description: Reedel, 14. oktoobril lahkus meie hulgast maalikunstnik Lemming Nagel (13.04.1948 -14.10.2016).

title: Suri tunnustatud Eesti kunstnik

maintext:
Kuuludes põlvkonda, kes tulid maalikunsti ERKI disaini- ja arhitektuurierialadelt ja keda on peetud fotopõhiste maalilahenduste toojaks Eesti kunsti, alustas ka Lemming Nagel Kunstiakadeemias arhitektuuriõpingutega, kuid lõpetas Eesti Kunstiakadeemia ikkagi 1976. aastal maalierialal.
Pärit Tartu kunstnike dünastiast (Lemmingu isa oli Tartu maalija ja kunstipedagoog Kalju Nagel) võib noore kunstniku läbilöögitööks pidada lummavat, fotorealistlikku maali «Tõstja ja küberneetiline kivi», mida eksponeeriti 1977. a. Tallinna Kunstihoones korraldatud teemanäitusel «Inimene ja tehas». Nageli piltide maalilisuses ja aerograafikäsitluses oli talle ainuomast pehmust ja läbipaistvust.
Lemming Nagel «Tõstja ja küberneetiline kivi» 1977 / Tartu Kunstimuuseum
Nagelist kujunes tollaste noorte kunstnike juhtgrupi liige, kelle tööd jõudsid Moskva maneežis toimunud üleliiduliste kunstinäituste kaudu ametliku kultuurivahetuse raames nii Helsingi Taidehalli, Ostwalli Muuseumi Dortmundis, Tashkenti jm. Lemming Nageli kolmest maalist maalikomplekt oli väljas ka Baliti riikide noorte kunstnike esimesel maalitriennaalil Vilniuses 1979. a., sealt tuli esimene tunnustus diplomi näol, samal aastal astus ta ka Eesti Kunstnike Liitu. Hilisemast ajast olgu tunnustustest märgitud Eesti Maalikunstnike Liidu preemia (1998), Saku kunstipreemia (1999), Kristjan Raua preemia (2009) ja Betti Alveri kirjanduspreemia (2007). L. Nagel oli Eesti Kunstnike Liidu auliige.
Lemming Nagel kuulus kunstnike hulka, kes olles küll töötanud maalieriala õppejõuna Kunstiakadeemias, töötas suurema osa loomingulisest elust siiski vabakutselise kunstnikuna, olulise perioodina eristub sellest töö Tallinnfilmis aastatel 1979-1980, kui ta oli kutsutud Rein Tammiku joonisfilmi «Nike kutse» ja Priit Pärna «Harjutusi iseseisvaks eluks»juurde värvikunstnikuks.
Sõprussuhted olid kunstnikule olulised, mitmed neist sõlmusid Teaduste Akadeemia noorte teadlaste ekspeditsioonidel Kaug-Idasse. Reisid Venemaa avarustel andsid Nagelile vajaliku mastaabi-kogemuse ja paradokside tunnetuse ka edaspidise loomingu tarbeks. 1989. aastal kogunenud Viskiklubi, mille asutajaliige ka Nagel oli, kujutas endast sõpruskonna baasil loodud seltsielu uus-vana formaati, kus täiel rindel sai nautida Eesti Vabariigi poolt kättevõidetud vabadusi. Nageli kui seltskonna hinge ja jutuvestja jaoks olid nii Kuku kui Viskiklubi parimad boheemlasliku lävimise ja kooskäimise kohad, ühistegevuses USB Viskiklubi aastaraamatute koostamisel oli Nageli absurditunnetus ja huumorisoon asendamatu.
Tervisehädade kiuste, säilitas kunstnik töövõime ka ratastoolis ringi liikudes, ja kui 2007. aastal ilmus Eesti Keele Sihtasutuse kirjastuselt kunstniku tekstikogumik «Tahtetuse triumf» (mis sai edaspidi ka järjed), olid Nageli tähelepanekud elust ja sketšid-fiktsioonid sama hüperboolsed ja detailirohked kui tema viimase paarikümne aasta maalikunst. Nageli kunstilooming muutus neil aastail üha plastilisemaks ja pöörasemaks, ta kasutas ohtralt leidmaterjali ja 3D dimensiooniga assamblaaži. Paremik sellest on mitmete erakogude ja riigiasutuste kõrval talletatud Kumu Kunstimuuseumis, Tartu Kunstimuuseumis, Tallinna Kunstihoone Fondis, Viinistu Kunstimuuseumis, Tallinna Linna kunstikogus, Norton ja Nancy Dodge´i kollektsioonis Zimmerli kunstimuuseumis, Matthew Bowni Galeriis (London) jm.
Lemming Nagel ei kaotanud kunagi lootust – kõigi raskuste kiuste, ta oli suurepärane inimene, nii lastele-lastelastele, lähedastele, kolleegidele.
Eesti Kunstnike Liit ja Eesti Maalikunstnike Liit kaotasid oma aktiivse liikme, mälestus päikeselisest inimesest jääb meiega.


description: Endla tähistab 105. juubelit «Mitte praegu, kallis!» esietendusega.

title: Uues tragikomöödias naerutab rahavast ka Märt Avandi

maintext:
22. oktoobril esietendub Endla teatri suures saalis Ray Cooney ja John Chapmani tragikomöödia «Mitte praegu, kallis!», kus mängivad Kleer Maibaum-Vihmar, Saara Nüganen, Kati Ong, Carita Vaikjärv, Kersti Kreismann või Juta Ild, Märt Avandi, Jaan Rekkor, Ott Raidmets, Tambet Seling ja Indrek Taalmaa.
Näidendi lavastab Ingomar Vihmar, kunstnikuks on Liina Unt. Esietendusega tähistatakse ka Endla teatri 105. juubelit.
John Chapman ning Ray Cooney on legendaarsed briti näitekirjanikud, kes kirjutanud mitmeid nö uksekomöödiaid. Lavastaja Ingomar Vihmari jaoks on see esimene kord nende autorite näidend lavale tuua.
Ingomar Vihmar / Mihkel Maripuu
«Lavastus on teatud mõttes eksperiment, kavatsus oli sellele näidendile läheneda nagu Tšehhovi või Ibseni omale,» avab Vihmar lavastamiseks tõuke andnud ideed. «Mind huvitas, miks me paneme end ikka ja jälle väga ebamugavatesse olukordadesse, miks tundub põgeneda lihtsam kui kohale jääda,» lisab Vihmar.
«Mitte praegu, kallis!» on lugu ontlikust kasukameistrist Arnold Crounchist, kellele meeldib, kui igapäevaelu allub rangetele reeglitele. Tüüne rutiini ähvardab aga pea peale paisata tema äripartneri Gilbert Bodley liiderlikkus. Abikaasade ja armukeste värvika seltskonna lootusetult sassis armusuhted ja arusaamatused kallihinnalise naaritsakasukaga tekitavad kaose, milles korra loomine langeb just ümbritseva maailma silmakirjalikkusest ja pahelisusest jahmunud Crounchi õlule. Tegelased poevad kasukatesse ja kappidesse ning neist uuesti välja, et mitte valel hetkel vales seltskonnas valele inimesele vahele jääda.
Uuslavastus «Mitte praegu, kallis»

fasttext_language: et


description: 16. novembril esietendub rahvusooperis Estonia kammersaalis muusikaline lastelavastus «Sipsik ja vana aja asjad», mis valminud Eno Raua armastatud lastejutu ainetel. Lavastaja ja kunstnik on Kati Kivitar.

title: Sipsik jõuab Estonia lavale

maintext:
Eno Raua jutustuse lõpus tabab Sipsik end mõttelt, et Anu ei pruugi suureks kasvades enam tahta temaga mängida. Ta palub, et too teda ei unustaks ega minema viskaks. Kõige parem oleks, kui Anu Sipsiku tühja kingakarpi paneks, et päris suure tüdrukuna ta sealt välja võtta ja nende ühiseid seiklusi meelde tuletada. Jõuludeks tulevad suureks sirgunud Anu ja Mart oma lapsepõlvekoju. Pööningult leiavad nad vanade asjade hulgast oma kalli Sipsiku. Sellest taaskohtumisest algabki lavastus.
Lavastaja Kati Kivitari sõnul on vana aja asjadel oluline tähendus. «Lelud mäletavad lapsi, kellele nad kuulusid, nende lapsepõlve ja ühiseid mänge. Nad räägiksid nii mõndagi, kui vaid oskaksid. Kõrvalistele inimestele näivad nad aga tummad. Taasleitud nukkude nööpsilmadest peegelduvad ühiselt veedetud päevade ja mängitud mängude rõõm.»
Pühade-eelsel ajal oodatakse ikka, et aset leiaks mõni väike ime. Et imesid juhtuks, tuleb aeg korraks maha võtta.
«Kutsume Estonia teatrimaja pööningule kõiki lapsi, kes tahaksid leida vanadest kallitest mänguasjadest sadu uusi seiklusi – uueks mängitud vana on alati etem kui tuhat uut «oma loota» asja,» rääkis lavastaja. «Ootame ka lapsevanemaid, kes tahaksid kohtuda lapsepõlvemälestustega ja taasavastada mänguoskuse olulisus. Tähtis on ise asju teha, neid alles hoida, väärtustada ja olla valmis imeks, mida nad pakkuda võivad.»
«Sipsik ja vana aja asjad» dramatiseering pärineb Leino Reilt, helilooja on Katri Rebane, osades Külli Teetamm ja Andero Ermel Tallinna Linnateatrist.


description: Tammsaare ja Vilde muuseumid kutsuvad kõiki täiskasvanuid käimasoleval täiskasvanud õppija nädalal murdma eelarvamusi kirjandusklassika suhtes ning vaatame kahte kuulsat kirjanikku ning nende loomingut hoopis uue pilguga!

title: Appi, kirjandus!

maintext:
„Suurem osa inimesi puutub „Tõe ja õiguse“, „Mäeküla piimamehe“ jt teiste teostega kokku koolipingis, kohustusliku kirjanduse formaadis,“ leiavad korraldajad. „Sageli jääb raamat lugemata, ei saada sellest hästi aru või ununeb loetud sisu niisama. Meie tahame näidata seda, kuidas teada-tuntud kirjandusteose või autori nime taga võib peituda hoopis ootamatuid ja uusi lähenemisnurki.“
Kadriorus asuvad mõlema kirjaniku muuseumid. Need on suurepärased autentsed (õpi)keskkonnad, mis avavad klassiku argise ja inimliku külje. Kui palju jäi Tammsaarel argitoimetuste ja laste kasvatamise kõrvalt aega kirjutada „Tõde ja õigust“, miks Vilde elulõpus üldse ei kirjutanud?
Täiskasvanud õppija nädalal tulevad kirjanike muuseumid appi ja kutsuvad kõiki taasavastama erakordseid isiksusi Tammsaaret ja Vildet ning nende loomingut värske pilgu ja kogemuse kaudu!
Tammsaare muuseumisse ootame huvilisi õhtusele kirjanduslikule retkele kolmapäeval kell 17.30 ning Vilde muuseumisse reedel kell 17.30. Sissepääs muuseumipiletiga.
Täpsem info www.linnamuuseum.ee/vilde ja www.linnamuuseum.ee/tammsaare


description: 8. oktoobrist toimub Eestis Kuldse Maski teatrifestival. Postimees esitas Svetlana Jantšekile kolm küsimust.

title: Kolm küsimust teatrifestivali Kuldne Mask Eesti peakorraldajale

maintext:
- Teatrifestivali Kuldne Mask Eesti peakorraldaja Svetlana Jantšek, kui hästi või halvasti peegeldavad Eestisse jõudvad lavastused täna Venemaa teatrites toimuvat?
Aastad ei ole vennad. Programmi valitud lavastused illustreerivad kaasaegse Venemaa teatrielu väga laialt ja mahukalt, aga samal ajal ka mitte. See ei tähenda, et me oleksime teinud oma tööd halvasti. Mõnikord on väga palju erinevaid objektiivseid põhjusi, miks kava ei lähe perfektselt kokku, kuigi me seda tahame.
Tavaliselt on takistused järgmised: pole sobivat lava, kuhu etendus mahuks oma dekoratsioonidega, pole vajalikke tehnilisi andmeid, teatril on teine graafik ja meie kuupäevad ei sobi neile ja muidugi juhtub ka nii, et eelarve on liiga suur meie jaoks.
Siit tuleb veel üks kompromisside kaudne põhjus – me oleme seotud Riiaga. Me peame kindlasti jagama programmi Lätiga, kuid meie maitsed japlaanid ei ole alati samad.
Aga me alati oleme valmis tegema kõik võimaliku, et näidata eesti publikule just neid etendusi, mis hetkel esitlevad vene teatri avangardi selle sõna laias mõttes. Ja ka neid teatreid, mis omandavad ja arendavad uut teatrikeelt, kes loominguliselt mõtestavad traditsioone, kes tegelevad parimas mõttes «kurat teab millega» ja need, kelle tegevust ei ole veel võimalik määratleda.
Näiteks, näitasime eesti publikule Ivan Võrõpajevi «Delhi tantsu» (lavastaja Dmitri Volkostrelov) enne seda, kui lavastus jõudis Moskva Kuldse Maski festivalile. Me viisime siia Teatri.doc esimesed lavastused: «Provintslik tantsud» Jekaterinburgist ja Panfilovi ballett Permist.
Me ei näita ainult Moskva ja Peterburi teatrit, mida tihtipeale teeb Läti Kuldne Mask.
- Mille poolest erineb Eesti ja Venemaa Kuldse Maski publik?
Mulle tundub, et see ei ole väga õige küsimus. Festival Kuldne Mask ei ole ainult suur teatriprojekt. Moskvasse tulevad sajad etendused – draama, ooper, ballett, nukuteater. Toimub programm «Mask +», kus näidatakse neid etendusi, mis kahtlemata pakuvad huvi, aga ei nomineerita preemiale.
Lisaks on suur programm lastele: «laste weekend» ja ka välismaa programm, mille raames oli näiteks üks aasta külas teater Poolast. Kohe on arusaadav, et kõikidel etendustel on erinev publik. See ei ole monoliit, mille saab tõmmata ühise joone alla vaid on pigem selline ühiskonna osa, mida iseloomustatakse «kultuurikire» järgi. See on Moskva publik ja proovime mitte ära unustada, et see ei peegelda täielikul määral vene teatri auditooriumi iseloomu.
Vene Kuldse Maski festivalil on olemas regionaalsed projektid erinevates Venemaa linnades ja seal on täitsa teine publik.
Eesti publiku kohta võib öelda, et see on kindlasti teistsugune, kui Lätis sellel samal festivalil, kus ka programm on tihtipeale erinev. Lätis siis pigem vähem radikaalne. Mulle tundub, et eesti Kuldse Maski publik on iga aastaga rohkem avatud. Meie usaldatavus kasvab.
Publikule võib-olla alati ei meeldi see, mida me pakume, aga suurem osa on valmis seda vaadata, et laiendada oma kujutlust teatrist. Meie festivalil on tunda erinevust eesti ja vene publiku vahel. Eestlaste jaoks on meil olemas sünkroontõlge. Eesti publik on, minu meelest, novaatorlusele oluliselt avatum.
Eestikeelne publik justkui vaatab vähem minevikku ning ei võrdle seda, mis on praegu, sellega, mis oli vanasti; on vastuvõtlikum uutele teemadele, esteetikale ja radikaalsele eksperimentidele. Vene publik, eriti selle vanemapoolse põlvkonna esindajad, on küllaltki konservatiivne.
Vene noorema põlvkonnaga aga tuleb tõsiselt tegeleda, sest nende «teatraalne kogemus» on eesti noore publikuga võrreldes vägagi piiratud. Seetõttu korraldasime eelmisel aastal õpetajatele mõeldud seminari, et neile kätte anda meetodid ning «instrumendid», mis aitaksid õpilasi teatrikäiguks ette valmistada ning teatrikeelest aru saada.
- Turu-uuringute AS läbi viidud uuringust «Teatri positsioon ja roll ühiskonnas» selgus, et kõige tuntum Eesti teatrifestival on Kuldne Mask. Miks see teie arvates nii on?
Ausalt öeldes kuulen ma sellest esimest korda, aga mulle see kindlasti meeldib. Mul on raske kommenteerida, aga ma luban, et ma mõtlen sellele!
Mida näeb tänavusel festivalil?
Kuldne Mask Eesti toimub 8.–18. oktoobrini Tallinnas.
Andrei Mogutši lavastus "Joobunud". / Stas Levshin
Selle aasta Festivali avaetendus on Andrei Mogutši lavastus «Joobnud» – Peterburi kõige tuntuma kaasaegse vene dramaturgi Ivan Võrõpajevi näidend. Andrei Mogutši sai selle aasta Kuldse Maski preemia sõnalavastuse lavastaja nominatsioonis. Kahtlemata, tunneb eesti publik Dmitri Krõmovi ja tema originaalset visuaalteatrit.
Draamakunstikooli ja Dmitri Krõmovi Laboratooriumi lavastus «Vene bluus. Seenelkäik» etendub Tallinnas Vaba Lava teatrikeskuses. / Natalia Cheban
Krõmovi laboratoorium esitab eesti kaks etendust. «Oma sõnadega» on väga vaba teatrikeele ja huumoriga etendus, kus vahepeal ka sarkasmiga jutustatakse ümber Puškini «Jevgeni Onegin». Teine etendus on «Vene bluus. Seenelkäik», kus lavastaja joonistab nõukogudeajal sündinud põlvkonna portree, kes eelmise sajandi lõpus ja nüüdse sajandi alguses läbis ajaloolised kataklüsmid.
Satirikon teatri lavastuses «Inimene restoranis» mängib peaosa Konstantin Raikin. / Elena Kasatkina
Vene klassikalise psühholoogilise teatri traditsioonid leidsid oma kehastuse etenduses «Inimene restoranist» Moskva Satirikon Teatri peaosas on Konstantin Raikin, lavastajaks aga Jegor Peregudov. Muusikaline komöödiateater St. Peterbutist toob teist aastat järjest Eestisse silmapaistvad muusikalid.
Sellel aastal saab näha mastaapset musikaal «Jekyll & Hyde», mis on väga võimas lavastus erinevate lavaefektidega, ilusa balleti ja hea kooriga.
Muusikal „Jekyll & Hyde“. / Vladimir Postnov
Kuldne Mask Eestis


