description: Bývají označovány za staročeskou pochoutku, což je – mírně řečeno – nepřesné. Kousek kynutého těsta namotaný na dřevěném válci a pečený na dřevěném uhlí... Prodávaný leckde i za šedesát korun. Trdelník… Osobně jsem ho vždycky považovala za turistické lákadlo, s nímž se – coby domorodec – nebudu vůbec zdržovat. A měla jsem pravdu…

title: Drakulova pomsta: Trdelník má kořeny v Transylvánii, ale trhovci z něj udělali českou pochoutku

maintext:
Stánky s trdelníky se začaly na trzích množit geometrickou řadou někdy na přelomu milénia. Leckdo v nich vycítil skvělý byznys. Investujete do pojízdného minicirkusu s dřevěnými válci a roštem na uhlí a pak už jen namotáváte jeden kousek kynutého těsta za druhým. Když si spočítáte investice, vrátí se vám to celkem brzy.
Kousek těsta vyjde tak na pět korun, šikovný prodejce na dobrém místě prodá během dobrého dne trdelníky i za padesát tisíc (nešikovný na špatném místě utrží o řád méně…). Soumrak téhle rychle rozzářené hvězdy se prorokoval už někdy před pěti lety – prý že se to okouká a přejí. Trdla se ale na trzích stále točí.
Roury, rohy, klacky…
Pokud má na trdelníky někdo nárok, je to městečko Skalice na slovensko-moravském pomezí, které na ně má registrovanou ochrannou známku EU. Ale ani tady není trdelník doma. Přivezli ho sem Maďaři, ti si ho zase vypůjčili od původních obyvatel Sedmihradska, což byli vlastně také Maďaři.
Takže ona „tradiční staročeská pochoutka“ je ve skutečnosti „svačina“ hraběte Drákuly. Historicky bývá spojována se Sikuly, tedy Maďary žijícími na území Rumunska. Trdelníky připravovali na svatby, křtiny a církevní svátky. Nicméně ani Maďaři, kteří trdelník přijali jako svůj národní poklad, se nemohou dohodnout, jak to s ním vlastně bylo.
V originále zní jeho název kürtös kalács či kürtöskalács. Podle jedné teorie ho začali Maďaři péct v době, kdy je expandující Tataři vyhnali ze Sedmihradska – někteří našli útočiště v horách, jiní v jeskyních Budváru a Rezu. Každopádně byli přinuceni žít na útěku a velmi skromně. Snad někdy tehdy uhnětla praktická žena ze zbytků mouky těsto, namotala ho na klacek a upekla nad žhavými uhlíky, které zbyly v ohništi.
K dobarvení historky by se slušelo doplnit, že trdelník vlastně pomohl přežít Sikulům nájezd Tatarů. Ale to už se pohybujeme na úrovni lidového vypravěčství. Jisté je jen jedno: za trdelník můžou Maďaři žijící původně v Rumunsku, kteří se později usadili v Maďarsku… Jestli ony pruhy těsta namotávali na klacky v jeskyních, nebo na rohy, jak praví jiná verze historky, případně později na roury od kamen, není nijak doloženo. Jisté je jen jedno: kořeny trdelníku rozhodně nejsou staročeské, jak hlásají nápisy na stáncích.
Trdelník můžeme považovat maximálně za gastronomické dědictví Rakouska-Uherska. Když se rozhlédneme po Evropě, najdeme podobné zákusky z kynutého těsta, které se před pečením různě motají, v leckteré zemi. V Německu mají Baumkuchen, v Rakousku zase Prügelkrapfen, v Lucembursku Baamkuch, Litevci pečou Šakotis či Ragoulis, na západě země se název blíží německému pojmenování Bamkuchinas, Švédové mají zase svůj koláč Spettekaka.
Recept na jednotlivé speciality se příliš neliší, vždy jde o tradiční kynuté těsto. Rozdíl je jen v tom, jak se zamotá a jestli se plní už před pečením, nebo se až po upečení obaluje v cukru, skořici či směsi namletých oříšků jako trdelník. Ten by se měl správně během pečení potírat mlékem a dobře chutnat by měl i čtyři dny starý. Ona díra uprostřed je sice tak nějak historicky a technologicky daná, ale leckteré moderní verze trdelníku ji zaplnily – zmrzlinou, šlehačkou, krémem, čokoládou, ovocem… Na fotkách na sociálních sítích to prostě vypadá líp a člověk má pocit, že kromě vcelku obyčejného těsta dostal i něco navíc.
Recept: Trdelník
Kdysi slavil úspěch s receptem na domácí trdelník Láďa Hruška, který objevil zásadní a převratnou informaci, že kynuté těsto mnoho nestojí, tudíž mu zapadá do konceptu vařte a pečte za pět padesát.
Připravte si 30 g kvasnic, 300 ml mléka, 2 lžíce cukru, 500 g hladké mouky, 2 vejce, 2 žloutky, 80 g másla, špetku soli a cukr, případně namleté ořechy na posypání. Droždí rozdrobte do deci teplého mléka, přidejte lžičku cukru a nechte vzejít kvásek. Ten pak vlijte do mouky, přidejte vejce a žloutky, zbytek cukru, sůl a zbytek teplého mléka. Těsto bude chtít tak pět minut intenzívního zpracování. Ve chvíli, kdy se začne oddělovat od stěn nádoby, přidejte rozehřáté máslo, zapracujte a nechte asi hodinu kynout na teplém místě. Těsto pak rozválejte asi na centimetr silný plát, nařežte z něj tři cm široké pruhy a namotejte na vhodnou formu (tu před tím potřete máslem). Trdelníky pečte v troubě vyhřáté na 180 °C asi 20–25 minut, v polovině pečení je otočte a potřete mlékem nebo máslem. Ještě teplé obalujte v cukru nebo směsi mletých ořechů.


description: Má své divadlo, muzeum, rozhlednu, ulici, školu, známku, horu i planetu! Přesto nikdo neví, jak vlastně ve skutečnosti vypadal. Reflex u příležitosti padesátého výročí objevení ostatků Járy Cimrmana požádal přední české výtvarníky, aby zkřížili svého a Cimrmanova génia a pokusili se jeho podobu – samozřejmě umělecky – odhadnout. Anebo aby alespoň naznačili jeho „vnitřní portrét“…

title: Víme první: Jára Cimrman odhalen! Známe podobu největšího Čecha

fasttext_language: cs


description: Život prostý konzumu, prostý materiálních věcí, oproštěný téměř od všeho, co si dnes ve svých životech vůbec neumíme upřít. Někdo však ano, a také myšlenku asketismu šíří dál. Takzvané Duhové setkání, neboli setkání “duhových lidí” se konalo i letos na mnoha místech po celém světě.

title: Jezerní lidé žijí jako poustevníci, jsou nazí a šťastní. Fotograf zachytil jejich setkání


description: Velmi ambiciózní čínský projekt se blíží ke svému konci. Až 250 milionů lidí se má přestěhovat do futuristických mrakodrapů. Tyčící se věže uprostřed pusté krajiny se mají stát útočištěm pro lidi z venkovských oblastí. Obrovská monstra, z nichž nejmenší mají čtyřicet pater, zatím ale připomínají město duchů.

title: Čína staví megakrálíkárny pro lidi. Do přerostlých „paneláků“ jich nastěhuje miliony


description: Před pěti lety prezident Vladimir Putin doporučil ruským filmařům, aby přijali etický kodex. „Nejde o to, snažit se někomu vnutit nějaký postoj, aby byl někdo nucen držet se určitého ideologicky správného formátu. Mluvím o sebeovládání a zodpovědnosti.“ Tak určitě…

title: Putin řekl umělcům, že svoboda tvorby musí být, ale mají mít sebeovládání

maintext:
Jak referuje server Moscow Times, na schůzce s ruskými kulturními vůdci minulý pátek prezident v těchto svých výzvách pokračoval. „Tvůrčí komunita by měla určit hranici mezi cynickou a urážlivou provokací a tvůrčím aktem.“
Byla to Putinova reakce na nedávné skandály ohledně nejasných směrnic a neoficiálních rozhodnutí státních zaměstnanců zakázat různá divadelní představení a koncerty. „V říjnu známý divadelní herec a režisér Konstantin Rajkin veřejně kritizoval práci kulturních úředníků a na pátečním setkání s prezidentem známý herec Jevgenij Mironov vyjádřil Putinovi všeobecné obavy umělecké obce, pokud jde o meze tvůrčí svobody v Rusku.“
Putin ale diskusi s umělci snadno zvládl. Nařídil ministru kultury Vladimiru Medinskému vypořádat se s konkrétním případem zakázaného představení.
„Snažím se to vyřešit, pane prezidente,“ řekl uctivě ministr a Putin zopakoval svůj běžný postoj: „Tvůrčí svoboda by měla být nedotknutelná. Nicméně: všechny svobody mají i druhou stránku – totiž odpovědnost.“
V podstatě je to už známý postup, jaký volil KGB. Stát se umělce na nic neptá, ale v případě, že umělec urazí něčí city, tak už je ostatní věcí soudu. „A díky Bohu za to,“ konstatují autoři Pavel Aptěkar a Andrej Sinicyn ironicky. „Přesně to je ta umělecká svoboda, jakou dostanete!“ Vládní úředníci přece nechtějí nikoho zraňovat. Jistě mohou působit někdy poněkud pošetile, ale chtějí jen to, co je pro samotné umělce nejlepší.
„Proto musí umělecká komunita sama vytvořit určitá kritéria, pokud jde o to, co je a co není přípustné. A samozřejmě že vláda bude i nadále podporovat společensky významné kulturní projekty a vést soubory a specializované vzdělávací instituce.“
Autoři soudí, že nynější vztahy mezi orgány a uměleckými sdruženími usnadňují prezidentovi myslet a mluvit tímto způsobem. Umělci se musí připlazit na ministerstvo kultury pro peníze a často dostávají požadovanou částku v hotovosti – jako kdyby jim úřady dělaly osobní laskavost.
„Toto schéma umožňuje úřadům udržet tvůrčí komunitu na nataženém vodítku. Je pravda, že systém vyžaduje od úředníků zvládnout distribuci finančních prostředků a že ne všichni z nich jsou kvalifikovaní, aby posuzovali umění – ale hlavní věc je, že jsou loajální vůči Kremlu.“
V ideálním případě by ministerstvo kultury mělo rozdělit peníze mezi kulturní instituce a nechat profesionály, kteří je provozují, aby se sami rozhodli, jak je použít. Ale v Rusku mají odborníci jiný úkol – vymýšlet systém autocenzury.
Tyto postupy nejsou nic nového. U nás jsme také za normalizace měli Úřad pro tisk a informace, který po okupaci vedl jakýsi soudruh s příznačným jménem Josef Vohnout. Také zkratka tohoto orgánu byla dost návodná k temným asociacím – ÚTI, což lidé doplňovali na ÚTIsk. Zatímco za první republiky a pak v dobách uvolnění v 60. letech ještě člověk znal „svého“ cenzora a mohl se pokusit s ním něco uhrát, anonymita normalizační cenzury už byla jiná.
Nebyla jen zakázaná témata a díla, ale rovnou zakázaní lidé, jimž se nepublikovalo nic, ani kdyby psali o broucích. Natož něco neuctivého o Brežněvovi. Kromě cenzury tu byla ještě vyvinutá autocenzura. Autoři sami věděli, kam až mohou zajít, a hlídali tak sami sebe. Systém byl prostě dokonalý. Každý měl sice formálně právo na práci (a dokonce povinnost pracovat, aby nebyl označen za příživníka), ale už se nikde neříkalo, jaká ta práce má být. Kotelna je taky práce, pane docente…
Rusko se zdárně normalizuje. Tvoř si, jak chceš, ale peníze na to nedostaneš, a když budeš na někoho moc ošklivý, dostane se to před soud. Na některé lidi si ale moc možná ani nedošlápne. Co bude komu po nějakém malém divadle nebo nějakém spisovateli, když 80 procent národa věří Vladimiru Putinovi?


description: V současnosti je již velmi těžké si představit, že bychom Vánoce vůbec neslavili. Ještě na počátku 19. století se o ně ale nikdo příliš nezajímal a většina lidí během těchto svátků normálně pracovala. Co se tedy stalo, že o 100 let později slavila Vánoce v moderním duchu většina civilizovaného světa? A odkud se vzala tradice rozdávání dárků a vánočních stromků?

title: Začátky moderních Vánoc? Podívejte se na 20 vzácných snímků z viktoriánské Anglie


description: Leží vám v žaludku nekvalitní párky? Zajezte je kvalitní básní! Během dneška by měla vyjít chvályhodná sbírka současné české poezie, opěvující netradičně oblíbenou uzeninu na pět.

title: A vlci vyli divnou věc: Poctivý, párek, Kostelec


description: Jedním z největších politických myslitelů současnosti je John O’Sullivan (74), bývalý poradce Margaret Thatcherové, později šéf americké rozhlasové stanice Svobodná Evropa/Svoboda. Chtěli jsme znát jeho názory na obrovské posuny v postojích evropských a amerických voličů.

