title: Rozmarýn lékařský

maintext:
Rozmarýn lékařský (komerční sdělení) 25.05.2016
Jde o stálezelený keř, který volně roste především v oblasti Středomoří, zejména v suchých areálech poblíž mořského pobřeží, ale i v subhimálajských oblastech. Latinské jméno Rosmarinus, z něhož je odvozen i český název, ostatně v překladu znamená „růže z moře“. Uměle se pak pěstuje v mnoha částech světa, od řady evropských zemí přes Střední Ameriku (hlavně Mexiko) a Venezuelu až po Filipíny. Rozmarýn lze pěstovat i v našich podmínkách, protože však nesnáší tuhé mrazy, je rostlinu třeba na zimu chránit obalením nebo ji přemístit např. do skleníku. Dorůstá výšky až dva metry, větve jsou hustě pokryté úzkými přisedlými listy, které jsou svrchu lesklé a tmavě zelené, zespodu pak mají šedavou barvu. Kvete drobnými kvítky modré či fialové barvy, plodem jsou hnědavé tvrdky. K léčbě se využívá list, a to jak k přípravě nálevu, tak i k výrobě extraktu nebo olejů. Vyznačuje se především vysokým obsahem flavonoidů s antioxidačními účinky, najdeme tu i třísloviny, organické kyseliny, triterpeny, hořčiny či látky s fytoncidními účinky (tj. schopné ničit bakterie). Z pohledu zdravotních účinků jsou nejdůležitějšími látkami karnosol, rosmanol, kyselina karnosolová, rozmarýnová a ursolová a cineol. Rozmarýn je tradiční rostlinou používanou již od starověku jako koření, ale i k léčivým a magickým účelům. Je spojována s láskou, svatbou, s narozením i smrtí. V Anglii a Německu je považována za symbol vzpomínky a v minulosti se také vkládala do kolébky novorozencům kvůli ochraně před zlými silami. V kuchyni se rovněž používá od starověku, a to jak samostatně (především při úpravách masa), tak jako součást směsí – asi nejznámější z nich je tzv. provensálské koření. Léčivé účinky V tradiční fytoterapii se rozmarýn používá jako celkové tonikum, dále na povzbuzení trávení (zlepšuje tvorbu trávicích enzymů a žluči), odstranění nadýmání, ke zvýšení psychické a fyzické kondice, pro podporu plodnosti (zlepšuje prokrvení malé pánve), při léčbě artritidy a ke zmírnění bolestí kloubů. Řadu z těchto účinků potvrdily i vědecké výzkumy. Svou pozornost zaměřili vědci na rozmarýn především kvůli jeho epigenetickému působení. Některé sloučeniny, které obsahuje (karnosol, kyselina karnosolová), totiž dokážou ovlivnit, jaké z našich genetických dispozic v oblasti zdraví se skutečně projeví a jaké nikoliv. Velice slibně vypadají výzkumy týkající se protirakovinného účinku rozmarýnového extraktu, zejména pak jeho složek karnosolu a kyseliny karnosolové. Důležité je i protizánětlivé působení karnosolu a kyseliny karnosolové, které rovněž probíhá na epigenetickém principu. Vědecké studie potvrdily účinnost rozmarýnového extraktu v prevenci a léčbě rakoviny střeva a slinivky břišní, prsu, plic a jater, kůže, prostaty a také leukemie. Rozmarýn patří mezi velice silné antioxidanty, které chrání tělesné tkáně a buňky před škodlivými účinky volných radikálů. Kyselina karnosolová chrání nervové buňky části mozku zvané hippocampus před poškozením, které vede k buněčné smrti, a také aktivuje antioxidační enzym fáze 2, což je důležité při prevenci a zpomalení průběhu Alzheimerovy i Parkinsonovy choroby. Klíčovou látku při vzniku revmatoidní artritidy představují prostaglandiny, zejména prostaglandin E2 (PGE2), které v kloubech spouštějí zánětlivé procesy. Důležitým aspektem v prevenci a léčbě revmatoidní artritidy je i antioxidační působení složek rozmarýnového extraktu, zejména pak jeho schopnost ničit volné radikály kyslíku a superoxidové radikály. Ty totiž za určitých okolností (např. právě u osob s náchylností k revmatoidní artritidě) intenzivně poškozují molekuly kolagenu a další struktury kloubů a způsobují denaturaci imunitních buněk. Rozmarýn je velice účinnou substancí také při léčbě alergií, zejména pak alergické rýmy. Rozmarýn, konkrétně v něm obsažená kyselina rozmarýnová, zmírňuje alergické projevy tím, že působí přímo na aktivované imunitní buňky, zejména na T-lymfocyty, a způsobuje jejich apoptózu neboli programovanou buněčnou smrt. Rozmarýn se vyznačuje také výrazným působením proti plísním a kvasinkám. Významný úspěch byl zaznamenán například u léčby osob s infekcí Candida albicans. Ta se často vyskytuje v ústní dutině pacientů, kteří trpí nádorovým onemocněním nebo užívají širokospektrální antibiotika či kortikoidy, a je velmi odolná vůči klasickým lékům. Ochrana jater proti působení toxických látek patří mezi nejznámější účinky rozmarýnu v tradiční přírodní medicíně. Tyto schopnosti ovšem potvrdily i moderní vědecké výzkumy. Prokázána byla podpora detoxikace a ochrana proti zánětlivým procesům a nekrózám, které vznikly působením toxických chemikálií. V tradiční přírodní medicíně je rozmarýn často využíván jako prostředek pro zvýšení chorobně nízkého krevního tlaku. Z tohoto pohledu je zajímavé, že zároveň dokáže snižovat i příliš vysoký krevní tlak, který je jedním z hlavních rizikových faktorů kardiovaskulárních onemocnění. V marockém přírodním léčitelství je k tomuto účelu dokonce s úspěchem využíván i u diabetiků. Rozmarýn patří mezi tradiční byliny, které prokazatelně působí na zlepšení mozkových funkcí a při prevenci demence. Bonusem je pak i příznivý vliv na náladu, zejména pak zklidnění, zmírnění úzkosti a stresu, který funguje dokonce i u pacientů postižených demencí. Rozmarýnový extrakt, konkrétně v něm obsažený karnosol, také dokáže prokazatelně chránit buňky sítnice před makulární degenerací. Užívání a kontraindikace Vysoké dávky rozmarýnu mohou způsobit potrat, a proto užívání rozmarýnového extraktu ani nálevu není vhodné v těhotenství. Konzumace v množství, které je obvyklé například při dochucování pokrmů, ovšem nebezpečné není. Nedoporučuje se ani užívání při kojení a v případě dětí (zde chybí dostatek studií prokazujících jeho bezpečnost, škodlivé působení prokázáno nebylo). Rozmarýn může rovněž interagovat s některými chemickými léčivy. Není jej proto vhodné kombinovat s léky ovlivňujícími krevní srážlivost (Aspirin, Warfarin), s léky na snížení vysokého krevního tlaku (ACE inhibitory), s diuretiky a antidiabetiky. Přípravek BIO Rosmarinic acid Epigemic naleznete v naší nabídce.
25.05.2016 komerční sdělení další články v rubrice: Ostatní Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


maintext:
Zázvorník lékařský (Zingiber officinale) (komerční sdělení) 01.06.2016
Zázvorník lékařský neboli zázvor je prastará kulturní plodina z čeledi zázvorníkovitých. Pochází pravděpodobně z Asie, dnes se pěstuje i v Americe, Austrálii i Africe. Neroste planě, musí se pěstovat, přičemž jí nejvíce vyhovuje tropické klima s celoročně stálou teplotou, dostatkem vláhy a půdou bohatou na živiny. Jde o vytrvalou rostlinu vysokou až 1 m, kvetoucí příjemně vonícími, drobnými bílými květy uspořádanými do klasů. Léčivou drogou je oddenek (nikoliv tedy kořen, jak se většina lidí domnívá), který je poměrně mohutný, hlízovitý a dužnatý. Má typické aroma a štiplavou chuť. Zázvor patří mezi velice staré rostliny, používal se přitom nejen jako koření, ale i k léčivým účelům. První zmínky o zázvoru pocházejí z doby 2 700 př. n. l., kdy zázvor popsal ve svém pojednání o léčivých rostlinách Šen-nung, jeden ze tří žlutých císařů (dílo se bohužel nedochovalo). Další záznamy se objevují v nejstarších hinduistických védách z doby cca 1 200 př. n. l. Díky mořeplavcům, kteří jej používali na léčbu cestovních nevolností, se zázvor dostal do starověkého Egypta. Když tuto zemi v roce 332 př. n. l. dobyl Alexandr Veliký, přivezl s sebou do Řecka i zázvor. Od té doby byla tato rostlina několikrát téměř zapomenuta a znovuobjevena. V 19. století se začala hojně využívat v Anglii, zejména jako surovina pro výrobu marmelád, sušenek či nápojů. Ve 20. století se zázvor zařadil mezi nejužívanější druhy koření a znovuobjeveny byly i jeho léčivé účinky. V zázvoru se vyskytuje celá řada sloučenin, jejichž poměr se výrazně liší v závislosti na původu (oddenky z různých částí světa se ostatně liší i chutí a gastronomickým použitím). Za vůni jsou zodpovědné zejména silice (chemicky jde o terpeny, například zingiberen, bisabolen, kurkumen a zingiberol), štiplavost je zase způsobena gingeroly. Dále jsou zde mastné kyseliny (např. palmitová, olejová, linolová, kaprylová, laurová, myristová či linolenová), škrob, aminokyseliny, proteiny, pryskyřice, vitaminy a minerály. Léčivé účinky V tradičním přírodním léčitelství se zázvor používá k prevenci nevolnosti (včetně kinetóz) a infekcí, k léčbě nachlazení, kašle, střevních infekcí, podpoře trávení, ke snížení hladiny cholesterolu v krvi, při špatném prokrvení končetin či ke srážení horečky. Používá se i zevně, ve formě obkladů a mastí, např. při revmatických bolestech. Výzkumy posledních dvou desetiletí ovšem zázvor zařadily i mezi nejvýznamnější byliny s epigenetickým působením. Epigenetika je definována jako věda studující genetické změny, při nichž nedochází ke změnám sekvence DNA. Jde o změny, které se dějí prostřednictvím chemických reakcí na základě mnoha faktorů, ať už je to životní prostředí, strava, životní styl, ale i emocionální nastavení, a umožňují nám tak rychle se adaptovat na události v našem životě. Chemické reakce ovlivňující expresi (vyjádření) našich genů lze přitom ovlivnit i prostřednictvím řady přírodních substancí a právě zázvor patří v tomto směru mezi ty nejúčinnější. Účinnost zázvoru byla prokázána u celé řady nádorů, například u rakoviny tlustého střeva, žaludku, kůže, jater, prostaty či vaječníků. V pokusech na myších s rakovinou prostaty například došlo k potlačení růstu nádoru o 56 %. Zánětlivé procesy v těle představují důležitý rizikový faktor nejen nádorových onemocnění, ale i kardiovaskulárních chorob, obezity a dalších závažných potíží. Gingeroly a další látky obsažené v zázvoru potlačují zánětlivé procesy. Zázvorový extrakt prokazatelně snižuje hladinu LDL cholesterolu a triglyceridů v krvi, a to již po sedmi týdnech pravidelného každodenního užívání, podobně pozitivní efekt má i na snížení krevního tlaku. Všechny tyto ukazatele přitom patří mezi hlavní rizikové faktory infarktu myokardu a mozkové mrtvice. V případě mozkové mrtvice navíc může zázvor výrazně snížit její dopad na stav a funkce mozku. Jednou z tradičních oblastí použití zázvoru jsou už od starověku různé typy nevolností a zvracení a jeho účinnost v tomto směru potvrdila i moderní věda. Zázvor může přinést výraznou úlevu dokonce i pacientům podstupujícím chemoterapii z důvodů léčby nádorového onemocnění – nevolností a zvracením totiž trpí více než 70 % z nich. Zázvor pomohl snížit i výskyt nevolností po chirurgických operacích a také v těhotenství. Zázvor je však velice účinný i proti průjmu, a to především díky svému antibakteriálnímu a antivirovému působení (v případě infekčního průjmu), ale i schopností ovlivňovat střevní peristaltiku a zadržování tekutin ve střevech. Nadějně působí i výzkumy zaměřené na účinnost zázvoru proti vředům trávicího traktu, konkrétně dvanácterníku. Zázvor je tradičně užíván při nachlazení, chřipce, rýmě či kašli a jeho pozitivní účinky na imunitu potvrdila i moderní věda. Zázvor může také být díky svému protizánětlivému působení velmi účinným pomocníkem lidí trpících revmatoidní artritidou. Blokuje totiž důležité mediátory zánětu, zejména prostaglandin E2, a tlumí i otok. Působí navíc jak proti chronickým, tak proti akutním zánětům. Zázvor působí také proti obezitě především pomocí epigenetických mechanismů. Potlačuje například ve slinivce břišní tvorbu enzymu lipáza, který je nutný pro trávení a vstřebávání tuků z potravy. Zároveň zmírňuje zánětlivé procesy, které hrají při vzniku obezity zásadní roli. Výzkumy prokázaly, že zázvorový extrakt může být při potírání infekcí způsobených kvasinkami Candida albicans podobně účinný jako chemické přípravky. Užívání zázvoru může být prospěšné i pro osoby s cukrovkou, byť jeho účinnost v tomto směru zatím potvrdily pouze studie provedené na zvířatech. Studie provedená na šedesáti ženách středního věku naznačuje, že užívání zázvoru může být nejen velmi dobrou prevencí poklesu paměti a kognitivních schopností v tomto životním období, ale že dokonce dokáže tyto funkce mozku obnovit. Tyto ženy absolvovaly v rámci výzkumu test kognitivních schopností, poté dva měsíce užívaly buď zázvorový extrakt, nebo placebo a poté byly podrobeny podobnému testu. U první (zázvorové) skupiny přitom došlo ke zlepšení kognitivních funkcí, zejména pak pracovní paměti. Užívání Maximální doporučenou denní dávku představují 4 g sušeného zázvoru (včetně zázvoru použitého při přípravě stravy). Vyšší dávky mohou způsobit podráždění sliznic, průjmy či bušení srdce. Obvyklou dávkou v prevenci či léčbě představuje 1 g (možno rozdělit do více dávek), ideálně užívaný spolu s jídlem. V těhotenství se podávají dávky od 650 mg do 1 g denně, a to pouze krátkodobě a pod dohledem lékaře. U dětí je možné krátkodobé podávání od dvou let věku, dávkování by měl určit lékař. Konzultace s lékařem je nezbytná i v případě, že užíváte nějaké léky. Zázvor totiž snižuje krevní srážlivost, takže může být problematická jeho kombinace s léky na ředění krve, jako je například Aspirin, Warfarin či Clopidogrel, či s léky na snížení tlaku. Zároveň snižuje hladinu krevního cukru, což je prospěšné pro diabetiky, ovšem v kombinaci s antidiabetickými léčivy zvyšuje riziko vzniku hypoglykemie. Výhodné naopak mohou být některé kombinace s dalšími bylinami, například s kurkumou, s níž tvoří účinný tandem pro ovlivnění hormonální rovnováhy, nebo čekankou. Typickou kombinací užívanou v lidovém léčitelství při chřipce a nachlazení je také zázvor + med + citron. Epicafe Epigemic instantní nápoj naleznete v naší nabídce.
01.06.2016 komerční sdělení další články v rubrice: Ostatní Sdílet na facebooku Poslat e-mailem