description: «Elukella sees» on 24. oktoobril 80-aastaseks saava kunstniku teine juubeliväljapanek. Esimene avati teisipäeval, 11. oktoobril Vaalas.

title: Avatakse Jüri Arraku teine juubelinäitus

maintext:
Vaala galerii näitus «Võrse» on lahti küll vaid nädala ja ega mahtki pole teab mis suur – õlimaal ja viisteist graafilist lehte –, kuid sellele vaatamata on see sündmus. Galerii pressitekstis seisab, et kunstniku valikus avaldub tema, «meie nimekama omamüüdi looja peegeldus tema senisest elukaarest».
Ka Vabaduse galerii väljapanekut, juba selle pealkirjale mõeldes, võib vaadata omamoodi tagasivaatena, elukaare peegeldusena. Jüri Arraku viimase aja maalides on hakanud korduma kaitsva, hoidva naise motiiv. Ürgnaise või ka ürgemana on see temal, omamüüdi loojal ikka ja jälle esile kerkinud, viimase aja töödesse on sellesse aga enam lisandunud isiklikku mõõdet, tagasivaadet oma minevikku («Hoidja», aga ka «Meie kaitsja»), mehe elu tõlgendamist lähedaste naiste kaudu. Tagasivaatele osutab ka kunstniku sekkumine oma varasemasse loomingusse.
Värvilise pliiatsiga graafiliste lehtede täiendamist võib vaadata maalikunstniku soovina kõike, varem loodutki, näha ja näidata värvide läbi ning ka (varasemas) mustvalges maailmas leida värve (nüansse), aga ka tiraažina loodud kunsti väärtustamisena, sest kunstniku käepuudutus on teinud just sellest lehest ühe ja ainsa, unikaalse töö. Jüri Arrak on ikka pööranud oma pilgu mütoloogilise maailma, müütide kui meie kultuuri lõppematu varasalve poole, kandnud seda lausa jäärapäise visadusega endaga kaasas.
Kuid ei Vaalas ega veel vähem Vabaduse galeriis esitatud narratiiv ei mahu kuidagi ainult tagasivaate, senise elukaare peegelduse, aga veel vähem müütidest nopitud manitsus-, õpetussõnade alla. Tema viimase aja maalides («Meie hunt» või «Kaksikud» või «Enne puudutust», rääkimata «Mood 2036. Aastal») on elujõudu, kohalolekut, soovi vaatajaga dialoogi astuda – talle sügavalt otsa vaadata, aga teda ka õrritada. Või vähemalt ei ole kunstniku tähendussõnad enam nii krüptilised; koodi annab üsna hõlpsasti lahti muukida. Kunstnik ei esita oma vaatajale elukella, vaid ta on ise oma elukella sees.
Vaala galeriis kaasnes näitusega konverents, kus kõneldi Jüri Arrakust ja omamüüdist. Vabaduse galeriis räägib Jüri Arrak ise omamüüdist ja oma müüdist. Kunstnikuga kohtumine on neljapäeval, 27. X kell 18.


description: Homme, 1. novembril annab NU Performance Festival 2016 raames Tallinnas kontserdi maailmakuulus Peaches. Kontsert toimub Punases Majas, samal õhtul astuvad üles ka Black Cracker ja Maria Minerva.

title: Homme esineb Tallinnas maailmakuulus Peaches!

maintext:
Peaches (Berliin) on legendaarne muusik, produtsent, performance-kunstnik, aktivist ning mida kõike veel võib ta nime taha kirjutada. Ta alustas oma tegevust 2000ndatal ja saavutas maailmakuulsuse singliga «Fuck the Pain Away», peale mida on ta mööda maailma tuuritanud ja nihutanud piire elektroonilise muusika ja punk-rocki vahel. Peaches ei nihuta piire mitte ainult muusikastiilide vahel, vaid seab kriitiliselt küsimuse alla stereotüüpsed kuvandid soorollidest ja seksuaalsusest ning võitleb enese väärtustamise eest. Tema performance’id on seksuaalselt laetud, äärmiselt visuaalsed ja jõulised vaatemängud. NU Performance Festivalil toimuva kontserdi keskmeks on üle kuue aasta ilmunud stuudioalbum «Rub» (2016).
Õhtu avaesinejaks on karismaatiline Black Cracker (New York/ Berliin). Ta on muusik, performance-kunstnik ja mainekas slam-poetry tegija, kelle viimaste koostööde hulka kuuluvad koostööd HAU teatriga Berliinis, Saksa ooperiga ja teiste mainekate muusikute ning etenduskunstnikega üle maailma. Eestisse tuleb ta oma varsti välja antava albumiga COME AS U R!, mis varieerub talle omase Industial R&B/OFF Popi vahel, kombineerides hip-hopi, souli ja jersey clubi elemente.
Õhtu lõpetab eesti päritolu Maria Minerva, kes elab ja tegutseb Los Angeleses. Minerva (kodanikunimega Maria Juur) on rahvusvaheliselt tunnustatud laulja, laulude kirjutaja ning keskkonnaaktivist. NU Perfromance Festivalil tuleb esitamisele «Beyond the velvet rope», sametine muusikaline avantüür, mis viib meid öösse.
NU Performance Festival 2016: CORPORATE OCCULT_lets talk about the body baby toimub 29. oktoobrist kuni 5. novembrini Kanuti Gildi SAALis ja Punases Majas.


description: Disainerid Simon Higby ja Clara Prior rahvusvahelise reklaamiagentuuri Copenhageni ja Stockholmi esindustest leidsid, et me peakime välja nägema nagu Lego-mehikesed. Vähemalt rattaga sõites.

title: Video: disainiikoonist sai rattakiiver

maintext:
Probleem: Skandinaavias pole üldiselt eriti kombeks rattaga sõites kiivrit kanda, mis siis, et jalgraataid kasutatakse seal igapäevaste liiklusvahenditena enam kui kusagil mujal maailmas. Higby ja Prior said teada, et seal ei kanna 44 protsenti lastest rattaga sõites kiivrit.
Niisiis otsustasid nad kujundada rattakiivri, mida lapsed vabatahtlikult ning vaimustusega kannaksid. Kiiver nähku välja nagu Lego-mehikese plastmassist soeng! Projekt oli osa Higby ärijuhtimise lõputööst ning disainifirma MOEF valmistas prototüübi. Allpool video kiivri valmistamisest.


description: Teisipäeval, 18. oktoobril antakse Külli Teetammele üle Helmi Tohvelmani nimeline auhind.

title: Külli Teetamme tööd tunnustati

maintext:
Auhinna pälvivad loominguliselt silmapaistvad näitlejad, kelle plastiline või psühhofüüsiline liikumine väärib tunnustust, või liikumisjuhid, kelle liikumisseade ühele või mitmele lavastusele on esile tõstmist väärt.
Auhind kannab iga kord ka erinevat, laureaadist lähtuvat juhtmõtet, milleks tänavu on «Kõrgelt lendaja, kahe jalaga maas».
Auhind on asutatud Margot Visnapi ettepanekul ning Teatriliidu juhatuse otsusega aastal 2000. Tänavusse žüriisse kuuluvad Laine Mägi, Katariina Unt, Andrus Vaarik, Rein Oja ja Tambet Tuisk. Auhind antakse üle Helmi Tohvelmani kodukohas Väätsal. Pidulikku õhtut korraldab Väätsa Põhikool koostöös Teatriliiduga.
Auhinna annab üle esimene laureaat Laine Mägi.
Külli Teetamm lõpetas 1998. aastal EMA Kõrgema Lavakunstikooli XVIII lennu, samast aastat töötab ta Tallinna Linnateatris näitlejana.
VARASEMAD LAUREAADID


description: Ainult kaks tundi laevaga ning satud mitmekesise ja tihti uuenevate kunstinäituste hoovusesse Helsingis. Valik, mida näha ja kogeda on suur ja see on pakitud kenasse keskkonda. Tegelikult jõuad näha ja kogeda rohkem kui esmapilgul võimalik tundub. Siin mõned soovitused.

title: Soovitus: kunstireis sügisesse Helsingisse

maintext:
Yayoi Kusama IN INFINITY
Helsingi Kunstimuuseum HAM
Kusama täpimuster tõmbas Helsingis tähelepanu juba selle aasta suvel, kui Esplanaadi pargi Rootsi teatri poolses osas hulk pargipuude tüvesid olid selga saanud Kusama tuntuima mustri - valged täpid punasel taustal.
See oli eelreklaamiks oktoobris avatavale Yayoi Kusama retrospektiivile Helsinki Kunstimuuseumis HAM. Kusama värvikirevad maalid ja installatsioonid on ergutavad. HAM-i külastades satud täpimaailmasse juba näitusesaali trepiastmetel, mida ümbritsevad seinad on punavalgetäpilised.
Yayoi Kusama retrospektiiv Helsingis / Gerogi Viies
Mahukas näitus algab Kusama varajase loominguga ja näha saab ka kõige uuemaid teoseid. Värskeim installatsioon kannab käesoleva aasta numbrit. Ei tahakski sellest meelikütkestavast näitusest kõike ära jutustada - Kusama maailma peab ikka ise kogema, sest see on kokkuvõttes mitmeski mõistes austust äratav. Yayoi Kusama on praegu 87-aastane ja maalib iga päev. Tema üks käimasolevatest projektidest on maalida suureformaadilisi maale kokku tuhat tükki.
Vaata ka: https://en.wikipedia.org/wiki/Yayoi_Kusama
Alec Soth GATHERED LEAVES
The Finnish Museum of Photography
Olgem ausad, enne fotograafiamuuseumi külastust endises kaablitehases (Kaapelitehdas) ei olnud ma midagi kuulnud ameerika fotograafist Alec Sothist. Näitusel nähtu kohta ei saa öelda «ilus» või «lahe». Sothi pildirajad viivad rännakule ameerika sisse. See on tagantjärgi mõeldes nagu Hollywoodi glamuuri vastumürk. Groteskne ja traditsioonilise hea maitse vastane. Aga samas tundub aus, kirjeldav ja kaasaelav.
Alec Soth "Charles" / Soome fotograafiamuuseum
Niagara sarja portreed on nii pilkupüüdvad kui ka eemaletõukavad. Fotosid vaadates asendub kohatine iroonia- ja huumoritunne segasevõitu uudishimuga. Näitus on päris suur ja meeli stimuleeriv. Väljudes tundsin nii kergendust kui ehk isegi kurbust. Igaljuhul nagu ameeriklased ütlevad must see!
Vaata ka: http://alecsoth.com/photography/
Nüüd kunstimasruudid. Vali, kuidas on aega ja viitsimist. Siin on kaks plaani, mille abil kunstihuviline Helsingis kena päeva võib sisustada.
Plaan 1: Jalutuskäik Helsingi kesklinnas
Muuseumite ja galeriide kontsentratsioon Helsingi kesklinnas on suur. Siin soovitus jalutuskäiguks, sest kõik on tegelikult päris lähestikku. Ja muidugi tuleb aega jätta, et vahepeal jalga puhata kohvikus või osta muuseumipoest soome disaini. Ateneum - peaaegu Raudteejaama vastas
1. Ateneum
http://www.ateneum.fi/?lang=en
Näitusesoovitus: Amedeo Modigliani
Esil 28.10.2016 - 05.02.2017
Ateneum --> Kiasma: 7 min / 550m
Amedeo Modigliani "Blond naine / Germaine Survage kõrvarõngastega" / Ateneum
2. Kiasma
http://www.kiasma.fi/en/
Näitusesoovitus: Mona Hatoum
Esil 07.10.2016 - 26.02.2017
Kiasma --> HAM: 8 min / 600m
3. HAM (Helsinki Art Museum)
https://www.hamhelsinki.fi/en/
Näitusesoovitus: Yayoi Kusama
Esil 07.10.2016 - 22.01.2017
HAM --> Taidehalli 4 min / 350m
4. Taidehalli
http://taidehalli.fi/en/
Näitusesoovitus: Niki de Saint Phalle
Esil 20.08.2016 – 20.11.2016
Niki de Saint Phalle, skulptuur / Helsingin Taidehalli
Plaan 2: Kesklinnast välja auto või ühistranspordiga
Lühikese sõidu kaugusel Helsingi kesklinnast.
1. Fotograafiamuusem / Valokuvataiden Museo
http://www.valokuvataiteenmuseo.fi/en
Näitusesoovitus: Alec Soth
Esil 25.08 – 20.11.2016
2. EMMA
http://www.emma.museum/en
Näitusesoovitus: In search of the present
Esil 12.10.2016 - 08.01.2017
In search of the present / EMMA
3. Didrichsen
http://www.didrichsenmuseum.fi/eng/
Näitusesoovitus: Lionel Smit
Esil 09.09.2016 - 29.01.2017


description: Laupäeval, 8. oktoobril kell 16 avatakse  Eduard Vilde muuseumi Kastellaanimaja Galeriis Eesti Keraamikute Liidu aastanäitus «Roheline aas 3».