title: Bývalý poradce Thatcherové: Mezi lidmi sílí pocit, že se o nich rozhoduje někde za obzorem


authors:
T-Mobile Czech Republic
Komerční Prezentace

title: Chytré auto od T-Mobile - komunikujte se svým vozem

maintext:
T-Mobile Czech Republic, a.s.
Rádi byste měli lepší přehled o svém autu? Teď vám k tomu stačí jediná praktická aplikace. Ta ve spojení s modulem, který v autě zapojíte do OBD portu (mají ho všechna vozidla vyrobená od roku 2001), zajistí, že budete se svým vozem moci komunikovat. Řeč je o zařízení od T-Mobile s názvem Chytré auto.
Mozek pro vaše auto
Jediné, co budete ještě potřebovat, je chytrý telefon, do kterého zdarma z obchodu Google Play (pro telefony s Androidem) nebo AppStore (pro iPhony) stáhnete aplikaci Motion. Poté už můžete svůj vůz sledovat, kdy se vám zlíbí. Modul totiž snímá data z vozu a posílá je přímo do aplikace ve vašem mobilu.
A víte o něm vše
Aplikace Chytré auto toho umí opravdu hodně. Jednou z hlavních předností je, že vám řekne, když se ve vašem vozu objeví nějaká technická závada. Odhalí nejrůznější defekty a nabídne jejich řešení. Odpadne vám tak nutnost jezdit s každým problémem rovnou do servisu. Chytré auto vás také upozorní na stav paliva i baterie. Díky aplikaci se dozvíte více o stylu své jízdy. Napoví, jak brzdíte, jak se rozjíždíte, zda je vaše jízda plynulá a úsporná, a poradí, co byste mohli zlepšit. Můžete si nastavit i limit pro maximální rychlost, a když ho překročíte, aplikace vás ihned upozorní.
Další užitečnou funkcí je vedení záznamu o jednotlivých jízdách (délka, trvání, maximální a průměrná rychlost, otáčky či spotřeba). Z údajů si pak lze vytvořit knihu jízd s rozlišením na jízdy služební a soukromé. Všechny tyto informace si můžete stáhnout a přeposlat.
Foto T-Mobile Czech Republic, a.s.
Díky Chytrému autu budete mít přehled o tom, kde se váš vůz nachází. Pokud ho například někomu půjčíte, uvidíte přesně, kam s ním jede – auto totiž můžete neustále sledovat na mapě. Aplikace ale také ví, kdy jste svůj vůz naposled zaparkovali. To se hodí například na zaplněných parkovištích před nákupními centry. Na aplikaci si můžete nastavit i oblasti, v nichž auto smí pohybovat. Jestliže oblast opustí, Chytré auto vás na to upozorní. Tato funkce se hodí pro případ, že by chtěl někdo auto ukrást.
Aplikace registruje nejen každé nastartování, ale také otřesy, takže zjistíte i to, že vám auto odtahují nebo že do něj někdo narazil. A dokonce vás upozorní, pokud se zařízení odpojí od auta (v případě, že se zloděj pokusí nastartovat přes OBD port).


description: Na svatbě v paláci Mirabell v rakouském Salzburku, která se konala 3. června 1944, se sešla tehdejší nacistická smetánka. Vůdce Adolf Hitler, jeho milenka Eva Braunová či Heinrich Himmler. Velitel jednotek Waffen SS Hermann Fegelein si bral Gretlu Braunovou, starší sestru Evy. Vzniklo z toho i několik fotografií, které na dlouhou dobu zmizely z očí veřejnosti.

title: Neznámé fotografie Hitlera, jeho milenky Evy Braunové a dalších nacistů se prodaly v dražbě


description: Kontroverzní britsko-nizozemský projekt letu na Mars, do kterého byla vybrána mezi posledních 100 účastníků i Češka Lucie Ferstová, trpí od počátku nedostatkem peněz. Jeho majitelé ho proto minulý pátek prodali švýcarské investiční společnosti InFin Innovative Finance AG, která sídlí v Basileji. Ta oznámila, že na Mars se poletí. Mnozí odborníci o tom ale pořád pochybují.

title: Kontroverzní projekt letu na Mars, jehož se účastní i Češka, koupila jiná firma. Poletí se?


description: Pondělní stávka pošťáků dopadla tristně. Sešlo se jich pár desítek. A to má Česká pošta přes 30 tisíc pracovníků. Přesto akce menších poštovních odborů úplným fiaskem nekončí. Podařilo se na čas učinit z fungování pošty viditelné téma.  Česká pošta mrhá penězi nás všech.

title: Česká pošta je černou dírou, v níž mizejí peníze nás všech

maintext:
Černé díře dali vzniknout v prvé řadě politici, jak ti celostátní, tak regionální. Ti první hledí na Českou poštu „makroekonomicky“ jako na národohospodářsky důležitého zaměstnavatele. Zeštíhlení pošty se děsí, jelikož by mohli přijít o voličské hlasy. Na to, aby Česká pošta nenasadila ani mírnou redukční dietu, dohlížejí přímo v dozorčí radě politici bývalí (jako Jan Kasal) i současní (Jiří Zimola). Společně s nimi tam zasedá třeba Karel Koukal, představitel největších poštovních odborů. Bystřejším je pak hned zřejmé, proč se zrovna tyto odbory stávky neúčastnily.
Regionální a obecní politici zase poštu vidí „mikroekonomicky“ jako uzel společenského života daného městečka či vsi. Kdo z nich „ztratí“ poštu, zpravidla ztrácí reputaci i politickou budoucnost. Připočtěme k tomu fakt, že Česko je politicky a samosprávně nejroztříštěnější zemí vyspělého světa. V roce 2014 existovalo v Česku podle OECD skoro 25 místních vlád na každých sto tisíc obyvatel (drtivá většina zemí OECD vykázala méně než pět místních vlád na sto tisíc obyvatel). Hned je jasnější, proč máme také jednu z nejhustších sítí poštovních poboček na světě.
Zatímco třeba v Rakousku provozuje tamní pošta necelých 1800 poboček, u nás 3200. Pokud bychom měli mít stejný počet poboček na obyvatele jako Rakousko, musel by se počet poboček České pošty snížit zhruba o tisícovku na necelých 2200. Zrušení tisícovky poboček značí pochopitelně nemalé úspory. Propouštět by se přitom zase tolik nemuselo – alespoň tedy v agregátním pohledu. Pokud bychom si vzali za vzor opět našeho jižního souseda, stačí redukovat počet zaměstnanců České pošty „jen“ zhruba o dva tisíce, aby jich u nás bylo v přepočtu na obyvatele stejně jako v Rakousku.
Nutno dodat, že v Rakousku přes 70 procent z oněch 1800 poboček provozují smluvní partneři pošty, u nás to počátkem roku byla tři procenta. Program Pošta Partner je krok správným směrem. Měl ale být zahájen mnohem dříve. Proč jsou v Rakousku o tolik dále? Vedení České pošty – současné i to minulé – trestuhodně zaspalo. Dostatečně nereflektovala pokles ziskovosti (pošta dnes před zdaněním vydělává třetinu toho co v roce 2005) daný nástupem elektronické komunikace. Rozmach e-shopů, a tedy i balíkové přepravy, naopak nedokázala dostatečně přínosně začlenit do své strategie.
Za neutěšenou situaci pošty mohou politici i manažeři podniku. Na tato selhání je třeba upozorňovat, neboť se mrhají peníze daňových poplatníků. Z tohoto hlediska stávka svůj smysl měla.
Autor je hlavním ekonomem společnosti Roklen


description: Možná jste četli její česky vydané knihy Projekt štěstí (2011) a Zvyk není železná košile s podtitulem Změnou návyků ke spokojenému životu (2015). Gretchen Rubinová (50) vydává knihy ve třicítce jazyků, mezi lidmi jich běhá přes dva miliony kusů a tolik je možná i posluchačů jejího superoblíbeného podcastu. O svém životním Projektu štěstí Gretchen Rubinová hovoří v aktuálním Excellentu, příloze Reflexu č. 48, který vyšel 1. prosince. A co se na papír nevešlo?

title: Americká spisovatelka Gretchen Rubinová: Dodržujte návyky a předsevzetí. Odtud už je ke štěstí jen krůček

maintext:
Gretchen, jste právě teď šťastná?
Ano, moc. Na druhou stranu se nesnažím štěstí nijak definovat nebo se sama sebe v určitou dobu ptát, zda jsem šťastná – takové mudrování mi nic nedává. Spíš jsem se pokusila přijít na to, co mě šťastnou činí, co se změní, když něco udělám, po týdnu, měsíci, roce. Ta otázka „Jsi šťastná?“ navíc evokuje určitou konečnost; štěstí však nemá hranice a podle mě neexistuje jeho absolutní stav, nějaké nirvaně podobné místo, kterého musíte dosáhnout. Já ze sebe prostě udělala pokusné morče, načetla desítky knih o štěstí a výsledky vědeckého výzkumu porovnala s příběhy mé rodiny a přátel.
Proč jste s Projektem štěstí vůbec začala?
Protože jsem mohla – ať ve svém životě stojíte v jakémkoli bodě, právě teď je ta nejlepší příležitost začít! Rozhodně jsem nebyla nijak zvlášť nešťastná, jen jsem se v jednu chvíli ocitla v takovém tom klíčovém momentě, kdy se člověk začne bát, že mu žití proteče mezi prsty, a sám sebe se ptá: „Co chci sakra od života?“ Hned jsem si odpověděla, že nejenže chci být šťastná, což už jsem, ale že si chci to štěstí umět užít a vážit si ho. Proto jsem se rozhodla uskutečnit Projekt štěstí, zjistit vše o tom, jak jsme v historii štěstí chápali, vyslechnout si příběhy co nejvíce lidí – z čehož jsem se po pravdě řečeno poučila víc než z vědeckých studií a filozofických pojednání –, a vycucnout z toho pár jednoduchých pravidel platných dnes a pokud možno pro každého. Říká se, že člověk druhým přednáší o tom, co se sám potřebuje naučit, a to byl i můj případ.
Pro tyhle lidi jsem loni vydala svoji nejnovější knihu, Lepší než dřív (česky vyšla pod názvem Zvyk není železná košile; pozn. K. K.), která je celá o tom, jak je možné změnit návyky, které jim v dodržování pravidel brání. A někteří jsou v zacházení se zvyky lepší než ostatní. Vy jste si v tomto ohledu lidstvo rozdělila na čtyři kategorie. Já jsem podle testu, který jsem si na konci knihy udělala, jednoznačný Držák…
A já taky, to máme štěstí, co? Lidi tedy dělím na Držáky, Dobráky, Zvídavce a Rebely. My Držáci reagujeme vstřícně jak na vnější, tak na vnitřní očekávání – to znamená, že nemáme problém akceptovat svá vlastní pravidla ani ta nastavená společností, milujeme návyky, rádi dodržujeme řád a máme věci pod kontrolou. Zvídavci vnější očekávání často odmítají, přesněji respektují jen ta, co sami považují za oprávněná – když jim doktor předepíše vitamíny, prostě je neberou, pokud to nepovažují za nutné. Dobráci zase akceptují jen vnější očekávání a se svými vlastními pravidly mají často problém – cítí sice zodpovědnost vůči vnějšímu světu, ale nedokáží se třeba donutit ke sportu nebo k vykonání nějaké práce, i když vědí, že by jim to velmi prospělo.
A co Rebelové?
Ti kašlou na všechno, důležitá je pro ně svoboda. Nejvíc je na světě Zvídavců a Dobráků. Když zjistíte, jaký máte základní sklon, k jakému z těch typů inklinujete, naučíte se podle strategií v mé knize se sebou pracovat, abyste si osvojili schopnost dodržovat návyky a předsevzetí. A odtud už je ke štěstí jen krůček. Na co se musíte zeptat nejdřív – a věřte, že na to většina lidí kašle – je: „Co jsem vlastně zač, jaká jsem osobnost a co na mě asi zabere?“ Experti na štěstí nebo vaše ségra, kterou požádáte o radu, vám občas dají takové to krystalické, zdánlivě vše řešící ponaučení: „Klíč k dobrým návykům? Vstávej ráno brzy a cvič!“ Nebo: „Cvič třicet dní v řadě.“ Nebo: „Všímej si maličkostí.“ Jenže já si myslím, že nejvíc záleží na tom, jací přesně jste, a že rada by měla být na míru.
Překvapilo mě, jak hodně zdůrazňujete čistotu, úklid a organizaci domova. I když jsem četla populární úklidovou bibli Japonky Marie Kondo, netušila jsem, že proces a výsledky úklidu přinášejí štěstí univerzálně, nejen mně.
Někomu je pořádek úplně fuk, pro jiného uklizený domov i kancelář znamenají všechno. Zkusit si na začátku pořádně uklidit byste určitě měli. Podle zkušenosti mých čtenářů, kteří mi dennodenně píší v reakcích na moje knihy, podcasty i videa, ta vnějšková uklizenost a pořádek se stavem mysli opravdu hodně souvisí. Stojí to za to, ustlat si ráno postel – už pohled na uklizenou ložnici mě nabíjí energií a dostanu z koutku mysli takový ten nepříjemný pocit, že ve vedlejším pokoji je pořád ještě potřeba něco udělat. Budete se cítit lehčí, svobodnější, když se zbavíte věcí, které už nefungují nebo nepadnou.
Soudě podle Projektu štěstí, máte ve všem takový systém, plníte si okénka v tabulce svých předsevzetí, pořád plánujete a soustředíte se na svá „přikázání“. Neochuzujete se o tak krásné životní okamžiky, jako jsou náhody a události, které neočekáváte?
Tohle mi lidi říkají často: „Když pořád tak sleduješ to svoje štěstí, nepodrážíš si tím sama nohy? Nepřehlížíš něco podstatnějšího?“ Ale nemyslím – podle mě není problém, že by lidi mysleli na svoje štěstí příliš mnoho, ale to, že o něm uvažují moc málo. Říkáte, že kvůli projektu štěstí nemusím mít tolik času a pozornosti pro něco nečekaného, spontánního. OK, ale víte, co? Já ani nechci – tyhle věci pro mě nejsou důležité, já jsem člověk povinnosti a řádu. To je další skutečnost, kterou jsem se o sobě během toho projektu naučila – zatímco spousta lidí má ráda překvápka, já mám ráda systém. A neměnila bych.
Zjistila jste taky, že když se špatně odměňujeme, může nám to uškodit. Jak to?
Na odměňování se se dívám hodně zblízka ve své knize Zvyk není železná košile. Víte, můžete si naordinovat zdravou odměnu, nebo nezdravou. Po té nezdravé se budete cítit hůř, je to časově omezená rozkoš, ale v dlouhodobém časovém horizontu vám uškodí. Zato když se odměníme správně, budeme si vrnět, jak je o nás hezky postaráno, a budeme mít víc energie. Odměnit se můžete třeba tím, že si ráno u kávy vyluštíte křížovku. Nebo se po dobře odvedené práci projdete po parku se psem. Nebo si pustíte na chvíli hudbu. Ale říct si, že za odměnu máte nárok na další sklenku vína, přesně tu, kterou budete následující ráno v kocovině proklínat stejně, jako budou proklínat hosté onoho večera vás kvůli vašemu nevhodnému chování – to není dobrý nápad. Odměny si prostě musíme dobře vybírat.
Rozhovor s Gretchen Rubinovou si přečtěte v příloze Excellent, kterou najdete u nového Reflexu.


