celé řady parametrů. Zřejmě nejkomplexnější je v tomto představila Mezinárodní kynologická federace, jejíž rozdělení do určité míry odráží „pracovní“ zaměření jednotlivých plemen (chrti, ohaři, teriéři atd.). Další rozdělení, na které můžeme narazit, je podle využití daného plemene (severské, služební, dekorativní, pastýřské, lovecké).
Pro zachování pravidel pro zdravou stravu je možné využít nejjednodušší, ale plně dostačující rozdělení podle velikosti daného plemene.
Je to možné ukázat na pěti psích plemenech, která patří v České republice k těm nejpopulárnějším.Jde o jorkšírského teriéra a čivavu, kteří jsou řazeni mezi plemena malá, francouzského buldočka, jenž je zástupcem středních plemen a k těm velkým patří německý ovčák a labradorský retrívr.
1. Jorkšírský teriér
Pokud si plánujete pořídit malého psa, téměř jistě bude ve vašem užším výběru jorkšírský teriér. Patří mezi malá plemena, která bývají velmi vybíravá a mlsná. Je proto velmi důležité sledovat, co jim dáváte do misky. Mají sklony k nadváze a obezitě, která může mít za následek mnoho zdravotních potíží. Hlídejte tedy vašemu jorkšírovi hmotnost, která by se v dospělosti měla pohybovat kolem 3,5 kg.
S určením ideální hmotnosti vám pomůže veterinární lékař. „Zvláště u malých plemen je každé kilo navíc velmi citelné. Pamatujte, že nadváha psům negativně ovlivňuje kvalitu života a také může ovlivnit jeho délku,“ apeluje na majitele psů MVDr. Dagmar Tarkošová ze společnosti Royal Canin.
„Dalším problémem, kterým jorkšíři často trpí, je zubní plak a kámen, proto by měli majitelé pravidelně kontrolovat stav chrupu. Preventivně lze používat granule, které mají speciální tvar a plní funkci zubního kartáčku, ale také obsahují polyfosfát sodný, který vyvazuje vápník ze slin a působí preventivně proti usazování zubního kamene,“ doporučuje Tarkošová.
2. Čivava
I když se to na první pohled nezdá, strava u malých plemen musí být energeticky vydatnější než u plemen větších. Důvody je možné hledat v úrovni metabolismu, která je u větších plemen podstatně vyvinutější. Výjimkou není ani čivava.
K podpoře zdravého trávení nejen čivavám pomáhají vysoce stravitelné bílkoviny a dodržování správného poměru vlákniny. Kromě toho i čivavy trápí zubní kámen, neváhejte proto navštěvovat pravidelně veterináře, aby případný kámen vašemu psovi odstranil, protože i ten může způsobovat další zdravotní potíže.
Čivava je velmi vybíravá, ideální konzistenci pro toto malé plemeno má například psí paštika. Čivavy rovněž mohou mít potíže se srdcem a dýcháním. Je to plemeno relativně dlouhověké, proto dbejte na to, aby pes měl kvalitní stravu, a především nezapomínejte na pravidelné preventivní prohlídky u veterináře.
3. Francouzský buldoček
U středně velkých plemen je obecně důležitý správný obsah vlákniny, která podporuje zdraví trávicího traktu. Typickým zástupcem je v České republice čím dál populárnější francouzský buldoček.
Obsah prebiotik a probiotik v krmivu pozitivně ovlivňuje správnou střevní mikroflóru a zabezpečí optimální konzistenci stolice. Francouzský buldoček je plemeno, které často žije v e velmi náročném městském prostředí, kde se vyskytuje mnoho smogu a volných radikálů, které mohou ovlivňovat jeho zdraví.
Pravidelné podávání omega 3 a 6 nenasycených mastných kyselin v krmivu chrání mozek, nervovou soustavu a omezuje vznik zánětlivých onemocnění. Francouzští buldočci často trpí na různá kožní onemocnění a alergie a právě omega 3 mastné kyseliny, které se získávají z tuku mořských ryb, podporují správnou funkci kůže a redukují vznik zánětlivých kožních onemocnění.
4. Německý ovčák
Jedním z nejoblíbenějších psích plemen v Česku je německý ovčák. Tento pes patří mezi velká plemena, která se ještě dále dělí na plemena atletická a robustní. Německý ovčák patří do té první kategorie.
Ta je specifická tím, že tito psi vynakládají více energie, a tím pádem potřebují vyšší příjem kalorií. Atletičtí psi obecně mají štíhlé břicho a hluboký hrudník. To platí i pro německého ovčáka.
„Stejně jako francouzský buldoček mívá vlčák, jak se někdy tomuto plemenu přezdívá, problémy s onemocněním kůže. Ovčáci mají oproti jiným plemenům odlišné kožní pH. Nízká hladina imunoglobulinu A, který je důležitý při boji proti infekcím, německé ovčáky vystavuje většímu riziku různých onemocnění,“ upozorňuje Tarkošová.
S citlivým trávením ovčáků podle ní pomáhají vysoko stravitelné bílkoviny a optimální poměr rozpustné a nerozpustné vlákniny. Obranyschopnost podpoří krmivo s obsahem antioxidantů jako například vitamin C a E polyfenoly (výtažky zeleného čaje). Němečtí ovčáci často trpí dysplazií kyčelních a loketních kloubů. Proto je důležité volit krmivo, které obsahuje látky na podporu a výživu kloubů glukosamin a chondroitin, ideálně s obsahem omega 3 nenasycených mastných kyselin, které mají protizánětlivé účinky.
5. Labradorský retrívr
Labrador pochází z chladného prostředí kanadské provincie Newfoundland a Labrador. Pro skvělou aportovací schopnost je rybáři využívali k donášení ryb a postřelených ptáků z ledové vody. Odtud si přinesli velkou lásku k vodě a plavání.
K životu v tak chladném prostředí musela být přizpůsobena stavba jejich těla a hlavně srst, která je opravdu unikátní. Labradoři mají krátké silné chlupy a v kombinaci s hustou podsadou slouží jako izolace před chladem. Jejich kůže navíc produkuje velké množství kožního mazu, takže voda po srsti stéká jako kachnám po peří.
Vzhledem k hmotnosti, která se v dospělosti blíží až ke 40 kilogramům, mívají také problémy s nadváhou a klouby.Problémem, který labradory bohužel často trápí, je šedý zákal. „V krmivu pro toto plemeno by proto neměl chybět lutein, zeaxantin, vitamin E a vitamin C,“ říká Dagmar Tarkošová. Labradorům rovněž svědčí větší fyzická aktivita, která také pomáhá k udržení ideální tělesné hmotnosti.