fasttext_language: cs


title: Sluneční filtry v opalovací kosmetice

maintext:
Sluneční filtry v opalovací kosmetice 07.06.2016
Blíží se léto a řada z nás začíná hledat v domácnosti, jaké opalovací prostředky ji zůstaly z minulého roku a jaké by bylo dobré nakoupit. Jedním z důležitých faktorů, o jaké se zajímáme, je to, jak velký má konkrétní opalovací prostředek UV filtr a jakého je typu. Hodnotu udávají tři písmena - SPF. Tato zkratka pochází z anglického výrazu “Sun Protection Factor” (česky “Ochranný sluneční faktor”). Jedná se o číselný údaj celkového stupně ochrany proti ultrafialovému (UV) záření. Ochranný sluneční faktor udává, jak dlouho se můžete vystavit slunečnímu záření, pokud je Vaše pokožka zcela neopálená. Obecně se vychází z bezpečného průměru 20 minut na sluníčku. Například SPF 12 tedy znamená 12 x 20 minut (tudíž čtyři hodiny). Filtry se dělí do tří skupiny - chemické (organické), minerální (fyzikální či anorganické) a nejméně známou je skupina organických nerozpustných pigmentů. Chemické (organické) UV filtry Chemické filtry jsou organické sloučeniny, které se absorbují do pokožky a zde pohlcují UV záření. Název chemické filtry je odvozen z toho, že naši kůži chrání před sluncem chemickou reakcí – přeměnou UV záření na teplo. Nicméně do této skupiny patří většina UV filtrů, které najdeme v opalovacích prostředcích. Dělí se do několika skupin (v závorce uvedu vždy příklad) - paraaminobenzoáty (PABA), benzofenony (benzophenone-3), deriváty kafru (Camphor Benzalkonium Metholsulfate), cinnamáty (octocrylene), dibenzoylmethany (Butyl methoxydibenzoyl Methane), salicyláty (homosalate) a benzimidazoly (Drometrizole Trisoloxane). Bohužel často vyvolávají alergické reakce a mají i řadu dalších nežádoucích účinků na lidské zdraví. Důležité je ovšem říci, že ne u všech je stejné riziko alergických reakcí. To hrozí zejména u starších typů chemických filtrů, které mají nižší fotostabilitu (to znamená pokles absorpce do kůže a ztráta fotoprotekce). K takovým patří například uvedená PABA (kyselina paraaminobenzoová), která se již dnes nepoužívá - byla právě pro tyto vlastnosti zakázána. U zmíněných starších druhů organických filtrů hrozilo, že se vstřebaly i do krevního oběhu, kde ovlivňovaly hladinu pohlavních hormonů. Odborníci při jedné studii zjistili, že chemické filtry jsou hormonálně aktivní (při testech byly odhaleny aktivní estrogeny u 8 z 9 filtrů a antiandrogenní účinky negativně ovlivňující hormonální rovnováhu především u mužů u 2 z 8). Abychom věděli, kterým typům chemických filtrů, které se mohou vstřebat do krevního oběhu, se máme vyhnout (pokud preferujeme šetrnější prostředky), uvedu ty, které jsou již známy. Nejvíce rizikové jsou benzofenony a dále salicyláty, některé deriváty kafru, para-aminobenzoáty a avobenzon. Dalším nedostatkem může být to, jsou na světle často nestabilní (stejně jako po působení zvýšené teploty). Nicméně výrobci se snaží používat vhodnější chemické filtry, kde toto neplatí (či platí v omezené míře). Proto uvedu některé z těchto novějších, spolehlivějších filtrů pro lepší orientaci - Mexoryl SX (Terephthalylidene Dicamphor Sulfonic Acid, Mexoryl XL (Drometrizole Trisiloxane), Tinosorb S (BisEthylhexyloxyphenol Methoxyphenyl Triazine), etylhexyl triazon (Ethylhexyl Triazone) nebo sodná sůl bisdisulizolu (Disodium Phenyl Dibenzimidazole Tetrasulfonate). Dá se tedy říci, že s postupným vývojem a pod neustálou kontrolou různých institucí stoupá u těchto filtrů i jejich bezpečnost a snášenlivost. Minerální (fyzikální či anorganické) filtry Tyto filtry působí na odlišném principu. Obsahují totiž minerály - nejvíce se využívají oxidy dvou kovů – titanu a zinku, tedy oxid titaničitý a oxid zinečnatý (anglicky „titanium dioxide“ a „zinc oxide“). Mechanismus jejich působení je čistě fyzikální: jemné částečky pigmentů vytvoří na pokožce tenkou vrstvu, která jako štít odráží nebezpečné záření. Tím vytvářejí UV bariéru na pokožce a zabraňují pronikání slunečním paprsků dovnitř. UV záření je odcloněno zrcadlovým efektem. K nevýhodám patří bílá stopa po nanesení a horší roztírání. K výhodám patří, že jsou vysoce kompatibilní s pokožkou - jsou vhodné i pro dětskou nebo citlivou dospělou pleť. Jsou voděodolné a působí hned po rozetření. Rovněž nemohou pokožku alergizovat. Tyto filtry se někdy dělí na ty označované jako přírodního původu a ty ostatní. Přírodní jsou obsaženy ve stejnojmenné kosmetice (Lavera, ECO, Eubiona aj.), v níž by měly být použity skutečně v přírodě vytěžené minerály. Ty ostatní můžeme najít ve speciální kosmetice (Avéne, částečně Eucerin, Bioderma, Daylong), jejíž minerální filtry mohou být i uměle vyrobené, ovšem svými vlastnostmi jsou stejné jako ty přírodní. Rozšířenější ze dvou základních minerálních filtrů, oxid titaničitý, odráží jak UVB záření, tak část UVA paprsků. Pro lepší výsledky je občas kombinován s nějakým dalším UVA filtrem. Druhý filtr, oxid zinečnatý, je ovšem ještě lepší - jako zatím jediný z kosmetických filtrů odráží dokonce celé spektrum UVA i UVB záření. Minerální filtry se používají i mimo kosmetiku - připravuje se z nich bílá barva na stěny nebo se dokonce používají v potravinářství! Někdy se u minerálních filtrů setkáváme s tvrzením, že obsahují tzv. nanočástice. Někteří zákazníci se těchto částic obávají. Z chemického hlediska jde stále o stejné minerální látky, nejčastěji oxid titaničitý. Jen jsou rozmělněné na částice o velikostech v řádu nanometrů (miliontiny milimetru). Díky snižování rozměrů těchto částic je možné do opalovacího krému dát více UV filtru, aniž by zanechával bílé skvrny na pokožce spotřebitele. Nebezpečí by v jejich případě mohlo hrozit, jestliže přijdou nanočástice do kontaktu s živými buňkami pokožky, kterým by mohly narušovat strukturu. K tomu by ovšem podle posledních zjištění nemělo dojít – filtr zůstává na neživé zrohovatělé vrstvě pokožky, neproniká hlouběji k živým buňkám. Proto je třeba vyvarovat se tomu, aby se filtry s částicemi nedostaly do čerstvých ranek na pokožce ani na sliznici, tj. do očí, do úst (či v případě milovníků opalování na nudistických plážích ještě i jinam). V kostce se dá tedy říci, že zdravotní rizika používání přípravků s nanočásticemi jsou stále menší než rizika plynoucí ze spálení pokožky od slunce. Nicméně to, že výrobek obsahuje nanočástice, by mělo být uvedeno na obalu. Pokud porovnáme oba typy nejrozšířenějších filtrů, tak chemické filtry chrání pouze proti UVB záření, nikoliv proti UVA záření. UVA záření dokážou odrážet pouze filtry fyzikální (minerální), přičemž kompletní ochranu poskytují, jak jsem již zmínil, oxidy zinku (chrání proti UVA 1 i UVA 2, oxidy titanu jen proti UVA 2. Opalovací prostředky, které mají chemické (organické) filtry, je třeba natřít nejméně půl hodiny před opalováním. Opalovací přípravky s minerálními filtry je možné aplikovat těsně před opalováním. Organické nerozpustné pigmenty Na závěr je dobré se ještě zmínit o třetí skupině, organických nerozpustných pigmentech. Z této skupiny se v opalovacích prostředcích vyskytuje prakticky pouze jedna látka - Tinosorb M (INCI Methylen bis-Benzotriazolyl Tetra methylbutylphenol). Tato skupina je zajímavá tím, že kombinuje vlastnosti minerálních i chemických filtrů. Jednak používá technologii mikrokrystalických částic, které fungují jednak jako mikropigment a také jako organický UV absorbér. Tím zabezpečuje širokou ochranu v UVB a UVA oblasti. Samotnou látku můžeme popsat jako bezbarvou, ve vodě i tucích nerozpustnou, fotostabilní (50), UV absorpční organickou pevnou látku, která je mikronizována na částice v průměru menší než 200 nm. Je to vysoce účinný širokospektrý UV filtr, protože kombinuje tří mechanismy účinku: UV absorpci fotostabilní organickou molekulou, rozptylu a odrazu UV záření díky jeho mikrokrystalické struktuře. Celková nabídka sluneční ochrany.
Související články:
Jaký jste fototyp?
Slunce a UV záření
Opalovat děti nebo ne?
07.06.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Filosofie zdraví Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


maintext:
Proč 95 % lidí, kteří začnou držet dietu, získá svou váhu zpět 22.07.2016 Také jste se někdy po skončení diety opět vrhli na svá oblíbená jídla? Co se konzumace potravin týče, síla našeho nevědomí je nepředstavitelně velká. Pokud si delší dobu odpíráme jídlo, které máme rádi, v drtivé většině případů to bude jen dočasné… Odříkání střídá přejídání Čím více si něco odpíráme, tím větší je podvědomá touha to poté co nejrychleji dohnat… V příbězích klientů jsem nejednou slyšel, jak periodu zakázání si oblíbených jídel vzápětí vystřídalo velké přejídání. (U bulimie funguje opačný princip: přejídáte se, a pak máte potřebu hubnout a potravu ze sebe nejlépe vyvrhnout). Pevná vůle při hubnutí nefunguje Tento článek je založený na jediné, jednoduché myšlence: ODPÍRÁNÍ čehokoliv NEFUNGUJE. Možná krátce, ale rozhodně ne dlouhodobě. Podle pravděpodobně nejlepšího odborníka na psychologii jídla na světě, doktora Briana Wansinka, diety založené na strádání nefungují proto, že jsou založené na boji. V knize Nezřízené labužnictví Wansink popisuje, jak s dietami bojuje naše tělo, naše mysl i náš každodenní okolní svět: Balvan tlačený do kopce Problém je, když jsme netrpěliví, chceme zhubnout rychle a diety jsou pro tělo drastické: „Když budete jíst příliš málo, tělo přejde do úsporného režimu a bude ještě těžší spálit nějaká kila. Tento druh úbytku váhy neprobíhá nevědomky. Je to jako každý den tlačit bez přestání do kopce balvan,“tvrdí Wansink (2009: 37). Další boj probíhá na úrovni mysli. Boj, který nelze vyhrát. Když někdo například miluje koláče a striktně si je zakáže, občas se stane, že se mu pak o koláčích i zdá… Lákadlo na každém kroku Tento článek není o propagaci nezdravých potravin, ale o tom, že chceme-li je nahradit zdravějšími, či přímo zhubnout, naše strategie musí být jiná, než diety a odpírání. Protože, za třetí, žijeme v kultuře posedlé jídlem a v průměrně velkém městě je na každém kroku tolik lákadel, že pokud k tomu ještě vnitřně trpíme, že jsme si je zakázali, je v podstatě nemožné jim dříve či později odolat. Jak tedy shodit přebytečná kila? Začít hubnout bez strádání! „Nejlepší dieta je taková,“ říká doktor Wansink, „o které ani nevíte, že ji držíte.“Za týden si ukážeme konkrétní a rafinované postupy, jak na to. Psychologie jídla je vskutku fascinující obor a naším vnímáním lze velmi snadno manipulovat. Je to rozhodně snazší, než se mučit dietami…Mimochodem, věděli jste, že když například začnete jíst potmě vanilkovou zmrzlinu, o které vám ale někdo řekl, že je čokoládová, budete mít opravdu pocit, že má čokoládovou příchuť? Doporučená literatura: Wansink, B. (2009): Nezřízené labužnictví. Praha: Columbus.
Související články:
Hubnutí je i práce s podvědomím
Psychický postoj, který napomáhá hubnutí
Rizika rychlého hubnutí
22.07.2016 autor: Mgr. Jiří Hamerský další články v rubrice: Psychologie Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Paradentóza - přírodní léčba