description: Z popového idolu adolescentů v 80. letech se stal světovou hvězdou. Prodal přes 100 milionů alb a fanoušky po celém světě si získal procítěným hlasovým projevem. Život elegantního britského zpěváka George Michaela, který zemřel v neděli v 53 letech, byl ale kromě hudební slávy protkán i řadou drogových a zdravotních problémů.

title: O Vánocích zemřel autor hitu Last Christmas George Michael

maintext:
Autor hitů jako je Wake Me Up Before You Go Go, Club Tropicana, Faith, Careless Whisper nebo Last Christmas vydal poslední album v roce 2014. Tato kolekce písní nazvaná Symphonica se v Británii stala zlatou deskou.
V České republice vystoupil George Michael dvakrát v roce 2011. Nejprve v srpnu v beznadějně vyprodané Státní opeře Praha a poté v listopadu v O2 aréně. "Praho, jsi zatraceně úžasná," děkoval tehdy nadšenému publiku zpěvák, který jednu skladbu věnoval speciálně české metropoli.
George Michael, který v roce 1998 veřejně odhalil svou homosexualitu, získal za svou třicetiletou dráhu řadu hudebních ocenění včetně tří Brit Awards či dvou Grammy Awards. Jeho majetek odhadl loni Sunday Times na 105 milionů liber (3,3 miliardy Kč).
Do vod showbyznysu se George Michael, který se narodil 25. června 1963 v Londýně jako Georgios Kyriacos Panayiotou, vrhl už na střední škole s kapelou The Executive. Pravou hvězdnou dráhu ale zahájil ve dvaceti, když s někdejším spolužákem Andrewem Ridgeleym založil duo Wham!, které tryskem zamířilo na špice hitparád. Jejich hity jako Wake Me Up Before You Go Go nebo vánoční Last Christmas se hrají dodnes.
Wham! slavili obrovské úspěchy, prodávali desky, získali ocenění Brit Award pro nejlepší skupinu roku a měli za sebou úspěšné světové turné (v roce 1985 koncertovali i v Číně). George ale pošilhával po sólové kariéře - první singl Careless Whisper vydal už v roce 1984. Začátkem roku 1986 se proto Wham! rozhodli v nejlepším skončit. Na jejich rozlučkový koncert na stadionu ve Wembley v červnu 1986 přišlo na 80.000 rozesmutnělých fanoušků.
Talentovanější z dvojice se osamostatnil a mohl začít naplno se sólovou kariérou. Po Michaelově nejúspěšnějším - debutovém - albu Faith (1987), jehož se prodalo přes 20 milionů kusů, se zrodila v roce 1990 druhá kolekce Listen Without Prejudice, Vol. 1. Spory a soudy s vydavatelskou společností Sony pak zavinily, že umělec šest let nevydal řadovou desku. Michael později prohlásil, že kontrakt se Sony byl pro něj doslova "hudební otroctví". Z područí japonského giganta ho až v roce 1995 vykoupil David Geffen z DreamWorks spolu s firmou Virgin Records. Úspěch zaznamenaly i jeho desky Older (1996), Songs From The Last Century (1999) a Patience (2004).
Osobní život zpěváka a skladatele prolínaly různé drogové excesy. Například v 2006 během rozhovoru s britskou televizí ITV1 kouřil hašiš, o kterém tehdy tvrdil, že se po něm cítí šťastný a vyrovnaný. V roce 2007 přišel na dva roky o řidičský průkaz a byl odsouzen ke 100 hodinám veřejných prací. Tehdy také tvrdil, že ostatní muži žárlí na jeho bezstarostný životní styl a hází mu klacky pod nohy. "Jsem gay, kouřím trávu a žiju si díky svému talentu přesně tak, jak chci. Představuji ideál, jehož se ostatní museli vzdát, a to mi mají za zlé. Zvláště muži," uvedl kontroverzní zpěvák. Pod vlivem omamných látek byl i v červenci 2010, kdy se svým vozem naboural do jednoho z obchodů v Londýně. Policie ho našla na místě činu pod vlivem omamných látek a poslala ho na osm týdnů do vězení.
Do největších potíží se ale zpěvák dostal v listopadu 2011. Tehdy byl ve Vídni uprostřed evropského turné Symphonica: The Orchestral Tour, které odstartoval v srpnu ve Státní opeře Praha, hospitalizován s akutním zápalem plic. Na tři týdny upadl do kómatu a jeho život visel na vlásku. Zachránili ho vídeňští lékaři a zpěvák byl krátce před Vánocemi 2011 propuštěn domů.
Zkušenost s akutní nemocí George Michaela inspirovala k napsání singlu White Light (Bílé světlo), který zazpíval v roce 2012 na závěrečném ceremoniálu letních olympijských her v Londýně. Na nemocí přerušené turné navázal Michael v září 2012 právě ve Vídni, kde jako poděkování rozdal 1000 vstupenek zdarma. Australskou část svého turné však zpěvák kvůli psychickým problémům zrušil.
"Od mé loňské nemoci se marně pokouším překonat trauma, před nímž mě lékaři, kteří mě tehdy zachránili život, varovali. Jakmile dokončím koncerty v Británii, půjdu na léčení, které jsem už měl mít dávno," vysvětlil tehdy zpěvák v oficiální zprávě.
Se svým dlouholetým partnerem Kennym Gossem se Michael rozešel v roce 2009 a věnoval mu písničku Where I Hope You Are. "Vztah s tímto mužem mi přinesl hodně zábavy a také hodně bolesti," řekl Michael a odkazoval tím ke Grossově závislosti na alkoholu, kterým řešil smrt svých rodičů, a také závislosti na drogách, která ho přivedla do vězení.


description: Prezident Zeman promluvil před poslanci k rozpočtu na rok 2017.  Nejmenovaně setřel své odpůrce, třeba Vladimíra Špidlu za památný výrok „zdroje jsou“ či Miroslava Kalouska za šetření v době celosvětové krize. Ministra Babiše na jedné straně zlehka pokáral za nízké investice, na straně druhé vychválil za přebytek letošního rozpočtu. Ale právě v téhle pochvale je zakopaný pes: když stát tak dobře hospodaří, proč má mít i příští rok sekyru?

title: Rozpočet na rok 2017: Miloš Zeman přišel, promluvil, setřel oponenty a odešel


description: Ruský prezident Vladimir Putin oznámil, že syrský režim a rebelové podepsali dohodu o příměří. Jeho garanty jsou Rusko a Turecko. Obě strany konfliktu jsou prý rovněž připraveny zahájit mírová jednání. Uzavření dohody o klidu zbraní následně potvrdila i syrská armáda, napsala agentura AFP.

title: Konec války v Sýrii? Asadův režim a povstalci podepsali dohodu o příměří


description: Vánoční svátky bývají synonymem pro klid a pohodu. Většina lidí se je snaží strávit v rodinném kruhu. Přesto i Vánocích občas dochází k událostem, které se zmíněným  klidem a pohodou nemají nic společného. Ale nebuďme jenom pesimisté, na druhé straně se kolem svátků děly v minulosti i radostné věci, byť v neradostných dobách.

title: Smrt, naděje, odvaha i nenávist: Co vše se zrodilo o Vánocích?

maintext:
Ku-Klux-Klan, zázrak na válečné frontě a let k Měsíci. To všechno je v historii spojeno s vánočními svátky.
Nejsmutnější Vánoce
Na Štědrý den roku 1953 zhruba hodinu po půlnoci přišlo vinou opilého strojvůdce o život 106 lidí. Další 102 byli zraněni. Rychlík jedoucí z Prahy do Bratislavy narazil rychlostí 86 km/h do osobního vlaku mířícího z Brna do Břeclavi v moment, kdy stál na zastávce v Šakvicích. Jeden z vykolejených vagónů naboural ještě navíc do rychlíku jedoucího z opačné strany.
Osobák byl narvaný k prasknutí, lidé stáli v uličkách, ve vagónech bylo skoro nedýchatelno, jak vzpomíná jeden z přímých účastníků nehody. Vlak zastavil ještě před stanicí. Netrpěliví cestující začali vystupovat. Nejspíš si tak zachránili život. O chvíli později už se všude kolem ozýval nářek a pláč. Místo neštěstí musela uzavřít a hlídat armáda. Lidé se totiž neštítili okrádat mrtvé o hodinky a peněženky.
Vyšetřování ukázalo, že nehodu rychlíku řízeného parní lokomotivou má na svědomí strojvůdce rychlíku Ambrož Růžička, který byl pěkně pod parou. Spolu s topičem Štefanem Adamcem a vlakvedoucím Josefem Hubačem se totiž opil 2,5 litru červeného vína. Nepili sice bezprostředně před jízdou, ale alkohol je následně znavil tak, že usnuli. Viníci nehody byli odsouzeni na pět, čtyři a tři roky vězení.
Rudé právo přineslo o této tragédii obrovského rozsahu o tři dny později kraťoučké oznámení lakonicky zakončené douškou o větším počtu mrtvých a zraněných. V součtu jde přitom o druhé největší vlakové neštěstí v historii České, respektive Československé republiky. Smutné prvenství patří nehodě u obce Stéblová na trati Pardubice-Hradec Králové z roku 1960, při které zemřelo 118 lidí.
Vánoční zázrak
Takto bývá označováno neoficiální dočasné příměří, jež spontánně vzniklo na západní frontě během Vánoc roku 1914. Po pěti měsících bojů první světové války se poblíž belgického města Ypry rozezněly koledy. Němci i Britové vylezli ze zákopů, začali si vyměňovat suvenýry, cigarety a čokolády, a dokonce si i zahráli fotbal. Utkání skončilo 3:2 pro Brity, ale nebylo dohráno, protože píchli míč o ostnatý drát.
Jeden z britských kulometčíků, který se v civilu živil jako příležitostný holič, ostříhal německého vojáka, mezi zákopy improvizoval bývalý varietní umělec, Němci a Britové spolu zpívali i se modlili. Pak se ale vrátili ke vzájemnému zabíjení. Pokusy o zopakování na Velikonoce selhaly.
Tento akt lidství je v moderní historii válčení unikátem. Naopak, několikrát byl Štědrý den vybrán jako ideální moment k zaútočení, například během německé ofenzívy v Ardenách ve druhé světové válce nebo třeba v jomkipurské (čtvrté arabsko-izraelské) válce v roce 1973.
V roce 2005 byl o této krajně nevšední události natočen film s názvem Šťastné a veselé.
Pošuci v bílých kápích
Štědrý den roku 1865 zrodil jednu z nejodpornějších band, která kdy chodila – a bohužel dosud chodí — po této planetě. V městečku Pulaski ve státě Tennessee se toho dne sešel zhruba tucet mužů. Pár důstojníků bývalé jižanské armády a bílí majitelé pozemků, na nichž se to ještě donedávna hemžilo otroky. Tématem jejich diskuse bylo vítězství Severu a okolnosti z něj plynoucí. Kromě sadistických tendencí jim ale další noty diktoval především strach, že přijdou o levnou pracovní sílu, nebo budou muset dokonce začít pracovat sami.
Přítomní pánové se rozhodli, že založí tajnou organizaci, již dnes známe jako Ku-klux-klan. Samotný název vychází z řeckého slova kyklos – kruh. Tak se také měl spolek původně jmenovat. Ale v rámci většího utajení zvolili přítomní inteligenti raději zkomoleninu, ke které přidali slovo klan. Konečná podoba názvu pak připomíná citoslovce pro přebíjení ručnice.
Jejich vedení se ujal bývalý generál jižanské armády Nathan Betford Forrest, jenž před válkou obchodoval s otroky. Ve válce tedy Forrest bojoval především o své ekonomické zájmy. A prohrál. Přesto ale během ní zmasakroval spoustu černochů, což mu vyneslo v Ku-klux-klanu nehynoucí úctu. O tom, že to byl pošuk non plus ultra, svědčí kromě dnes již ikonického modelu bílých kápí, jež vymyslel (inspiroval se přitom u španělských kněží, kteří v podobném hábitu pohřbívali), i nestandardní pojmenování jednotlivých funkcí a organizačních jednotek spolku, jež pocházejí také z jeho hlavy. Sám se nechal titulovat jako Velký čaroděj, svůj štáb pojmenoval Géniové a Ku-klux-klan jako celek přezdíval Neviditelná říše.
Nejmenší jednotky zřizované v osadách se jmenovaly brlohy, ve městech pak jeskyně, kterým šéfoval Obr. Jeho vynálezem jsou i hořící kříže, jež se staly nechvalně známým poznávacím znamením spolku. Inspiroval se pro změnu ve Skotsku, kde zapálení kříže symbolizovalo vyhlášení války. Celá tahle připitoměle mystická vata měla poukazovat na výjimečnost a tajuplnost spolku, který rozpoutal po celém Jihu teror bez hranic.
Brutální násilí se den ze dne stupňovalo. Lidské zrůdy v bílých rouchách s pochodněmi v rukou vraždily a lynčovaly své oběti prakticky beztrestně. Věšení na odlehlých místech, upalování a ubičování zaživa a další sadistická zvěrstva páchaly jak na běžícím pásu. Jejich oběťmi se stávali zpočátku černoši, později ale i bílí republikáni, kteří podporovali rasovou rovnoprávnost. Mediálně známým je například případ soudce Joea Edwardse, který za svou nestrannost zaplatil životem. Kolik lidí celkem Ku-klux-klan zmasakroval, nevíme. Jediné konkrétní cifry pocházejí z Jižní Karolíny, kde spolek fanatických vrahů řádil nejintenzívněji. Jen za šest měsíců roku 1869 oběsily bílé kápě 35 černochů a dalších 262 umučily, upálily nebo „prostě jen“ zastřelily.
Štítem proti této teroristické organizaci se stal až prezident Ulysses Simpson Grant, díky němuž spravedlnost otevřela oči. Jeho předchůdce – Andrew Johnson – jí na nich držel své ruce. Přelom století zastihl Ku-klux-klan už v nepříliš dobré formě. Zakuklenci se však tajně stýkali dál. Růžky znovu vystrčili v roce 1916. Impulsem k další vlně bestiálního rasismu byl film Zrození národa, který se promítal v kinech plných až po střechu pro velký úspěch dva roky v kuse. Ku-klux-klan se přestal kuklit a troufl si vyjít z poloilegality. V Georgii byl oficiálně zaregistrován jako dobročinný, vlastenecký a sociální spolek. Pogromy mohly znovu začít. Tentokrát se však neomezovaly už jen na černochy, ale na všechny přistěhovalce – Židy, Iry, Italy, Poláky atd. Přes členskou základnu Demokratické strany se členové klanu dostávali i do zastupitelských funkcí místních samospráv. Z některých z nich se stali guvernéři, a dokonce i kongresmani a senátoři. Spolek, jenž v té době disponoval značnou politickou mocí, měl okolo roku 1925 ve 46 státech více než čtyři milióny členů.
Pýcha ale, jak známo, předchází pád. Ten předznamenala událost, k níž došlo v polovině dvacátých let. Ve vlaku byla znásilněna desetiletá bílá holčička. Nejen členové Ku-klux-klanu, ale i renomovaná média okamžitě ukázala prstem na černochy. Ti byli označováni za brutální násilníky, kteří bílé holčičky div že nesnídají. Nebohé děvčátko sice přežilo, ale jeho psychické následky už nikoliv. Úspěšně se pokusilo o sebevraždu. Ještě předtím ale stihlo označit viníka. Byl jím přítel rodiny, významný člen Ku-klux-klanu, guvernér Indiany D. C. Stephenson.
Ten byl odsouzen na doživotí. Černochům se ale pochopitelně nikdo neomluvil. Tohle znásilnění bylo ovšem jen rozbuškou. V dalších letech bylo odhaleno několik dalších odporných zločinů významných členů Ku-klux-klanu. Řadoví Američané prokázali po krátkém zaváhání vlastnictví mozku a srdce a řady spolku začali houfně opouštět. Podle informací z dobového tisku klesl počet členů ze čtyř miliónů na třicet tisíc.
Ti však mají po vítězství Donalda Trumpa v amerických prezidentských volbách pocit, že jim začíná znovu kvést pšenka. Na 3. prosince, jak informoval britský Independent, svolává Ku-klux-klan průvod, jímž chce demonstrovat návrat bělošského nacionalismu. Odpor proti imigrantům, nacionalismus a xenofobní nálady kypí. A Ku-klux-klan se dme pýchou. Andrew Angilin, zakladatel antisemitského serveru Daily Stormer, nemá o jeho zásluhách na Trumpově vítězství v Severní Karolíně pochybnosti: „Nenechte se mýlit. Je to naše dílo. Nebýt nás, bylo by to nemožné. Bílá rasa je zpátky ve hře. A když hrajeme, nemůže nás nikdo porazit. Vítězná vlna nikdy neskončí,“ napsal na svůj twitterový účet…
Měsíc na dosah
Během studené války se součástí politického soupeření mezi Spojenými státy a Sovětským svazem stala mimo jiné i kosmonautika. Sověti měli zpočátku sice značně navrch, ale kdo se směje naposled...
Někdy v průběhu roku 1968 poskytla CIA Národnímu úřadu pro letectví a vesmír (NASA) informaci o tom, že se na kosmodromu Bajkonur připravuje ke startu velká raketa. V září toho roku pak sovětská loď bez lidské posádky skutečně obletěla Měsíc a o tři dny později přistála v Indickém oceánu.
Američané se ale nenechali zahanbit. NASA, jež se obávala, že by Rusové mohli získat i další prvenství v podobě obletu Měsíce tentokrát už i s posádkou, radikálně překopala svůj kosmický program Apollo. Původně měla loď obkroužit pouze svou mateřskou planetu a testovat chování a stabilitu vesmírné lodi. Nové zadání znělo jasně: první oblet člověka kolem Měsíce. Bylo to vůbec poprvé, co se člověk odhodlal překročit stín své planety.
Jedenadvacátého prosince Apollo 8 odstartovalo. Za 11 minut a 32 sekund dosáhla kosmická loď nízké oběžné dráhy Země a dvakrát ji obkroužila. Po přechodu na translunární dráhu se Apollo 8 oddělilo od nepotřebného, třetího stupně rakety a zamířilo k Měsíci. Po 69 hodinách osmi minutách a 20 sekundách od startu, 24. prosince 1968 v 10.59 SEČ, dosáhla loď odvrácené strany Měsíce, kde posádka zažehla motor servisního modulu, a sestoupila na oběžnou dráhu kolem Měsíce.
Ten obletěla celkem desetkrát. Astronauti při tom pořídili 600 černobílých a 720 barevných snímků a odvysílali vánoční poselství všemu lidstvu. Druhý den ráno se pak vydali na cestu zpět domů. Po šesti dnech, třech hodinách a jedné minutě od startu velitelský modul Apolla 8 bezpečně přistál na hladině Tichého oceánu.
Americký vesmírný program tak slavil obrovský úspěch, který znásobil o necelý půlrok později, 20. července 1969, kdy posádka Apolla 11 poprvé stanula na povrchu Měsíce.