description: Některé boule a kožní novotvary rostou velmi rychle, jako například abscesy po pokousání, hematomy po traumatu nebo zhoubné novotvary. Jiné rostou pomaleji, třeba nezhoubné nádory. Pokud při běžné denní péči něco takového objevíte, neotálejte a nechte zvíře vyšetřit.

title: Když najdete svému mazlíčkovi bouli, neotálejte a spěchejte k veterináři

maintext:
„Boule vzniklé jako abscesy po pokousání jsou často infikovány, proto se v léčbě používají antibiotika a protizánětlivé léky. Abscesy jsou častější především u divoce žijících koček a nekastrovaných kocourů. Před započetím léčby se musí vyčistit a vydrénovat,“ vysvětluje veterinář Marek Galbinec z veterinární kliniky Vethope.
Velmi rychle také rostou boule jako alergické reakce například po bodnutí hmyzem. Často vznikají v průběhu minut až hodin a mohou se znenadání objevit po celém povrchu těla, případně jako otok pysků či kolem očí. Léčí se antihistaminiky, podobně jako senná rýma u lidí.
Nezhoubné nádory rostou pomaleji
Největší skupinu boulí a kožních novotvarů tvoří nádory. Nádory mohou být maligní (zhoubné) nebo benigní (nezhoubné).
Benigní nádory charakterizuje pomalý růst. Nerozšiřují se do ostatních tkání, jsou dobře ohraničené. Mohou však dosahovat velkých rozměrů, na povrchu se měnit ve vředy či mohou omezovat rozsah pohybu.
Pravděpodobně nejběžnějším benigním novotvarem je lipom, který obvykle vzniká v podkoží. Nejčastěji je pozorujeme u psů s nadváhou.
Maligní novotvary jsou mnohem agresivnější. Mají tendenci rychlého růstu. Jsou invazivní a prorůstají do okolních tkání. Pokud se rychle chirurgicky neodstraní, může dojít k jejich rozsevu do ostatních častí organismu, třeba do plic.
Vyšetřit co nejrychleji
Je velmi důležité vyšetřit každou bouli nebo jiný kožní novotvar co nejdříve a rozhodnout o způsobu další léčby. Pokud veterinář předpokládá, že může jít o benigní novotvar, nejjednodušším způsobem diagnostiky je tenko-jehelní biopsie – odběr vzorků pomocí jehly a injekční stříkačky nasátím buněk masy a následným mikroskopickým vyšetřením vzorku.
„Někdy však může být potřebná chirurgická excize (vyříznutí) vzorku a jeho histopatologické vyšetření na přesnou klasifikaci novotvaru. V případech maligního novotvaru může byt potřebná další operace, aby bylo zaručeno vyjmutí celé masy,“ doplňuje Galbinec.
Rozhodující je podle něj každopádně rychlost. Čím dříve se podezřelá boule vyšetří, tím úspěšnější může být následná léčba – stejně jako u lidí.


description: Když otevřete dveře z domu na zahradu, nepoznáte, kde končí „vevnitř“ a začíná „tam venku“. Rodinný dům nebo byt se zvětší, jako byste ho nafoukli. Stačí použít v interiéru i na terase krytinu, která vypadá stejně. Nejjednodušší je práce s dlažbou.

title: Jak spojit podlahu od kuchyně až na zahradu v šesti krocích

maintext: Infobox Kolik to bude stát - interiérovou dlažbu lze pořídit od 245 Kč za m², tedy na plochu 5x5 metrů je to 6 125 Kč, pomůcky a další materiál asi 1 400 Kč Jak dlouho to bude trvat - plocha 5x5 metrů s technologickými přestávkami dva dny