description: Töö tuleviku mõistmine on keeruline, kui mitte võimatu. MacArthuri fondi andmetel saavad 65 protsenti praegustest koolilastest tulevikus tööd ametitel, mida praegu veel ei eksisteeri, kirjutab GE Fondi hariduse ja oskusõppe tegevdirektor Kelli Wells.

title: Kelli Wells: noortel muutub töö leidmine tulevikus keerulisemaks

maintext:
Tehnoloogia, globaliseerumine ja mitmed teised tegurid kujundavad töö definitsiooni järjest ümber, kuid üheks püsivaks omaduseks jääb vajadus pehmete oskuste järele – «oskused elu tarbeks». Partneritevaheline arupidamine, ajurünnakud ja koostöö on tänapäeva professionaalidele tuttavad, kuid me ei saa eeldada, et see tuleb loomulikult, eriti nende miljonite õpilaste puhul, kel puudub ligipääs korralikule väljaõppele ning kolledži ja karjääriplaneerimise ressurssidele. Kasvav ülemaailmne oskuste taseme ebavõrdsus viitab sellele, et paljud noored töötajad on juba maha jäämas.
USA tööjõustatistika büroo andmetel on USA majanduses 5,9 miljonit vaba töökohta, kuid 7,8 miljonit inimest on jätkuvalt töötud. Euroopas on 5,6 miljonit noort töötut ning veel kaks miljonit selliseid, kes ei käi ei tööl ega koolis.
Puudulikud oskused
Samal ajal kui noored inimesed üle kogu maailma väljendavad indu tööle asuda, on paljudel ettevõtetel enda sõnul raskusi leida kandidaate, kes kvalifitseeruksid vabadele positsioonidele. Näiteks üks hiljutine küsitlus Ida-Aafrikas leidis, et kuni 63 protsendil hiljuti kooli lõpetanutest «puuduvad tööturule sisenemiseks vajalikud oskused».
Erinev oskuste tase on aga äärmiselt kulukas. Hiinas maksab see igal aastal majandusele hinnanguliselt 250 miljardit dollarit. USAs on iga-aastaseks kuluks 160 miljardit dollarit ning ettevõtted kaotavad 14 000 dollarit iga üle kolme kuu täitmata olnud ametikoha pealt, aga maksumaksjad on need, kes kannavad töötuskindlustuse ning teiste turvavõrguprogrammide koormat. Ühendkuningriigis ja Austraalias vastavalt on ebavõrdsete oskuste taseme kuluks 29 ja 6 miljardit dollarit aastas.
Kui töökohad on liiga kaua täitmata, kasvab tõenäosus, et nendele tehakse allhange madalama tööjõukuludega riikides või sobilikemate andekate inimeste seas. Selline trend on praegu ohustamas traditsiooniliselt stabiilseid majandusi ning mitmete hinnangute järgi pole 2020. aastaks umbkaudu 23 miljonil inimesel arenenud majandustes õigeid oskusi luua tähendusrikast ja tulusat karjääri.
Samal ajal suurendab oskuste tasemete ebavõrdsust müüt, et pehmed oskused on kaasasündinud ja ainult tehnilisi oskusi saab õpetada. Reaalselt saab aga õiges keskkonnas ja õigete vahenditega õpetada ka näiliselt abstraktseid omadusi, nagu näiteks tööeetika, probleemilahendusvõime ja eneseteadvus.
Uute oskuste omandamine
Paljud õpilased ei suuda täpselt mõista, millised oskused neil puuduvad, aga nad on teravalt teadlikud, et tulemusena kannatab nende enesehinnang. Võtame näiteks Bostonist pärit õpilase Abi, kel oli koduses elus raskusi, mistõttu ta kunagi uskus, et ta ei saa kunagi edukaks. Lihtsad mentorlus- ja väljaõppeprogrammid GE fondi poolt rahastatud mittetulundusorganisatsioonis College For Every Student (kolledž igale õpilasele) õpetasid talle olulisi oskusi ja tõstsid ta enesekindlust, andes sedasi lükke tõhusale enesearengutsüklile.
Oskuste tasemete ebavõrdsus on tõesti suurem madala sissetulekuga majapidamistest pärit noorte puhul, kes suuresti jäävad ilma haridus- ja töövõimalustest. Ainult 9 protsenti inimestest selles demograafias suudab omandada kõrgharidust, kuigi kolledži lõpetamine on tänapäeva majanduses enamikule töökohtadele kandideerimisel eelduseks. 2018. aastaks nõuab üle 60 protsendi USA 47 miljonist tööpakkumisest mingisugust keskhariduse järgset haridustaset.
Oskuste ja võimaluste ebavõrdsus käivad käsikäes. Kui me ei paranda ligipääsu kõrgharidusele ja kutseõppele igasuguse majandusliku taustaga noortele, muutuvad lõhed vaid suuremateks ning ebavõrdsus vaid süveneb, tuues kaasa ilmselgeid tagajärgi sotsiaalses ja poliitilises stabiilsuses.
Kuidas lahendada?
Õnneks on seda probleemi võimalik lahendada. Enneolematute muutuste ajastul vajab tuleviku majandusliku tervise ja stabiilsuse tagamine minimaalselt seda, et me laiendame juurdepääsu haridusele ja kutseõppele kõigile tulevastele tööjõu osalistele, mitte ainult valitud üksikutele.
Olenemata meie lähenemise sisust, peab see olema koostöövalmis ja kõikehõlmav – tagades, et noored inimesed õpivad ära ka pehmed oskused, mida neil tulevikus erinevates olukordades vaja võib minna. Eesmärgipärase rahastamise ja jagatud strateegilise raamistikuga saavad valitsused, haridusandjad ja ettevõtted oskuste tasemete ebavõrdsust ühtlustada nii praeguste tööturule sisenevate noorte jaoks kui tulevastele põlvkondadele.
Tänapäeva noored on mitmekülgsed, targad ja kindlameelsed tuleviku tööjõuprobleemidega tegelemisel. Era- ja avalikele institutsioonidele langeb vastutus õpetada praegustele õpilastele, kuidas nende probleemide jaoks valmis olla.
Õige strateegia abil saame aidata miljoneid noori kindlustada endale koht kahekümne esimese sajandi majanduses. Iga täna pehmeid oskusi arendav õpilane võib tulevikus maailma aastakümneteks paremaks muuta. Selline on tulevik, mis oleks kasulik meile kõigile.