title: Španělům se nechce do kostela, z hříchů je vyzpovídá kněz pomocí mobilní aplikace

maintext:
Online zpověď? No proč ne...
Touhu vyzpovídat se ze svých hříchů mají lidé poměrně často. Co ale s tím, když do kostela dnes chodí pravidelně málokdo? Ve Španělsku mají katolíci originální řešení. Mobilní aplikace Confesor GO vám najde nejbližšího dostupného kněze a ten vás vyzpovídá i mimo kostel.


description: Po 35 letech čekání se fanoušci kultovního sci-fi dočkají vymodleného pokračování. Blade Runner od režiséra Ridleyho Scotta je klasika, která formovala celý žánr a u diváků vzbudila pozdvižení. Požadavky na druhý díl jsou tudíž enormní a jeho úspěch má zajistit velmi schopný režisér Denis Villeneuve (Příchozí, Siccario), mladá krev v podání Ryana Goslinga a chybět samozřejmě nebude ani Harrison Ford. I když toho první ukázka příliš neprozrazuje, záběry jsou dokonalé a hudba příjemně připomíná originální motivy. Tak snad tak bude vypadat i celý film, který zamíří do kin v říjnu roku 2017. Podívejte se na ukázku!

title: Filmová událost sezony? Pokračování kultovního Blade Runnera se představuje v prvním videu!


description: Legendární Tonda Blaník hlásí návrat. První klapka nové řady seriálu Kancelář Blaník padla v úterý 13. prosince. Pod režijním vedením Marka Najbrta se po tři čtvrtě roce na place znovu sešli Marek Daniel coby lobbista Tonda, jeho asistent Žížala v podání Michala Daleckého i sekretářka Lenka, kterou hraje Halka Třešňáková. V pořadí pátá série oblíbené politické satiry, která vzniká v koprodukci internetové televize Stream.cz a společnosti Negativ, bude mít 14 dílů a odstartuje už předposlední den letošního roku.

title: Exkluzivní záběry z natáčení nových dílů Kanceláře Blaník. Tonda začne nadělovat na Silvestra


description: Minulý týden se vyhlašovaly nej restaurace, a to hned ve dvou anketách: svůj žebříček zveřejnil Grand Restaurant – Maurerův výběr (po jedenadvacáté) – a pro jistotu ve stejný den byla vyhlášena i Restaurace roku pořádaná pod hlavičkou rezervačního systému Restu (po třetí). V čem se liší? Vlastně ve všem.

title: Seznamte se s nejlepšími restauracemi roku aneb z Alcronu k babiččině peci?

maintext:
Je trochu paradox, jak se podobnými cestami lze dobrat úplně jiných výsledků. Byť každá anketa, která porovnává neměřitelné, v tomto případě kvalitu jídla a jeho prezentaci, je sumarizací subjektivní dojmologie, emocí, osobního vkusu, zkušeností… Tedy tím, čemu jsme jako děti říkali přesný součet nepřesných čísel. Hodnotit restaurace může v obou případech každý, kdo se zaregistruje do příslušného systému, jde se za své peníze najíst do restaurace zahrnuté ve výběru – v případě Grand Restaurantu je to přes 900 podniků, o jejichž zařazení do výběru rozhodují hosté svým zájmem o ně, v případě Restu jde asi o osm tisíc restaurací, bister a hospod, jež rezervační systém Restu využívají. Už z vymezení hřiště, na němž se jednotlivé ankety pohybují, je jasné, že jde o dva vcelku různé gastronomické světy.
Překvapení jen tu a tam
V Grand Restaurantu se obvykle na špičce přesýpají podniky zaměřené na fine dining, mezi něž občas pronikne nějaká venkovská štička. Teď není řeč o stálicích, jako je karlovarská Promenáda, Château Mcely nebo některý z brněnských podniků, ale o situacích, kdy zmlsaní Pražáci vyrazí na výlet a jsou překvapeni, že i jinde si vědí rady, a v okouzlení leccos prominou a hlasují vysoko. V posledních letech se takhle do desítky „vdychtil“ třeba Kristin Hrádek nebo Farma Košík, letos to je táborská restaurace Goldie. Vsaďte se, že příští rok už v TOP 10 nebude – ne že bych jí to nepřála, ale tak to prostě chodí. Překvapením tu bývá jen to, kdo z TOP 10 vypadne (letos k mé velké lítosti brněnské Koishi), kdo se posune nepatrně dopředu a kdo nepatrně dozadu a kdo skočí na jedno či dvě uvolněná místa.
V obou anketách se hodnotí kvalita jídla, obsluha i prostředí. Ale zatímco jedna anketa směřuje primárně k jednomu komplexnímu žebříčku, druhá rozdává cen několik. Byť má také absolutního vítěze: Čestr je skvělá volba a ilustruje preference hlasujících v anketě Restu, totiž najíst se kvalitně a ze špičkových surovin, ale jednoduše a dosyta, za peníze, které rodinný rozpočet nezruinují. Paradoxní je, že dvojnásobně oceněný Čestr v nejbližších dnech kvůli rekonstrukci budovy, v níž sídlí, zavře. Logickou a správnou volbou je i ocenění Babiččiny zahrady v kategorii nejlepší česká kuchyně. Koncept postavený na gruntovním prvorepublikovém jídle, srdečném přístupu, kvalitním zpracování i surovinách si zaslouží vyzdvihnout. Nicméně ocenění za nejlepší prostředí pro Středověkou krčmu Dětenice, alespoň pro mě, výsledky ankety poněkud devalvuje. Vcelku pouťový koncept, možná lákavý pro turisty, nesvědčí o nejlepším vkusu hodnotitelů. Také není úplně jasné, proč se v anketě hodnotí nejlepší restaurace s burgery? Proč tu není nejlepší sushi, pizzerie nebo mexická? Proč zrovna burgery? Asi proto, že zrovna frčí. Za rok bude frčet něco jiného…
A co z toho všeho plyne? Že všechny žebříčky je dobré vnímat pouze jako doporučení, nebrat jakékoli umístění v jakékoli anketě a priori za bernou minci, nejde o nic absolutního. Ano, ocenění může být povzbuzením a motivací pro kuchaře, pro personál… Koneckonců je to dřina a řehole, tak nějaký ten diplom na stěně potěší. Ale z hlediska konzumenta je to asi stejné, jako bychom se dohadovali, čí manželka je lepší… Někomu vyhovuje malá, temperamentní, SŠ, která se postará o tři děti, jiný potřebuje blondýnu s dlouhýma nohama a se znalostí alespoň tří světových jazyků, jiný se spokojí s čímkoli, protože si prostě nemůže vybírat. A s restauracemi je to velmi podobné, prostě je musíte vyzkoušet na vlastní kůži. Tak hodně štěstí. A gratulace oceněným.
Grand Restaurant –
Maurerův výběr:
1. Radisson Blu Alcron Hotel, Praha
2. Terasa U Zlaté studně, Praha
3. Bellevue, Praha
4. Château Mcely, Piano Nobile, Mcely
5. Aria Hotel, CODA Restaurant, Praha
6. Pavillon, Brno
7. Promenáda, Karlovy Vary
8. La Degustation Bohême Bourgeoise, Praha
9. Hotel InterContinental, Zlatá Praha, Praha
10. Nautilus hotel, Goldie, Tábor
Restaurace roku, Restu:
Celkový vítěz: Ambiente, Čestr, Praha
Top česká: Babiččina zahrada, Průhonice
Top mimopražská: Bílý mlýn, Liberec
Top kuchař: Ambiente, Čestr, Praha
Top prostředí: Středověká krčma, Dětenice
Top personál: Restaurant Pavillon, Brno
Top vegetariánská: Etnosvět, Praha
Top skokan roku: Etnosvět, Praha
Top burgery: Meat & Greet burgerhouse, Praha


description: Víkend ukázal, jak krátkozraké a hloupé bylo přirovnávání Donalda Trumpa k Miloši Zemanovi. Ano, oba mají zálibu v levných bonmotech a jsou akcentovaně narcističtí a povídaví. Tím ale podobnost končí, za Trumpem nezůstává, na rozdíl od Zemana, hnědá čára.