maintext:
Paradentóza - přírodní léčba 10.05.2016
Paradentóza - obávané postižení zubního aparátu je nám důvěrně známé v lepším případě z řady vtíravých reklam na zubní pasty a vody, v horším případě z vlastní zkušenosti. Vlastní příčina paradentózy vlastně spočívá v oslabení vazivových vláken, které zub kotví a spojují povrch zubu s kostí v oblasti kořene zubu a s dásní v oblasti krčku zubu. Latinský název pro tato vlákna je parodont a z něho je odvozen název paradentóza. Tato vlákna tím, že pevně váží zub k dásni, zabraňují vniknutí bakterií, zbytků jídla či dalších škodlivých částic k povrchu zubu, který je ukryt v dásni a není chráněn sklovinou, jako jeho vyčnívající část. Paradentóza je někdy zaměňována s parodontitídou, zánětem v oblasti dásně, zejména v té oblasti těsně přiléhající k zubu. Zánět pak má tendenci se šířit směrem ke kořeni zubu. Pokud při paradentóze dojde k porušení vazivových vláken, mohou se potom ke kořeni dostat bakterie či zbytky jídla. Lékaři to označují jako vznik tzv. patologického chobotu dásně, který vypadá jako podlouhlý rukáv, který vede často až do hloubky při okraji zubu. V takto vzniklém prostoru pak dojde k zadržování potravy, k dalšímu ukládání zubního kamene a zejména k množení bakterií. Pokud se včas tomu nezabrání, bakterie mohou způsobit bolestivý hnisavý zánět dásní. Jestliže se zhorší odtok hnisu z místa zánětu, pak vznikne hnisavý absces (ohraničené ložisko zánětu, větších rozměrů, které je plné hnisu). Může rovněž dojít k uvolnění zubu, který může v některých případech i vypadnout. Jaké jsou důvody, které vedou ke vzniku paradentózy? Jsou jednoduché a stejně tak jednoduše se jim dá předcházet. Důvodů je několik - špatná ústní hygiena, neřešená přítomnost zubního kamene nebo dráždění zubní dásně vystouplými (nebo zčásti odlomenými) zubními výplněmi neboli plombami. Samostatnou kapitolou jsou vady skusu, ale ty se musí řešit jinak. Prevence je jednoduchá - pravidelně se věnovat čištění zubů a ústní hygieně vůbec a navštěvovat zubního lékaře. Zuby si je třeba čistit dvakrát denně, pokaždé minimálně tři minuty. Také musíme věnovat pozornost hygieně mezizubních prostor - pomocí speciálních kartáčků nebo zubních nití, které mohou vyčistit prostor mezi zuby a neporanit dásně. Dále je dobré vynechat v jídle cukry a to zejména v případě lepkavých cukrovinek. Rovněž si pak musíme pečlivě vyčistit zuby. Co ale dělat, pokud už dojde ke vzniku paradentózy? V každém případě věnovat pečlivou pozornost pravidelné ústní hygieně. Z přírodních přípravků je vhodné užívat doplňky stravy s koenzymem Q10, který pomáhá zastavit krvácení dásní a přispívá ke zpevnění vazby zubů vazivovými vlákny k dásni. Vhodným doplňkem je vilcacora (Uncaria tomentosa, kočičí dráp), která působí antibakteriálně a regeneruje pojivovou tkáň. K potírání postiženého místa se dá použít jedlový olej získávaný z chvojí a mladých výhonků sibiřské jedle. Zde se vatový nebo obvazový tampón namočí v oleji a přiloží na nemocný zub nebo na zanícenou dáseň a je zapotřebí pečlivě dodržet návod, aby nedošlo k popáleninám sliznice. Vhodné je používání ústních vod, které obsahují výtažky z bylinek, je například čajovníkový olej nebo řepík nebo zubní pastu. Celková nabídka přípravků pro zdravé zuby.
Související články:
Koenzym Q10
Bolesti zubů, dásní a bylinky
Problémy s dásněmi
10.05.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Nemoci Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Kakao

maintext:
Kakao 02.07.2016
Kakao známe všichni už od dětství. Patřilo k oblíbeným nápojům našich babiček, ale pijí ho dnes i naše děti. To, co známe obvykle pod názvem kakao, vzniká smícháním kakaového prášku, mléka, cukru a přivedením této směsi do varu. Nejznámější sladkostí, která obsahuje kakao, je čokoláda. Může být ale součástí různých moučníků, sladkých tyčinek a tak dále. Ovšem to, čemu říkají vědci kakao, jsou vlastně semena stromu Theobroma cacao a z nich připravený prášek. Theobroma cacao, česky kakaovník pravý, je strom z čeledi Malvaceae (slézovité). Kalich květů je růžový a pěstuje se v tropických oblastech všude na světě. Je to stále zelený strom, který může dorůst výšky až osmi metrů. Jeho listy jsou tmavě zelené a až 30 centimetrů dlouhé. Přímo na kmeni nebo na silných větvích vyrůstají oboupohlavné květy. Jejich kalich je růžový a květina bělavá. Plod má tvar až třicet centimetrů dlouhé protáhlé bobule. Má hnědavě červenou až žlutou barvou. Jeho povrch je jemně hrbolatý a je rozdělený brázdami. Semena, ony vlastní kakaové boby, mají délku asi dva centimetry. Jakmile se semena sklidí, několik dní se fermentují působením kyseliny octové a vysoké teploty. Po následném usušení se umelou na kakaovou hmotu, z níž se oddělí tuk - kakaové máslo. To, co zůstane, je vlastní kakaový prášek, ze kterého si můžeme udělat kakao nebo ho přidat do čokolády a dalších cukrovinek. Vlastní semena se také v některých cizokrajných kuchyních používají jako koření. Oddělený tuk je tuhý, má nažloutlou barvu a typickou vůni. I on se používá při výrobě sladkostí, ale také v kosmetice. Pod lékopisným názvem Oleum cacao se stále ještě v některých lékárnách používá jako základní hmota pro přípravu čípků. Základní účinnou látkou je alkaloid theobromin, nicméně semena obsahují i kofein, avšak v menším množství než theobromin. Obě látky, jak theobromin, tak kofein, patří do třídy methylxantinových sloučenin, kam patří i další alkaloid theofyllin, který je součástí léčiv při respiračních onemocnění. Účinky jsou podobné kofeinu (stimuluje centrální nervovou soustavu a srdeční činnost). Dříve se v lékařství používal pro své močopudné působení jako diuretikum. Celková nabídka přípravků obsahující kakao.
Související články:
100% nepražené kakao - pravá čokoláda
Kofein
Theobromin
Vanilka
Čokoláda
02.07.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Výživa Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Jak si uchystat výtečné domácí zmrzliny

maintext:
Jak si uchystat výtečné domácí zmrzliny 18.07.2016 Kdo by ji nemiloval, šťavnatou zmrzlinu, osvěžující a chladivou, jež je plná chutí, dokonalá pro letní horké dny. Zmrzlinu, na níž se mnohde stojí dlouhé fronty. Jednoduše neodoláme, protože nám chutná. A nejenom nám. Historie zmrzliny Historie zmrzliny sahá k perským kořenům, kdy zhruba 400 let před naším letopočtem spatřil svět primitivní obdobu tohoto ledového osvěžení, které se skládalo z misky sněhu přelitého hroznovou šťávou. Prameny dále praví, že císař Nero poléval kousky drceného ledu ovocnými šťávami, které pak slastně konzumoval v soukromí. Pečlivě vybíral družinu běžců, kteří se v kilometrových rozestupech drželi v linii a postupovali do hor, kde nalámali led a pak, uháněli, aby tento výdobytek jeden druhému předávali jako cenný artikl štafety. Pokud byli pomalí, led roztál. Zde ještě stále hovoříme o ledu, ale co zmrzlina v pravém slova smyslu? Tak jako se přisuzuje špagetové prvenství Číně, kdy z pergamenového svědectví lze vyčíst první těstovinové receptury, stejné zemi přísluší i zmrzlina. Do roku 1530 byl základní surovinou pro výrobu zmrzliny sníh, posléze se začíná užívat ledku, jenž sněhovou hmotu vyrábí uměle. Zhruba o 200 let později spatřuje světlo světa první zmrzlinový stroj a příští století pak přináší chladničku, jež výrobu zmrzliny ještě více uspíší. Složení zmrzliny Dnes již tedy doslova slízáváme onu zaslouženou smetánku, kdy zmrzlina platí za běžně dostupné zboží, jehož si lze dopřát téměř na každém kroku. Ne vždy však dobrota splňuje požadavky zdravého životního stylu. Mnohé z nich obsahují hezkou řádku aditiv, barviv a nejrůznějších éček, jež této sladké lákavé pochoutce ubírají na kráse. Dnes bych vás tedy velmi ráda naučila chystat z domácích zdrojů a vyhnout se tak přemíře cukru, nekvalitního mléka, čokolády, jež bývá z většiny utvořena palmovým tukem. Jste-li navíc alergičtí na laktózu či kasein, nezoufejte, i pro vás nezapomenu přidat pár tipů, abyste si skutečně pochutnali. Klasické mléko lze nahradit mandlovým, které lze již dneska běžně zakoupit. Samozřejmě si jej smíme také připravit. Má-li být zmrzlina laděna do smetanova, taktéž lze využít kešu oříšky, případně pak namočený kokos, jenž stačí do zmrzliny přimíchat. Pokud si hlídáme hladinu cukru, namísto medu doslazujme banánem, případně stévií, sneseme-li její chuť.
Červené barvy docílíme přidáním jahod, případně pak troškou šťávy z červené řepy, která směsi dodává rybízový nádech. Čokoládu vyrobíme z kakaového másla, kakaa a trošky medu, případně banánu, který lze taktéž zapracovat do směsi. Z dalších pomůcek doporučuji zakoupit jednoduchá tvořítka, abychom si kromě klasicky nabírané dobroty, směli uchystat taktéž i nanuk. Z jakých ingrediencí lze tedy tvořit? Na nákupní seznam si připišme: banány
jahody
maliny
borůvky
meruňky
mango
med
mandlové mléko
kešu oříšky
kakaové máslo + kakao
kokos, kokosový olej Krémová banánovojahodová zmrzlina 3 banány
500 g jahod
50 g kešu oříšků
3 PL medu
citrónová šťáva Kešu namočíme na 4 hodiny do vlažné vody. Banány oloupeme, nakrájíme na kolečka a v lednici necháme zamrazit. Nejprve nachystáme kešu krém, který vznikne mixováním namočených kešu a medu, trošky citrónové šťávy. Výsledná směs je vskutku krémová. Vyndáme banány, vložíme do mixéru a mixujeme s jahodami, dokud nedostaneme zmrzlinovou hmotu. Nakonec zapracujeme kešu krém a můžeme servírovat. Zmrzlinu lze uchystat taktéž i bez medu. Borůvkovo banánová zmrzlina s nádechem mandlí 3 banány
500 g borůvek
50 ml mandlového mléka
med Banány opět nakrájíme na kolečka, necháme zamrazit, společně s 250 g borůvek. Posléze mixujeme se zbytkem borůvek na hladký krém, který jemně dosladíme a dochutíme mandlovým mlékem. Servírujeme. Mangovo kokosová zmrzlina 2 zralá manga
50 g kokosového oleje
1 banán Mango rozmixujeme s rozpuštěným kokosovým olejem a banánem. Plníme do formiček a necháme zatuhnout. Čokoládová poleva Polevu lze vyrobit dvojím způsobem, osobně velmi ráda pracuji s kakaovým máslem, jelikož se však jedná o tuk, tato poleva je spíše žádoucí na ovocné zmrzliny. Pokud bychom k výrobě zmrzliny použili kokosový olej, již čokoládovou polevou nepolévejme. Čokoládová poleva č. 1 60 g kakaového másla
1 čajová lžička kakaa
1 PL medu
1 banán Kakaové máslo rozpustíme ve vodní lázni či mixéru, který má funkci prohřívání. Následně přidáme kakao, med, banán. Umixujeme hladký krém, který nanášíme na zmrzlinu vytaženou z chladu. Čokoládová poleva č. 2 50 g kokosového oleje
3 PL karobového prášku
1 PL medu Kokosový olej rozpustíme, smícháme s karobem a medem, směsí poléváme zmrzlinu, na které se vytvoří bohatá čokoládová krusta. Léto bez chladivé pochoutky? Čínská medicína sice zmrzlinám příliš nepřeje, neboť se jedná o slastnou dobrotu, která je teplotně diskutabilní. Nicméně, co by to bylo léto bez chladivé pochoutky, která nás příjemně osvěží a potěší :-) Inspirujte se dalšími zajímavými recepty v našich zdravých kuchařkách.
Související články:
Dokonalá jahodová zmrzlina za 5 minut!
Arašídové sušenky
18.07.2016 autor: Mgr. Zuzana Švédová, Dis. další články v rubrice: Zdravé recepty Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Léto, to je i salátová výzva