title: Avatakse sisekaemuslik keraamikanäitus

maintext:
Kärt Seppel: «Näituse pealkiri ei ole juhuslik ega viita otseselt muuseumi füüsilisele aadressile. Ühisnäitusel loodava keskkonna kandvaks pinnaks saab «Roheline Aas 3» kui meie sisemine mõttemaastiku tähistaja – paik, mis kas füüsilises või sisekaemuslikus reaalsuses igavesti haljas püüab püsida, et ühendada üks reaalsus teisega.»
Traditsioonilisest erinev näituse valguslahendus mängib olustikuga kaasa, lisades ruumi omajagu müstikat ja sidudes samal ajal erinevates tehnikates, mõõtmetes ning materjalides teostatud tööd kompaktsemaks tervikuks.
Näitusel on esindatud 24 Eesti keraamikute Liidu liiget, kellele lisanduvad kolm aktiivset noort keraamikut väljastpoolt liitu.
Lauri Kilusk, keraamika / Eesti Keraamikute Liit
Osalevad: Eva Berg, Reeli Haamer, Merike Hallik, Kadi Hektor, Kadri Jäätma, Pille Kaleviste, Kauri Kallas, Karin Kalman, Kersti Karu, Lauri Kilusk, Jaana Kormašov, Külli Kõiv, Margit Mald, Hemmelin Malken, Aigi Orav, Urmas Puhkan, Rave Puhm, Ülle Rajasalu, Rita Randmaa, Haidi Ratas, Diana Selli, Kärt Seppel, Marget Tafel, Kattri Taklaja, Henriette Nuusberg-Tugi, Mare Vichmann, Jana Zgun
Kujundaja Urmas Puhkan, näitus jääb avatuks 7.-29. oktoober 2016.


description: Teatris NO99 kestab Artishoki Biennaal 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kunstnik Andres Lõo teost «Utopiaana» arvustab kuraator ja kunstikriitik Marika Agu.

title: Artishoki Biennaal. Kohtuvad kunstik Andres Lõo ja kriitik Marika Agu

maintext:
Andres Lõo alustas kunstitegevust 2000. aastate alguses, kui 1990ndatel hoogustuv meelsus polnud veel kaugeltki maha jahtunud. Tol ajal saavutasid reklaam ja PR ühiskonnas jõupositsiooni ning Lõo puhul oli see ainus valdkond, kuhu ta raha teenimise nimel tööle sai minna. Keset kapitalistlikku võidujooksu tegeleti muu hulgas ka kaasaegse kunstniku profileerimisega, st kunstnikud katsetasid häbitu enesereklaamiga peavoolumeedias.
Kunstis peegeldus eesti ühiskonnas esil olev imagokultus kõige eredamalt 2001. aastal Tallinna Kunstihoones toimunud näitusel «young British art», millest Lõo võttis osa videoga «Raul Velbaum», kommenteerides sellega staari/antistaari temaatikat. Senimaani polnud eesti kunstis julgetud manifesteerida «sädelevat tühjust» ja iha mitteomase identiteedi järele nii, nagu tegi seda nn TV-põlvkond (sündinud ajavahemikus 1960–1980).
Selle generatsiooni tegevust iseloomustas eneseiroonia, massikultuur, glamuur ja eufooria. Arvestades konteksti, mis Lõo kunstitegevuse algust raamistas, võib aimata, et performance’i «Utopiaana» algimpulsid langevad sellega osaliselt kokku.
«Utopiaanas» on Lõo ennast üles kütnud kohe-kohe saabuvast tulevikust, ta on saavutanud seisundi, mis on pilgeni täis potentsiaali ja kus lähitulevik on peagi kohal. Tulevikus saame vähemalt teoreetiliselt paremad olla ja Lõo püüab demonstreerida, kas erinevate spetsialistide ettekirjutusi järgides on võimalik elada kui praktiseeriv visionäär (ehk teisisõnu avangardne kunstnik).
Sellise eufoorilise õhustiku viitepunktiks on TEDx konverents, kus teadmiste ja kogemuste jagamise tähtsaimaks omaduseks on tõusnud emotsioon, imago ning karisma. Kõneleja edu määrab see, kuidas esinetakse, olenemata, mis teemal. «Utopiaana» on kriitika vormikesksusele kaasaegses kunstis, kus järgitakse juba väljakujunenud suhtumisi ja rakendatakse samu vahendeid.
Lõo eesmärk on seada need küsimuse alla ja leiutada oma nägemus asjade kirjeldamiseks. Selles suhtes tegeleb ta kaasaegse kunstniku kirjeldamisega, nii nagu tehti seda üheksakümnendatel ja nullindate alguses.
************
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «LAPS»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog jaHanno Soans.


description: 24.-28. oktoober on Rahvusraamatukogus Kultuurinädal, kus Eesti kultuuriinimesed ja ühiskonnategelased räägivad eestlastest täna ja 25 aastat tagasi. Viiepäevane kava on täis arutelusid, töötubasid ja muusikat. Kavas on nii intellektuaalseid kui ka meelelahutuslikke kohtumisi.

title: Kes on eestlased täna ja kes olid 25 aastat tagasi

maintext:
Pildi meist täna ja 25 aastat tagasi loovad oma elukogemustest lähtudes: Hannaliisa Uusma, Mihkel Raud, Mari-Liis Lill, Johanna Ross, Helen Tammemäe, Indrek Ibrus, Katrin Aava, Jarek Kasar, Juko-Mart Kõlar, Erik Moora, Mihhail Lotman, Tiina Lokk, Peeter Päll, Agu Uudelepp jt.
“Eesti Rahvusraamatukogu varasalved peidavad endas infot igaühest meist. Raamatukogu intellektuaalne ja füüsiline ruum kuulub meile kõigile ja paradoksaalselt räägib meist ka erinevaid lugusid. Kultuurinädal on seda fenomeni hästi tabanud, sest RRi kogudele ülesehitatud kava on tõepoolest krehvtine ja tabav,” kirjeldab Kultuurinädalat rahvusraamatukogu juht Janne Andresoo.
Kultuurinädal on pühendatud eestlastele 25 aasta tagusest taasiseseisvumisest kuni tänase päevani ja tutvustab erinevate sündmuste kaudu Rahvusraamatukogu külluslikke kogusid. Kogu programm vastab otseselt või kaudselt küsimusele: “Kes me olime 90ndatel ja kes me oleme täna?”
Kultuurinädala esimene päev, 24. oktoober on pühendatud väärtustele ja identiteedile ning mõtestab muutusi meie iseolemises. Kultuurinädala avapäeval tutvustame eestlaste kohta tehtud erinevaid uuringuid. Katrin Aava räägib, miks Eesti hariduse sidusrühmad usuvad muutunud õpikäsitusse, kuid praktikas nähakse koostöö kontekstis üksteist takistuse, mitte ressursina. Tanja Kriger tutvustab EMORi uuringut “Eestlane on pigem looja kui lammutaja ja mässaja”, mis iseloomustab meid kõige rohkem sotsiaalse ja ekstravertse minapildi kaudu, mida iseloomustab inimeste suurem avatus maailma asjadele – meelelahutus, kultuur, keeled, reisimine ja kogemuste otsimine.
Teisipäeval, 26. oktoobril läheme tagasi 90ndatesse, ansamblite Vennaskond ja Mr Lawrence ning ETV saatesarja “7 vaprat” aega. Tiina Lokk kõneleb filmikultuurist ja viib meid Pimedate Ööde filmifestivali hämaratesse algusaegadesse.
Kolmapäev, 26. oktoober on ühiskonna ja poliitika teemade päralt. Ühe laua taha tulevad erakondade noortekogud, kes kommunikatsioonieksperdi Agu Uudelepa juhtimisel arutlevad, kuidas noored saaksid poliitikas kaasa lüüa, et Eesti tulevikku paremaks muuta. Miks noor inimene tahab täna tegeleda nii ebapopulaarse valdkonnaga nagu poliitika? Õhtul viivad Ivar Raig ja Tiit Made meid rändama 1990ndate alguse murrangulistesse sündmustesse – miks ja kuidas suutis Eesti taastada iseseisvuse.
Neljapäeval, 27. oktoobril võtab Kultuurinädala juhtimise üle väljaanne Müürilehelt ja korraldab konverentsipäeva. Müürileht lubab “kitkuda kultuuripõllult sinna kogunenud umbrohu”. Meie tänase kultuurimaailma tipptegijad võtavad luubi alla kultuuriajakirjandusega seotud probleemid. Väidetavalt on täna kultuur igav ja tõsine. Sellele keskendub arutelu “Kultuur on boring as shit”, milles osalevad Helen Tammemäe, Indrek Ibrus, Johanna Rossija Johannes Saar. Säravad esinejad arutlevad, kuhu on kadunud huumor kultuuriajakirjandusest või miks peaksid noored lugema Sirpi. Kultuurinädala lõpetab kirjandusseminar teemal “Vaprus ja hirm”.
Lisaks loengutele ja aruteludele toimuvad ka rahvusraamatukogu unikaalset maja tutvustavad ekskursioonid, mil külastame maa-aluseid varakambreid, ning praktilised töötoad, kuhu ootame ennekõike lapsi ja noori. Kohtade arv töötubadesse ja ekskursioonidele on piiratud , seetõttu on vajalik eelregistreerumine.
Nädala lõpetab Jarek Kasari soolokontsert Rahvusraamatukogu fuajees.
Tutvu kavaga siin.


description: Presidendi kantseleis avati täna Kaido Ole portree president Toomas Hendrik Ilvesest, mis asetatakse Kadrioru residentsis asuva riigipeade galeriis tema eelkäijate Arnold Rüütli ja Lennart Meri maalide kõrvale.

title: Fotod ja video: riigipeade galeriisse jõudis omapärane portree president Ilvesest

maintext:
«Tere päevast. Oi, nii palju kaameraid! Oeh, viimane kord,» tervitas Ilves Kadriorus lõbusalt ajakirjanikke.
Ilves sõnas, et on olnud eesti kunsti kauaaegne armastaja. Eesti kunstnikest on teda enda sõnul aastaid paelunud just Kaido Ole ja tema looming.
«Ma olen tõesti nii tänulik selle eest, mida sa tegid, ja see, mida sa tegid, iseloomustab minu arvates minu viimast kümmet aastat perfektselt. Absoluutselt kõik on seal olemas,» tänas riigipea kunstnikku.
«Ma olen tõesti nii tänulik selle eest, mida sa tegid, ja see, mida sa tegid, iseloomustab minu arvates minu viimast kümmet aastat perfektselt. Absoluutselt kõik on seal olemas.»
Kaido Ole ise ütleb, et püüdis maalil tabada Toomas Hendrik Ilvese naeratust. Ta tegi presidendist üle 200 foto. Nad kohtusid korra märtsis ja vestlesid kolm tundi. Ilves rääkis Olele kõigest, mis ta arvas, et kunstnik peaks temast teadma. Kuigi nii lühikese aja jooksul polnud Ole sõnul võimalik presidenti lähemalt tundma õppida, õnnestus tal enda sõnul tehtud fotode seast leida just selline, kus näeb Ilvese tõelist naeratust ja mehe naerukurde.
«Teda üle kümne aasta tundvad inimesed ütlesid, et näevad ka seda naeratust väga harva,» jäi kunstnik rahule.
Ilves ise soovis tema sõnul veelgi radikaalsemat lähenemist portreele, ent lõplik töö sai tema sõnul just selline – mänguline. Kokku maalis Ole presidendist kaks versiooni, esimene veelgi mängulisem, teine rahulikum. Alles jäi rahulikum versioon.
Maalil on muu hulgas näha tammepuud, ratast ja klaasi, millelt on lõigatud välja kikilipsu kujutis. Seletused neile kujunditele võib igaüks ise leida, sest inimene jääb Ole hinnangul alati saladuseks. «Inimene on kombinatsioon vastandlikest asjadest,» märkis ta maali kohta ja lisas, et maalil võib näha ka teatavat tasakaalu otsimist.
Varasemaid töid, Jüri Arraku portreed Lennart Merist ja Valli Lember-Bogatkinast, Ole enda sõnul hoidus spetsiaalselt üle vaatamast, kuigi oli neid kunagi varem näinud. Eraldi tõi Ole välja veel maali raami, mis on täisrauast ega pole n-ö klassikullast nagu tavaliselt.
Ole enda sõnul on see portree eelkõige tema kui kodaniku seisukohavõtt – ta jäi Ilvese kui presidendiga piisavalt rahule. Teine oluline moment oli kunstniku ja presidendi arusaamade üllatavalt täpne kattumine, kuidas seda portreed võiks teha. «Võimalikult vähe ametlikult, idealiseerimata, liigse tõsiduseta, et pildilt ei vaataks vastu mitte juht ja teenäitaja, vaid keegi, kellega tahaks juttu ajada ja asju arutada, mitte ainult kuulata ja teadmiseks võtta. Portree, mis on pigem mänguline, natuke veider, mõneti konfliktne, naljakas, kuid samas ka tõsiseltvõetav, osalt selge, kuid veelgi rohkem küsimusi tekitav. Selle keskel aga eelkõige inimene, mitte president.»
Ole selgitas, et kui ta portree maalimisele mõtles, siis kujutles, kuidas presidendi ja kunstniku kohtumine on justkui midagi sellist, kus hakkab toimuma igasuguseid klišeesid ja šabloonseid olukordi. Suurimaks väljakutseks presidenti portreteerides pidas Ole oma loomuse üles leidmist.
«Kunstnik ja president, tundub, et seal mingit sellist lahedat, mõnusat olukorda ei saa ju tekkida. Siin on mingid teatud ootused, standardid, mis peaks selles pildis olema,» lausus Ole ja lisas, et ükskõik millises rollis, on rolli sees ikkagi inimene, ja seda ta otsis.
Kindlasti on aga maalil olemas nii autorit kui ka inimest, keda kujutati, rõhutas kunstnik. «Mina ei suutnud kunagi muutuda Toomas Hendrik Ilveseks ja ma ei suutnud kunagi omaenda ego maha jätta.»
Kaido Ole on üks riigipalka saavatest eesti kunstnikest. 2014. aastal pälvis ta Toomas Hendrik Ilveselt Valgetähe III klassi teenetemärgi.
Toomas Hendrik Ilvese portree asetatakse täna õhtul traditsiooni järgi Kadriorus riigipeade galeriisse kantselei esimesel korrusel, kus on nii Teise maailmasõja eelsete kui ka iseseisvuse taastamise järgsete Eesti riigipeade portreed.
Ametis olev president on kõik oma asjad juba Kadrioru lossist välja kolinud. Tühi hoone ootab nüüd uut presidenti.