title: Trump není Zeman, neleze čínským komunistům do řiti

maintext:
Česká republika i Spojené státy americké mají jedno společné: je pro ně důležitý obchod s Čínou. A zatímco pro Českou republiku je to zatím spíše okrajová záležitost, která možná poroste, u USA má obchod s Čínou v podstatě strategický charakter i objem. Přesto USA osobou příštího prezidenta, na rozdíl od toho českého, neleze čínským komunistům do řiti.
Jak známo, v nedávné minulosti k nám zavítal dalajlama a z jeho setkání s ministrem Hermanem byl celonárodní škandál. Čínská strana se mohla pominout, proč se bavíme se separatistou, a pomazané hlavy se kály. Miloš Zeman plus další tři nejvyšší ústavní činitelé vydali prohlášení, kterým v dvoustupu napochodovali Číňanům do zadku. Přestože kontakty s dalajlamou a solidarita s tibetským lidem, který je ve své vlasti okupované Číňany v pozici občanů druhé kategorie, patřily dlouhá léta k dobré tradici naší zahraniční politiky. A přestože lidskoprávní aspekt bychom z naší zahraniční politiky neměli v žádném případě vynechávat.
Připomínám – bylo to v době, kdy mediální scéna pořád ještě srovnávala Zemana s Trumpem a vycházely analýzy shod a neshod jejich nejrůznějších znaků. Nyní Trump ukázal, že rozhodně není Zeman, že nehodlá Číně poklonkovat ani v situaci, kdy je pro něj klíčovým obchodním partnerem, a svou zahraniční politiku bude dělat podle svého svědomí, ne podle ohledů na čínské komunisty.
Trump v pátek přijal – po telefonu – gratulaci ke zvolení od tchajwanské prezidentky Cchaj Jing-wen. Poprvé od roku 1979, kdy prezident James Carter uznal politiku jedné Číny, došlo ke kontaktu amerických špiček s tchajwanskými.
Čínská strana se samozřejmě mohla pominout stejně jako z návštěvy dalajlamy u nás. Tchajwan je území, které si Čína nárokuje, a jeho prezidentka je pro ně separatistkou stejně jako dalajlama. Trump, na rozdíl od Zemana, však nesesmolil poníženou supliku čínským soudruhům o prominutí, ale přes Twitter sdělil prostou myšlenku: Proč by nemohl přijmout gratulaci od prezidentky země, do které USA dodávají zbraně za miliardy dolarů?
Takže, milý pane prezidente Zemane, takhle se odpovídá na hemzy čínských komunistů, ne uplakanou omluvou jako vy se Sobotkou a ostatními melody makers. A novináře prosím, aby nadále Trumpa k Zemanovi nepřirovnávali. Trump totiž vzkazem Číně ukázal, že má koule říkat i nepříjemnou pravdu, i když to nemusí být úplně ekonomicky obezřelé. A na to by se Zeman opravdu nikdy nezmohl.


description: Zdá se, že USA budou mít po váhavém Baracku Obamovi  prezidenta, který skutečně může učinit Ameriku opět „velikou“. Donald Trump v pátek ve velmocenském souboji dokonale zaskočil Čínu, když porušil tradici a jako první americký vůdce po dlouhých 37 letech hovořil oficiálně s prezidentkou Tchaj-wanu, který považuje Peking za svoji odtrženou provincii.

title: Trump rozběsnil Čínu - jako první prezident USA po 37 letech mluvil s vůdkyní Tchaj-wanu

maintext:
Trump začal na Čínu tlačit a to ještě ani nenastoupil do úřadu. Už v předvolební kampani opakovaně a velmi tvrdě kritizoval Čínu především za její obchodní praktiky, ale také za porušování lidských práv. V pátek pak na Twitteru oznámil, že telefonoval s prezidentkou Tchaj-wanu Cchaj Jing-wen.
Peking považuje ostrov Tchaj-wan za odtrženou provincii a nepřeje si udržování žádných oficiálních styků s jejími svobodně zvolenými představiteli. Trump telefonátem porušil 37 let dlouhou tradici, kdy američtí prezidenti nemluvili takto otevřeně s vůdci na Tchaj-wanu. V roce 1979 Spojené státy přerušily s ostrovem diplomatické styky a uzavřely je opět s Čínou.
Některá světová média dokonce považují rozhovor Trumpa s Chaj Jing-wen (byla zvolena v lednu a nastoupila do úřadu v květnu) za „velký diplomatický skandál“ a ptají se, zda americký prezident vůbec tuší, co činí.
Dá se za tím ale vysledovat důmyslná Trumpova taktika.
Nový prezident už více než rok pekingskou vládu kritizuje a požaduje narovnání hospodářských vztahů, z kterých má výhody většinou Čína. A má v ruce hodně silné trumfy. Jen loni Spojené státy dovezly z říše středu zboží za 483 miliard dolarů. Trump ale upozorňuje, že vzájemný obchod je tragicky nerovnovážný (USA exportovaly do Číny jen za 116 miliard dolarů) a požaduje nápravu. Naznačuje, že by mohl uvalit na dovoz z Číny vyšší cla, což by asijské velmoci způsobilo obrovské ztráty a vyvolalo problémy.
Čínské ministerstvo zahraničí označilo páteční rozhovor obou státníků za „trik“ a řeklo, že doufá, že to nebude znamenat zhoršení vztahů s Amerikou. Mezitím ale úřady důsledně cenzurují všechny zprávy o telefonátu Trumpa s Tchaj-wanem.
I když to tak nevypadá, Trump podle všeho velmi dobře věděl, co činí. Zasáhl Čínu na jejím slabém místě. Před několika týdny mu navíc vyslovil podporu i tibetský dalajlama, který projevil přání se s ním sejít. Což se podle všeho v příštím roce také odehraje.
Čínská obchodní politika přitom postupně dostává stále více států světa do neřešitelné pozice, protože mnohé země se na říší středu stávají závislými. V případě USA je to ale jinak – pokud by Amerika začala omezovat čínský dovoz, dostala by vládu v Pekingu do nemalých problémů. Navíc Spojené státy nejsou ani tolik závislé na investicích z Číny, jako některé země Evropy a Asie. Na druhou stranu drží čínská vláda dluhopisy, které financují americký dluh a v tom je silná zase ona.
Trumpův páteční krok jasně ukázal, že Čína si nebude moci dále v případě USA diktovat podmínky ohledně třetích partnerů. „Proč bych neměl hovořit s prezidentkou Tchaj-wanu, když jim každý rok prodáváme zbraně za miliardy dolarů,“ ptal se Trump v jiném pátečním twitterovém příspěvku.
Amerika sice oficiálně uznává „jednu Čínu“, jak si to přeje Peking, ale současně má s Tchaj-wanem obrannou dohodu, která hovoří o tom, že pokud by komunistická vláda v Pekingu chtěla na ostrově vojensky zasáhnout, bude Washington adekvátně reagovat. USA tak zůstaly pro Tchaj-wan rozhodujícím a vlastně jediným velkým spojencem.
Problémem pro Čínu pak je, že současná prezidentka Tchaj-wanu je z Demokratické pokrokové strany, která skutečně podporuje vyhlášení nezávislosti. Jenže podobně jako předchozí ostrovní vlády to neudělá.
Donald Trump tedy rozehrál v případě Číny velmi odvážnou hru, která může mít zásadní dopady. Svým pátečním krokem zcela zaskočil Peking a naznačil mu, že v Bílém domě bude sedět prezident, který nebude někomu donekonečna ustupovat. Přestože diplomatické kruhy jsou také v šoku, Trump dělá jen to, co v kampani naznačoval.
Dá se proto očekávat, že podobně tvrdě bude jednat i s ruským prezidentem Vladimirem Putinem, pokud to bude potřeba.


description: Naďa Čižmár žila spokojeně s manželem Petrem a dítětem v Berlíně, měla dobré zaměstnání, ale její život ukončil v pondělí na vánočním trhu islámský terorista Anis Amri z Tuniska. Amri byl uprchlík, který páchal zločiny a nakonec se zradikalizoval. Podváděl léta úřady v Itálii i Německu. Selhání migrační politiky v přímém přenosu. Bohužel i díky tomu přišla Češka Naďa o život. Podívejme se, co všechno se stalo, ale stát se nemělo.

title: Kdo byl Anis Amri? K vraždě Češky v Berlíně přispěla i nekonečná série selhání v migrační politice

maintext:
Amri připlul z Tuniska (kde byl stíhán za loupež a prodej drog) na italský ostrov Lampedusa v únoru 2011. Vydával se za nezletilého bez doprovodu rodičů, i když už byl dospělý. Narodil se totiž 22. prosince 1992. V případech údajně nezletilých italské zákony neumožňují vyhoštění a zahájí azylové řízení. Nikdo se ani nenamáhá zjišťovat, zda je v rodné zemi takový člověk stíhaný.
Tunisan byl proto umístěn do dětského domova v Catanii na Sicílii a registrován v místní škole. Dostával také od italského státu peníze ze sociálního systému. Podle výpovědi mnoha svědků ve škole terorizoval spolužáky a kradl. Jak napsal list La Stampa, pak se pokusil zapálit v Catanii školu, která mu poskytovala vzdělání. Proto byl 23. října 2011 zatčen a odsouzen k 4 letům vězení nepodmíněně.
Vězení v Palermu opustil v květnu 2015. Podle italských zákonů měl mezitím probíhat proces vyhošťování, protože se dopustil závažné trestné činnosti a byl pořád občanem cizího státu. Jenže Tunisko v podobných případech s evropskými zeměmi nespolupracuje (proč si brát domů zločince, že?) a násilné deportace se v rámci západní politické korektnosti většinou nekonají.
Amri pak oznámil, že Itálii opouští. V červenci 2015 žádá o azyl v Německu. Tam právě probíhá migrační tsunami a je jasné, že žádost se bude vyřizovat dlouho a je zde možné tvrdit v podstatě cokoli. Italové proto údaje o mladíkovi vkládají do Schengenského informačního systému (SIS). Je tam zpráva o odsouzení, trestu, chování ve vězení i procesu neúspěšného a nedokončeného vyhošťování.
Nejde to v Itálii, zkusím to v Německu. Taková je Evropa při řešení složitých otázek migrantů, kteří mají být vyhoštěni.
Budoucí vrah české občanky se v Německu pohybuje na různých místech, nakonec žije v Berlíně. Používá falešné pasy (vydává se podle potřeby za občana Tuniska, Libanonu i Egypta) a různé identity (těch měl celkem šest).
Protože počátkem roku se objevily informace, že Amri si chce opatřit zbraň a spáchat teroristický útok, německá policie ho začala sledovat. V létě byl zadržen, kvůli potyčce související s prodejem drog, ale pak byl propuštěn. Policie dokonce ani nerozebírala, že používá falešné doklady. Sledování bylo údajně ukončeno v září, protože nic „zvlášť podezřelého“ se neobjevilo.
Mezitím celý tento rok probíhala radikalizace teroristy a nebyla nijak utajená. Amri se připojil k salafistům, nejradikálnějším vyznavačům islámu. Být ale radikální islamista, ani to ještě nedávno v Německu nevadilo.
Některé extrémistické muslimské skupiny dokonce dodnes dostávají peníze z veřejných fondů.
V červnu německé úřady zamítly po vyjádření tajných služeb Amriho žádost o azyl. Opět se ale opakovala taškařice z Itálie. Úřady neměly správnou dokumentaci (no jistě, když byla léta falešná) a proto ho opět nedeportovaly do Tuniska. Požádaly proto tuniskou stranu o potvrzení identifikace. Upozorňuji, že terorista přišel do EU v únoru 2011 a jeho doklady se řešily ještě v polovině letošního roku. Více než pět let! Papíry potřebné pro vyhoštění údajně v minulých dnech dorazily. Pozdě.
8. listopadu letošního roku byl zatčen kvůli terorismu nejvýraznější propagátor Islámského státu v Německu, fundamentalistický imám Abú Walla, původem Iráčan, který se jmenuje Ahmad Abdulazíz Abdulláh. Žije v Německu od roku 2001. Hádat nemusíte, přišel jako uprchlík a dostal německé občanství. Terorista Amri byl předtím několik měsíců s Wallou v kontaktu a po jeho zatčení zmizel z „policejního radaru“.
Dnes už bohužel víme proč…


description: Ruský malíř Serge Marshennikov vzdává svou sérií olejomaleb poctu ženskému tělu. Do nejmenších detailů vyvedené křivky spoře oděných dívek uchvátily nejen internet, ale i umělecký svět. Obrazy udělaly malíři jméno a nyní patří v Rusku k respektovaným umělcům. Jeho styl se blíží portrétům z 19. století, ale dodává jim nádech modernosti. Čtyřicátník z Petrohradu zasvětil malbě ženského těla celý dosavadní život a končit prý rozhodně nehodlá. Podívejte se do galerie na průřez jeho celoživotním dílem!

title: Neuvěříte, že to nejsou fotografie. Malíř zachytil křehký půvab ženského těla


description: Události tohoto víkendu byly tak banální, jak jen mohou být. Prostě jenom normálně mrzlo, jak už bývá v prosinci zvykem. Přesto očekávaný příliv mrazů zastavil provoz na řadě silnic a de facto paralyzoval republiku. Naše civilizace začíná být rizikově křehká.

title: Je prosinec, přišlo náledí. A civilizace končí

maintext:
V životě je málo jistot, a ani počasí už není, co bývalo. Klimatický rozvrat změnil charakter našich zim, takže ladovské zasněžené obrázky nevídáme, a mráz je skoro unikátním jevem. Přesto nejde skutečnost, že týden před vánocemi mrzne, chápat jako něco nepředvídaného, mimořádného a katastrofického. Ono totiž podobně, jako v létě bývá teplo, tak v zimě bývá zima. Funguje tak celou věčnost naše podnebné pásmo, a i když s klimatickým rozvratem přibývá extrémů, tak teplota mínus pět stupňů je osmnáctého prosince zcela standardní záležitost.
Jaké však tato zcela standardní a jen velmi lehce zátěžová situace vyvolala reakce? Cituji: „Nehoda 17 vozidel u Mirošovic před pátou ráno zastavila D1 ve směru na Brno. V blízkém okolí nehody u Mirošovic se staly ráno další havárie. Na 19,5. kilometru ve směru na Brno se srazila dvě osobní auta s nákladním. Na sjezdu z dálnice D1 na Mirošovice se také srazily dva osobní vozy s kamionem. Další smrtelná nehoda se na D1 stala na 39. kilometru u Českého Šternberku. Dálnici D4 na Příbramsku zablokovala nehoda kamionu. Policie žádá řidiče, aby nevyjížděli.“
Prostě - těch pár milimetrů ledu, vzniklých kvůli tomu, že v zimě byla zima, dokázalo zastavit dopravu na klíčových dopravních tepnách přes celou zemi. Tak běžná a obyčejná situace, jako je mráz a náledí, dokázala ochromit pohyb osob a zboží na nejdůležitější silniční trase v zemi. Přitom šlo jen o úplně normální jev, jaký se obvykle v zimě objevuje opakovaně. To, že posledních pár let byly zimy většinou velmi mírné, nedělá z mrazu kalamitu.
Dokážeme vůbec předpokládat, jak by se náš systém, naše infrastruktura, potažmo naše civilizace vypořádala s tím, kdyby se počasí zachovalo nestandardně? Pokud nás standardní výkyv teploty ochromí na celý den, co kdyby se počasí rozhodlo a sněžilo by a mrzlo celou zimu? Tedy s malými pauzami, aby nasněžený sníh mohl roztát a proměnit se po opětném zmrznutí v ledovku? Dovedeme si představit, jak by se naše infrastruktura vyrovnala třeba jen s obyčejnou ladovskou zimou od listopadu do března, doprovázenou dvoumetrovými závějemi sněhu?
Já myslím, že taková situace by vyvolala okamžité a dlouhodobější zhroucení celé infrastruktury. Od kolapsu zásobování jídlem - rozvozu potravin - přes zamrzlé vodovody až po nemožnost poloviny národa dostat se do práce.
Vybudovali jsme si civilizaci, která funguje, jen když je hezky a slunce se na nás směje. Stačí velmi malý výkyv, a její infrastruktura kolabuje. Takže větší výkyv či dokonce menší pohromu náš systém zjevně nemá šanci přežít. Zchoulostivěli jsme do té míry, že nás evoluce nahradí odolnějšími populacemi, které nejsou tak zoufale závislé na technologiích jako my.