maintext:
Léto, to je i salátová výzva 01.08.2016 Kvalitní zeleniny, která uzrála v teplých paprscích pozdně jarního a nastupujícího léta, je již všude hojnost, pyšní se množstvím životodárných enzymů, přemírou vitamínů, minerálů, ale také čistícího chlorofylu, který má podobné složení, jako lidská krev. Chlorofyl se liší pouze atomem hořčíku, zatímco v krvi je přítomno železo. Zelená krev (tedy chlorofyl) rostlin vykazuje dokonalé složení, neboť rostlinám ke štěstí a k výživě postačí málo, tudíž profitují ze zcela přirozených, jednoduchých podmínek, což se mnohdy o lidech říci nedá. Léto je zdravím doslova nabito, kdy své dary dávkuje více než moudře.
Nejdříve dozrávají jahody, maliny, borůvky, kyselý rybíz, mezitím už si pochutnáváme na jemných kedlubnách, ředkvičkách a první mladé petrželce. Na zahrádkách se zelená hlávkový salát, špenát či mangold, následují třešně, pak švestky, hroznové víno a na podzim sklízíme první dýně. To vše, až na malé výjimky, lze zachovat na zimu, pamatujme však, že naše tělo si nejvíce vezme právě z toho čerstvého. Saláty jsou výborným nápadem, jak s čerstvou zeleninou, taktéž i ovocem, smysluplně naložit. Jejich příprava není nijak složitá, tudíž nám postačí několik minut. Smíme je kombinovat dle své libosti, barevného uvážení, chuťového, ale taktéž voňavého základu. Jednoduše, je to jen na nás. Pokud si se saláty nevíme rady, níže se vás pokusím jemně nasměrovat. Jakou zeleninu k salátům využít? Typická česká restaurace nabídne leda tak „šopák“, případně pak salát řeckého typu, toť však vše. Přitom, ať už se koná jakákoli oslava, je-li zelenina lákavě nakrájená, saláty zmizí mezi prvními. Základem je vždy listová zelenina, právě díky chlorofylu, dále kombinuji s rajčaty, paprikou, červenou i žlutou, zelenou nepoužívám, trhá se nezralá a spíše jen pro barvu. Výborné jsou ředkvičky, okurky, nastrouhaná mrkev, řapíkatý celer, červená řepa, cibulka, česnek a pórek. Parádu udělá už salát ze třech druhů zeleniny, případně, salát, jenž je kombinací listové zeleniny a sladšího ovoce, kdy navíc doplníme o ořechy a med. Výtečným zážitkem bude i salát doplněný o kyselé zelí, olivy, nakládanou kukuřici či sušená rajčata. Možností a variací existují tisíce. Čím salát dochutit? Mnozí si vystačí s pouhopouhou solí, případně upřednostní již hotový dresink. Dle mého názoru je však dochucení tou nejzábavnější částí salátové mísy. Rozhodnout se totiž smíte až na samém konci. Podle bylinek, koření a doplňků, kterými salát lze v posledních vteřinách zjemnit či povznést. Sůl bývá samozřejmě základem, navíc, přes léto je žádoucí o trošku víc solit, neboť spoustu soli vypotíme. Pokud to jen trošku jde, upřednostněme čistou himalájská sůl, která disponuje více než 80 minerálními látkami. Gurmánům pak učaruje sůl vulkanického typu, jenž si v sobě nese vaječný nádech. Výtečné jsou rovněž kořenící směsi, jakožto Harrisa, která je běžnou součástí africké kuchyně. Její jedinečnou chuť si skutečně zamilujete. Základem je chilli, česnek, paprika, rajčatový prášek, koriandr, římský kmín, dále pak sůl, zhruba z 9 %. Zajímavou ingrediencí může být také lahůdkové droždí, které ve svých 100 g ukrývá 42 g bílkoviny. Což je mnohem více, nežli u masa. Chuť je opět výtečná, masitá, v kombinaci s citrónovou šťávou, prolisovaným česnekem a troškou himalájské soli vykouzlíme skutečně zajímavou zálivku. Osobně ráda používám citrónovou či pomerančovou šťávu, olivy, již zmíněná sušená rajčata, nejrůznější bylinky, jako je tymián, kopr, petrželovou nať, či opomíjenou pažitku. Výtečnou zálivku lze uchystat taktéž i z avokáda, kdy společně s česnekem, solí a citrónovou šťávou umixujeme jemnou pastu a tu pak přimícháme do hotového salátu. Stejným způsobem lze připravit kešu dresink, kdy namočené kešu oříšky mixujeme se stejnými ingrediencemi jako avokádo, výslednou majonézu vmícháme do salátu. Saláty či oříšky Většina zeleniny obsahuje vitamíny rozpustné v tucích, tudíž, je vždy žádoucí přidat k salátu kvalitní zdroje tuku. Zde řadíme oleje, semínka, oříšky, ale také avokádo. Konzumujeme-li salát těsně po přípravě, lze využít nejrůznější oleje, jako je protizánětlivý lněný a konopný, dále pak jedinečný dýňový, zahřívající sezamový, jemný olivový, kokosový olej. Má-li však salát chvíli odpočívat, aby jednotlivé chutě jedna druhou prolnuly, doporučuji použít spíše oříšky, případně semínka. Nejen, že salát uchová svůj bezchybný vzhled, taktéž si ponese jemný punc křupavosti. Sezam, dýňové, slunečnicové, loupané konopné či chia semínko, z oříšků mandle, kešu, vlašské oříšky, milujeme-li para, lze přidat i ty. Jemně je však nasekejme. Jednotlivé kombinace Nebojte se experimentovat, pamatuji si, když jsem jedla svůj první zeleninový salát se sušenými fíky, rozinkami, sladkou brusinkou. A vůbec mi nevadilo, že mezi dalšími surovinami, byly použity olivy. Pokud je salát laděný do slana, hrstka rozinek mu udělá dobře. Stejně tak lze salát zakapat pomerančovou šťávou, přelít medem. Tato kombinace je přímo úžasná, doplníme-li dále o kozí sýr, královsky si pochutnáme. Zdravotní přínosy salátů Zelenina by měla tvořit 3 porce během dne, nemám teď na mysli, abychom snídali, obědvali či večeřeli salát, nicméně, tělo velmi ocení, stane-li se zelenina běžnou součástí jakéhokoli slaného pokrmu. A to, jak je tělo spokojené, poznáte i navenek. Saláty, jež jsou správně uchystány, přispívají k acidobazické rovnováze těla, nezakyselují, čímž dochází k úspoře vápníku, draslíku a hořčíku;
nesou si v sobě dostatečné množství vlákniny, která pomáhá předcházet vzniku karcinogenních novotvarů, snižuje hladinu cholesterolu či glukózy v krvi, usnadňuje vyprazdňování, udržuje stabilnější hmotnost;
mnohé z nich by předčily multivitamínové kapsle;
jsou lehce stravitelné, tělo tedy ušetřenou energii může použít jinde, například k regeneraci;
jejich blahodárný vliv při diabetu I. či II. typu je slovy nepopsatelný;
jsou přirozeně bezlepkové, neobsahují laktózu, mají velmi nízký glykemický index. Salát z rukoly a kozího sýru 50 g rukoly
50 g kozího sýru
1 PL medu
citrónová šťáva
30 g mandlí
100 g jahod Rukolu omyjeme, promísíme s kousky jahod, kozím sýrem, ořechy, zakapeme citrónem a medem, posypeme mandlemi. Jednoduchý salátek z červené řepy 250 g červené řepy
citrónová šťáva
sezamové semínko Červenou řepu oloupeme a nastrouháme najemno. Lze také povařit, nicméně, i tato čerstvá varianta je velmi chutná. Jakmile máme nastrouháno, promísíme s citrónovou šťávou a semínkem. Zeleninový salát s quinoou 200 g quinoy
3 rajčata
1 žlutá paprika
řapíkatý celer
50 g římského salátu
1 avokádo, sůl
citrón + česnek + petrželová nať
slunečnicové semínko Quinou uvaříme, dáme do mísy, přidáme nakrájenou zeleninu, natě a semínka, avokádo umixujeme se solí, česnekem, citrónem. Přimícháme k salátu. Jahelný salát se špenátem 2 hrsti čerstvého špenátu
červená a žlutá rajčátka
150 g jahel
sůl
majoránka, česnek
lahůdkové droždí
cibule, kokosový olej Na kokosovém oleji zpěníme cibulku, přidáme jáhly, majoránku, prolisovaný česnek, lahůdkové droždí, zalijeme troškou vody, osolíme a dusíme. Jakmile je hotovo, do směsi přimísíme čerstvý špenát a rajčata. Servírujeme. Nechť je nám léto stále hlubokou inspirací :-)
Související články:
Hlávkový salát
Pinto salátek
Quinoový salát
01.08.2016 autor: Mgr. Zuzana Švédová, Dis. další články v rubrice: Zdravé recepty Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Metličkovité křečové žíly neboli mikrovarixy

maintext:
24.05.2016
Drobné nafialovělé žilky připomínající drobné provazce nebo pavučiny, které se objevují na stehnech či lýtkách (ale také na obličeji) představují vadu na kráse pro každou ženu, která jimi trpí. Ovšem může jít o předzvěst vážnějších nemocí – křečových žil nebo žilní nedostatečnosti. Mohou být ještě doprovázeny napětím či bolestí v končetinách nebo také pocitem těžkých nohou.
Jedná se o metličky (odborně mikrovarixy). Proč ale vznikají? Nepříjemné je, že se jedná z velké míry o dědičnou záležitost. Ale genetika nehraje ve vzniku mikrovarixů jedinou roli. Existuje velké množství negativních faktorů, které mohou jednak uspíšit vznik metliček nebo průběh tohoto onemocnění ještě zhoršit. Může to být zapříčiněno i špatným životním stylem – pokud příliš často sedíme v zaměstnání či máme nedostatek pohybu, kouříme nebo jsme obézní.
K dalším rizikovým faktorům patří hormonální nerovnováha (často se proto metličky objeví během těhotenství) nebo i užívání hormonální antikoncepce (ženy s genetickými dispozicemi by neměly brát kombinovanou hormonální antikoncepci s estrogeny). Vznik metliček může způsobit i dlouhodobé či časté opalování. Škodlivé UV záření poškozuje kolagen, který vytváří stěnu drobných cévek. Tato stěna se pak ztenčí a umožní tím vznik mikrovarixů.
Vzniklé nehezké metličky se dají odstranit zákrokem lékaře. Pacientka je pečlivě vyšetřena z hlediska stavu cévního systému. Potom může dojít k odstranění nevzhledných drobných žilek. Nejčastěji se tak děje pomocí tzv. sklerotizace a laserem.
Při sklerotizaci se do metliček vstříkne roztok. Ten podráždí a slepí vnitřní stranu cévy. Potom ženy jeden až dva týdny nosí punčochy a následujících šest týdnů by neměly ošetřená místa být vystavena slunečním paprskům (to platí i po laserovém ošetření).
Při působení barvivového laseru dochází k tomu, že energie tohoto laseru se pohlcuje v červeném krevním barvivu hemoglobinu. To vede k tepelnému poškození. Následkem toho dochází k tzv. "zatavení" a postupnému vstřebání cévky. Zákrok je rychlý a bezbolestný, jednotlivé pulsy jsou pocitově vnímány jako štípnutí. Může se stát, že po zákroku dojde v místě ošetření ke vzniku drobné modřinky, jenž během několika týdnů spolu s cévkou mizí, nicméně často jsou ale nutná opakovaná ošetření.
Součástí prevence je dodržování správného životního stylu (vyhnout se častému sezení, dostatek pohybu, nekouřit a hlídat si váhu), ženy s výskytem metliček v rodině by se měly vyhnout hormonální antikoncepci (či alespoň to probrat s lékařem) a užívat doplňky stravy obsahující látky, které zpevňují cévní stěnu, jako je například rutin, extrakt z kaštanu koňského nebo borůvky černé.
Celková nabídka přípravků pro zdravé žíly.