description: Novembri alguses algav Tallinna klaverifestival toob lavale juubelisära ja maailma tõelised klaveritipud.

title: Maailma tipp-pianist tuleb Eestisse

maintext:
Tallinna klaverifestivalil on ainulaadne võimalus kuulata Rahmaninovi Teist klaverikontserti maailma tipp-pianisti Mihhail Pletnjovi ja ERSO esituses Nordea kontserdimajas. Sooloõhtutega esinevad kaasahaarav, hingestatud Angela Hewitt, suurejooneline Nelson Goerner ja põnev Alexandre Brager, viinilikkuse toob kaasa austerlane Florian Krumpöck.
Festivalil saab kuulata klavessiini ja oreli kooskõla Imbi Tarumi ja Julia Agejeva Hessi vahendusel ning nautida džässi meie noorte annete Holger Marjamaa ja Joel-Rasmus Remmeli esituses. Oma kunsti näitavad keskmise põlvkonna eesti pianist Hando Nahkur ja noored klaveriõppurid, kellest nii mõnigi teeb tõenäoliselt ilma järgnevatel festivalidel. Klaveriansambleid esindab Iisraeli silmapaistev duo Silver–Garburg.
Festivali lõppkontsert on eriline sündmus: esiettekannete õhtu annab Eesti Klaveriorkester. Heliloojad Gavin Bryars, René Eespere, Jüri Reinvere ja John De Simone on ansamblile pühendanud uued teosed. Kontserdi lõpetab Rein Rannapi fantaasiaküllane töötlus Modest Mussorgski armastatud teosest “Pildid näituselt”, millele sekundeerib kunstnik Raoul Kurvitza videoinstallatsioon.
1998. aastal alguse saanud klaveripidu on suurima kuulajate arvuga klassikafestival. Festivali kunstilise juhi Lauri Väinmaa hinnangul tähendab senine ajalugu ligi 130 festivalikontserti, üle 130 pianisti kogu maailmast, sadu muusikateoseid, kümneid meistrikursuseid, ja kõige tähtsamana – ligi 30 000 inimest, kes on neid kontserte kuulanud.
4.-12. novembrini kestev festival algab erakordse pidulikkusega: ERSO ees dirigeerimas Neeme Järvi, 60 aasta juubelit tähistab Kalle Randalu, kelleta poleks eesti pianismi võimalik ette kujutada.
Angela Hewitt / Eric Richmond
Tallinna klaverifestival 2016


description: Täna möödub 40 aastat kontserdist, mis esmakordselt tutvustas publikule sõnaga «tintinnabuli» seonduvat Arvo Pärdi muusikat. Tallinnas Estonia kontserdisaalis esitasid ansambel Hortus Musicus, Tallinna Kammerkoor ja mõned solistid kontserdi esimeses pooles Arvo Pärdi teostetsükli.

title: Täna möödub 40 aastat maailmamuutvast muusikasündmusest

maintext:
Kavalehel oli selgituseks kirjas «Tintinnabuli». Õhtu teine pool oli Hortus Musicuse ja 15. sajandist pärit Guillaume Dufay viieosalise missa «L’homme arme» päralt, kirjutab Immo Mihkelson Arvo Pärdi Keskuse kodulehel.
25. oktoobril ehk paar päeva enne Tallinna-kontserti esitas Hortus Musicus peaaegu sama kava Tartu ülikooli aulas. Helilooja ise kohal ei viibinud ning sestap ei peeta seda päriselt esiettekandeks.
Nora Pärdi saatetekst «Arvo Pärt – Tintinnabuli (1976)» oli esimene katse kirjeldada originaalset kompositsioonitehnikat, milleni helilooja oli jõudnud pärast pikka ja vaevarikast otsinguperioodi. Siin leidub ka selgitus sõnale tintinnabuli, mis tuleb sõnast tintinnabulum (lad ’kelluke’), omastavas käändes tintinnabuli, millest kujunes hiljem Arvo Pärdi ainulaadse helikeele üldnimetus.
«Kellukese naturaalse kõla ilu assotsieerub autoril selgekõlalisuse mõistega ja veelgi konkreetsemalt kolmkõlaga,» kirjutab Nora Pärt kavalehel. Arvo Pärdi uusi teoseid iseloomustab tema sõnul see, et nad annavad suhteliselt vabad käed kõlavärvingu valikuks. «Muusikaline materjal on fokuseeritud iseendale ning peab silmas ja arvestab oma jõududega. Tämber tuleks nagu väljastpoolt ja võib olla igal juhul erinev.»
Kavalehel ilmus ka valik helilooja muusikapäevikutes leiduvatest mõtetest, mis on kirja pandud tintinnabuli-stiili leidmise ajal.


description:
Annika Haasi näitus «OMG! She is bald / Appi, kiilakas naine!» sündis tõdemusest, et vaikimisi eeldame, nagu peaks naisel olema juuksed peas, veel parem pikad. Ja kuidas reageerib üldsus, kui naine käib ringi särava poleeritud kolbaga või just masina alt tulnud 0,3 millimeetrise siiliga? Hendrik Alla juttu näitusest, Annika Haasist ja kiilakatest naistest loe edasi...

Naised Annika Haasi näituselt «OMG! She is bald / Appi, kiilakas naine!» jutustavad oma loo: miks neil juukseid pole, mida  head ja halba selles on.

title: Vaata, emme! Kiilakas tädi!

maintext:
mida Eesti ühiskonnas naiseks-olemise all mõeldakse. Võib öelda, et elu muutus rutiinivabamaks. Alguses oli tudengipidudel raske tantsida, sest pidin tükk aega kohanema, kuna õpitud tantsuliigutustel ei olnud enam mõtet. Kuidas näiteks nüüd küll tantsida, kui pole juukseid, mida seksikalt visata? Terve elu olen ju oma keskkonnast ja eakaaslastelt õppinud tantsuliigutusi (vt ka «riitustants»), mis keskendusid juuste eksponeerimisele (vt ka «hei, ma olen viljakas!»).
Juuste mahalõikamine muutis mu elu, sest see võimaldas mul mikrotasandil läbi mängida n-ö võimumängu, see tähendab tajuda, kelle käest ja kelle kätte liigub otsustusvõim ning -tahe. Võtsin otsustaja rolli ja see omakorda võimestas mind ohjade ja otsustamisvabaduse enda käes hoidmist ka mujal praktiseerima. Selle kogemuse võrra rikkamana on juba oluliselt julgem ümbritsevat ühiskonda, seda nii mikro- kui ka makrotasandil, kriitilise pilguga vaadata ning ebaõiglusest või survestamisest valju häälega teada anda.


description: 20. – 28. oktoobril linastub kinos Artis lastefilmide eriprogramm «Maagiline laps», mille raames tuleb ekraanile 6 erinevat maagilist lugu, vaadatuna läbi väikese inimese uudistavate silmade.

title: Kinos Artis näidatakse maagilisi lapsi

maintext:
Publikuni tuuakse viimaste aastate hinnatuimad animatsioonid ja lastefilmid, mille suurepärane muusika ja visuaal viivad vaataja lapsepõlve nõiduslikku võluilma. Maagiat hakkavad looma tütarlaps, kes suudab end muuta hülgeks; käokella südamega poiss; astraalrände harrastav noormees ning õnnetoov kaamel.
Esimest korda on võimalik Eestis näha suurel ekraanil 2015 aastal parima animatsiooni Oscariga pärjatud «Merelaulu». Iiri legendidel põhinev joonisfilm «Merelaul» jutustab Benist, kes avastab, et tema tumm õde Saoirse on tegelikult libahüljes. Selle südantsoojendava animatsioonipärli panevad helendama unenäolised kaadrid merest ja ajatu keldi muusika. «Merelaulu» ainulaadsus ja ilu omavad väge hämmelduma panna erinevas vanuses inimeste sisemist last, mistõttu mainekas filmikriitik Carlos Aguilar nimetas seda «kõige õndsamalt kaunimaks animatsiooniks, mis eales tehtud».
Veel saab eriprogrammis näha ülisarmikat prantsuse keelset muusikali «Poiss käokella südamega» (2013). Tegemist on animeeritud armulooga, mis rullub lahti 19. sajandil - põneval ajaloolisel perioodil täis fantastilisi leiutisi, ekstsentrilisi karaktereid ja meeletuid seiklusi. Animatsioon paistab silma eriliselt võluva maailma poolest, mille moodustavad portselanist nägudega haprad tegelased, kes ühel hetkel suudlevad värvilises tsirkusekaravanis, teisel valavad lumehelvesteks transformeeruvaid pisaraid või sööstavad origami stiilis rongiga kuu poole. Üks filmile hääle andnud näitlejatest, Rossy de Palma, ütles animatsiooni kohta järgmist: «Nii kui me selle universumi lummusesse siseneme, soovime sinna jääda ja enam mitte tagasi pöörduda meie reaalsusesse». 2014. aastal oli «Poiss käokella südamega» Euroopa Filmiakadeemia võistlusel parima täispika animatsiooni nominent.
Eriprogrammis «Maagiline laps» lisavad veel värvi «Fantoomipoiss» (2015), mis jutustab kehaväliseid reise tegevast Leost; «Sophie äpardused», mis on lugu ülemeelikust tüdrukutirtsust Sophiest; kõrbes aset leidev road movie´lik täiskasvanuks küpsemise lugu «Taevane kaamel» (2015) ning lastekodus elavast poisist rääkiv «Minu elu tsukiinina» (2016). Viimane linastus 2016 aasta Cannes´i filmifestivalil ja on šveitsi Oscari kanditaat 2017 aastal parima võõrkeelse filmi kategoorias.
Filmiprogramm «Maagiline laps» saab teoks Eesti Kultuurkapitali toetusel.


description: Avaldame katkendi Mihkel Raua raamatust «Kus ma olen ja kuidas sina võid palju kaugemale jõuda». Raamatu avalik esitlus toimub 28. oktoobril kell 18:30 Solarise Apollo raamatukaupluses. Postimees teeb kõigile avatud üritusest otseülekande.

title: Mihkel Raua raamat õpetab, kuidas teenida palju raha

maintext:
Peale rahateenimise on raamatus juttu sellest, kuidas Tallinna liikluses ellu jääda, esinemishirmust üle saada, oma tuba koristada ja paljudest muudest kasulikest asjadest.
New York City, 23. mai 2016
Kell on 6.15 ja ma olen oma lemmikkohvikus nimega Veselka, New Yorgi 9. tänava ja 2. avenüü nurgal. Ma vaatan läbi akna virgel sammul tööle ruttavaid inimesi ja üritan aru saada, kas olen tõepoolest lõplikult lolliks läinud või kujuneb järgmistest kuudest, mille ma seda raamatut kirjutades veedan, midagi sama sihipärast, nagu on nende suurlinna kaosesse kaduvate inimeste elud.
Tavaliselt kirjutatakse raamatu sissejuhatus kõige lõpus, siis on autoril üldjuhul selge, millele ta sissejuhatust kirjutab. Mina otsustasin teisest otsast alustada. Mu ema väidab, et ei tea kirjutama hakates kunagi, kuhu ja mismoodi ta välja jõuab. Ameerika õuduskirjanik Stephen King kirjeldab oma protsessi aga umbes nii: ma hakkan kaevama ja vaatan, mis mulla alt paistab, siis kaevan edasi ja alles päris lõpus saan ma teada, mille ma välja kaevasin. Ma proovin sama ja löön labida maasse, et kindlaks teha, kui kõva see pind on, mida ma üles hakkan kaevama.
Oma kirjanduslikku enesetappu alustan ma New Yorgis peamiselt seetõttu, et siin on mul kõige mugavam ebaõnnestuda. Selles linnas ebaõnnestuvad tuhanded inimesed iga päev. Erinevalt Euroopast peetakse Ameerikas aga läbikukkumist auasjaks, vältimatuks sammuks teel tähendusrikka elu suunas.
Tähendusrikkus on muide palju tähendusrikkam sõna, kui ma veel aasta tagasi tähele panna oskasin. See on nimelt rikkus, mida saab lubada endale ka kõige vaesem inimene. New York on neid kurguni täis, nii tähendusrikkaid vaeseid kui tähendusvaeseid rikkaid. Neid on kõikjal, ka koduses Eestis, kust ma kahekümne nelja tunni eest teisele poole maakera oma kolmandat raamatut kirjutama põgenesin.
Juba ma kõlangi nagu motivatsioonikõneleja ning see tähendab ainult üht: on aeg raamatu tegeliku sisuni jõuda.
Ma olen teinud n-ö vaimseid märkmeid ja kaardistanud punkte, mida selle raamatu lehekülgedel läbida tahan. Umbes nii:
kuidas teenida palju raha;
kuidas Tallinna liikluses ellu jääda;
kuidas avalikul esinemisel särada;
kuidas lennuhirmust hoolimata maamuna teise otsa lennata;
kuidas tuba koristada (see on keerulisem, kui sa arvad);
kuidas kuulsaks saada (ja mida selle kuulsusega peale hakata);
kuidas aastaga kakskümmend kilo alla võtta (see on lihtsam, kui sa arvad);
kuidas kriitikaga toime tulla;
kuidas mõjutades inimesi sulle sobivaid asju tegema panna;
kuidas loterii peaauhind võita (ma võidan iga kord!);
mida pornotähtedelt õppida;
kuidas alkoholism kontrolli alla saada;
kuidas intervjuul ellu jääda;
ja nii edasi.
Ma usun neist asjust üht-teist teadvat ja loodan, et sinulgi võiks sellest kasu olla. Mingis mõttes hoiad sa käes segu eneseabi- ja elulooraamatust, kuigi ühe biograafia olen ma juba kirjutanud. Valdav osa minu teadmistest põhineb kogemustel ja sündmustel, milles ma otseselt või kaudselt osalenud olen, ja neid sündmusi plaanin ma järgnevatel lehekülgedel armutult ära kasutada. Kui sa oled Tallinna autopesija, kes mulle napilt kätega kallale oleks tulnud, või noormees, kes mu TV3 otse-eetris armutult läbi sõimas, siis saab sinust selle raamatu tegelane.
Kui sul lugemise käigus küsimusi või mõtteid tekib (ja ma väga loodan, et tekib!), siis anna endast mulle märku. Kõige lihtsam võimalus minuga ühendust saada on e-posti aadress mihkelraud@gmail.com, kuigi ka kõik teised meetodid on teretulnud. Välja arvatud maksikirjad (need, millele ma pean ise postkontorisse järele minema), kui sul neid vältida õnnestub, olen ma südamest tänulik. Ma ei paluks seda, kui muljetavaldav hulk inimesi nii ei teeks.
Tallinn, 2. august 1990
Kas sa tead, mis tunne on surnud olla? Ma arvan, et mina tean. Sest ma olen.
Võib-olla mitte selle sõna meditsiinilises tähenduses, suvaline koroner kuulutaks mu ilmselt elavaks. Ma isegi ei tea, kuidas inimesi, kes teisi inimesi surnukuuris lahkavad, eesti keeles kutsutakse. Ameerika filmides on nad koronerid. Tont teab, kes või mis nad tegelikult on.
Ma ei tea surmast selle sõna meditsiinilises tähenduses suurt midagi, aga ma tean, mida tähendab surm siis, kui sa ise usud end surnud olevat. Sest ma usun.
Mu vend Rein arvab, et igal inimesel on kindel kogus alkoholi, mille ta elu jooksul peab ära jooma. Mõni teeb seda lihtsalt kiiremini kui teine. Mina tegin kiiresti, nelja aastaga. Eksperiment kulmineerus täna hommikul.
Ma pean otsustama, kas ma joon natuke rohkem, kui mulle on ette nähtud, või jään ellu. Ma vist otsustan elada. Elama hakata, kui täpne olla.
Probleem on selles, et ma ei tea, kuidas seda teha. Mul pole vähimatki aimu, millest elamist alustada, elamisest endast rääkimata. Ma ei tea, mida ma elus teha või saavutada tahan. Ükspuha, peaasi, et hing sees, nii ma vist arvan.
Mis kõige hullem − ma ei tea, miks ja kuidas ma elada tahan.
Õnneks pole ma oma teadmatuses üksi, sinul on täpselt sama mure! Kui ei oleks, loeksid sa teistsuguseid raamatuid. Sa ei pruugi olla hiljuti joomise maha jätnud alkohoolik, koolilõpetaja või kümneaastasest unest üleeile ärganu. Ilmselt oled sa täiesti tavaline inimene, aga sulle meeldib küsida miks ja kuidas. Kui ei meeldiks, ei loeks sa üldse raamatuid.
Pikk jutt − sitt jutt, nagu meie vanaemad ütlesid. Fasten your seatbelt and prepare for an accident (kinnita turvarihm ja valmistu õnnetuseks), nagu teatas sildike ühe Tokyo takso kindalaekal. Lähme sõidame, nagu minu hea sõber Hendrik Sal-Saller varsti raadios laulab. Kogu öö on veel ees.