description: Také si občas s někým střihnete rukama? Pravděpodobně jen pro zábavu. V Japonsku však dovedli oblíbenou hru kámen-nůžky-papír k dokonalosti. Nejnovějším internetovým hitem je video z vyvrcholení soutěže v „janken“, jak v zemi vycházejícího slunce populární hru nazývají.

title: Bláznivé Japonsko: Turnaj v kámen-nůžky-papír se stal sledovaným sportem


authors:
Jiří X. Doležal
Yan Renelt
Mafra

title: Advokátce Samkové hrozí trest za prokletí, zastaňme se jí!

maintext:
Česká republika je zemí neomezených možností. Proto chápu současné řízení České advokátní komory proti právničce Kláře Samkové za šikanózní a zbytečné. Když můžeme v Česku mít kliniku tradiční čínské medicíny, proč by se prokletí nemohlo stát součástí právního systému?
V neděli Lidové noviny oznámily, že jarní vystoupení doktorky Kláry Samkové, známé pražské advokátky a expertky na islám, bude mít nepříjemnou dohru. Česká advokátní komora proti ní zahájila kárné řízení. „Řízení se týká doktorky Samkové a jejího vystoupení před tureckou ambasádou, kárná žaloba byla podána tento týden,“ sdělila mluvčí České advokátní komory (ČAK) Iva Chaloupková.
Paní doktorce dokonce může hrozit až vyškrtnutí ze seznamu advokátů, můžou jí zakázat vykonávat profesi.
Pokud si nepamatujete, co paní Samková tehdy říkala, tak připomínám, že na adresu tureckého velvyslance tehdy pronesla: „Proklínám vás, proklínám vás, proklínám vás. Umřete dřív, než zplodíte syny, a umřete beze cti.“ A advokátní komora z toho bude chtít dělat problém. Přestože si její členové museli být vědomi, že když paní Samkovou přijali jako členku, dříve nebo později k nějakému maléru dojde.
Paní Samková je totiž žena mimořádně aktivní a agilní, temperamentní, až histriónská. Emočně zcela neadekvátní projevy na veřejnosti jsou tedy zákonitým výsledkem její povahy. Pokud chce mít komora mezi svými členy samé suchoprdy, nechť Samkovou vyloučí – ale pokud tomu tak skutečně je, neměli ji vůbec přijímat. Protože je paní doktorka svými excesy známá dlouhodobě, muselo být i advokátům jasné, že nějaký průšvih určitě udělá.
Už její minulé zaznamenáníhodné sdělení, že mají kurdští bojovníci proti IS mazat hlavně svých samopalů menstruační krví svých žen, dalo jasný signál, že paní doktorka má k racionalitě poměrně daleko a že neváhá sáhnout k propagaci magických bludů.
Proto považuji současný postoj komory za pokrytecký – musela dávno předpokládat, že paní doktorka něco podobného spíská. A koneckonců – nic tak špatného zase neřekla.
Když se u nás buduje klinika „tradiční čínské medicíny“, totiž souboru šarlatánských metod bez ověřené účinnosti, proč by se součástí našeho právního pořádku nemělo stát i prokletí. V této zemi je to jak u blbejch už dávno, tak proč to zastírat.


title: Šest otázek pro Babiše ohledně venkovských putyk aneb Obecní vrchní, prchni!

maintext:
Stovkám zlodějů, kteří na malých obcích a městech zavřeli kvůli elektronické evidenci tržeb své hospody, zatnul Andrej Babiš, sluníčko našeho spravedlivého života, tipec podruhé. Prostřednictvím svého twitterového účtu vyzval starosty, aby zakládali obecní hospody: „Pokud obec svým jménem a na svůj účet provozuje hospodu a příjmy plynou obci, tržby se nemusí evidovat.“ Tolik Andrej Babiš. Co z toho plyne?
Odhlédněme od faktu, že okrádat štamgasty napříště nebudou hospodští soukromí, ale obecní. A že ministr financí de facto přiznal, že nemít EET je lepší než ji mít. Ale než začne naše vláda podporovat vznik obecních putyk, měla by si nejprve odpovědět kvůli hrozícímu nezamýšlenému dopadu své snahy na několik základních otázek:
- Co když bude starostou, a tedy budoucím obecním hospodským, zvolen bývalý „normální“ hospodský? Co to bude za pořádky, aby se člověk, který kvůli strachu z EET nejprve vykutáleně zavřel, z pozice obecního hospodského poťouchle vysmíval snaze našeho státu zatočit s maloburžoazií? Budou se takové volby opakovat? Nebo odmítne příslušný úřad obci udělit licenci k čepování chlastu?
- Co až se obecní hospody stanou logickým předmětem předvolebního boje? Strany se budou předhánět, která z nich bude mít po volbách levnější pivo, kořalku, delší otvíračku, kratší zavíračku, happy hours (sociální demokracie celý den, lidovci o nedělích, ANO zabojuje slevami na zákusky z řepky a párky bez masa…). Nezvrhne se konkurence politických stran, na níž je založena zastupitelská demokracie, v obyčejnou hospodskou přetahovanou? Když je český volič schopen nechat se zkorumpovat jednou koblihou, koho bude schopen volit za příslib dvanáctistupňového piva za bůra?
- Co se bude dít, až vítězná strana začne plnit předvolební sliby a dotovanými cenami zlikviduje v obci dosud přežívající restaurační konkurenci? Povolí vláda vstoupit na hospodský trh dalším státním – respektive obecním – orgánům? Vzniknou poštovní restauranty, hospody finančních úřadů (zajímavý nápad!) nebo hospody, které budou provozovat státní a obecní policisté, úřady práce?
- Co když někdo zvítězí s politickým programem „Stop obecním hospodám, restaurace zpět do rukou soukromníků“ a odmítne pro blaho svých spoluobčanů obecní restauraci otevřít!? Necháme takovou extremistickou stranu postavit ministerstvem vnitra mimo zákon?
- Co až začnou obecní hospody kvůli obyčejné neschopnosti svého politického vedení krachovat? Z jakého operačního programu je bude vláda dotovat? Pokud hospodský – starosta – přivede obecní hospodu na buben, bude vyměněn z pozice hospodského, nebo také starosty?
- Budou moci v obecních restauracích pracovat příbuzní politiků, případně kamarádi jejich kamarádů? Kdo stanoví, od koho mohou a od koho nesmějí odebírat zboží? Přijmeme nové zákony, aby pinglicí nemohla být starostova žena a uklízečkou tchyně? Tak vysoce třeskuté korupční prostředí vypadá téměř na Andrejovu noční můru!
Ale na druhou stranu – obecní hospody se kromě mnoha strategických starostí pro naši vládu mohou stát předmětem čisté radosti a voličského optimismu. Co víc si totiž můžeme my Češi přát: Budou volby – bude levnější pivo!
Text vyšel v tištěném Reflexu č. 50/2016, který je v prodeji od 15. prosince.


description: Německé přístavní město Hamburk vzdá poctu slavné prostitutce. Jednu z ulic ve známé vykřičené čtvrti St. Pauli pojmenuje po domině Domenice Niehoff.

title: Slavná domina a prostitutka Domenica Niehoff bude mít v Hamburku svoji ulici


description: Znaté slovní spojení "až zamrzne peklo", "až slunce vyjde na západě" nebo "až nasněží na poušti"? Podobnými rčeními se vyjádřuje něco, co se zkrátka nestane nikdy. No a to poslední se včera vyplnilo rovnou na největší poušti světa - Sahaře.

title: Fotograf zachytil unikátní moment. Na Sahaře včera padal sníh. Teprve podruhé v historii


description: Donald Trump nehodlá ani jako prezident Spojených států opustit televizní byznys, v němž se v minulosti prosadil jako moderátor úspěšné reality show The Apprentice (Učedník). Podle časopisu Variety se do chystaného pokračování pořadu vrátí jako výkonný producent. Reality show má moderovat hollywoodská hvězda Arnold Schwarzenegger.

title: Prezident i producent v jedné osobě. Trump bude řídit vlastní TV show s Arnoldem Schwarzeneggerem


description: Ruská propaganda je velmi kreativní a teď dokonce zneužila mladé Syřanky, které studují v Moskvě. Organizace „Ruský svaz mládeže“ za přímé podpory peněz z fondu prezidenta Vladimira Putina, vyrobila kalendář, kde jsou nafoceny Syřanky v ruském oblečení a chválí ruské vojáky, kteří bojují v jejich zemi. Jenže všechny texty jsou vymyšlené a Syřanky zvažují žalobu.

title: Putin zaplatil úchylný kalendář, kde studentky ze Sýrie tvrdí, že mají rády ruské vojáky. Texty jsou ale falešné

maintext:
Kalendář se jmenuje „Ze Sýrie s láskou“ a má podtitul „Ruským důstojníkům od syrských dívek“. Zveřejněn byl 15. prosince. Jak se ale ukázalo, všechny texty, které měly říci mladé Syřanky na fotografiích, jsou vymyšlené. V kalendáři nepózují ženy, které se v této válečné zemi nacházejí, ale jsou to studentky z Moskvy, i když původem ze Sýrie. Oblečeny jsou ale všechny v staroruském stylu.
Některé věty, které byly Syřankám vloženy do úst, jsou skutečně téměř úchylné. Když v minulých dnech přes sociální sítě „doputoval“ kalendář do Sýrie, vzbudil tam nevoli, protože je vnímán jako chvála ruských válečných operací. A to jsou na fotkách pouze mladé ženy, které podporují syrského diktátora Bašára Asada. Jejich krajané je přesto odsuzují.
Protože některé dívky pocházejí podle kalendáře z Aleppa, kde lidé posledních pět let umírají po nekonečném bombardování a ostřelování, zní věty, které jim „připsali“ Rusové, nechutně.
Například Fatima, dívka z měsíce července, má být z Aleppa a říká: „Chtěla bych tě vidět na Migu.“ Zřejmě na té stíhačce Mig, která bombarduje pravidelně město.
Další žena z Aleppa, Maram, která je z měsíce září, tvrdí: „Pamatuješ, jak jsme se seznámili?“ Jak se asi mohli seznámit s ruským důstojníkem?
Dívka ze srpna, údajně Kamilia, nás pak přesvědčuje, že „Osud mojí Palmýry je v tvých rukou“. Momentálně je Palmýra v rukou Islámského státu.
Po kritice ze Sýrie začaly ženy na fotografiích tvrdit, že jim nikdo o žádných větách, které budou u jejich fotek, neřekl. Byly prý jimi šokovány a považují je za hloupé. Když viděly věty na snímcích, žádaly jejich odstranění, ale to se nestalo. Objevily se i informace, že některé dívky proto zvažují žalobu. Jak přesně by mohla žaloba znít, není jasné, protože se samotným focením souhlasily.
Vedoucí projektu Maria Alešina se ale výtkami netrápí a jak řekla v rozhovoru pro list Komsomolskaja Pravda, budou kalendáře zaslány ruské armádě do Sýrie.
Organizátoři projektu pak sami zveřejnili, že podivný kalendář byl zaplacen z peněz prezidentského fondu Vladimira Putina.


title: Mzdy pro pokladní v Aholdu v příštím roce vzrostou o 8,5 procenta

maintext:
Provozní zaměstnanci společnosti Ahold, jako jsou prodavačky nebo skladníci, dostanou letos mimořádnou odměnu 1000 korun. V příštím roce se jim zvýší základní mzdy v průměru o 8,5 procenta. Dnes se na tom dohodli odboráři s vedením společnosti. Uvedli to ve společném tiskovém prohlášení. Podle odborů berou provozní zaměstnanci Aholdu průměrně 12.500 Kč hrubého měsíčně, vedení společnosti uvádí částku o 3000 Kč vyšší včetně variabilního příspěvku.
Každý z provozních pracovníků v obchodech by si měl polepšit od ledna příštího roku minimálně o pět procent. Letošní kolektivní vyjednávání v Aholdu provázel zájem nejvyšších představitelů odborů a premiéra Bohuslava Sobotky (ČSSD).
"Díky velkému tlaku odborových organizací a podpoře předsedy Českomoravské konfederace odborových svazů Josefa Středuly a také premiéra Bohuslava Sobotky se změnil postoj společnosti Ahold a dosáhli jsme společné dohody. Jsme tomu velmi rádi," uvedla předsedkyně Odborového svazu pracovníků obchodu Renáta Burianová.
Podle generálního ředitele Aholdu v ČR Jespera Lauridsena dohoda vychází z plánu na zlepšení odměňování provozních zaměstnanců. "Jsem skutečně rád, že nyní můžeme na základě uzavřené dohody začít plánovat změny v odměňování provozních pracovníků v obchodech a již brzy jim budeme moci oznámit, co tato dohoda bude znamenat osobně pro jednotlivce," uvedl.
Kvůli sporu s odbory jednal premiér i s nizozemským velvyslancem, který měl informovat vedení nizozemské centrály i tamní ministerstvo zahraničních věcí o nízkých mzdách. Sobotka také vyzval české zaměstnance, aby si v době malé nezaměstnanosti říkali o vyšší mzdy.
"Bez odborů by v žádném případě taková situace nenastala. Na počátku chtěl zaměstnavatel dát 300 korun a v žádném případě nechtěl všem zaměstnancům zvyšovat mzdy o 8,5 procenta," řekl šéf odborářů Středula.
Podle něj nyní vedení Aholdu vykročilo správným směrem. "Je to dobrý krok, aby se vystoupilo z toho, že v Albertu se platí pod hranicí příjmové chudoby," dodal. Podobné zvyšování by mělo pokračovat i v dalších letech, ale bude záležet i na tom, o co si zaměstnanci řeknou, dodal.
Podle odhadu odborů pracuje v maloobchodu a velkoobchodu v ČR 180.000 lidí. Ahold v Česku zaměstnává 17.000 lidí. Provozuje síť obchodů pod jménem Albert.