description: Hea finantstervisega laenaja hoiab majandust elus või koguni käivitab selle, kirjutab AS Bigbank Eesti maajuht Andrus Kuus.

title: Andrus Kuus: miks peab inimesi pankade eest kaitsema?

maintext:
Positiivne krediidiregister näitab kõiki inimese laenukohustusi, ilma inimest halba valgusesesse panemata (negatiivne näitab, kes oma kohustusi ei täida). Positiivset krediidiinfot kogutakse üheksateistkümnes Euroopa Liidu riigis, Eestis ei ole seda kunagi tehtud. Alles nüüd lõid Eesti pangad ja krediidiasutused sellise registri, mis kaitseb inimesi pankade ehk nende endi eest.
Positiivse registri puudumisele Eestis juhtis tähelepanu ka Maailmapank. Kui 1993. aastal loodi Eesti Krediidiregister, mis hiljem muutus maksehäirete registriks, oli see mõeldud peamiselt firmade ja pankade kaitseks. Nüüdseks on olukord pöördunud.
Täna on raske leida inimest, kes ei vaja oma elu ülesehitamise ajal välist rahalist abi, laenu. Kodulaen, autoliising ning tarbimislaen on ühiskonna igapäevased osad – see on normaalne, et meil on mõned laenud. Oleme harjunud laenama. Kuid milleks meile positiivne register?
Kui teil aega ei ole, siis ostke seda!
Laenamine on osapoolte jaoks arukas, sest kasu saavad omal moel mõlemad, kuigi eraldi oleks nende tulusus null või isegi negatiivne. Laenaja saab kasutada uut ressurssi oma ideede elluviimiseks ning andja suurendab oma vara. Laenaja raha seisaks muidu tegevusetult ega teeniks tulu. Raha välja laenates aidatakse ellu viia lisaks ka nende ettevõtete ja inimeste ideid, kuhu laenuvõtja oma raha suunab.
Laenamise mõju on läbi aegade peetud ühiskonna produktiivsuse tõstjaks. Seega on laenajal eriti suur roll ühiskonna toimimises, sest laenamine on osa ühiskonna mootorist, vereringest, mis selle tööle paneb ja töös hoiab.
Keskajal nimetati laenuandjaid «aja müüjateks», kuna laenuga sai osta tulevikku, tuua see tänasesse päeva. Nüüdseks on laenu võtmine nii tavaline, et enam ei saa inimesed aru, et ka nüüd ostetakse hetkel kättesaamatut ehk tulevikku. See tähendab auto ostmist kohe, mitte siis, kui oled raha kokku kogunud – mis oli tavaline 30 aastat tagasi.
Mida rohkem hakkasid pangad laenama, seda keerulisem oli iga uue kliendi puhul kindlaks teha, kas ressursi saaja on vastutustundlik ning maksujõuline. Täna on sellele veendumusele veel keerulisem jõuda, sest laenajaid on palju. Aga kust saada adekvaatset teavet?
Eestis on krediidiregistri rolli siiani täitnud ettevõtete endi andmebaasid. Seevastu on mitmes Euroopa riigis krediidiregistris olemine lausa kohustuslik ning sealt kaudu on laenud volitatud asutustele ka nähtavad. See eeldab loomulikult teenusepakkujate olemasolu, kas riigi enda poolt või erasektorit kaasates. Kuid kelle jaoks on see teema Eestis piisavalt oluline, et koorem eestvedajana enda peale võtta?
Aga kust ma tean, et sa suudad tagasi maksta?