description: Üle Heli festivali kavasse lisandusid müraroki duo Gum Takes Tooth ja techno produtsent Guy Andrews Inglismaalt.

title: Tallinnas tuleb heliüleste tasandite festival

maintext:
28.-30. oktoobril Tallinnas toimuva heliüleste tasandite festivali Üle Heli Kultuurikatla programmi lisandusid kineetilise müra duo Gum Takes Tooth ja elektroonika produtsent Guy Andrews Inglismaalt. Kodumaiste artistide esindus täienes klubimuusika valemeid testiva Several Symptoms’i ja tume-elektroonika veterani Forgotten Sunrise’i atmosfäärilise kõrvalprojektiga Forgotten Sunrise Syndrone.
Londoni futuristliku müraroki duo Gum Takes Tooth moodustavad sündimängija ja vokalist Jussi Brightmore ning trummar Thomas Fuglesang. Liikumapanevaks tõukejõuks kultuuride-ülese psühhedeelia ja seniavastamata teadvusseisundite otsingud ning töömeetodiks pungilik «tee-seda-ise», kleebivad Brightmore ja Fuglesang kokku elemente doom metal’ist, džässist, hardcore pungist, hüpnootilistest rütmidest ja tumedatest ürgsagedustest.
Ambientmuusika sfäärides alustanud dj ja produtsendi Guy Andrews'i viimase aja loomingus on tunda jõulisemaid techno ja bassi liine. Alates singli «Shades/Textures» (2011) ilmumist bassimuusika ühe suunanäitaja-leibli Hemlock alt on ta lennanud selliste autoriteetide nagu Mary Anne Hobbs, Scuba jt tähelepanu orbiiti ning osalenud Massive Attack'i liikme Robert Del Naja remiksiprojektis. Oma tänavu ilmunud debüütalbumil «Our Spaces» on Andrews nihkunud dj-sõbralikest struktuuridest ja tempodest veelgi kaugemale, häbenematult eepilise kõlapildi suunas.
2009. aastal alustanud ja vahepeal loomingulisel pausil viibinud duo Several Symptomsi nime taha koonduvad mõnda aega Londonis resideerunud produtsent Joonatan Allandi ja viimaseil aastail peamiselt oma sooloprojekti Vul Vulpes’i nime all tuntust kogunud vokalist ja produtsent Mari-Liis Rebane. Several Symptoms kombineerib müra ja dekonstrueerib klubimuusikat, sikutades innustust outsider house'ist broken beat’ini.
Kui juba juba üheksakümnendate aastate algusest kohaliku tumemuusika maastikut kujundanud Forgotten Sunrise serveerib end reeglina hoolikalt disainitud deathbeat taldrikul, siis laiendi «Syndrone» lisandudes avanevad grupi heliterräänid «nii, kuidas tunne tuleb ja vaist suunab». Struktuuri ja meloodia asemel panustab Forgotten Sunrise Syndrone pigem ühtsele, tumedast ämbiendist, drõunisurinast, tribal biidist ja shoegaze’ist laetud atmosfäärile.
Lisainfo: http://www.ule-heli.ee/artistid
Kolm päeva vältava heliülestele tasandite festivali muusikalised etteasted leiavad 28.-30. oktoobrini aset Kultuurikatlas, Telliskivi Punases Majas, MIMStuudios ning klubis Lekker, hõlmates mitmeid plaadiesitlusi, seikluslikke kooslusi ja julgeid kunstilisi ning tehnilisi lahendusi.
Festival algab reedel, 28. oktoobril Pika jala väravatornis Ekke ja Helen Västriku installatsiooni «Kontakt» avamisega. Kontaktmikrofonidega salvestatud helimaastikel ning kontaktfotograafial põhinev installatsioon jääb avatuks kogu festivali vältel.
Avaõhtu jätkub kell 20.00 Kultuurikatlas, kus muuhulgas tulevad esitlusele kahe kohalikul avangardsel muusikaväljal tegutseva artisti albumid – post-pop produtsendi ja vokalisti Mart Avi «Rogue Wave» ning improvisatsioonilise kitarristi ja helilooja Rainer Jancise «Hibernatus». Folgiuuendaja Maarja Nuut ühendab oma akustilise luubimaailma seekord Cubus Larvikust tuntud Hendrik Kaljujärve elektrooniliste helidega, diibikuningas Ajukaja esitab esmakorselt ambientse rütmivaba laivkava «Magus müra» Abstraktsioonide Orkester vihjab ulmerealismi uutele tähistele, Keshob demonstreerib müstiliste joogapraktikate ühendumist moodsa elektronmuusikaga, Forgotten Sunrise Syndrome täidab Kultuurikatla atmosfääriliste helidega, Taavi Tulevi rütmimuusikaprojekt Hape üllatab täiesti uue kavaga ning üle kolme aasta testib kodupubliku ees klubimuusika valemeid duo Several Symptoms.
Välisartistidest astuvad Kultuurikatlas üles kineetilise müra duo Gum Takes Tooth ja impro-techno artist Guy Andrews, Berliinis resideeruv Türgi juurtega avangardmuusik Nene Hatun ja Aserbaidžaanist pärit vokalisti Zuzu Zakaria ning Soome skweee skene pioneeri Mesaki tandem Ya Tosiba.
Kultuurikatla blackboxis saab näha EKA Vabade kunstide teaduskonna uusmeedia magistriõppe üliõpilaste projekti UM16 spetsiaalselt festivaliks valminud installatsiooni «Üle Ala»
Laupäeval, 29. oktoobril jätkub Üle Heli festival Telliskivi Punases Majas ning Vabaduse väljakul klubis Lekker.
Punase Maja põnevaimaks etteasteks tõotab kujuneda audiovisuaalkunstniku Erik Alalooga ja näitleja Eduard Tee performance «Katastroof ja muusika», mis seob mehhaanilisi helisid vene proletaarbiitniku ja tööteaduse teoreetiku Aleksei Gastevi poeesiaga. Avangardmuusik Mihkel Kleis esitleb ühe oma artisti-mina Edasi uut albumit «Fake Wheel» ja Mauno Meesit rändab koos Jaagup Tormise ning Tiit Kikasega «Varjudemaa» radadel. Inglismaalt saabub Punasesse Majja helilooja ja ooperilaulja Kirsten Morrison, kelle helilooming võiks kõditada fantaasiaromaanide sõprade huvi.
Kell 23.00 algab Lekkeris festivali klubiöö «Üle öö»kus lisaks ilmakuulsale Hollandi impro-techno ja house´i duole Juju & Jordash ning iirlasest elektroonikaprodutsendile Eomac’ile keerutavad plaate meie dj’d Ats Luik, Robert Nikolajev ja Üle Heli peakorraldaja Aivar Tõnso.
Pühapäeval, 30. oktoobril paneb Üle Heli festivalile punkti audiofiili Ekke Västriku poolt MIMStuudios kureeritav drone'i õhtu «Ääretaguse muusika», kus kuraatori kõrval astuvad üles ka video- ja radiofoonilise kunsti meister Raul Keller, eksperimentaalmuusik Djerro, kontrabassi- ja modulaarsüntesaatori mängija Jaanus Siniväli, helilooja Pavel Tseretsukin ning Eestis resideeruv ameeriklasest impromuusik Theodore Parker.
Üle Heli festivali kava (kellaajad täpsustumas): http://www.ule-heli.ee/programm
Kolm päeva vältav Üle Heli festival toimub erinevates Tallinna paikades nagu Kultuurikatel, Punane Maja, Lekker, MimStuudio ja Pika Jala torn. Rangete žanrimääratluste asemel keskendub Üle Heli festival heliülestele tasanditele, muusika tähendusväljadele ning seostele teiste kunstivaldkondadega. Kui mulluse festivali keskseks teemaks oli «maailmade loomine», siis tänavu on märksõnaks «nulltasand», mis tähistab üksikisiku või nähtuse uuele tasandile jõudmist.


authors:
Jüri Pino
Vabakutseline Ajakirjanik

description: Rehv bensiini täis, ohvrile kaela, põlema....

title: Mandelastani mõrvad

maintext:
Deon Meyer «Surnud enne surma» / Raamat
Vist polegi kunagi loetud krimkat, mille tegevus Lõuna-Aafrika Vabariigis. Ega vist kohe ära ei mõistatakski, kui ei loeks kõigepealt kaanetutvustust ära. Või siiski, sest kohe juttu randidest. Hüva, aga kui neid poleks, siis järgmine kohale viitav lõng oleks omapärane, väidetavasti täiesti kohalikku päritolu mõrvaviis. Rehv bensiini täis, ohvrile kaela, põlema. Täpsemalt, kaela reeturile, kes ei ole täielikult pühendunud Aafrika Rahvuskongressi pühale üritusele. Ei ole ehk päris kindel, et neetud valgetelt tuleb ära võtta nende majad, autod, imelikud kaardid, millega nad seinast raha võtavad. Vastikud veinipõllud ka vaja üles künda, igasugune arusaamatu atribuutika metalli kokkuostu müüa, Mandela vabaks.
Polnud mainitu sugugi mingi pühak, vaid üks nende bensiinikraede leiutajaid-tarvitajaid. Pommipanija, mõrtsuk ja terrorist. Istus oma 27 aastat üsnagi asja eest. Nüüd on tema järgijad LAV kenasti untsu keeranud, õnn, et enne taibati oma tuumapommid ära uputada. Ei tahaks vist mõeldagi, mis saanuks, kui need sattunuks sotsialistlike võsaisikute pihkudesse. Kus sotsid, ei seal massimõrvad ja maailmarevolutsioon kaugel ole.
Lihtmõrvadele pühendunud politseitöö taust ehk uue sotsialistliku mitmevärvilise Lõuna-Aafrika ülesehitamine, millalgi 90. keskel asi käib, on omaette painav. Kuigi üsna ettearvatav neile, kes ise sotsialismis elanud. Tulevad komissarid ja räägivad, kuidas kõik on seni olnud valesti, nüüd tuleb teha õigesti.
Hoolitseda, näiteks, tervise eest. Ei mingit suitsu, kärakat, üks higistamine totakates dressides sisustagu Kaplinna politseiuurijate väheseid vabu hetki. Lisa veel, et uued gurud on eilsed kurjategijad, kes ennast läbi poliitika ärateenitud silmuse asemel direktoritoolile nihverdanud, saabki tööle innustava õhkkonna. Kuritöötajaid tuleb püüda nüüd õigesti ja need peavad olema õiged, kirjaoskamatule avalikule arvamusele sobivad kuritöötajad.
Loomulikult lööb see tagurlikud afrikaanerid sisimas vanduma. Raamat ise kah afrikaanis kirjutatud, läbi inglise keele tõlgitud. Ega lihtne ole elada huvitavatel aegadel, kui maailm, millesse sa sündisid, tsivilisatsioon, mis sind kasvatas, kuulutatakse iganenuks ja visatakse Hea Uue Ilma nimel minema. Aga käsk on vanem kui meie, mõrtsukad tahavad ikka püüdmist, ülemused karjääri tegemiseks häid ja õigeid uudiseid, pinguta, valge siga.
See on veel kõigest poliitikad. Lisage, et peategelasel on veel muid jamasid kaelas. Ega õige detektiiv saagi ilma probleemideta. Mingi skaut, kes ei söö, joo ega suitseta ja naisi viskab kiviga – kuidas niisugune kangelase välja kannaks? Igavus tapab kohe. Antikangelasteks sobivad sellised küll...
Niisiis on naine kaks aastat tagasi maha tapetud, aga igatsus mitte. Naabritüdruk tikub ligi. Ülepea, sedapidi, kuis loed, millal ka naistegelane ette satub, vahib kodanik uurija Joubert teda mahasurutult himura silmavaatega ja teab, et unenägude programm on ette määratud. Sihuke painajates tüüp. Isegi psühholoog ei pääse tema lõõmavast pilgust. Aga ikka, uurimistöö tahab tegemist, LAV on ju kõige vägivaldsemaid riike maailmas, kust inimesed lasevad jalga puhtalt hirmu pärast või kaaluvad seda.
Segane maailm. Metsik, metsistuv. Chesterton kirjutas, et õiges krimkas on detektiiv nagu rändrüütel, kes vaatamata ähvardavatele lohedele, ahvatlevatele sukuubidele, jonnakalt õigust taga ajab. Sest maailm on kaos, mida tsivilisatsioon vaevaga, iga päev rabeldes, kuidagi ohjes hoiab. Olgugi võitlus ette kaotatud, aga see ei lõpe kunagi. Vt ka Philip Marlowe, kes kah ei usu, aga ikkagi. Võrdlus on siin vägagi kohane ja Deon Meyeri võib riiulis Chandleri lähedusse auga panna.
Deon Meyer «Surnud enne surma»
Inglise keelest Peeter Villmann
Varrak 2016
367 lk


description: Tänavu 20. sünnipäeva tähistava Pimedate Ööde filmifestivali programmi saab sel aastal näha ainult Tallinnas ja Tartus.