title: Pygmalion efekt

maintext:
Pygmalion efekt 06.07.2016 Proč nemám úspěch v práci, ve škole, v lásce? Chodím do práce, ale proč si nedovedu vydělat více peněz, než mi předurčuje pracovní smlouva? Toto téma je pokračování článku s názvem Program v mysli. Dostaneme obvykle jen to, co od sebe očekáváme. Máme-li malé nároky, ničeho zvláštního taky nedosáhneme. Chodíme do práce, podnikatel s námi uzavřel smlouvu, vymezil nám mantinely. Jsme zařazeni do určité kategorie platebního výměru. Byla nám přidělena nálepka, kdo jsme. A všechno se odvíjí od hodnoty naší nálepky. Lidé se podle ní k nám chovají. Nálepka se stává skutečností, neboť okolí jedná tak, jako by byla pravdivá. V životě máme různé okamžiky, kdy se tvoří naše nálepka. Při početí dostáváme geny od otce a od matky, máme tím předurčeno, jak budeme vypadat, jak se budeme chovat, ev. ke kterým nemocem budeme mít sklony. Po narození se začneme projevovat a formují se v nás určité vlastnosti, kolem nás se odehrávají nějaké události, působí na nás vnější vlivy. A rodiče nám dávají jméno (nálepku). Zalistuji v Bibli a popíši zde jména dětí patriarchy Jákoba. První byl Rúben a v překladu to znamená: Hleďte, syn. V té době bylo totiž hodně podstatné pro zachování rodu, aby prvorozený byl syn, také „úcta ženy“ v očích muže se odvíjela od toho, zda žena muži porodí syna. Proto Jákobova žena Lea to chtěla zvýraznit, a proto dala synovi jméno: Hleďte, syn. A druhý syn byl Šimeón, ale žena se necítila být svým mužem dost milovaná, a tak řekla: „Hospodin uslyšel, že nejsem milována, a dal mi také tohoto.“ Pojmenovala ho tedy: Vyslyš Bůh. A znovu otěhotněla, porodila syna a řekla: „Tentokrát se už můj muž přidruží ke mně, poněvadž jsem mu porodila tři syny.“ Proto se jmenuje Lévi (to je Přidružitel). A znovu otěhotněla, porodila syna a řekla: „Zase mohu vzdávat chválu Hospodinu.“ Proto ho pojmenovala Juda (tj. Ten, kdo vzdává chválu). Kdo má zájem, může si nalistovat knihu Genesis 29. kapitolu, zde jen vyjmenuji další jména Jákobových dětí:
Dan (tj. Obhájce), Neftalí (tj. Vybojovaný), Gád (tj. Štěstí), Ašer (tj. Blahoslav), Isachar (tj. Za mzdu najatý), Zabulón (tj. Zůstávající), Josef (tj. Přidej Bůh). Při posledním porodu matka umírala a život z ní unikal, pojmenovala syna Ben-óni (tj. Syn mého zmaru), ale otec ho nazval Ben-jamín (to je Syn zdaru). Jméno Jméno, které dostanete, je tedy vaše nálepka a jistým způsobem vás během života ovlivňuje. Je zvykem, že se jméno dává brzy po narození, ale není to tak vždy, v určitých lidských komunitách dávají dítěti jméno až v okamžiku, kdy se objeví určitá jasná vlastnost, která toho jedince blíže určí. Takže v překladu vznikala jména typu: Krásná jako obrázek, nebo Vznáší se jako obláček... Jméno se také mohlo během života měnit opět podle toho, jak se měnila jedincova charakteristika. Je zde patrná snaha, aby měl dotyčný takovou „nálepku“, která odpovídá jeho skutečné charakteristice. A tak známe z filmu jméno Ten, který tančí s vlky, Sokolí oko, Havranpírko… Někdy se jméno prostě jen dědí, v rodu je nemyslitelné, aby měl syn jiné jméno, než měl otec, dědeček… Někdo má jmen několik. Představte si situaci, že máte příjmení, které zrovna není lichotivé, je dvojsmyslné, hanlivé apod. Vymyslím si nyní pro ukázku třeba paní Potrefená a narodí se jí dcera, a ta má snahu přidat jméno, které to dané příjmení vylepší a přinese jí vznosnou nálepku. Tak zvolí pro svou dceru jméno Kleopatra. Výsledek je Kleopatra Potrefená. Nebo v televizi probíhá nějaký seriál a rodiče dají jméno po hrdinovi, slavné osobě, sportovci atd. Problém nastane v okamžiku, jakmile „nálepka“ nekoresponduje s povahovými charakteristikami jedince. Tehdy se ten člověk stává terčem posměchu, odstrkování, vytvoří si nízké sebevědomí, straní se kolektivu atd. Někteří lidé se proto snaží úředně změnit své jméno. Žena má při svatbě možnost nepřijmout příjmení muže, pokud by jí nová kombinace mohla přinést nepříjemnosti. Jiná žena naopak přijme ráda mužovo příjmení, a tak se zbaví starého, které se jí nelíbilo. Umělci si dávají nová jména, král dostal úřední jméno, stejně tak papež. V biblické historii víme, že patriarcha Abraham se původně jmenoval Abram (Vyvýšený otec) a že poté, co s ním Bůh uzavřel smlouvu, jej přejmenoval na Abrahama, což v překladu znamená Otec mnohých, otec národů... Podobně jeho žena, původně Saraj, přijala od Něj jméno Sarah, tj. Kněžna, a Bůh Abrahamovi řekl: „Požehnám ji a dám ti také z ní syna; požehnám ji a stane se matkou pronárodů a vzejdou z ní králové národů“ (Genesis 17:16). A dále víme, že jméno jeho vnuka Jákoba, o kterém již byla zmínka výše, bylo Bohem změněno na Izrael. Labeling Teorie o nálepkování (labeling) praví: Teorie nálepkování je proces, kdy v důsledku toho, jakou „nálepku“ dostane daný dospělý či dítě (že je hloupé, líné, hyperaktivní atp.), si ho ostatní „zaškatulkují“ a podle toho se k němu chovají. Nálepka se stává skutečností, neboť okolí jedná tak, jako by byla pravdivá. Velice často se např. s dítětem táhne nálepka celou školní docházku. Program v mysli A podobně je to s programem v mysli, jak bylo naznačeno v úvodu. Kdo má zájem, nalistujte si ve wikipedii téma: Sebenaplňující předpověď (též sebenaplňující se proroctví, Golemův efekt, Rosenthalův efekt, Pygmalion efekt). Je to fenomén, kde očekávání budoucích událostí vede k chování, které zapříčiní, že se daná skutečnost opravdu stane. Vztahuje se jak k přístupu člověka k sobě samému, tak k hodnocení jiných osob, očekávání událostí atd. Pokud jsou očekávání negativní, jedná se o Golemův efekt, očekávání pozitivní se označují jako Pygmalion efekt. Experiment Jako první tento efekt pojmenovali Robert Rosenthal s Lenorem Jacobsonem, kteří na konci šedesátých let 20. století uskutečnili slavný experiment Pygmalion in the Classroom. Žákům na základní škole rozdali testy a vyučujícím řekli, že jde o prověření IQ žáků a o to, zda mají studijní předpoklady. Poté vybrali žáky s průměrnými výsledky, ale učitelům sdělili, že tito žáci byli vyhodnoceni jako nadprůměrně inteligentní. Za nějakou dobu tito studenti opravdu začali dosahovat nadprůměrných výsledků, a to kvůli tomu, že k nim učitelé přistupovali jinak, než k ostatním studentům – věnovali jim více času, vyvolávali je v hodinách a následně je chválili. Zvyšovali tím jejich motivaci a sebedůvěru, což vedlo k lepším výsledkům. Na pracovišti Pygmalion efekt se objevuje také na pracovišti. Výzkumy ukazují, že zaměstnanci si při práci vedou lépe, když od nich jejich zaměstnavatelé hodně očekávají a věří v jejich úspěch. Vede to ke zvýšení produktivity práce. Golemův efekt Opakem Pygmalion efektu je tzv. Golemův efekt, neboli záporná předpověď: Negativní očekávání vede k negativnímu výsledku. Může to být opět ze strany učitele, který o určitém žákovi dostane negativní informaci, např. že nemá možnost se ve svém výkonu zlepšit a že se bude spíš zhoršovat. Učitel pak bude k tomuto žákovi odměřenější, chladnější, kritický a může ho hodnotit přísněji než ostatní žáky. Trvá to tak dlouho, až ho přesvědčí, že opravdu nemá možnost se zlepšit. Student pak rezignuje, čímž se jeho výkon zhorší. Začne se chovat podle profesorova negativního očekávání. Totéž se může stát i ve vztahu zaměstnavatel – zaměstnanec. Dovolil jsem si výše jmenované odstavce citovat z internetové encyklopedie, protože jsou výstižné, korespondují s tématem v úvodu a dávají vlastně i odpověď na původní otázku:
Proč nemám úspěch v práci, ve škole, v lásce?
Odpověď? Odpověď hledejte ve své hlavě, tam se musí pojmenovaná sebenaplňující se nálepka prolomit. Jde-li o jméno, lze jej úředně změnit, ale jde-li o program v mysli, musí pro to jedinec udělat mnohem více. V poradně V poradně to provádíme tak, že s pacientem nejdříve sestavujeme jeho životní osu. Pokud dojdeme do bodu, kdy se vytvořila jeho „nálepka“, popíšeme její charakteristiku, jedinec musí tuto situaci definitivně opustit, musí změnit své myšlení. Je třeba zpochybnit původní podstatu nálepky, odmítnout ji a prosadit novou definici situace. Teprve potom přestane působit negativní program v mysli.
Související články:
Program v mysli
Psychika ovlivňuje naše geny
Předklinická fáze nemoci
06.07.2016 autor: MUDr. Pavel ŠÁCHA zdroj: Wikipedia.org (Sebenaplňující předpověď, 06/2016) další články v rubrice: Filosofie zdraví Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Vitamín C v přírodě

maintext:
23.07.2016
Vitamín C je jedním z nejznámějších vitamínů a jeho obliba je velká. V současné době ale mezi zájemci o něj vzrůstá skupina těch, kteří kladou důraz na zdroj, ze kterého vitamín C pochází a odmítají ten ze syntetických zdrojů. Proto bych chtěl v tomto článku zmínit, v kterých přírodních zdrojích vyskytuje a zda ho takto zpracovaný můžeme najít i v doplňcích stravy.
K čemu je vitamín C prospěšný
Vitamín C (odborně kyselina askorbová) se řadí mezi silné antioxidanty (chrání náš organismus před negativním vlivem škodlivých volných radikálů z okolního prostředí) a přispívá k normální funkci imunitního systému. Rovněž přispívá k normální tvorbě kolagenu, který je základní pojivovou tkání v našem těle (podporuje tak například lepší hojení poraněných tkání). Také je možné uvést, že vitamin C zvyšuje vstřebávání železa a přispívá k lepší psychické kondici a ke snížení míry únavy a vyčerpání. Těch působení by bylo mnohem více, ale to už by přesáhlo téma tohoto článku. Průměrná doporučená denní dávka u dospělého člověka se pohybuje od 60 do 100 mg. U některých skupin je potřeba vitamínu C zvýšená (kuřáci, lidé vystaveni nadměrnému stresu či pacienti s infekčním onemocněním), pak je obvykle doporučená celková denní dávka až 250 mg.
Kde můžeme najít vitamín C v potravinách?
Nejvíce ho můžeme najít v rakytníku (šťávy, sirupy, oleje), čerstvých (100% šťáva ze šípku) nebo sušených plodech šípku, citrusových plodech, jablkách, brokolici, melounech, rajčatech, černém rybízu, medvědím česneku, červené paprice, nati řeřichy a mnoha dalších potravinách. Z cizokrajného ovoce s vyšším obsahem vitamínu C je možné uvést papaju, kiwi nebo mango.
Odborníci uvádějí, že absolutně nejvyšší koncentrace vitamínu C se nachází v ovoci s latinským názvem Malpighia punicifolia (roste na Západoindických ostrovech). Název vám asi tolik neřekne, ale pokud řeknu acerola, již budete asi doma. Malpighia punicifolia je též označována jako malpígie lysá (Malpighia glabra), zvaná také acerola lysá nebo barbadoská (tropická) třešeň.
Je to druh tropické nebo subtropické, stromovité nebo keřovité rostliny pěstované právě pro své plody bohaté na vitamín C. Právě ona představuje asi nejznámější přírodní zdroj vitamínu C. Oranžové až tmavě červené plody aceroly (mají nakyslou chuť spíše připomínající citróny) se po sklizni suší a zpracují na jemný prášek obsahující kromě přírodního vitamín C další užitečné přírodní látky (vitamín A, vitamíny skupiny B, vitamín E; minerály jako např. draslík, hořčík, zinek, vápník, železo, měď, fosfor; glukózu, fruktózu, sacharózu a další nepostradatelné bioflavonoidy). Připravený sušený extrakt se naváže na vhodný nosič, který musí zajistit její stabilitu v přípravku (acerola samotná je citlivá na vzdušný kyslík máte tendenci tvořit hrudky). Jako nosič se proto obvykle používá maltodextrin.
Plody šípku
Z dalších přírodních forem, které můžeme najít v různých přírodních přípravcích, je možné uvést výtažek z plodů šípku či rakytníku. V plodech šípku se vitamín C vyskytuje společně s flavonoidy, které ještě posilují jeho působení. Plody šípku (např. Revital Vitamin C) jsou ovšem nejen bohatým zdrojem vitamínu C, ale i rutinu, vitamínů skupiny B, vitamínu K, karotenu a dalších biologicky aktivních látek. Přírodní vitamín C má formu polyaskorbátu, jehož působení trvá déle než u synteticky vytvořených forem vitamínu C.
Plody rakytníku
Co se týče oranžových plodů rakytníku, tak ty obsahují navíc z přírodních látek vitamíny A, D, F, K a vitaminy skupiny B, flavonoidy, třísloviny a různé minerály.
Tvorba vitamínu C
Jako zajímavost lze na závěr uvést, že většina zvířat a rostlin si vytváří vitamín C sama a nepotřebuje žádné jeho přídavky. K výjimkám patří právě člověk a dále ještě některé druhy primátů, morčata, kapybara, indický netopýr, mezi ptactvem pak červení bulbulové a z ryb pstruh duhový a losos.
Celková nabídka produktů obsahující vitamín C.