Tänavusest varasügisest on võimalik näha esimesi tõsiseid samme viimastel aastatel Eestis aruteluks olnud positiivse krediidiregistri loomisel. Nõudlus (loe: vajadus) ja pakkumine ning krediidiasutuste hea tahe registriga liituda on olemas.
See register aitab lepingu sõlminud osalejaid, võimaldades neil jagada andmeid inimeste maksehäirete ja laenukohustuste kohta, et teised krediteerijad saaksid kontrollida uut potentsiaalset klienti. Kaitsta teda tema enda võimaliku vastutustundetu käitumise eest.
Taustakontroll hoiab ära inimese sattumise võlgade oravarattasse, kus ühe laenu maksmiseks võetakse järgmine, kuni inimene satub makseraskustesse. Lisaks tuleb teha kindlaks, et registri kasutajatel poleks võimalik seda kuritarvitada, et ei tekiks probleeme andmekaitsega.
Usun, et uus register hakkab Eesti üldist laenuturgu olulisel määral korrastama – vähendades (ülejõukäivaid) laenusummasid ning laenulõksu sattumist. Seejärel saavad ka pangad oma intresse vähendada, sest halbade laenude osakaal kahaneb. Mis kõige tähtsam – laenude kvaliteet suureneb, kuna toimub vähem lõhki laenamist.
Laenuandja tahab alati, et laenajal läheks hästi!
Eestis on tarbimislaenude turg arengu algfaasis ning registri olemasolu võimaldab juba varajastes etappides rakendada laenuandjatele riigi poolt pandud kohustust, laenata vastutustundlikult, adekvaatselt. Kindlasti ei ole üks meede kogu probleemi lõpuni lahendav, et arendada tarbimislaenu turgu vastutustundlikuks, kuid riigi ja laenuandjate koostöös on võimalik palju ära teha. Ühise keele leidmine kõigi osapoolte vahel on seejuures prioriteet.
Ettevõtted keskenduvad vastutustundliku laenamise printsiipide edasiarendamisele ning riik omakorda selleks soosiva keskkonna loomisele. Näiteks, selle aasta alguses rakendatud reklaamiseaduse muudatus ei anna ettevõtetele võimalust oma tarbijaid harida, sest isegi sõna «laen» kasutamine on keelatud. Arusaamatu. Tarbija harimisel on selge ja oluline roll vastutustundliku laenamise põhimõtte rakendamisel ning riik saab reklaamiseadust üle vaadates siin turu arengut toetada.
Registri kasutus ja tulemuslikkus sõltub suuresti sellega ühinenud turuosalejatest. Kindlasti mõjutab see ka laenuturule sisenevaid uustulnukaid, kes on laenu võttes ettevaatlikumad, kuna nende puudumine registrist tõstab laenuandjate riski, mis väljendub lõpuks kõrgemas intressis. See võib tunduda küll ebameeldiv, kuid pikemas perspektiivis toob kasu nii laenuandjale kui ka -võtjale.
Kas positiivne krediidiregister peaks jääma vabatahtlikuks või tuleks see muuta kõigile laenajatele kohustuslikuks? Eriti on see küsimusi suurpankadele, kellel on olemas klientide krediidiandmete baas ning neile võib tunduda, et neile sellest piisab. Kui krediidiregister kaasaks ka suurpanku, saaksid kõik krediidiasutused paremini oma kohustusi täita. Nende välja antud laenud oleksid vastutustundlikumad, sest klientide kontroll oleks usaldusväärsem. Kõik võidaksid!