description: Tým vědců z Oregonské univerzity učinil velmi překvapivý objev. Při zkoumání elektrické vodivosti různých látek objevili náhodou i novou barvu. Ta nese název YInMn podle sloučenin, ze kterých vznikla – ytrium, indium a mangan.

title: Američtí vědci objevili novou barvu - omylem při jiném výzkumu


description: Japonský pivovar Asahi Group Holdings se dohodl na převzetí Plzeňského Prazdroje a dalších východoevropských značek, které dohromady za 7,3 miliardy eur (197,3 miliardy Kč) koupí od společnosti SABMiller. Nákup východoevropských značek je pro pivovar Asahi největší akvizicí v jeho dosavadní historii, informovala dnes agentura Reuters.

title: Plzeňský pivovar kupují Japonci. Za Prazdroj a další značky zaplatí témeř 200 miliard korun


title: Sluníčkové salto: Merkelová zakazuje burky

maintext:
Často si stěžujeme na úpadek mravů v české politice, na pokleslou politickou kulturu v naší zemi. Jsou to poraženecké stesky, mnohem větší, bohatší a důležitější země, než je ta naše, mají ve svém čele stejně postojově dynamické politiky jako my. I jejich politici říkají jen to, co chtějí voliči slyšet. A nestydí se obrátit na obrtlíku.
Sjezd německé křesťanskodemokratické strany znovuzvolil paní Merkelovou do funkce své šéfky. Bylo to pravděpodobně díky jejímu volebnímu projevu, který jsem zaznamenal s neskrývanou perverzní radostí. Kdybych ho totiž přepsal, podepsal „Martin Konvička“ a vyvěsil na web, všichni by uvedenému autorství věřili.
Paní Merkelová se nechala slyšet, že bude dobré zakázat burky a nikáby. Že imigrační vlna z loňska se nemůže a nesmí opakovat. A že utečence bez nároku na azyl máme šupem posílat do Afriky. Křesťanskodemokratičtí poslanci její řeč odměnili potleskem a znovuzvolením.
Pokud někdo náhodou zapomněl - před rokem touto dobou, kdy vrcholila migrační tsunami balkánskou trasou, bylo hlavním heslem paní Merkelové „srdečně vítáme“. Případně „zvládneme to“. Její prohlášení, že Německo přijme všechny, tehdy zvedlo již tak stoupající křivku počtu příchozích. Přesto mu tleskala většina německých medií.
Veškeré protiuprchlické projevy byly označovány jako xenofobie, omezenost a fašismus, a paní Merkelové svým srdečným vítáním jen odrážela momentální poptávku voličů. Tehdejší německá tehdy většinově sluníčková veřejnost to chtěla, tak jí to paní Angela poskytla.
O rok později se situace poněkud změnila, prostí Němci již získali s realitou uprchlické vlny dostatek osobních zkušeností. Proto poptávka veřejnosti žádá protiimigrační, rigidní a vůči imigrantům hostilní slova i činy. A v tom momentě Angela přichází s internačními tábory pro uprchlíky v Africe, zákazem burek a nikábů a důsledným odmítnutím něčeho, jako byla loňská imigrační vlna. Kterou spoluzavinila.Takže až si budete někdy stěžovat, že čeští politici lžou, jsou bezzásadoví a otáčejí se jako korouhvička podle výzkumů veřejného mínění, nezazlívejte jim to tolik! Je to všude! Protože jestli nyní někdo ukázal opravdový populismus, bezpáteřnost a chladný politický kalkul, byla to, s německou precizností a důkladností, paní Merkelová.


description: Filipínský prezident Rodrigo Duterte prohlásil, že osobně zabíjel lidi podezřelé z drogových zločinů, když byl starostou města Davao. Duterte tímto tvrzením obhajoval nekompromisní kampaň úřadů proti překupníkům drog, během níž bylo od konce června na Filipínách zabito na 5000 osob.

title: Kontroverzní filipínský prezident se chlubil, že osobně zabíjel podezřelé drogové dealery

maintext:
"V Davau jsem to praktikoval osobně. Jenom abych ukázal (policistům), že když to můžu udělat já, mohou i oni," citovala agentura AFP slova, která Duterte pronesl v pondělí večer na podnikatelském fóru.
Starostou 1,5milionového města Davao, které leží na jihu Filipín, byl Duterte 22 let. Byl tehdy oceňován za to, že se mu podařilo vrátit pořádek do města proslulého zločinností. Podle organizací pro lidská práva tam ale smrtící komanda zabila stovky lidí, převážně drogových dealerů, ale také narkomanů, drobných kriminálníků a dětí žijících na ulici.
"Jezdil jsem ulicemi Davaa na velké motorce, sám jsem hlídkoval v ulicích a vyhledával problémy. Skutečně jsem vyhledával konfrontace, abych mohl zabíjet," řekl.
Duterte s oblibou šokuje svými výroky, z nichž některé pak zmírní či odvolá. V říjnu například sám sebe přirovnal k Adolfu Hitlerovi a dodal, že "s radostí povraždí" tři miliony narkomanů. Za odkaz na Hitlera se pak omluvil.
Duterteho protidrogové tažení v zemi kritizují Spojené státy, OSN, Evropská unie i mezinárodní organizace na ochranu lidských práv. Duterte ale tento týden zopakoval, že se protidrogové kampaně kvůli lidským právům a kritice světových vůdců, jako je americký prezident Barack Obama, vzdát nehodlá.
Podle Duterteho byla třetina z více než 5000 lidí zabitých při zátazích proti překupníkům drog usmrcena při oficiálních policejních akcích. Ostatní zahynuli za "nevyjasněných okolností". Svědci vypovídají, že maskovaní útočníci často vpadnou do domů, které byly označeny jako domov narkomanů nebo drogových překupníků, a obyvatele povraždí.


title: Kauza Forejt: Sex, lži a tajné služby

maintext:
Je útok na Forejta bojem bezpečnostních složek mezi sebou? O co?
Minulý týden vrcholila aféra kolem hradního protokoláře Jindřicha Forejta. Na celém případu ale není nejzajímavější, co Forejt dělá za dveřmi svého bytu. Důležitější je sledovat zrod a vývoj příběhu, jeho vrstvení a zápletky. Reflex.cz přináší úvod a závěr rozsáhlejšího článku Bohumila Pečinky, který vyjde ve čtvrtek v tištěném Reflexu a pokouší se dospět k závěrům, co stojí za rozpoutanou „Forejtgate.“
Člověk nemusí mít špionážní výcvik, aby mu bylo jasné, že většina věcí proběhla jinak, než jak je nám „autory“ aféry i mediálním mainstreamem předkládáno k uvěření. Už dlouho zde nebyl vidět rukopis tajných služeb tak silně jako v příběhu Forejt, a to ve dvou odlišných polohách.
V jedné buď speciální služby tragicky zaspaly a nebyly schopny ochránit nejbližšího prezidentova spolupracovníka před nevybíravou diskreditací. Pravděpodobnější ovšem je, že to nějaká garnitura uvnitř těchto struktur spoluorganizovala a dnes se to jiná snaží utlumit. Rozhodně platí: v tomhle příběhu nesedí snad ani jeden oficiálně uváděný údaj.
V další části autor popisuje podivné chování údajných iniciátorů celé akce (Horáček, Remeň), analyzuje nezvyklé chování médií hlavního proudu, které jsou navázané na informace z ÚOOZ a BIS, dává do kontextu výpovědi „autora“ videonahrávky, kde má protokolář Forejt brát drogy a zamýšlí se nad tím, proč bezpečnostní komunita státu i Pražského hradu nedokázala prezidenta ochránit před skandálem. V závěru přichází s třemi možnými verzemi celé události.:
1. Smyslem bylo odstřelit Jindřicha Forejta, který měl být velvyslancem ve Vatikánu. Národní bezpečnostní úřad (NBÚ) mu už před několika měsíci prodloužil prověrku na stupeň tajné, takže nic nebránilo tomu, aby zhruba za rok skončil na Hradě a odjel do Říma. Byla jeho dnešní diskreditace reakcí nějaké kliky v BIS nebo na NBÚ, která věděla o tom, že Forejt získal tuto prověrku podvodně? Vtip je totiž v tom, že vzhledem ke svému uvolněnému životu v pražské homosexuální komunitě Forejt nikdy tuto prověrku neměl dostat. Chtěla jiná klika v BIS nebo NBÚ tuto věc „napravit“, Forejta elegantně odstřelit a jen se jí to vymklo z rukou?
2. Šlo o varování českým politikům jako třídě ze strany policejně-prokurátorské skupiny, která v posledních letech měla vliv na podobu trestní politiky v Česku. Mohlo jít v jistém smyslu o vzkaz: podívejte, co umíme. Jestli nás po zprávě sněmovní vyšetřovací komise začátkem příštího roku necháte padnout, stane se s vámi totéž co s Forejtem.
3. Nějaká část tajných služeb se pustila do demontáže Miloše Zemana jako jediného silného kandidáta v předvečer prezidentských voleb. Bez ohledu na sympatie nebo antipatie k Zemanovi by šlo o vzpouru části bezpečnostních složek – a tak by k ní mělo být přistupováno.
Více si přečtěte v novém tištěném Reflexu, který vychází ve čtvrtek 15. prosince.


title: Udání za dobrý skutek: Babišova EET těm buržoustům živnostníkům zatopí!

maintext:
Vypráví mi dobrá známá, která dvacet let provozuje jeden krásný antikvariát a galerii, v dobrém slova smyslu kulturní instituci svého místa: „Většinu zákazníků dobře znám. Dávám jim občas na knížky slevy. Ale až budu muset zavést elektronickou evidenci, je slevám konec. Mám strach, že někomu slevím, on tudíž zaplatí méně, než je oficiální cena v knížce, a za odměnu mě udá Babišovi. Komu můžu věřit? Pokuty jsou strašné – včetně zastavení činnosti.“ Úmyslně neuvádím, o jaký podnik konkrétně jde. Aby tam finanční komando nevtrhlo ještě dřív, než k tomu bude mít důvod.
Proč by lidi udávali někoho, kdo jim dá slevu na knihu? Co je to za otázku? Vždyť Češi už stačili poslat na udavačskou linku ministerstva financí tisíce anonymních udání na podniky, ve kterých se spokojeně najedli a dali si pár piv. Proč by nemohli cestou z hospody zatopit antikvářce?
Všichni přece vědí, že má pěkné auto, několikrát za rok si s manželem vyjede do zahraničí, nakupuje kvalitní potraviny a je často vídána, kterak si dopřává kávu a zákusek v kavárně v centru města. Přece klasický buržoust.
Zatímco si tato veskrze slušná paní lámala hlavu, jak ze sebe neudělat kvůli slevám zločince a nenechat zavřít sebe i podnik, autor zákona o EET Andrej Babiš slavnostně odnesl panu prezidentovi na Hrad ovarovou hlavu a tlačenku, oznámil mu, že zákon o střetu zájmů (lex Babiš) je neústavní, a pan prezident jej opravdu vetoval, protože – považte – zákon považuje za neústavní…
Takže ve dnech, kdy budou paní antikvářku přepadat noční můry kvůli slevě, kterou pravidelně dává panu emeritnímu profesorovi češtiny na knihy klasické české literatury, za Babiše bude – pokud veto poslanci přehlasují – u Ústavního soudu bojovat proti zákonu celou vahou své osobnosti prezident.
A to vše jen proto, aby mohl kola svého dotačního byznysu ministr financí znovu naplno roztočit, „sahat“ si na dotace evropské, české, vysoutěžit si pár erárních miliardových zakázek, odpustit miliardy na daních svým firmám a po příštích volbách si splnit poslední životní sen - učinit z deseti miliónů občanů této země námezdní síly Agrofertu.
A moje paní antikvářka? Ta nemusí smutnit. Stačí, když si bude za své časté kávičky pečlivě schraňovat účtenky, posílat je do účtenkové loterie ministerstva financí a doufat, že právě na ni se usměje štěstí a od pana ministra vyhraje za svou píli a občanskou odpovědnost nějaké pěkné autíčko.


description: Událost se stala na holandské dálnici A2. Celý incident sledujeme z palubní kamery vozu Tesla, který momentálně řídí autopilot. Ten okamžitě vyhodnocuje dopravní situaci kolem sebe a zhruba v osmé vteřině videa řidiče upozorní zvukovou výstrahou, že se před ním stane nehoda. K té po dvou vteřinách skutečně dojde a auto samo zastaví v bezpečné vzdálenosti. I když srážka vypadala děsivě, řidič Tesly Hans Noordsij, který video nahrál na Youtube, potvrdil, že nikdo nebyl zraněn. Podívejte se na záznam, který dokazuje, jak vyspělá už samořídící auta jsou.

title: Auto chytřejší než člověk. Autopilot od Tesly předpověděl nehodu pár vteřin předtím, než se stala


description: Jejich příběh se začal psát roku 1993, kdy si řekli své ano. Od té doby zná svět Ivanu Zemanovou jako manželku Miloše Zemana, tehdy předsedy ČSSD. V roce 2002 se stala manželkou premiéra a v roce 2013 manželkou prezidenta. Její životní příběh má ale víc kapitol, než je funkce "profesionální manželky". Podívejte se, jak se za necelé čtvrt století Ivana Zemanová změnila.