title: Detoxikace plicního okruhu

maintext:
Detoxikace plicního okruhu 31.07.2016 Dýchací ústrojí je obrovský systém, složený z mnoha orgánů. Pod nadvládou plic se ocitají také orgány, které bychom s nimi do souvislosti běžně zřejmě nedali. Více jste si mohli přečíst v článku Projevy toxické zátěže v okruhu plic. Dnes se zaměříme na detoxikaci plicního okruhu pomocí převratné CIC metody. Toxický mišmaš V dýchacím ústrojí se nachází celá řada toxinů, jen pro příklad: chemikálie, radioaktivní látky, těžké kovy, viry, bakterie a další. Není se čemu divit – vždyť plíce, prostřednictvím kterých přijímáme kyslík, jsou zároveň vstupní branou pro miliony organismů. Žádoucích i těch, které škodí. Zahlenění i bez rýmy V dýchacím ústrojí se více než kdekoli jinde tvoří hlenová ložiska. Hlen, který pokrývá celé dýchací cesty, pomáhá zachytávat škodlivé mikroorganismy a zvlhčuje sliznice, se vlivem mnoha faktorů (přechozené infekce, zátěže z antibiotik, očkování, zbytky těžkých kovů aj.) může přemnožit. Vznikají pak specifická ložiska, naplněná infekcemi. Tato ložiska jsou nejen jednou z hlavních příčin akutních infekcí, ale také těch chronických a recidivujících. K nadbytku hlenu přispívá ve velké míře také přílišná konzumace mléčných výrobků, pšeničné mouky a cukru a samozřejmě všudypřítomný stres. Při odstraňování těchto infekčních hlenových ložisek je třeba mít na paměti, že se nemusejí nacházet pouze na sliznicích, ale i v podslizničních strukturách, kde páchají rozsáhlé škody, jelikož jsou velmi obtížně diagnostikovatelná i odstranitelná. Další infekční ložiska nejčastěji nacházíme: V tlustém střevě , které je dceřiným orgánem plic. Nemusíme připomínat, že ve střevech sídlí více než 70 % imunity , a je proto více než vhodné dopřát jim důkladnou očistu. Ložiska ve střevech mají nejčastěji obal z tuků, cholesterolu a nestrávených zbytků potravy.
, které je dceřiným orgánem plic. Nemusíme připomínat, že ve střevech sídlí více než , a je proto více než vhodné dopřát jim důkladnou očistu. Ložiska ve střevech mají nejčastěji obal z tuků, cholesterolu a nestrávených zbytků potravy. Na kůži , která je spolu s plícemi největší vstupní bránu pro mikroorganismy.
, která je spolu s plícemi největší vstupní bránu pro mikroorganismy. V žilách se ložiska tvoří velmi často. Žilní stěny pak podléhají usazování toxinů i volných infekcí. Připočteme-li k tomu ještě genetickou dispozici, jsou ložiska v tomto systému ideální pro vznik varixů nebo trombózy. Základní detoxikace plicního okruhu podle Joalis by mohla vypadat následovně: Na hlenová ložiska dolních cest dýchacích, tedy plic, průdušinek a průdušek, je zaměřen přípravek ReHerb .
. Horní cesty dýchací má ve svém hledáčku přípravek ReDren .
. V případě astmatických potíží je vhodné zaměřit se na specifickou detoxikaci, jíž dominují přípravky Pulmo, Astmex, Vegeton a řada emocionálních preparátů. Další detoxikace závisí na tom, které toxiny jsou v hlenových ložiscích přítomny (viry, chemické látky a těžké kovy, bakterie atd.), případně také jaké orgány jsou toxickou zátěží zasaženy. Přesně lokalizovat je dokáže krátké vyšetření na přístroji Salvia, díky němuž může být stanovena detoxikace na míru konkrétním potížím. Z pohledu celostní medicíny, v níž všechno se vším souvisí, je vždy dobré zaměřit se na posílení imunitního a nervového systému. Tyto dva kolosy obrovskou měrou ovládají fungování celého organismu. Procvičte plíce! Odhleňování, specifická dechová cvičení, domácí či speciální očisty střev a další techniky patří k prastarým technikám, které dobře zná především jóga a ájurvéda a my si o nich v dalším článku již brzy řekneme víc... Celková nabídka přípravků pro zdravé dýchací cesty.
Související články:
Okruh plic podle TČM
Projevy toxické zátěže v okruhu plic
Domácí detoxikace plic
31.07.2016 zdroj: www.ceff.info další články v rubrice: Homeopatie Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Mateřídouška obecná (Thymus vulgaris)

maintext:
Mateřídouška obecná (Thymus vulgaris) 07.05.2016
Mateřídouška neboli správně tymián obecný, latinsky Thymus vulgaris, je léčivá rostlina z čeledi hluchavkovitých (Lamiaceae). Někdy je také lidové označována jako mateřídouška dymián. Patří do rodu mateřídouška (Thymus) a na rozdíl od domácích druhů mateřídoušek pochází ze Středozemí a vyznačuje se dřevnatějící lodyhou. Je to polokeř vysoký až 30 centimetrů. Má drobné čárkovité listy. Plody mají poněkud poetické označení vejcovité tvrdky. Můžeme ji najít na prosluněných sušších půdách. Nyní se pěstuje i ve střední a východní Evropě, ale musí být chráněn před zimou. Z obsažených látek můžeme jmenovat silice jako thymol či karvakrol, flavony, kyselinu ursolovou, karvanol, flavonoidy, hořčiny a třísloviny, obsahující látky s antiseptickým působením. Vnitřně se používá zejména při onemocnění horních cest dýchacích, jako suchý kašel nebo zánět průdušek. Působí jako antiseptikum trávicího ústrojí a pomáhá i při nadýmání. Je užitečná při bolestech hlavy, nevolnosti či nespavosti. Užívá se zejména ve formě nálevu, který se pije teplý s medem. Mateřídouška se ale používá i zevně. Z nálevu se připravují obklady, které se přikládají při zánětlivých onemocněních pokožky, při revmatismu a jako analgetický prostředek při onemocnění svalů a kloubů. Koncentrovanější nálev pomáhá při zánětech ústní dutiny také jako kloktadlo s dezinfekčním a dezodoračním účinkem. Mateřídouška se objevuje v kosmetice jako přísada do bylinných krémů a pleťových vod pro citlivou mastnou pleť s komedony, rozšířenými póry a se sklonem k drobným zánětům a do přípravků určených pro mastné vlasy. Může se také použít jako aromatická přísada do koupele. V tom případě se připraví odvar, který se naleje do vanové lázně. Celková nabídka přípravků obsahující mateřídoušku obecnou.
Související články:
Mateřídouška (Thymus serpyllum)
Odpočinek - lék na naši únavu
Přijde zima, přijde kašel
Divizna sápovitá
Školkový kašel
07.05.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Bylinky Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Alergie na chlad

maintext:
Alergie na chlad 04.05.2016
Vezměte si kostku ledu a položte ji na kůži - třeba předloktí. Nechejte ji tam 10 minut. Pokud se pod kostkou ledu objeví výrazné zarudnutí s otokem a prosáknutím, je zřejmé, že vaše pokožka reaguje na chlad. Tato kožní reakce může po odstranění ledu přetrvávat až 2 hodiny. Teplota, která vyvolává chladovou reakci, se pohybuje od nuly níže, až pod 10 stupňů. Projevy Dnes můžeme pozorovat, že u některých citlivých jedinců se objevují různé nepříjemné projevy, pokud jsou vystaveni chladu. Mají vodnatou rýmu a vysvětlují si ji prochlazením. O běžnou rýmu se však nejedná, ta by měla po sedmi dnech odeznít. Tato rýma se zhoršuje při pobytu v chladném prostředí a potíže dlouhou dobu neodeznívají. Při práci se studenou vodou se dostaví salva kýchání a slzení. Kromě slizniční reakce se chladová alergie projevuje nejčastěji na kůži vystavené chladu, tj. na místech bez rukavic, či jiných obnažených místech. Zde dochází ke zčervenání kůže, mohou se objevit svědivé pupence až výrazné prosákliny nepravidelných tvarů – angioedém. Lze pozorovat také reakci po vypití studeného nápoje, po zmrzlině, která vyvolá otok jazyka a reakci na rtech či sliznici dutiny ústní, vyprovokuje kašel, astmatický záchvat, ucpe nos, nebo naopak spustí již uvedenou vodnatou rýmu a slzotok. Vyhodnocení reakce Vyhodnocení patofyziologie tohoto procesu nemusí být jasné a jednoduché. Projevy mohou být velmi podobné alergické reakci. Reakci nevyvolává alergen, nýbrž chlad, jakožto jiný fyzikální činitel. Působí jako přímý aktivátor: Nastartuje vyplavování mediátorů, např. histaminu z žírných buněk, a tyto látky vytvoří hyperreaktivitu na sliznicích horních, středních i dolních cest dýchacích, očních spojivek a kůže. Když se tedy uvolní histamin, pak po podání antihistaminika by se měla dostavit úleva. Ale nemusí to tak být. Imunologická reakce může být mnohem složitější, a tehdy antihistaminika nepomohou. Alergolog může cíleně stanovit hladinu kryoglobulinů – chladových protilátek v séru. Tyto reakce mohou provázet změny imunitní reakce např. po hepatitidě B a C nebo u Raynaudova syndromu, který je charakterizován studenými končetinami následkem poruchy prokrvení, vidíme jej hodně u mladých žen, které žijí ve stresu, a je typický také u dívek trpících mentální anorexií. Alergie na chlad provází i systémová onemocnění Popsané problémy provázejí i některé systémové, autoimunitní choroby. Jsou to snížené funkce štítné žlázy, zhoršené funkce lymfatického systému, protože v zimě má mnoho lidí významně méně pohybu. Reakce na chlad se často přidává k jiným alergiím, protože je při nich také spuštěna ona hyperaktivita. Na podzim jsou přítomny v ovzduší plísně, není slunce, přibývá depresí, chybí vitamin D. Imunita je slabší a člověk náchylnější, je větší neurovegetativní labilita. Jak říkávám, je to čas pro REGEVIT.
Léčebné postupy a prevence Léčba je individuální, není šablonovitá. Základem je hluboký rozbor všech souvislostí. Každá příčina vyžaduje jiný postup. Touto chorobou trpí častěji ženy než muži. Část nemocných je v letních měsících roku bez výraznějších potíží. Jakožto prevence je vhodné otužování, má začínat již v létě a systematicky v něm máme pokračovat i přes zimní období, nenechat se zaskočit chladným počasím. Dále dbáme na dodržování pitného režimu, přiměřené oblékání a péči o pokožku.
Související články:
Alergie? Jiný pohled
Maskovaná alergie I
Zkřížená alergie
Co oslabuje na podzim imunitu?
04.05.2016 autor: MUDr. Pavel ŠÁCHA další články v rubrice: Nemoci Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Resveratrol

maintext:
Resveratrol (komerční sdělení) 05.05.2016
Resveratrol se poprvé dostal do centra pozornosti díky jevu známému jako francouzský paradox. Antioxidačními schopnostmi resveratrolu začali vědci vysvětlovat, proč Francouzi trpí ve srovnání s jinými národy méně často chorobami srdce a cév, ačkoliv je jejich jídelníček bohatý na živočišné tuky. V posledních letech se ale ukazuje, že se tato látka vyznačuje i silným epigenetickým působením, takže při pravidelné konzumaci dokáže ovlivnit, které z našich genů se projeví a které nikoliv. Díky tomu se může stát účinnou součástí prevence a léčby řady vážných nemocí, včetně nádorových a kardiovaskulárních onemocnění, Alzheimerovy choroby či diabetu. Resveratrol je z chemického hlediska derivát stilbenu. Vyskytuje se v širokém spektru ovoce a zeleniny, přičemž nejznámějším zdrojem jsou slupky a jadérka modré révy vinné. Díky tomu se ve značných koncentracích vyskytuje i v červeném víně, ve výrazně nižším množství ve víně bílém a růžovém. Dále ho najdeme například v arašídech, černém rybízu, borůvkách či moruších. Jeho funkce v rostlinách není zcela přesně popsána, pravděpodobně ale hraje roli v ochraně před plísňovými chorobami. Historie Jev nazvaný „francouzský paradox“ poprvé odborně popsal irský lékař Samuel Black již v roce 1819. Právě on jako první vyslovil myšlenku, že příčinou nízkého výskytu kardiovaskulárních chorob ve francouzské populaci může být pravidelná konzumace červeného vína. Postupem času se k tomuto názoru přiklánělo stále více vědců. Resveratrol byl poprvé izolován již v roce 1940, předmětem intenzivního vědeckého zkoumání se stal až v 90. letech 20. století. Účinky Nejdůkladněji je resveratrol popsán z hlediska antioxidačního působení, které je skutečně velmi výrazné. Postupně se ale ukázalo, že hlavní klíč k jeho účinnosti je třeba hledat v oblasti epigenetiky. Ovlivňuje například acetylaci histonů. Histony jsou proteiny, které vytvářejí komplexy s DNA a jsou důležité pro její správné prostorové uspořádání. Regulací acetylace histonů resveratrol ovlivňuje transkripci genů – proces, při kterém jsou syntetizovány bílkoviny. Neovlivňuje tedy přímo naši genetickou informaci, ale spolurozhoduje o tom, která její část se nakonec projeví. Resveratrol má díky svému epigenetickému působení vliv na proces proliferace, tedy rychlé množení buněk. Poruchy tohoto procesu se přitom objevují při většině typů nádorových onemocnění. Potlačením tvorby enzymu cyklooxygenázy navíc resveratrol snižuje tvorbu prostaglandinů, které nejen podporují zánětlivé procesy, ale rovněž i stimulují růst nádorových buněk. Resveratrol má rovněž protizánětlivé účinky protikolitidě neboli zánětu tlustého střeva, a to i proti těm typům, které souvisejí se vznikem nádorů tohoto orgánu, zejména pak ulcerózní kolitidě. Vzhledem ke své schopnosti vázat se na estrogenové receptory dokáže ovlivňovat i vznik a vývoj rakoviny prsu. Díky svým antioxidačním účinkům ovlivňuje resveratrol též metabolismus tuků, potlačuje oxidaci lipoproteinů s nízkou hustotou i shlukování krevních destiček, což jsou všechno procesy, které hrají důležitou roli při vzniku aterosklerózy. Užitečný může být i při odstraňování následků infarktu. Preventivní efekt proti chorobám srdce a cév byl prokázán také u kuřáků. Principem protizánětlivého působení resveratroluje potlačení transkripce čili přepisu genů, které jsou zodpovědné za zrod zánětlivých procesů. Právě zánět přitom hraje důležitou roli při vzniku řady vážných onemocnění, ať už jsou to choroby srdce a cév, některé typy nádorů, diabetes, ale také obezita. Resveratol rovněž zmírňuje zánětlivé procesy, které vznikají ve svalech po intenzivní fyzické zátěži, a proto jej lze využít u sportovců pro urychlení regenerace. Protizánětlivé účinky resveratrolu se příznivě projevily například při astmatu a dalších chorobách dýchacího systému. Potlačuje totiž uvolňování zánětlivých mediátorů z buněk epitelu dýchacích cest. Je sice o něco méně účinný než glukokortikoidy, zato ale účinkuje i u osob, u nichž léčba glukokortikoidy z nějakého důvodu nezabírá. Výzkumů na toto téma bylo zatím provedeno jen málo a princip tohoto působení nebyl doposud zcela objasněn, ukazuje se ale, že resveratrol vykazuje výrazný neuroprotektivní efekt, tj. chrání buňky nervového systému před poškozením. Dvě studie potvrdily, že vysoké dávky resveratrolu jsou schopny stabilizovat hladinu amyloidu beta 40, což je jedna z hlavních složek amyloidních plaků, které se objevují v mozku osob trpících Alzheimerovou chorobou. Delší pravidelné užívání také zlepšuje krevní zásobení mozku, dlouhodobou paměť i funkci hippocampu, což je část mozku zodpovídající právě za paměť. Resveratrol je jedním z nejúčinnějších aktivátorů sirtuinu 1, enzymu, který reguluje expresi některých genů a který se podílí na řadě procesů buněčné regulace. Deacetyluje proteiny, které ovlivňují schopnost buněk reagovat na stresory z vnějšího prostředí a přispívají tím k dlouhověkosti. Existují i výzkumy potvrzující schopnost resveratrolu regulovat viditelné příznaky stárnutí – zejména jde o výrazný úbytek vrásek při dlouhodobém užívání. Nízká hladina sirtuinu 1 byla navíc zaznamenána v buňkách s vysokou mírou inzulinové rezistence, takže je pravděpodobné, že resveratrol může hrát pozitivní roli i v prevenci a léčbě diabetu 2. typu. Užívání Jak už jsme uvedli výše, resveratrol se vyskytuje v řadě přírodních zdrojů, přičemž nejznámějším z nich je červené víno. Problém je ale kromě přítomnosti alkoholu i v tom, že v červeném víně obsah resveratrolu kolísá v závislosti na mnoha faktorech a především není celkově příliš vysoký – obvykle jde maximálně o jednotky miligramů v jedné skleničce. Doporučované dávky jsou přitom řádově vyšší, kolísají od 20 až po 5 000 mg denně, přičemž pro léčebné účely se obvykle pohybují od 1 000 mg výše. Pro dosažení výraznějšího efektu je proto jednoznačně vhodnější užívání formou doplňků stravy. Resveratrol Epigemic naleznete v naší nabídce.
05.05.2016 komerční sdělení další články v rubrice: Ostatní Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Léčivé rostliny pro krásné vlasy