title: PÖFFi filme näeb tänavu ainult Tallinnas ja Tartus

maintext:
Pressiteate järgi on põhjuseks A-kategooria festivali staatus, mis piirab filmide näitamist. Mullu sai PÖFFi filme näha veel Pärnus, Narvas, Paides, Kärdlas ja Kiviõlis.
PÖFFi uueks koduks saab sel aastal Tallinna Solarise keskus, kuhu kolivad pressikeskus, info- ja fänniala, meenepood ja sohvabaar. Lõviosa festivali filmiprogrammist jõuab ekraanile Solarises ja Mustamäel tegutsevas Apollo kinos. Tallinnas näeb filme veel kinodes Kosmos, Artis ja Sõprus ning Lennusadamas ja Tallinna loomaaias. Tartus on festivalikinod Cinamon ja Elektriteater.
PÖFF toimub tänavu 11.–27. novembrini.


description: Kolmapäevast, 12. oktoobrist algab ETV2 eetris arhitektuurisaadete sari «RUUM», mille esimeses saates on juttu linnaruumist, meie ühisest elutoast.

title: ETV2 hakkab näitama arhitektuurisaadet "RUUM"

maintext:
Sarja avasaates nenditakse, et linn peab olema tihe, pakkuma põnevust ja vaheldust. Kui selles elutoas lähemalt ringi vaadata, selgub, et magalarajoonid on toredasti elatavad, Kopli liinid aga võiksid olla perede jaoks ideaalne elukeskkond.
Sarjale «RUUM» õla alla pannud Eesti Arhitektuurikeskuse juhataja Raul Järg ütles, et arhitektuurisaated ja -dokumentalistika on Eestis varem keskendunud pigem üksikute arhitektuuripärlite tutvustamisele. Uues saatesarjas võetakse luubi alla erinevad ruumitüübid, samuti saavad ruumiloojate kõrval rohkem tähelepanu inimesed, kes neid ruume kasutavad.
Esimeses saates tutvustab Tomomi Hayashi Jaapani linnaruumi eripära, Kristi Grišakov leiab aga, et Eestis ei ole valglinnastumisel mingit mõtet.
Järgmistes saadetes räägitakse töötamiseks ja õppimiseks loodud ruumidest, aga ka muusika kuulamiseks kavandatud ruumidest jpm.
Saatesarja režissöör on Marta Pulk, toimetaja Piret Jürman. Tootja Fookus-Pookus.
Arhitektuurisaade «RUUM»on ETV2 eetris alates 12. oktoobrist kolmapäeviti kell 19.30.


description: Nüüd on see käes! Lõpuks ometi! Täiesti ametlik! Laulja Bob Dylan sai kaela elava klassiku sildikese, kuid seda (peaaegu) mitte muusikuna, vaid poeedina, luuletajana, sõnameistrina. Nüüd on ta auväärselt samas reas paljude suurte meie aja ja meie lähiaja kirjanikega.

title: Immo Mihkelson: Dylan on elav klassik

maintext:
Kui see oli kellelegi üllatus, siis mitte mulle, ja veel väga paljudele. Üllatav on ainult see, et seesugune tunnustamine nii kaua aega võttis. Vihjeid, et Dylan Thomase järgi endale lauljanime võtnud ameeriklane on arvatavasti olnud luuletajana nobelistide vaekausil kaalumisel, on siin ja seal vilksanud juba mõnda aega.
Mõttetu on hakata üle kordama tema kui laulja kohta aja jooksul kõlanud kiiduhüüatusi ning sama sisutühi näib seinale panduna pikk nimekiri muusikasfääris talle osaks saanud tunnustusest. Populaarkultuur ja ka muusikakultuur on Dylani artistikarjääri vältel – see tähendab 1960ndate algusest alates – salakavalalt läbi põimunud meelelahutuse ja kommertshuvidega ning ta on jõuga torgatud inimeste privaatsesse sfääri sellisel moel, et tõrjehoiaku tekkimine on loomulik.
Igapäevaelus väljendub see muu hulgas ka imestamises, et üks muusikaliselt harimatu laulumees sellest «odavast» ja «madalast» kultuuriregioonist äkki saab tunnustatud moel, mis varem on osaks saanud tähtsalt kultuursetele ja tarkadele meestele ning naistele.
Ma usun, et näiteks ameti üle andnud president Toomas Hendrik Ilves, kelle muusikahuvi on praegu taas luubi all, ei imestanud Dylani-uudist kuuldes. Tõenäoselt pidas ta seda loomulikuks, sest tema kasvas üles «varesehäälega mehe» laulude külvatud seemnetest võrsunud muusikuid kuulates. Erinevalt nendest meie seas, kes 60–70–80ndatel elasid raudse eesriide taga ja keda vormis teine ümbrus ja olustik. Aus oleks tunnistada, et me ei saa võib-olla enda ümber päris kõigest päriselt aru.
Bob Dylani laulud, õigemini nende sõnad ja sõnumid on mõjutanud tohutut hulka inimesi otse ja kaudselt. Tõenäoselt ei oska keegi ütelda lühidalt ja täpselt ja õigesti, millest need tema tekstid ikkagi rääkisid ning millist sõnumit edastasid. Pealegi on ta teinud kunstnikuna mitmesuguseid pöördeid ja läbinud etappe, mille ühisnimetaja nimetamine ei kipu kuidagi õnnestuma. Aga Dylan suutis naelutada tähelepanu endale ning pani inimesi kuulama ja mõtlema.
Nendest lauludest saadud vihjete kaudu õppisid paljud inimesed midagi maailma ja teiste inimeste kohta, varjukülje ja valguse koosmõjust. Nagu viirus levis sarnase väljendamise soov ka teistesse keeltesse peale ameerika-inglise.
Uue kirjandusnobelisti nimetamine on loonud uudse olukorra, kus pole võimalik minna raamatukauplusse ja osta sealt tutvumiseks mõnd tema raamatut. Pigem tuleks läbi astuda plaadiosakonnast ja tõdeda pettumusega, et need mõned ühikud, mis seal saada on, ei kõnele kuigi palju.
Lähipäevadel pakuvad fännid Spotify ja teiste võrgustike kaudu loendamatul hulgal playlist’e Bob Dylani lauludega, mille läbikuulamiseks kuluks aega kuude kaupa. Võib lugeda mõnda ingliskeelset kogumikku tema laulutekstidega, aga see oleks sama, kui üritada fotolt lillelõhna tabada. See sõna elustub ainult koos lauluga.
Kui saate, püüdke vaadata Martin Scorcese tehtud portreefilmi Bob Dylanist sarjas «American Masters». See aitab teid veidi lähemale.
Teile kinnitatakse, et Dylani loomingu lumm on olemas, aga sellele ei pääse niisama lihtsalt ligi. Täpseid arve pole võimalik teada, kuid võib oletada, et uue kirjandusnobelisti loomingu eri vanuses austajaid on maailmas rohkem kui ühegi teise varasema väljakuulutatud nime puhul.
Olukord on äärmiselt põnev ning avatud on uus uks. See on sõna, mis on ühtaegu nii massides kui ka peaaegu tabamatu. Juurestik on hargnenud kaugele ja sügavale, kuid ta jääb pealispinna alla. Ühed teavad, milles asi, ja teised imestavad.


description: Maailma suurim ja nimekaim, Amsterdami dokumentaalfilmide festival valis võistlema koguni kaks filmi, mille pea- või kaastootjaks on Eesti stuudio Vesilind.

title: Maailma tippfestival kutsus võistlema korraga kaks Eesti stuudio filmi

maintext:
Vene noore dokumentalisti Ksenija Ohhapkina «Tule tagasi vabana» ja nimeka leeduka Audrius Stonyse «Naise ja liustiku» leiab keskmise pikkusega (40-60 minutit) filmide programmist, kus võistleb 15 linateost ja peaauhinnaks on 10 000 eurot.
Kummagi filmi produtsent on Riho Västrik, «Tule tagasi vabana» puhul pea- ja «Naise ja liustiku» puhul kaastootja. Mõlemad filmid on monteerinud Mirjam Jegorov ja muusika kirjutanud Robert Jürjendal.
«Tule tagasi vabana» on poeetiline dokumentaalfilm sõdadest räsitud Tšetšeenia küla elust, mille sümboolne keskpunkt on surnuaed.
«Küla elab ja hingab ühes rütmis. Hauakaevajatel on alati käed tööd täis. Surm on mägikülas igapäevane külaline. Polegi tähtis, et järjekordne sõda on lõppenud. Rahvas elab kättemaksu suletud ringis. Ringis joostakse ka Jumala poole palveid korrates. Sõjast allesjäänud noorte ja vanade meeste palve kõlab jooksujalu ringis lauldes kaugele ning aitab meestel unustada iseennast. Naiste ülekaal on silmaga märgatav, kuigi millegipärast tundub, nagu neid polekski nii palju. Tähelepanelikud silmapaarid jälgivad kõike ja mõistavad kõike. Kui tšetšeenid lahku lähevad, jätavad nad nägemist sõnadega: tule tagasi vabana!» on kirjas filmi sünopsises.
«Naine ja liustik» jutustab leedulannast Aušrast, kes on vabatahtlikult valinud üksinduse ja pühendanud oma elu loodusnähtuste vaatlemisele.
«3500 meetri kõrgusel Tjan-Šanis Almatõ linna kohal lasub tohutu Tuiksu liustik, mis hingab, tungib peale ja taganeb nagu suur amööb. Globaalne soojenemine sulatab halastamatult liustiku jääd, paljastades eelajaloolisi kivimikihte, samas järjekordne mägede karm talv katab need taas lume ja jääga. Väike inimene oma kaduvlühikese elu jooksul püüab neid igavikulisi protsesse dokumenteerida,» on kirjas filmi tutvustuses.
Lisaks leiab festivali kavast veel ühe Eesti kaastootmisel valminud filmi - Vitali Manski «Suguvõsa», mis on valitud ülevaateprogrammi «Meistrid». Selle filmi kaastootjaks on Marianna Kaat.
Kokku esitati festivalile 3495 filmi, millest sõelale jäi 297. Mullu pääses debüütfilmide võistlusele Toomas Järveti «Karmil pinnal» ja tunamullu keskmise pikkusega filmide võistlusele Manfred Vainokivi «Riigivargad».
Tänavune festival leiab aset 16.-27. novembrini.


description: Tänasest võivad eestikeelse kirjasõnaga end kursis hoida nii vaegnägijad kui ka need, kellel maha istumiseks ning raamatu kättevõtmiseks lihtsalt aega ei ole.

title: Tööd alustas Eesti esimene Iselugeja

maintext:
Eesti keeleteadlaste ja Elisa ühise koostöö tulemusel on valminud veel üks hea võimalus raamatute lugemiseks. Eesti keele instituudi teadlaste poolt välja töötatud, maailmas ainulaadne kõnesüntesaator loeb ette raamatutekste.
Eesti Keele Instituudi arendatud kõnesüntesaator teisendab teksti inimloetud audiofailiks. «Võib tunduda, et näiliselt lihtsa ja selgelt püstitatud ülesanne – teisendada kirjalik tekst kõneks – võiks kiirelt ja kergesti lahendada. Tegelikult on siin taga aastatepikkune töö ja sellist tunnet ei ole meil veel kordagi tekkinud, et nüüd oleks eestikeelne kõnesüntees lõplikult valmis,» kirjeldas tehtud tööd Eesti Keele Instituudi kõneuurimise ja kõnetehnoloogia osakonna juhataja, vanemteadur Meelis Mihkla.
Elisa juhatuse liige Andrus Hiiepuu sõnul on Elisa sooviks anda Eesti teadlaste rakendusuuringutele reaalne kasutus igapäevaelus. «Täna ongi Elisa esimene ettevõte Eestis, kes on aidanud luua Eesti keeleteadlaste poolt välja arendatud lahenduse baasil innovaatilise kaubandusliku teenuse,» märkis Andrus Hiiepuu.
Elisa iselugeja kasutamiseks on vajalik liituda Elisa Raamatu teenusega (saadaval Androidi ja iOSi platvormidel). Kellel rakendus juba varasemast ajast nutiseadmes, peaks uue funktsiooni kasutamiseks seda värskendama. Iselugeja ettelugemist võib kuulata nii telefonikõlaritest, kõrvaklappidest kui telefoniga ühendatud välisest helisüsteemist.


description: «Müstiline Venemaa», üks Vikerraadio populaarsemaid saateid, alustab uue suure teemaplokiga ning võtab luubi alla nõukogude filmi.

title: "Müstiline Venemaa" sukeldub värvikasse nõukogude kinomaailma

maintext:
Saate autori David Vseviovi sõnul saavad jututeemaks sündmused ja arengud nõukogude kinomaailmas, rõhuga Stalini valitsemisajale. Kuivõrd sekkus Stalin isiklikult filmide valmimise protsessi ning missugused olid tema maitse ja hinnangud? Millised olid tolle aja olulisemad filmid ning millised näitlejad mängisid neis peaosi? Kõigepealt alustatakse aga Leninist ja revolutsioonieelsest ajast.
Esimeses saates, 9. oktoobril kell 11.20, keskendutakse Lenini suhtumisele filmikunsti ning tema rollile filmides mänginud näitlejate valikul. Järgmises saates, 16. oktoobril, on teemaks revolutsioonieelne kinokunst, selleaegsed nimekad režissöörid, näitlejad ning populaarsemad filmid.
«Müstiline Venemaa» on Venemaa ajaloole pühendatud saatesari, mis käsitleb erinevaid külgi ja epohhe Venemaa ajaloo algusest kuni 20. sajandini. Vaatluse all on nii poliitiline ajalugu kui ka kultuurilugu. Saade on eetris alates 1997. aastast ning seda saab kuulata Vikerraadio eetris pühapäeviti kell 11.20.
Sarja järelkuulamise üldnumber läheneb kahele miljonile, tänaseks on saateid järelkuulatud 1 982 116 korda.


description: Teatris NO99 kestab Artishoki Biennaal 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kollektiivi SKATKA videot «Okasriigike» arvustab kunstiteadlane-dramaturg Eero Epner.