fasttext_language: et


authors:
Anne Mccullom
Eesti Üro Esinduse Sekretär

description: Eesti ÜRO esinduse sekretär Anne McCullom jagab välisministeeriumi blogis oma isiklikke muljeid presidendivalimistest USAs.

title: Eesti ÜRO esinduse sekretär: kuidas Ameerika presidenti valis

maintext:
New York City, 8. november 2016 hommikul kell 8
Valimisjaoskonnad New York Citys on lahti olnud kaks tundi.
Bussiga tööle sõites märkan kahe valimisjaoskonna ees järjekorras kolmekümmet kuni neljakümmet inimest. Tõesti või, mõtlen. Kui juba õues on nii palju kodanikke, siis ilmselt on ruum ise juba rahvast pungil täis. Bussi siseneb inimesi, rinnas kleeps kirjaga «I VOTED». Üks ema räägib uhkelt pojale valimistest.
30 minuti pärast helistab abikaasa, et tal ei õnnestunud valimisruumi ülerahvastatuse tõttu hääletada. Ta oli pika järjekorra õues ära seisnud, end majja sisse pressinud ja siis tuli politsei, kes käskis osal inimestest ära minna, kuna USAs on oma tuletõrjeohutuse reeglid.
Abikaasa läkski hoopis tööle ja püüab õhtul uuesti valima minna.
New York Citys on valimisjaoskonnad avatud kella 21ni. See pole sugugi nii igas osariigis. Osa sulgeb valimiskohad kell 19 või lausa kell 18.
Kell 18.00 käin ise valimas. Järjekordi pole. On kõiksugu inimesi: nooremaid, vanemaid. On üks turvatöötaja. Kõik on rahulik.
Järjekord valimisjaoskonna ees. Foto: Scanpix
Varem on koju saadetud infoleht aadressiga, kuhu minna valima ja lauanumber (tähestiku järgi). Kaustast leitakse mu nimi, aadress ja allkirja näidis. Annan allkirja. Nii kontrollitaksegi isiku samasust, dokumenti ei küsi keegi. Ametnik annab poole meetri pikkuse ja 25 cm laiuse lehe kandidaatide nimedega. Segadusse ajas mind kui esmakordset valijat see, et nii Trumpi kui Clintoni nimed olid kirjas mitu korda. See tähendab seda, et mitu parteid (sic! Jah, USAs on neid rohkem kui kaks) said esitada neid kui oma favoriite.
Valida saab siiski vaid kandidaadi. Mitte plaan A ja plaan B. Teen oma valiku.
Samal valimislehel tuleb valida ka palju teisi kandidaate, näiteks linnavolikogusse ja New Yorgi osariigi ülemkohtusse. Lõpuks tuli sedel toppida masinasse ja oodata, kas arvuti loeb hääletuse kordaläinuks.
Fuajees on laud kohvitermosega ja on inimesi, kes selle poole ka käe sirutavad.
Valimisjaoskonnaks võib olla kirik, keskkool, kolledž (minu kolledž näiteks), vanurite päevakeskus (kus ma valimas käisin East Village’s Manhattanil), raamatukogu jm.
Paljud inimesed läksid pärast baari või restorani tähistama. Veinipoes oli sama suur järjekord kui vana-aastaõhtu eel. Pean vastu ja lähen koju pudeli vahuveiniga. Samal ajal valib ära ka abikaasa ja saabub peagi koju.
Mõlemad peamised presidendikandidaadid – Clinton ja Trump, on täna valimistulemusi ootamas Manhattanil. Seetõttu lendab New Yorgi kohal ka rohkem helikoptereid kui muidu.
Metroosid paluti ka vähem kasutada. Politseinikke ja spetsiaalseid kaitsejõude oli põhilistesse transpordisõlmedesse juurde toodud.
Politseinikud valimispäeval New Yorgis. Foto: Scanpix
Kell 22.20 õhtul
Vaatame kodus telerit. Hääli loetakse ikka veel, polnudki nii lihtne otsustada ja pooltes osariikides on valimisjaoskonnad veel avatud. Tähistame minu esimest hääletamist USA presidendi valimistel. Näis, kas USA saab Eestiga sarnaselt esimese naispresidendi?
Kell 24 südaööl
Olukord on üllatuslikult Trumpi kasuks pöördumas. Kuulsin alles nüüd, et mõnedki kohvikud andsid täna tasuta saiakesi või kohvi, näiteks Krispy Kream. Hiljaks jäi see info minu jaoks.
Hilja on ka, püüan helikoptereid mitte tähele panna, lähen magama. Mõtlen, et hommikul on USA-l uus president ja maailma poliitikas uus hoovatõmbaja.
Kell 3.00 öösel jõuab ka abikaasa lõpuks tahatuppa ja teatab, et Donald Trump sai vajaliku arvu hääli ning on 45. USA president. New York on haudvaikuses, ka helikopterid on kadunud.