maintext:
Léčivé rostliny pro krásné vlasy 21.06.2016
Péče o krásné vlasy, jejich hebkost a pevnost je důležitá nejen u každé ženy, ale i pánové jim v poslední době věnují větší pozornost. Současně velká část z nich dává přednost co nejvíce šetrným kosmetickým přípravkům, jednak z ohledu k vlastnímu tělu, ale i z ohledu k přírodě samotné. Ovšem právě sama příroda nám nabízí řadu možností, jak pomocí léčivých rostlin účinně pečovat o vlasy, zlepšovat jejich vlastnosti či upravovat jejich barvu. Jednou z nejznámějších léčivých rostlin je kopřiva dvoudomá (Urtica dioica), se kterou se můžeme setkat i v řadě šampónů či jiných kosmetických přípravcích. Díky obsaženému křemíku (v podobě kyseliny křemičité) zpevňuje vlasy a tím snižuje jejich vypadávání. Kopřiva působí také příznivě na vlasovou pokožku - zmírňuje svědění vlasové pokožky a tvorbu lupů. Rovněž u tmavších vlasů zvyšuje lesk a světlé vlasy ztmavuje. Kopřiva se dá použít jako tinktura na vlasy, vlasová voda, kůra na vlasy či odvar proti padání vlasů. Tinktura se připraví tak, že si vezmeme 2 lžíce čerstvých listů a kořene kopřivy, zalijeme je 5 lžícemi lihu a necháme na 1 – 2 týdny v uzavřené nádobě na slunném místě. Vzniklý roztok se přecedí a zředí 1/4 litrem převařené vody. Takto vzniklá tinktura se používá k masážím hlavy. Pokud vám padají vlasy více než obvykle, můžete si připravit odvar proti vypadávání vlasů. Hrst čerstvých kopřiv zalijete vařící vodou a necháte vyluhovat 20 minut. Pak do roztoku vymačkáte jeden citrón a vše se přecedí. Jednou denně se vezme jedna polévková lžíce takto připraveného odvaru a vmasíruje se do vlasů. Je možné připravit i kopřivovou kúru na vlasy. 200 gramů listů čerstvé kopřivy zalijete jedním litrem vody, doplníte dvěma lžícemi octa a vše povaříte po dobu 5 minut. Pak vše necháte chvíli odstát, přecedíte a každý večer roztokem opláchnete vlasy pod dobu dvou týdnů. Je ale nutné po dvou nebo třech dnech používání vždy připravit nový odvar. Takto připravená kúra způsobí již zmíněné ztmavnutí světlých i tmavých vlasů. Na oplach vlasů po umytí můžete použít kopřivovou vlasovou vodu. Ta se připraví z jedné hrsti sušených kopřiv, které se přelijete 1/4 litrem vroucí vody. K tomu přidáte jednu lžíci vinného octa a vše necháte 10 minut stát. Pak je vlasová voda připravená k použití. Další rostlinou je heřmánek pravý neboli lékařský (Chamomilla recutita). Heřmánek pravý má řadu příznivých vlastností - v případě ošetřování vlasů a vlasové pokožky se příznivě projeví jeho protibakteriální a protizánětlivé působení a rovněž se dá použít k lokální léčbě různých zánětlivých onemocnění kůže nebo ke zklidnění podrážděné pokožky. Velmi oblíbený je při péči o vlasy pro své zesvětlující účinky - je třeba zdůraznit, že ke zesvětlení vlasů dojde až při delším používání (jako při delším a častém pobytu v létě na sluníčku), ale nejedná se o přírodní verzi barevného přelivu. Odvar z heřmánku připravíte tak, že asi tak dvě hrsti květů heřmánku spaříte horkou vodou. Odvar přikryjete, přibližně čtvrt hodiny ho necháte vyluhovat a pak se vše scedí. Roztokem se pak spláchnou čerstvě umyté vlasy. Pokud se takto používá minimálně jednou týdně a pravidelně, postupně dochází ke zesvětlení vlasů. Ještě je k dispozici poněkud složitější postup k vytvoření vlasového balzámu. Připravíte ho tak, že si dáte vařit jeden šálek vody a počkáte, až dosáhne varu. Pak se již nevaří, nechá se chviličku odstát a v této horké vodě necháte vyluhovat 8 sáčku heřmánku (nebo odpovídající množství sypaného heřmánku). Pak vše znovu přivedete k varu a necháte vařit po dobu přibližně 1/4 hodiny. Takto připravený odvar necháte vychladnout a přidáte do něj 1/4 lžičky levandulového oleje a vše zahustíte jedním kelímkem bílého jogurtu. Takto vytvořený balzám se nanáší rovnoměrně po celé délce vlasů, od kořínků až po konečky a nechá se působit 1/2 hodiny. Vše zakončete pečlivým opláchnutím vlasů vlažnou vodou, aby se z vlasů odstranily zbytky balzámu. Poté je doporučeno použít regenerační masku nebo kondicionér. Heřmánek pravý rovněž harmonizuje pokožku hlavy, aby se vlasy nemastily, ale ani nebyly vysušené. A samozřejmě - vše je doprovázeno krásnou vůní heřmánku. Při sběru je nutné ho správně rozpoznat, protože mnoho rostlin z jeho příbuzenstva vypadá velmi podobně, například Rmen rolní (Anthemis arvensis), Heřmánek bezvonný (Matricaria inodora), nebo heřmánek bezokvětý (Natricaria discoidea). Jinak může dojít i k alergickým reakcím v podobě kožní vyrážky. Do třetice všeho dobrého je možné zmínit lopuch větší (Arctium lappa). Příznivě působí při kožních ekzémech, vyrážkách, zánětech a špatně se hojících ranách. Rovněž se aplikuje zevně při nadměrné tvorbě suchého hustého mazu na pokožce hlavy. Výluh z kořene lopuchu zlepšuje kvalitu vlasů, posiluje je, brání jejich vypadávání a vyživuje pokožku hlavy. Připravuje se tak, že do hrnce dáme 3 lžíce sušeného drceného lopuchového kořene (nebo na kousky rozkrájený čerstvý kořen) a vše se zalije litrem vody. Takto připravený základ přivedete k varu a necháte na mírném ohni povařit asi 1/4 hodiny. Poté již připravený odvar necháte vychladnout. Po vychladnutí ho scedíte. Po běžném umytí vlasů použijete připravený odvar k opakovanému opláchnutí vlasů. Pak se vlasy zabalí na 15 minut do ručníku, aby účinné látky obsažené v odvaru mohly působit. Potom se již vlasy znovu neoplachují. Bylinkáři mají ve svém receptáři i masku z lopuchu pro vysušené a barvené vlasy. Připraví se tak, že se směs ricinového oleje a odvaru z kořene lopuchu (1:1) vetře do vlasové pokožky. Potom se vlasy hrubým hřebenem pročešou a pod ručníkem (či ještě lépe pod koupací čepicí) se hodinu až dvě vše nechá působit. Nakonec se vše dobře umyje. Zmíněné léčivé rostliny nejsou ale jediné, které se dají použít - na závěr je možné uvést šťovík kyselý, měsíček lékařský, mateřídoušku obecnou (tymián), rozmarýn lékařský a další. Ale o nich až zase někdy příště. Celková nabídka přípravků pro zdravé vlasy.
Související články:
Kopřiva: pro někoho plevel, pro někoho lék
Lopuch větší (Arctium lappa)
Heřmánek lékařský neboli pravý (Chamomilla recutita)
21.06.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Přírodní léčba Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Kyselina linolová (CLA)

maintext:
Kyselina linolová (CLA) 30.07.2016
Kyselina linolová, taktéž ve složení přípravků označovaná zkratkou CLA (conjugated linoleic acid), patří mezi nenasycené mastné kyseliny. Její název pochází z řeckého slova linon, což znamená len (je obsažena ve lněném oleji). Kromě lněného oleje ji můžeme najít ve slunečnicovém oleji a také nepříliš rozšířeném oleji ze světlice barvířské. Rovněž je významně obsažena v živočišné potravě (hovězí a skopové maso, ale chovná zvířata musí být krmena travou) či v plnotučných mléčných přípravcích. Je součástí tuků buněčných membrán. Tato nenasycená mastná kyselina je řazena do skupiny esenciálních mastných kyselin s označením omega-6 mastné kyseliny, které jsou nezbytnou součástí nejen jídelníčku člověka, ale všech savců. Jaký má tedy význam pro náš organismus? Její význam zejména spočívá v tom, že se zapojuje do velkého množství metabolických reakcí, které probíhají v našem těle. Patří k silným antioxidantům, kdy nás ochraňuje negativním působením volných radikálů z okolního prostředí. Její nedostatek způsobuje vysoušení a vypadávání vlasů a špatné hojení ran. Studie rovněž prokázaly, že tato kyselina může snižovat hladinu cholesterolu a triacylglycerolů a stabilizovat hladinu krevního cukru a posilovat imunitní systém. Někteří odborníci se domnívají, že působí na celkovou regeneraci, růst svalové hmoty, ale i jako prevence proti rakovině. Řadu zákaznic zajímá zejména to, že ji často můžeme najít v přípravcích podporujících hubnutí. Je to dáno tím, že kyselina linolenová aktivuje hormon senzitivní lipázu, čímž dochází k podpoře vyplavování tuků v podobě mastných kyselin z tukových buněk, odborně označovaných jako adipocyty. Také tlumí aktivitu lipoproteinu lipázu, která naopak tuky do buněk ukládá. Zásadní je ovšem si uvědomit, že tyto přírodní přípravky na podporu hubnutí, které často obsahují nenasycenou kyselinu linolovou (i jiné látky), je třeba užívat v souvislosti s fyzickým cvičením. Než přípravek užijeme, je dobré vykonávat určitou pohybovou aktivitu, přijímat vyvážené množství energie, která by při redukci hmotnosti měla být v mírném deficitu čili víc energie vydávat než přijímat. Pokud splníme tyto požadavky, přírodní přípravky s kyselinou linolovou mohou o něco zrychlit proces hubnutí a současně pomohou udržet na těle požadovanou svalovou hmotu, což je zcela zásadní podmínka pro úspěch. Celková nabídka přípravků obsahující kyselinu linolovou.
Související články:
Jak zdravě zhubnout jednou provždy 13 – tuky a jejich důležitá úloha ve stravě
Zázračný len - zdraví
Slunečnice roční (Helianthus annuus)
30.07.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Výživové doplňky Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Léčivé rostliny pro detoxikaci