title: Artishoki Biennaal. Kohtuvad SKATKA ja Eero Epner

maintext:
Eesti publik otsib kultuurist iseennast. Võib-olla on see mujal samamoodi, ma ei tea, kuid Eestis on see nii. Teatrite piletimüügis läheb jõnks alati ülespoole, kui teemaks on Eesti. Ühe suure riigiteatri repertuaaris mängitakse lavastust «Eesti matus» juba 14. aastat – see peaks olema vist kõigi aegade rekord. Ma tundsin ühte tütarlast, kes mängis seal väikest tüdrukut ja pidi sama tegema kümme aastat hiljem.
Raamatumüügiedetabelites ronivad ülenädalati esikohale teosed, mis käsitlevad − jah, Eestit. Sofi Oksaneni «Puhastus», Andrus Kivirähki «Rehepapp» ja «Mees, kes teadis ussisõnu», Valdur Mikita «Lingvistiline mets» – neid trükiti kokku peaaegu 60 000 eksemplari, mis on pöörane arv. Elmo Nüganeni Eesti ajalugukäsitlevate filmide või järjest arvukamate folkloorifestivalide populaarsus on sellesama tahuka ühed osad, mis näitavad meile, et Eesti publik otsib kultuurist iseennast.
Aga mulle tundub, et varsti on see möödas. Ajastu on selline. Defineeritud ja ideoloogiliselt konstrueeritud rahvustunde asemel soovitatakse otsida dialoogi, suhtlust. «Ajalugu pole täppisteadus, vaid debatt, pidev väitlus,» ütles hiljuti ERMi uue hoone puhul Andres Kurg.
Me ei saa ega tohi kindlad olla üheski konstruktsioonis ja samas kisub väikerahvana meid pidevalt sääraste konstruktsioonide poole. Võib-olla tuleneb see eksistentsialistlikust ebakindlusest, tundest, et olemine on kogu aeg veere peal ja parem defineerida poolvägivaldselt mingi rahvustunne, kui jätta asjad debati hoolde. Ma ei tea. Aga nii ma mõtlesin, kui vaatasin ühe riigiteatri kohvikus SKATKA videot.
Nende selgituskiri oli arusaadav. Võib-olla isegi liiga arusaadav. Identiteet, konfigureerimine, mälu, tehnoloogia, struktuurid. Ma olen seda kõike juba lugenud, aga ilmselt on teemad endiselt olulised. Kuid nad on olulised mingil uuel moel. Mulle tundub, et Eesti on kulunud praeguste 30-aastaste jaoks popkultuuri märgiks, mis ei suuda nende jaoks endas enam ühtegi tõsiseltvõetavat tähendust kanda, ei positiivset ega negatiivset. Neis tekitab igikestvat üllatust ja hämmeldumist millegi konstrueerimine rahvusliku identiteedi kaudu.
SKATKA autorid elavad USAs ja Saksamaal ning sealtvaadatuna tundub Eesti vaid pildilise andmepangana, kust kaaperdatud elemendid mikserdatakse ilma igasuguse vääristava tundeta irooniliseks tainaks. Võib-olla on neil ka mõni selgelt defineeritav seisukoht, kuid nende selgeim hoiak on nõutus, mis näib olevat tervele põlvkonnale iseloomulik hoiak. Mida teha Eestiga, selle abstraktse moodustisega, mis on jäänud tähendustest niivõrd kuivale ja mille liitekohad on sedavõrd rebenenud, et kõik katsed neid tagasi kokku õmmelda mõjuvad vägivaldsena? SKATKA ei otsi Eestist iseennast. Nad ei otsi sealt vist üldse midagi. Sest mõnes heinakuhjas lihtsalt enam ei olegi nõela.
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «Orgaaniliselt kasvanud»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog ja Hanno Soans.


description: Fotograaf Tõnu Tormis kinkis Arvo Pärdi Keskusele fotonäituse «On Pärt». Näitus koosneb 30 klaasitud fotost, mis kujutavad helilooja Arvo Pärti aastatel 1978‒2005.

title: Tõnu Tormis kinkis Arvo Pärdi Keskusele fotonäituse "On Pärt"

maintext:
Kingitud fotode seas on näiteks ülesvõtted heliloojast ja produtsent Manfred Eicherist plaadi «Te Deum» salvestamiselt 1993. aastal Soomes Lohja maakirikus. Tõnu Tormise pildid kujutavad heliloojat ka aastal 1997, mil ECM plaadistas Niguliste kirikus koos Tõnu Kaljuste ja Eesti Filharmoonia Kammerkooriga «Kanon pokajaneni», samuti 1998. aastal pärast teose maailma esiettekannet Kölni katedraalis. Lisaks sisaldab näitus pilte teistelt välisreisidelt ja kaht fotot aastast 1978 koduses ümbruses, ühel neist koos abikaasa Nora Pärdiga.
«Kauaaegse Eesti Filharmoonia Kammerkoori lauljana on mul aastate jooksul olnud palju meeldivaid kokkupuuteid Arvo Pärdiga nii proovides ja kontsertidel kui ka plaadisalvestustel. See on võimaldanud teda fotoaparaadiga jälgida oludes, mis muidu oleks jäänud mulle kättesaamatuks,» ütles Tõnu Tormis.
«Tõnu Tormise fotonäituse jõudmine meie arhiivi oli oodatud sündmus ‒ tegemist on kvaliteetse terviknäitusega heliloojast, mida on varem mitmel korral eksponeeritud, sealhulgas Prantsusmaal, Taanis ja Šveitsis. Oleme fotograaf Tõnu Tormisele selle ilusa kingituse eest äärmiselt tänulikud!» sõnas Arvo Pärdi Keskuse tegevjuht Anu Kivilo.
«Keskusena soovime, et meie arhiiv koondaks võimalikult mitmekülgselt ja terviklikult Arvo Pärdi isiku ja loomingulise tegevusega seotud materjale. Tõnu Tormise fotonäitus on väärikas täiendus meie arhiivi kogule,» märkis Kivilo.
Kivilo sõnul saab fotosid keskuse uues hoones ka erinäitusena välja panna. Samuti võivad kokkuleppel keskuse ja fotograafiga näitust või üksikuid fotosid eksponeerimiseks laenata teised asutused.
Esimest korda eksponeeriti näitust aastal 2002 Arvo Pärdi 67. sünnipäeva puhul Rakvere muuseumis. Siis koosnes see 12 fotost. Sama aasta novembris sai 21 fotoni kasvanud näitust seoses Arvo Pärdi festivaliga vaadata Kopenhaagenis Taani Raadio kontserdisaalis. Praeguse mahu ja suuruse saavutas näitus aga 2005. aastaks, mil seda eksponeeriti nii Tallinnas, Tartus kui ka uuesti Rakveres. 2006. aastal jõudis näitus festivali «Culturescapes» raames veel Dornachisse Šveitsis, kus see oli väljas Goetheanumis, ning 2008. aastal eksponeeriti seda muusikafestivali «Marathon XXI» ajal Rennes'i ooperis Prantsusmaal.


description: 29. oktoobril esietendub Vabal Laval Telliskivi Loomelinnakus Helen Rekkori ja Teatriühenduse Misanzen koostöös valminud koguperelavastus «Süüria rahvalood».

title: Süüria rahvalood saavad lavastuseks

maintext:
Väljendid nagu «seitsme maa ja mere taga», «kord ennemuistsel ajal» ning «elasid kord» toovad pea igale iidsete lugude tarkust austavale inimesele silme ette põneva ja fantaasiarikka maailma. Läbi aegade on muinasjuttude ja rahvalugude peamine funktsioon olnud kanda edasi allegoorilist elamise juhendit, mille peamine võlu seisneb lugudes peituvais inimlikes moraalsetes väärtustes.
Trupp eesti teatriloojaid on asunud detektiivitööle, et analüüsida Süüria rahvalugudes peituvaid tarkuseid ning tõdesid. Eemärgiks on uurida ning vaadelda lugusid läbi võimalikult laia spektri, saamaks aimu kultuurilisest ja pärimuslikust taustast tulenevatest erinevustest ning ka sarnasustest.
Lavastuse dramaturgia aluseks on raamat «Folktales from Syria», mis koondab endasse süüria poeedi Samir Tahhani poolt kogutud pärimuslugusid. «Süüria rahvalood» koosneb kümnest muinasjutust, mis on esitatud nii läbi varjuteatri, groteski, komöödia kui ka draama võtmestiku.
Helen Rekkori ja Teatriühenduse Misanzen koostöös valminud koguperelavastus «Süüria rahvalood». / Mats Õun
Lavastaja Helen Rekkor, dramaturg Liis Väljaots, kunstnik Maarja Pabunen, videokunstnik Kristin Pärn, heliloojad ja helikujundajad Martin-Eero Kõressaar ja Villem Rootalu, valguskunstnik Priidu Adlas.
Mängivad Artur Linnus, Katrin Kalma, Rauno Kaibiainen ja Shannon Quinn. Vaba Lava ootab uuslavastust vaatama kõiki alates 5. eluaastast.


description: Täna algab teatris NO99 Artishoki Biennaalil 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kunstnik Elis Saarevälja installatsiooni «Küllaltki hästi» arvustab kultuurikriitik Alvar Loog.

title: Artishoki Biennaal. Kohtuvad kunstnik Elis Saareväli ja kriitik Alvar Loog

maintext:
Ajus süttivad öötuled...
Olen oma pika, ent tühise elu jooksul vaadanud palju erisugust teatrit. Sealhulgas kahetsus- väärselt palju sellist, mille peamine soov ja olemisõigustus on olla iga hinna eest võimalikult erisugune. Kuid nüüd sattusin esimest korda etendusele, mille ainus esineja ja etteaste on eesriie.
Oh kui palju on mul olnud teatriõhtuid, mille puhul olen tagantjärele soovinud, et saalist nähtu oleks piirdunud üksnes suletuks jääva eesriidega; kus eesriie – see teatri semiootiliselt laetud, ent semantiliselt tühi funktsioon, mis markeerib etenduse/vaatuste algust ja lõppu – oli minu jaoks parim, mida laval näha sai.
Eesriie on teatris tavapäraselt piir: eikellegimaa lavalt pakutava kunsti ja saalis istuva publiku vahel. Kuid Elis Saarevälja installatsiooni puhul täidavad eesriide harjumuspärast funktsiooni hoopis teatrisaali uksed. Prožektorite suunatud kiired osutavad, et eesriie ise on sedapuhku etendus. Istun maha. Eesriie ja mina – nüüd oleme siis viimaks kahekesi.
Midagi rohkem ei ole ja sisetunne ütleb, et midagi rohkem ei tule. Ei tulegi.
Seekord ei sega teater meie kohtumist. Selgub, et eesriidel on rääkida lugu, tema staatiline olek on omal moel dünaamika väljendus, ta on semantiliselt laetud. Selle kallist materjalist eesriidega on midagi tehtud. Teda on väärkoheldud. Kogemata või kunsti nimel? Vist viimast, sest eesriie ise paistab olevat rahul. Ta edvistab. Ta uhkeldab oma aukudega.
Selline äraspidine bling-bling , räbaldumise glamuur, dekadentsi poeesia. See eesriie on justkui puujalaga printsess. Ma ei suuda valida, kas peaksin teda imetlema või talle kaasa tundma? Samas karjub eesriie – või täpsemalt need temas leiduvad lõputud augud – hoopis interpretatsiooni ja kontseptuaalse raami järele: «Tõlgenda mind! Anna mulle tähendus! Sest see tähendus on mu elu, ilma selleta olen lihtsalt üks deformeerunud tükike tekstiili!»
Püüan pakkuda semiootilist vastutulelikkust ja pingutan mõne aja kogu oma vähest kooliharidust ning nappi kujutlusvõimet appi võttes. Kuid eesriie on minu jaoks oma monumentaalsusest, totaalsusest ja sümpaatsusest hoolimata täiesti tähendusvaba. Minu teadvus vaikib. See on kuldne vaikus. Mu pisikese aju loperdav kõvaketas aeglustab oma pöörlemise hoogu ja jääb viimaks peaaegu seisma.
Ajus süttivad öötuled. See pole mitte väsimus või igavus, vaid tühjus. Eneseküllane tühjus. Magus tühjus. Sattumine mittekuhugi. Teadvuse ajutine tagasijõudmine looteasendisse. Oh kaunis hetk, sa viibi veel ... Saalist välja astudes leian uue – ja teatud mõttes lunastava? – tõlgenduse hoopis iseendale: kui nooremana poleks ma oma pettumuseks osanud sedatüüpi tähistajale tähendust leida, siis nüüd – vanema, tuimema ja rumalamana – oskan ma selle tähenduse õnnelikult leidmata jätta.
*********
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «LAPS»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog jaHanno Soans.


description: Just selline ülestunnistus seisab Mihkel Raua peatselt ilmuvas raamatus «Kus ma olen ja kuidas sina võid palju kaugemale jõuda». Raamatu avalik esitlus toimub 28. oktoobril kell 17:00 Solarise Apollo kinosaalis number 3. Postimees teeb sellest otseülekande.