title: Z „šedé myši“ sebevědomou první dámou. Podívejte se, jak se Ivana Zemanová změnila za 23 let po boku svého manžela


title: Vládnutí na ruský způsob: Desítky bývalých poslanců okupují státní byty v Moskvě

maintext:
Politika v Rusku je nejenom kontroverzní, ale má i svá specifika, která jsou pro cizinu málo pochopitelná. Například teď se řeší problém, že 86 poslanců a poslankyň, kteří nebyli v září opět zvoleni do Státní dumy (dolní komora parlamentu) odmítá opustit byty, které jim byly přiděleny na dobu výkonu funkce v Moskvě. A noví poslanci museli proto do hotelu.
Ruské parlamentní volby se uskutečnily už 18. září a Státní duma v novém složení zahájila práci 4. prosince. Na vystěhování bylo tedy dost času. Jenže 86 bývalých zákonodárců (celkem je jich 450) dál bydlí ve státních bytech na ulici Olofa Palmeho, které jim byly ale přiděleny pouze na dobu výkonu funkce. Informoval o tom ruský ekonomický deník RBK.
Střídání stráží se proto ruské vládě pořádně prodraží. Ti, na které se zatím ubytování v poslaneckých domech nedostalo, bydlí v hotelích. Samozřejmě v těch nejlepších a to je v Moskvě mimořádně drahá záležitost.
Pozoruhodné jsou ale důvody, proč někteří exposlanci a exposlankyně zůstávají v Moskvě.
Část z nich si prostě na několik let přestěhovalo do hlavního města celé rodiny a jejich děti zde chodí do školy. Ty prý budou pokračovat na studiích ještě jeden rok v Moskvě a celý proces vystěhování se může podle novin The Moscow Times protáhnout až na jeden rok.
Celou tu dobu by ale někdejší poslanci bydleli v metropoli zadarmo, protože za poslanecké byty se neplatí. Utrácení státních peněz se ale nelíbí veřejnosti.
Šťourat se v tomto problému ale nikomu moc nechce.
Státní televize Rossija 24 ovšem uvedla, že z minulosti jsou známy případy, že někteří exposlanci byli dokonce násilně vystěhováni ze služebních bytů v Moskvě. Podle televize ani to celý proces moc neurychlí, protože po pobytu některých ruských zákonodárců bývají byty v takovém stavu, že musí být kompletně rekonstruovány a to také zabere nějakou dobu.


description: Fotografie na Facebooku z oslav 100. narozenin nějakého člověka ostatní většinou ocení a oslavenci popřejí. Britovi Ralphu Clarkovi se to ale stalo loni v srpnu osudným. Na fotografiích ho poznaly ženy, které v minulosti znásilnil. V pátek byl pak uznán vinným jako vůbec nejstarší člověk v britské právní historii. Teď je mu 101 let.

title: 101-letý muž znásilnil malé dívky, byl uznán vinným jako nejstarší pedofil v Británii


description: Německo a celá Evropa loví podezřelé z pondělního teroristického útoku na vánoční trhy v Berlíně, při kterém bylo 12 lidí zavražděno a dalších 49 zraněno. Hledán je především Tunisan Anis Amri. Jenže v Německu žije více než 10 tisíc radikálních islamistů, kteří mohou být nebezpeční. Jejich aktivity léta platí (podobně jako v Česku) organizace ze Saúdské Arábie, Kataru a Kuvajtu. A v podstatě s tím nikdo nic nedělá.

title: Teror v Německu: Islamisty financují dlouhé roky Saúdská Arábie, Katar a Kuvajt. Nikdo to nezakázal

maintext:
Financování extrémistických islámských skupin v Německu, z kterých se mohou rekrutovat i další teroristé, je podle posledních zpráv Spolkového úřadu pro ochranu ústavy (BfV, domácí kontrarozvědka) a Spolkové zpravodajské služby (BND, zaměřuje se na zahraničí) financováno často ze zahraničí. Jak s odvoláním na tyto zprávy uvedl v polovině prosince list Süddeutsche Zeitung, peníze pro muslimské radikály pocházejí především ze Saúdské Arábie, Kataru a Kuvajtu.
Podobná tvrzení nejsou ničím novým a převratným. Problémem je, že s tím úřady v evropských zemích dlouhé roky nic zásadního nedělají. Toto financování, i když v daleko menší podobě, se dotýká i českých muslimů a jejich mešit a center. I tam přicházejí peníze z bohatých arabských států.
V Německu jsou z arabských zemí financovány především mešity, nadace, náboženské školy, jazykové kurzy, ale také někteří kazatelé a radikální skupiny. Cílem je prosazení a rozšíření všech možných forem islámu v Evropě.
Velvyslanectví Saúdské Arábie v Berlíně oficiálně popřelo nové zprávy o financování islámských radikálů, jenže informace tajných služeb tentokráte hovoří o konkrétních organizacích, které to provádějí a ty jsou přímo napojeny na vlády arabských zemí.
Jedná se o Světovou muslimskou ligu, která sídlí v Mekce v Saúdské Arábii. Je sice prezentována jako nevládní organizace, ale kdysi ji založila vláda a šíří po světě státní saúdskoarabské náboženství, wahhábismus, což je nejortodoxnější verze sunnitského islámu. Žije také ze státních fondů a mnohokrát byla vyšetřována v různých západních zemích kvůli finanční podpoře teroristických organizací Hamás či Al-Káida.
Další sponzorem islamistů je katarská nadace se jménem Sheikh Eid Bin Mohammad al-Thani Charitable Association. Byla založena v roce 1995, má celosvětovou působnost a věnuje se mnoha charitativním projektům. S nimi je ovšem spojeno také šíření islámu jako takového.
Německé tajné služby mají v hledáčku také Society of the Revival of Islamic Heritage. Pochází z Kuvajtu a opět je prezentována jako nevládní organizace. Jenže v USA a Rusku je zakázaná, protože je na listině podporovatelů teroristických skupin. V Evropě činnost ale vyvíjí.
Všechny tyto velké nevládní organizace z arabského světa (existují například i ve Spojených arabských emirátech a jinde) mají dvě věci společné. Tváří se, že nemají nic společného se svými vládami, ale ve skutečnosti žijí i ze státních fondů a všechny pomáhají šířit po světě islám. I v těch nejradikálnějších podobách. Skrývají se u toho za podporu islámských center, školy či charitu.
V Německu podle odhadu tajných služeb a policie žije dnes více než 10 tisíc radikálních islamistů a jejich počet stoupá, protože v poslední době se orientují i na rekrutování nových přívrženců z řad uprchlíků. Část těchto extrémistů má už německé občanství. Kolem 800 z nich v posledních letech bojovalo v řadách různých skupin v Sýrii a Iráku, někteří z nich se již vrátili do Německa.
Minulý měsíc německá vláda zakázala islamistickou organizaci Pravé náboženství. Ta oslavovala džihád a terorismus. Rozšiřovala také na ulicích německých měst Korán a tato akce byla financována právě z peněz arabských nadací.
„Nechceme, aby v Německu docházelo k teroristickým útokům. Nechceme, aby se v Německu radikalizovalo k terorismu,“ řekl tehdy k tomu ministr vnitra Thomas de Maiziére.
Jenže útok v Berlíně ukázal, že problém je daleko hlubší, než si většina německých politiků připouští.


description: Básník, harmonikář, zpěvák a spisovatel Václav Koubek (62) si v padesáti splnil sen. V jihočeských Chotěmicích založil soukromý Vesnický klub. Klubový manifest z roku 2004 – Právní návod ke krocení úředního šimla aneb Stručná rukověť pro buditele a šiřitele kultury – se od té doby šíří po internetu a dnes slouží mnoha podobným vesnickým spolkům  jako rada, jak se vyhnout diktátu EET.

title: Písničkář Václav Koubek: Oligarcha nás všechny vybrabčil

maintext:
V písničce Hospoda zpíváte Svoboda je samota.
Se svobodou je to složitější, má několik forem a taky s sebou nese rizika. Já – abych byl svobodnej – si vybral harmoniku. A ačkoli neznám teorii hudby, jsem neškolený, neumím noty, přežil jsem čtyřicet let a z mého „povyku“ se staly písničky osobitého žánru.
Nepřijde vám, že ze svobody, které jsme si užívali po roce 1989, v posledních letech postupně ztrácíme?
Proto volám ke vzdoru. Víme, že nás oligarcha všechny vybrabčil. Podléháme návratu do totality, ale já se tomu odmítám poddat. V roce 1989 mi bylo pětatřicet, takže se dá říct, že půlku života jsem prožil v nesvobodě. Myslel jsem si, že tu druhou prožiju v pohodě, leč ta totalita se nám plíživě vrací. Otravuje mě to, už jenom kvůli dětem. Kdysi jsem sám spílal rodičům, proč to tak v osmačtyřicátém nechali. Nechci, aby se mě děti ptaly, proč jsem pro to něco neudělal právě teď. Nazývejme věci pravými slovy: Já vím, že všichni máte hypotéky, že všichni máte strach přijít o práci, že se bojíte reptat. Máte rodiny, relativní bezpečí a musíte je uživit. Spadli jste do konzumu, který vás má jako rukojmí – drží vás pod krkem. Jediný svobodný jsme zase my básníci, kteří se teď musí naučit psát přímočarou poezii. Jsme na okraji, ale musíme říct nahlas nevyřčené. Naštěstí má harmonika jede na vzduch – a ten si ani oligarcha nekoupí!
Krize elit?
Naprostá. Uznávaní právníci hájí lumpy, finančníci hrabou pod sebe, duchovní stojí frontu na metály. Dokud bude politika byznys, dokud si politici neuvědomí, že ve své konečnosti a zkušenosti je jejich největší odměnou zlidštit bytí, pokud nepochopí, že služba je to největší poslání, pak se z té paranoie nikdy nevyhrabeme! Ptám se: „Je tu ještě někdo, kdo řekne: Jsem rytíř! Mám ODVAHU! A hledám sílu postavit se všem protřelým.“ Podívejte se na tu dnešní sociální demokracii. Pod oligarchou, co tuneluje zem, produkují nové sociální trosky. Chápu, že je lidi volili po druhé světové válce, kdy rodiny byly na dně, bez vzdělání, bez práce a uvěřily, že úředníci za ně otočí kolem dějin. Ale dneska, když se každý může vzdělat, pracovat a soutěžit o své sebeurčení, socani stále hrajou kartu třídní nenávisti stejně jako komunisti. Čtvrt století po roce 1989? Kde je vůle mocných probudit v nás energii. Prodat český um. Místo toho tu máme vládu zbabělců, moralistů, co místo zákonů vymýšlejí ubohosti. Dělají z nás nesvéprávný děti. A bují byrokracie. Živnostník je třídní zmije, tam mimochodem patří i muzikanti. Socani nás ničí ve jménu líných. Rád bych státu dal daně, kdyby uměl hospodařit. Začíná tu fungovat státní kapitalismus, čím dál víc se blížíme Číně.
Někde jsem četl, že říkáte, že byste byl pro to, aby si každý dobrovolně určil, kolik má zaplatit na daních...
Věřím, že společnost se dá vychovat. Když se zavedly samoobsluhy, lidi kradli a u pokladny stál učeň na bedně od piva a hlídal, každýho šacoval. Pak si spočítali, že hlídači jsou mnohem dražší než ztráty. Tohle je tolerance, která musí mezi lidmi existovat, prostor mezi klouby, aby pracovaly, něco jako kližka, vůle mezi tím vším, vůle k úniku. Možnost volby pro ty poslední. Byl jsem za totáče vším, i zřízencem v cirkusu. Krotitel mi říkal: „Chceš-li drezírovat šelmičku, nesmíš jí dát stojan na kraj klece. Ona pak má vždy volbu – buď jde na stojan, nebo ho obejde a ví, že na stupínku dostane odměnu, ale když dáš posed ke zdi, buď si sedne, anebo skočí proti krotiteli.“ Nemůžeme přece nastavit systém vzájemného udávání! Nastavit režim anonymů! Nejhorší pro demokracii, pro svobodu, je vlastní autocenzura. Pak se všichni najednou budou bát sami sebe a stát z toho stejně žádnej prospěch mít nemůže. Nehledě k tomu, že stejně musí nabrat ty, co kontrolujou, a ty, co kontrolujou kontrolory, a pak ještě komisaře, co nade vším bdí. Ano, levnější jsou ztráty, kližka, vůle pro nepřizpůsobivý!
Rozhovor s Václavem Koubkem si přečtěte v tištěném Reflexu, který vyšel ve čtvrtek 22. prosince.


description: Mluví hlavně o lidech. Objíždí republiku a pochvaluje si, jak ho kontakt s místními nabíjí. Fotí se se zaměstnanci Tilaku, chválí přímočaré Ostraváky za to, že se nedají „okecat". Řeč je o prezidentském kandidátovi Michalu Horáčkovi. Oficiálně svou účast v boji o Hrad oznámil v listopadu, s kampaní už ale začal o několik měsíců dříve. A do jedné z hlavních rolí obsadil i Roudnici nad Labem – třináctitisícové město nedaleko Prahy, kde Horáček posledních zhruba dvacet let žije. Jak blízko má k místním?

title: „Lidový" kandidát Horáček? Podle sousedů ne tak úplně


description: Spojené státy neponechají bez odpovědi vměšování ruských hackerů do amerických voleb, pohrozil odcházející šéf Bílého domu. Moskva tato obvinění popírá a nově zvolený americký prezident Donald Trump je zpochybňuje. Zahraničněpolitický poradce ruského prezidenta Jurij Ušakov řekl, že Vladimir Putin již v září Obamovi poskytl naprosto jasnou odpověď na vznesená americká obvinění.

title: Obama pohrozil Rusům odplatou za hackerské útoky


description: V tomto 600 kilometrů dlouhém a dva kilometry hlubokém kaňonu kdysi zřejmě protékala voda. I proto je právě tento kráter na Marsu terčem zájmu vědců. Ti již uvedli, že před více než 3,6 miliony let mohlo právě toto místo být vhodné pro život - s nezbytnou složkou, vodou, která právě v kaňonu vyvěrala. Video ukazuje, jak místo, kde kdysi mohl vzniknout život, vypadá.

title: Unikátní simulace ukazuje, jak vypadá přelet nad kaňonem Marsu


description: Berlínské úřady zvažují možnosti, jak uzavřít mešitu ve čtvrti Moabit, ke které se zřejmě hlásil i předpokládaný atentátník Anis Amri. Dnes to sdělil berlínský radní Andreas Geisel, který má na starosti vnitřní záležitosti metropole. O zákazu mešity, kterou bezpečnostní složky označují za centrum islámských radikálů, úřady jednaly už loni, k žádnému výsledku se ale nedobraly.

title: Berlín uvažuje o uzavření kontroverzní mešity