maintext:
Léčivé rostliny pro detoxikaci 14.06.2016
Detoxikace je v oboru celostní medicíny velmi skloňované slovo. Jakou roli v tomto procesu očištění těla od škodlivých látek mohou hrát některé léčivé rostliny a jaká opatření je nutno dodržovat? Důležité je zvážit, jaká cesta je pro pacienta (nebo i zdravého člověka, i když pokud máme v těle škodlivé látky, nedá se mluvit 100% o zdravé osobě). Zdravý, očištěný organismus lépe vstřebá tělu prospěšné látky obsažené ať už v potravě či v přírodních přípravcích - vitamíny, minerály, stopové prvky, aminokyseliny a další mnohé. Už jen to zvýší naší připravenost čelit negativním vlivům z okolí - ať už jsou to probíhající infekční nemoci, nadměrný stres či škodliviny v ovzduší či pitné vodě. V každém případě je důležitý dostatek tekutin. Už to podpoří vyplavení některých škodlivin usazených například na sliznici močových cest. Ledviny při správném pitném režimu lépe filtrují moč a odstraňují z ní nežádoucí látky. Nejvhodnější je pitná voda bez bublinek či bylinkové čaje, příležitostně kombinované s minerálkami či ovocným či zeleným čajem. Z jídelníčku je třeba vyloučit (nebo výrazně omezit) mastná jídla, uzenin nebo sladkosti. Je dobré omezit pití kávy nebo silného černého čaje, zcela vynechat cigarety nebo alkohol. A jaké bylinky mohou pomoci? Asi nejznámější z nich je kopřiva dvoudomá (Urtica dioca). Lidově je označována za vhodnou k tzv. čištění krve. Odborně se dá říci, že pozitivně působí její mírně diuretické vlastnosti, preventivně působí proti vzniku močových a ledvinových kamenů a zmírňuje při nárazovém pití většího množství dráždivého močového měchýře žen a vůbec při infekcích močových cest. Některé zdroje uvádějí, že podporuje i krvetvorbu. Mechanismus účinku jednotlivých látek ještě není přesně znám, ale nesmí se pít při nedostatečné činnosti srdce a ledvin provázené otoky (v takových případech se vůbec nesmí pít větší množství tekutin!). Čaj z kopřivy by se neměl popíjet dlouhodobě. Bříza bělokorá jako rostlinnou drogu poskytuje listy. Nálev nebo čerstvá šťáva z rostlin pomáhá u bakteriálních a zánětlivých nemocí močových cest k celkovému proplachování. Rovněž také platí, že preventivně působí proti vzniku močových a ledvinových kamenů. Bylinkáři ji doporučují ve směsi s kopřivou a pampeliškou (jejími mladými listy) k očistě a omlazení těla. V lidovém léčitelství se také doporučuje k podpoře vylučovacího procesu čaj ze svízele syřišťového (Gallium verum), který působí výrazně diureticky (močopudně). Významně ovlivňuje činnost lymfatického systému, jater a sleziny. Také se u něj uvádí, že snižuje chuť k jídlu. Další bylinkou, kterou je možné zmínit, je řebříček obecný (Achille millefolium). Řebříček podporuje tvorbu žluči a tím zlepšuje trávení a pomáhá mírnit bolesti a křeče v břiše - je to mírné spasmolytikum. Rovněž je silně močopudný. V lidovém léčitelství se uvádí, že je vhodný na čištění krve, má výrazné dezinfekční a protizánětlivé účinky. Řebříček obecný může u citlivých osob vyvolat alergickou reakci (i pokud je dotyčný alergický na jiné rostliny z čeledi hvězdnicovitých - tzv. zkřížená alergie). Léčivých rostlin by bylo možné jistě vyjmenovat více, ale nakonec bych ještě zmínil pýr plazivý (Elytrigia repens). Obsahuje z přírodních látek inositol, draselné soli, sacharidy, slizy, kyselinu křemičitou, inulin a různé enzymy. Odvar z něho se v lidovém léčitelství se používá vnitřně k podpoře vylučování moči, tím se urychluje likvidace nežádoucích solí a zmenšují se otoky. Dále kladně ovlivňuje hospodaření s tuky, snižuje cholesterol a hladinu cukru v krvi, preventivně působí na játra a zlepšuje látkovou výměnu. Z exotických rostlin je možné jmenovat juku (Yucca shidigera). Juka obsahuje saponiny, které se podílejí na očištění organismu od zanesených škodlivin, toxinů apod. Rovněž pomáhají zvýšit filtrační plochu ledvin, odstranit usazeniny v ledvinách (kameny, písek) a pozitivně působí i na žlučník a žlučové cesty. Také podporují snižování hladiny cholesterolu. Díky tomu patří k významným přírodním detoxikačním prostředkům. Je důležité upozornit, že pacienti s vážnějšími zdravotními potížemi (zejména srdeční, oběhové nebo ledvinové komplikace, ale i další) by neměli tyto léčivé rostliny užívat, maximálně jen po předchozím schválení s ošetřujícím lékařem. Totéž platí pro děti, těhotné a kojící ženy. Celková nabídka produktů pro detoxikaci organismu.
Související články:
Detoxikace a detoxikační životní styl
Detoxikace
Detoxikace organismu – jídelníček doporučený lékařem
14.06.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Bylinky Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Čekanka obecná

maintext:
Čekanka obecná (komerční sdělení) 18.05.2016
Čekanka je vytrvalá bylina z čeledi čekankovitých dosahující výšky i více než jednoho metru. Lodyha je hranatá, listy podlouhlé, květy nápadné, blankytně modré. Roste hojně na mezích, lukách, příměstských parcích a dalších travnatých plochách. Roste na většině míst Evropy, najdeme ji v Africe a Asii. Léčivou drogou je především kořen, který se sbírá od září do listopadu, popřípadě i na jaře, podobný obsah účinných látek však mají i listy sbírané na přelomu jara a léta. V očním lékařství se ojediněle využívá i květ. Historie Historie využívání a kultivace čekanky sahá až do starověkého Egypta. Ve svém díle ji zmiňuje i římský básník a filosof Horatius, který žil a tvořil na přelomu letopočtu. V pozdějších dobách si čekanka (konkrétně její pražený kořen) získala věhlas nejen jako léčivá bylina, ale i jako náhražka kávy. K tomuto účelu byla užívána například ve Francii za vlády Napoleona, v době světových válek, ale třeba i v době kávové krize v 70. letech minulého století. Kvůli tomu dodnes přetrvává vnímání čekankové „kávy“ jako náhražky, tedy něčeho méněcenného, což je ovšem zásadní chyba. Jde totiž o nápoj, který je velice lahodný a navíc má jeho pravidelné pití mnoho pozitivních účinků na organismus. Účinné látky Kořen čekanky obsahuje zejména látky ze skupiny sacharidů, zejména pak inulin, což je zásobní rostlinný polysacharid, a fruktooligosacharidy. Dále v něm najdeme seskviterpenické laktony, polyfenolické sloučeniny, vitaminy, minerály, manitou a latex. Léčivé účinky Čekanka patří v klasické fytoterapii mezi velice často používané byliny, a to zejména k podpoře látkové výměny, funkce jater a tvorby žluči, podporu práce srdce a trávení. V trávicím traktu navíc působí protizánětlivě. Zevně se používá jako obklad na bolavé klouby a některé typy ekzémů, nálev z květů se využívá rovněž k výplachům očí při zánětu spojivek, víček, rohovek a duhovky. Důležitou složkou působení čekanky na zdraví je její výrazný antioxidační efekt, za nějž vděčí především obsahu látek ze skupiny polyfenolů. Důležitý je také obsah inulinu a fruktooligosacharidů, které patří mezi rozpustnou vlákninu s výrazným probiotickým efektem. V posledních letech se předmětem zájmu staly i epigenetické účinky čekanky. Fruktooligosacharidy a inulin obsažené v čekance vykazují ochranný účinek vůči procesům vedoucím ke vzniku rakoviny. Ovlivňují například důležité bakteriální mechanismy související se vznikem nádorů tlustého střeva a také regulují tzv. apoptózu neboli programovanou buněčnou smrt. Čekanka má zároveň i antiproliferativní efekt, tj. brání rychlému množení buněk, které je rovněž charakteristické pro nádorové buňky. Důležitou součástí protinádorového působení je také skutečnost, že inulin a fruktooligosacharidy podporují růst probiotických bakterií. Inulin snižuje hladinu triglyceridů a LDL cholesterolu v krvi. Čekanka rovněž omezuje tvorbu aterosklerotických plátů a snižuje riziko trombózy. Čekanka obsahuje fruktooligosacharidy, což je sloučenina podporující vylučování látek přezdívaných jako hormony sytosti (například peptid PYY nebo inkretiny). Důsledkem je pak poměrně výrazné omezení chuti k jídlu, což se projeví automatickým snížením energetického příjmu. V jedné studii například 30 dobrovolníků dostávalo buď 16 g fruktooligosacharidů, 10 g fruktooligosacharidů nebo placebo. Ti, kteří užívali nejvyšší dávky této látky, přitom zcela automaticky během 13 dnů snížili svůj energetický příjem o 11 %. Inulin a fruktooligosacharidy jsou ve své podstatě dietní vlákninou, která je odolná vůči trávení a vstřebávání v tenkém střevě, takže se prakticky nezměněná dostává do tlustého střeva, kde vlivem bakterií podléhá fermentaci. Důsledkem je zvýšení celkového objemu stolice a pokles jejího pH, což má pozitivní vliv na zdraví střevní sliznice. Inulin i fruktooligosacharidy mají navíc výrazný prebiotický efekt, tj. působí jako jakýsi substrát, který podporuje množení probiotických bakterií, jako jsou bifidobakterie či laktobacily. Díky tomu zmírňují některé trávicí obtíže a zefektivňují proces trávení. Pozitivní účinek při zmírnění zácpy byl prokázán i v případě starších osob, které tímto problémem trpí častěji než lidé mladšího věku. Prebiotický účinek podporující růst probiotických mikroorganismů má rovněž za následek zlepšení imunity, a to včetně protinádorové imunity. Prokázána byla i účinnost čekankového extraktu proti některým typům bakterií, včetně například salmonely. Zvláště efektivní je při léčbě infekcí trávicího traktu. Čekanka potlačuje aktivitu tzv. žírných buněk, které hrají důležitou roli při vzniku alergické reakce. Když se totiž žírná buňka setká s alergenem, naváže se na jeho povrch a vylije obsah svých váčků, jež je mimo jiné tvořen histaminem. Zvýšení koncentrace histaminu se pak projeví jako alergická reakce. Účinnost směsi oligosacharidů byla prokázána i v případě atopických dermatitid. Kořen čekanky patří mezi tradiční byliny používané na podporu funkce a detoxikace jater a tyto účinky potvrdily i moderní vědecké výzkumy. Když byla například čekanka přidávána do krmiva krysám, u nichž předtím vědci navodili poškození jater kombinací dusičnanu sodného a chlorpromazinu, došlo u nich v porovnání s kontrolní skupinou k výraznému zlepšení stavu. Čekanka sice neovlivní samotnou příčinu degenerativního kloubního onemocnění jménem artróza (jde o úbytek kloubní chrupavky), díky svému protizánětlivému působení však může výrazně zmírnit bolestivost a kloubní ztuhlost. Užívání Žádné kontraindikace nejsou známy, nedoporučuje se pouze užívání v těhotenství kvůli zvýšenému riziku potratu. Nejsou známy ani žádné interakce s běžně užívanými léky. Z vedlejších účinků jsou popsány pouze možné alergické reakce, vzhledem ke stimulačním účinkům na dělohu může také dojít k předčasnému nástupu menstruačního cyklu. Čekanku je možné kombinovat s dalšími rostlinnými substancemi, efektivní je například kombinace se zázvorem, která má výrazný ochranný efekt na játra. Epicafe Epigemic instantní nápoj naleznete v naší nabídce.
18.05.2016 komerční sdělení další články v rubrice: Ostatní Sdílet na facebooku Poslat e-mailem


title: Kokoška pastuší tobolka

maintext:
Kokoška pastuší tobolka 09.07.2016
Léčivá rostlina s poetickým názvem kokoška pastuší tobolka, latinsky capsella bursa pastoris, patří mezi vcelku nenápadné léčivé rostliny, nenáročně rostoucí na rumištích, polích či okrajích polních cest. Původně rostla ve Středomoří či Malé Asii, ale posléze se rozšířila do celé Evropy, a tedy i k nám. Má charakteristické, drobné trojhranné semeníky. Může být vysoká až půl metru. Její lodyha je často větvená. Všechny listy jsou charakteristicky chlupaté. Květy jsou drobné a bílé. Z rostliny se sbírá a suší nať. Z obsažených látek obsahuje cholin, acetylcholin, tyramin, histamin, dusík, betain a jeho ester acetylcholin, saponiny, sirné látky, třísloviny, flavonový glykosid diosmin a další látky. V tradičním léčitelství se dříve tato bylinka používala pro zástavu krvácení. Usušená a rozdrcená na prášek se nať kokošky nasypala do červeného vína. Toto víno pak popíjel nemocný. Krvácení zastavovala například při příliš silném menstruačním krvácení či krvácení z nosu. Dále se užívala pro normalizaci krevního tlaku, ať už vysokého či nízkého. Dalším uváděným působením ve starých herbářích je stimulace srdeční činnosti. Z výše uvedeného vyplývá, že v současnosti bych doporučoval kokošku užívat (ve formě nálevu či odvaru) jen po dohodě s lékařem. Může dojít k předávkování, rovněž tak může ovlivnit účinek léků na krevní tlak či na srdce. Také některé starší zdroje uvádějí, že při předávkování může dojít k obrně centrálního nervstva. Zásadně by ji neměly užívat těhotné ženy, protože může způsobit zvýšení stahů hladkého svalstva a tím uspíšit předčasně porod. Ještě je třeba zmínit, že se v léčitelství odvar z kokošky pastuší tobolky používal i zevně - přikládal se na rány či pohmožděniny. Ve formě sypkého prášku se sypal na rány, aby zastavil krvácení. Ze stejného důvodu se používal odvar jako ústní voda při krvácení dásní. Sedací koupele se používaly pro zmírnění vnějších hemoroidů. Tuto bylinku by neměli užívat pacienti s poruchou srážlivosti krve. Celková nabídka přípravků obsahující kokošku pastuší tobolku.
Související články:
Železo - hodnoty v krvi, menstruační krvácení a jiné poznámky z praxe
Krvácení z nosu
Bylinky a menopauza
09.07.2016 autor: PharmDr.Tomáš Arndt další články v rubrice: Bylinky Sdílet na facebooku Poslat e-mailem