title: Teismeline andis Mihkel Rauale vastu hambaid

maintext:
Seniks avaldame katkendi ilmuvast teosest. Niisiis…
Algus
Ma ei unusta seda päeva kunagi. Teismeline koolipoiss andis mulle suure rahvahulga ees niimoodi vastu hambaid, et ma toibun sellest tänaseni.
Mind kutsutakse tihti koolidesse esinema, huvijuhid ja õppealajuhatajad üle Eesti näivad uskuvat, et «õigete» asjade minu suust kuulmine võiks nende õpilasi õppima innustada. Kui mitte just hiilgavalt, siis natuke paremini ehk ometi.
«Räägi, et haridus on vajalik,» palub koolidirektor.
«Rõhuta lugemise olulisust» annab kirjandusõpetaja enne lastega kohtumist juhiseid.
«Kõnele matemaatika tähtsusest meie e-revolutsioonis,» palub matemaatikaõpetaja.
«Terves kehas terve vaim, on ju?» pilgutab kehalise kasvatuse õpetaja silma, kui järjekordsesse noorukitega täidetud aulasse sisenen.
Mulle meeldib koolides käia. Esiteks olen ma haiglaselt edev, olen kogu elu unistanud jumalaks saamisest ja sadade teismeliste katkematut aplausi kuuldes tekib mul hetkeks kujutlus, et see on mul õnnestunud.
Teiseks meeldib mulle küsimustele vastata, isegi kui need koolist kooli üha korduvad.
Kuidas tulid mõttele kirjutada raamat?
Kas see oli lavastatud, kui tüüp sulle superstaari saates vett näkku viskas?
Miks sa poliitikasse läksid?
Miks sa poliitikast ära tulid?
Kas inimesed, kellest sa «Musta pori näkku» raamatus kirjutasid, vihkavad sind nüüd?
Miks sa «Me armastame Eestit» saates Peeter Ojale kogu aeg halvasti pead ütlema?
Küsimused on samad, vastused reeglina ka, kuid midagi erilist on igas kohtumises. Ma ei saanud sellest aastaid aru, kuni juhtus midagi ootamatut.
Ülenurme, 24. november 2014
Olen järjekordsel kohtumisel: Ülenurme gümnaasium, saal lapsi täis nagu alati. Küsimused ikka samad ja mina enam-vähem vormis. Pole olemas niisugust torukübarat, millest mustkunstnik Raud lihavõttejänest välja ei tõmbaks. Isegi «miks su naine kakskümmend aastat noorem on?» ja «kas on ilus superstaari saates noorte unistusi purustada?» ei suuda mind kõigutada.
«Jajah,» vastan ma esimesele, «eks sinugagi võib samamoodi minna, võib-olla on su tulevane naine praegu kolmekuune.» Noored lõugavad naerda. Ja teisele ütlen: «Oma unistuse suudab purustada ikka inimene ise. Eriti siis, kui ta viisi ei pea ja lauljaks üritab saada.»
Äkki tõuseb aga viimases reas käsi.
«Aga palun,» annan ma sõna krussis juustega kõurikule.
«Mul on sulle küsimus,» teatab noormees. Nad ütlevad mulle alati sina ja ma tõlgendan seda märgina enda nooruslikkusest, millele ma igal kohtumisel teadlikult mängin.
«Tulista, küll ma ellu jään!» vaimutsen ma vastu.
Ja siis ta tulistab. Täpselt nagu ma palunud olin.
«Mis mõttega sa siia tulid?»
Saal on haudvaikne. Ma ei suuda ühtegi head vastust leida ja õige vastus on halb. Direktor kutsus, võiksin ma öelda, aga ei ütle, sest ta ei kutsunud. Ma ise trügisin.
Käib valimiskampaania ja ma kandideerin Tartus riigikokku. See tähendab, et tuleb igal pool nähtav olla, kaasa arvatud koolid Tartus ja selle lähiümbruses. Enamik õpilasi valida ei saa, kuid kampaaniameister ütles, et kui laps läheb koju ja räägib seal, et «meil käis Mihkel Raud koolis, küll ta on lahe vend!», siis valivad ema ja isa just nimelt Mihkel Rauda. Mis on muidugi täielik jama, aga seda ma sel hetkel veel ei tea.
Ma olen halvatud, sest noorhärra küsimus oli täpne ja terane. Võimalik, et täpseim ja teraseim, mida mulle kunagi esitatud on.
Siin ma siis seisan. Vaikus. Viis sekundit. Kümme. Viisteist. Kohe puhken nutma ja siis on Õhtulehel, millest esikaanel pasundada. See on mu kampaania lõpp. Too noormees suudab midagi, midagi ei suutnud isegi Eesti Ekspress ühe mulle kuuluva ettevõtte raamatupidamises sonkides: ta lõpetab mu poliitilise karjääri enne, kui see on alanud.
Abi saabub sealt, kust ma seda kõige vähem oodata oskan. Teises reas tõuseb prillidega preili ja vastab minu eest: «Ta tuli siia, sest tal on meile palju kasulikku rääkida.»
Tegelikult ju ei ole. Või noh, on ju küll, aga miskipärast ma ei räägi.
Järgneb....


description: Kultuuriministeeriumis toimub täna, 5. oktoobril kohtumine, millel Kultuuriministeerium tutvustab Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK), Narva linna ja Siseministeeriumi esindajatele Narva Aleksandri suurkiriku edasise kasutamise võimalusi. Kultuuriministeerium esitab välja töötatud nägemuse Vabariigi Valitsusele veel sel kuul.

title: Kultuuriministeerium otsib Narva kirikule rakendust

maintext:
Valitsuskabinet tegi Kultuuriministeeriumile ülesandeks koostada kiriku kui avalikus kasutuses oleva hoone kontseptsioon tänavu juunis.
Kultuuriministeeriumi kultuuriväärtuste asekantsler Tarvi Sits ütles, et Kultuuriministeerium pakub valitsusele kaalumiseks kolme varianti: paigutada hoonesse Narva Linnaraamatukogu, rajada sinna multifunktsionaalne kultuurikeskus või tagada praeguse olukorra säilimine. Sitsi sõnul kaldub Kultuuriministeeriumi eelistus raamatukogu poole.
«Narvas on Eesti keskmisest kõrgem laste ja noorte lugejate osakaal, kuid olemasolev Narva keskraamatukogu on amortiseerunud. Sellele tasub tõsiselt mõelda, kui idee leiab laiemat toetust – eriti oluline on toetus kohalike elanike seas,» ütles Sits. Ta lisas, et raamatukogu ehitamise vajadus on Narva linna arengukavas välja toodud, kuid selleks pole olnud sobivaid sihtprogramme.
Sitsi sõnul on tühjaks jäävatele kirikuhoonetele uue funktsiooni leidmine väga aktuaalne kogu Euroopas ning suurkiriku hoone võiks olla Eestile hea harjutus. «Kontserdisaali puhul tuleks arvestada muuhulgas, et nii Narvas kui ka selle lähipiirkonnas on juba praegu loodud mitmekesiseid võimalusi kontserttegevuseks – kasvõi Jõhvi kontserdimaja või riigi toel Narva rajatav Vaba Lava keskus. Võimalus on ka hoone praegu lihtsalt seisma jätta paremaid aegu ootama,» märkis Sits. Ta toonitas, et mistahes lahenduse puhul ei takista miski ka jumalateenistuste läbiviimist, kui ruumid on selleks sobivad.
Esitatud lahenduste realiseerimise hind tuleb eraldi välja arvutada koostöös Riigi Kinnisvara Aktsiaseltsiga (RKAS). Seegi saab toimuda siis, kui valitsuskabinet on ma otsuse teinud.
Narva Aleksandri suurkiriku hoone kuulub Siseministeeriumile. Hoone olukord on praegu üldiselt rahuldav, kuna välised taastamistööd on suures ulatuses tehtud. Siseruumid jagunevad seisukorra järgi kaheks. Heas korras taastatud ja kasutusel on torniosa koos tänapäevaste kommunikatsioonidega, kuid varisemisohtlik saaliosa on täies ulatuses kasutuseta ja külastajatele turvalisuse kaalutlustel suletud.


description: Preemia žürii liikmed Tiit Pääsuke ja Saskia Järve Eesti Maalikunstnike Liidust, Maria Arusoo ja Reimo Võsa-Tangsoo Eesti Kultuurkapitalist, Vano Allsalu ja Elin Kard Eesti Kunstnike Liidust otsustasid 2016. aasta Konrad Mäe nimelise preemia ja medali omistada maalikunstnik Sirja-Liisa Eelmale isiknäituse «Tühi tähi» eest Vaal galeriis.

title: Selgus Konrad Mäe preemia laureaat

maintext:
Konrad Mäe nimelist medalit ja rahalist preemiat, mille väärtus on 3200 eurot, annavad alates 1979. aastast välja Eesti Kunstnike Liit, Eesti Maalikunstnike Liit ja Eesti Kultuurkapitali kujutava- ja rakenduskunsti sihtkapital.
Preemia pidulik üleandmine toimub teisipäeval, 1. novembril 2016 kell 17.00 Tallinna Kunstihoones (Vabaduse väljak 8, Tallinn).
Žürii hinnangul on Sirja-Liisa Eelma maalikunstnik, kelle oskus ja järjekindlus pildistruktuuri optiliste võimaluste analüüsimisel ning tõlgendamisel maalikunsti vahenditega on tähelepanuväärsed. Eelma teoste sisuks on tühjuse kujundi, peatunud hetke või tähendustevaba ruumi motiivistiku rakendamine. Eelma vastandab ja võrdleb ruumilisi dimensioone maalikunstis, väljudes sageli maalikunsti traditsioonilistena mõistetavatest piiridest. Jälgides ja analüüsides enda tegevuse tulemuse mõju vaatajale, muudab ta oma teosed filosoofilise mõtiskluse ajenditeks.
Sirja-Liisa Eelma on lõpetanud 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia maalikunsti osakonna ja osaleb näitustel alates 1994. aastast. Olles tuntud kontseptuaalse maalikunstnikuna ja joonistajana, kuulub Sirja-Liisa Eelma loomingusse ka mitmeid kohtkindlaid ja sotsiaalseid kunstiprojekte. Eelma kujundikäsitluse, kontseptuaalse mõtte ja maalitehnilise nõudlikkuse koostoimel tasakaalustatud looming keskendub juba aastaid varjatud või vaid aimatavate objektidega seotud ootustele, võimalustele ja ebamugavustundele.
Preemia kandidaatideks esitati sel aastal Eesti kunstiinstitutsioonide poolt Sirja-Liisa Eelma (1973) isiknäituse «Tühi tähi» eest Vaal galeriis, Kristi Kongi (1985) maaliinstallatsiooni «Pilk läbi pisarate» eest Köler Prize nominentide näitusel Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis ja loometegevuse eest 2016. aastal, Tiiu Pallo-Vaik (1941) isiknäituse „Puudutus“ eest Vabaduse galeriis, Laura Põld (1984) isiknäituse «Sada ulma keset merd» eest Tartu Kunstimuuseumis, ühisnäituse «Kohataju» eest koos Johna Hanseni ja Katrine Gram Slothiga Tallinna Kunstihoone galeriis ning osalemise eest grupinäitusel «Suur maalritöö» Evald Okase Muuseumis Haapsalus; Anna Škodenko (1986) isiknäituse «[väli] mis on peaaegu puhas» eest Hobusepea galeriis ja loometegevuse eest 2016. aastal, Edgar Tedresaar (1984) isiknäituse «Teekond vabadusse» eest Tartu Kunstimaja monumentaalgaleriis ja Einar Vene (1952) isiknäituse «Tappa lohet» eest Vabaduse galeriis.
Konrad Mäe nimelist medalit ja preemiat annavad Eesti Kunstnike Liit, Eesti Kultuurkapital ja Eesti Maalikunstnike Liit alates 1979. aastast, meenutades sellega Konrad Mäe sünnipäeva 1. novembril ja Mäe olulisust siinse maalikunsti arengus. Preemia antakse maalikunsti teose, teoste seeria, näituse või kunstiprojekti eest, mis on oluliselt rikastanud eesti maalikunsti ning olnud avalikult eksponeeritud ajavahemikul väljaandmisele eelneva aasta 1. novembrist kuni väljaandmise aasta 1. novembrini. Konrad Mäe preemia määramise eeltingimuseks ei saa olla teose või loomingu seostatavus mingi kunstivoolu, stiililise kontseptsiooni või tehnilise menetlusega, samuti traditsionaalsuse või novaatorluse tunnuste olemasoluga. Preemia määramine kunstnikule on ühekordne. Preemiaga kaasneva medali autor on metallikunstnik Enn Johannes. Alates 1979. aastast on preemia pälvinud paljud silmapaistvad Eesti maalikunstnikud: Olga Terri, Tõnis Saadoja, Lembit Sarapuu, Alice Kask, Kaido Ole, Enn Põldroos, Toomas Vint, Merike Estna, Peeter Mudist, Jaan Toomik, Lembit Saarts, Tiit Pääsuke, Valeri Vinogradov, Aili Vint, Olev Subbi, Sirje Runge, Jüri Arrak, Peeter Allik, Lola Liivat, Andres Tolts, Uno Roosvalt, Laurentsius & A.D., Erki Kasemets, August Künnapu ja paljud teised.


description: Eesti vabariigi 100. sünnipäevaks korraldatud mängufilmide konkursi hindamisel rahastuseta jäänud Factory OÜ viis vaidluse Tallinna halduskohtusse, kus jäi aga kolmapäeval kaotajaks.

title: Kohus jättis filmitootja kaebuse EV100 filmikonkursi asjus rahuldamata

maintext:
Tallinna halduskohus jättis läbi vaatamata nõuded, millega OÜ Factory palus tühistada EV100 filmikonkursi žürii otsused ning Sihtasutuse Eesti Filmi Instituut (EFI) otsused, millega määrati EV100 audiovisuaalteoste toetusprogrammi raames OÜ Allfilm projektidele «Tõde ja õigus» ja «Võta või jäta» stsenaariumi- ja arendustoetus. Ka muus osas jäi OÜ Factory kaebus rahuldamata.
Eesti Vabariik 100 mängufilmide konkurss kuulutati välja Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks valmivate filmide leidmiseks. OÜ Factory esitas 2013. aastal EV100 mängufilmide konkursile projekti «Purjetamine vabadusse».
Konkurss toimus kolmes etapis. Factory projekt «Purjetamine vabadusse“ osutus valituks nii konkursi esimeses kui ka teises etapis. Konkursi kolmandas voorus ehk lõppvoorus kaebaja film žürii toetust aga enam ei pälvinud.
Factory esitas EFIle vaide EV100 mängufilmide konkursi hindamistulemuste kehtetuks tunnistamiseks. Factory taotles uue žürii kokkukutsumist ja uut hindamist. Uut žüriid aga ei moodustatud ega uut hindamist ei korraldatud. EFI lubas Factory filmiprojekti osalema tootmistoetuste taotluste vooru, kaebaja taotluse jättis EFI aga rahuldamata.
«Käesoleval juhul ei omanud žürii otsus kohtu hinnangul kolmandas etapis tähtsust kaebajale tootmistoetuse määramisel, kuna teda lubati tootmistoetuste vooru osalema vaatamata žürii mittetoetavale seisukohale. Kohtus ei leidnud tõendamist ausa menetluse põhimõtte rikkumine kaebajale tootmistoetuste määramisel,» selgitas halduskohtu pressiesindaja kolmapäevast lahendit.
Kohus leidis, et kaebaja kaebeõigus saab piirduda selle kontrollimisega, kas tema filmiprojekti hinnati ausa menetluse põhimõtteid järgides. Kaebajal ei ole kaebeõigust selleks, et veenduda, kas kõik konkursil osalenud filmid jõudsid lõppvooru põhjendatult.
Seega puudub kaebajal ilmselgelt subjektiivne õigus nõuda žürii kahe esimese hindamisetapi tulemuste tühistamist või nende õigusvastasuse tuvastamist. Kaebajal puudus ka kaebeõigus tuvastada žürii otsuste õiguspärasust neis voorudes, kus tema film edukaks osutus, leidis halduskohus.
Kaebaja on palunud tuvastada EV100 filmižürii teise vooru ja kolmanda vooru otsuse tühisuse žürii pädevuse puudumise tõttu. Kohtule jäi arusaamatuks, millist olukorda kaebaja nimetatud nõudega soovib saavutada. Juhul, kui kohus rahuldaks kaebaja nõude formuleeritud kujul, tooks see endaga kaasa žürii otsuste tühistamise kõigi EV100 konkursil osalenud filmide suhtes, sh kaebaja filmi suhtes ning vajaduse maksta tagasi juba väljamakstud toetused, kuna langeks ära toetuse väljamaksmise eeldus ehk konkursi läbimine. Sellise nõude esitamiseks puudub kaebajal aga kaebeõigus.
Kohus leidis, et žürii tegevuses ei rikutud konkursi esimeses etapis anonüümsuse põhimõtet. Konkursi läbiviimisel oli tagatud, et esitatud filmiideed ei olnud seostatud konkreetsete autoritega. Seda, et žürii liikmeid filmiidee taga seisvaid autoreid ühelgi juhul ära ei tunne, ei ole võimalik tagada. Mõnest filmiideest ja selle autorist teadlik olemine ei tähenda aga ilmtingimata selliste projektide eelistamist.
«Purjetamine vabadusse» produtsent on Meelis Niinepuu ja režissöör Peeter Rebane.