description: Elame juba mõnda aega maailmas, kus toimuvat suudetakse kirjeldada järjest täpsemini ja värvikamalt, analüüsiga aga on paraku lood kehvad ning ideed, mis elu edasi viiksid või probleemidele lahendusi pakuksid, puuduvad sageli üldse. Selles valguses on Erkki Raasukese esindusliku koosseisuga töörühma ettepanekud Eesti majanduse elavdamiseks värskendavad, neid tasuks ka tulevasel valitsusel tähele panna.

title: Juhtkiri: mõttekohti uuele valitsusele

maintext:
Poliitilises plaanis võiks ju öelda, et peaminister Taavi Rõivasele, kes töörühma ellu kutsus, saabus arengutakistuste ületamise pakett liiga hilja. Ettepanekutele võinuks viidata kui võimalikule töökavale. Kuid päästerõngast poleks sellest talle kujunenud. Vaadates, kui kiiresti valitsus Keskerakonna juhivahetuse järel kokku kukkus, on mõistetav, et valimiste järel moodustatud kolmikliidu probleemid olid ammuilma palju sügavamad ning Rõivasel on silmanähtavalt tõsiseid muresid ka oma erakonnas, just organisatsiooni tasandil.
Eesti majandus on olnud seisakus ja eks seepärast vajadus sellise töörühma järele tekkiski. Raportis räägitakse vajalikest reformidest, ilma milleta võib majanduskasv jääda pikaks ajaks tagasihoidlikuks. Tõepoolest, oskustööjõu süvenenva puudujäägi korvamine, ärikeskkonna parandamine, inimvara ja tootlikkuse kasv on aspektid, millele tuleb tähelepanu pöörata. Reforme saab aga ellu viia vaid toimiv valitsus, mitte eri suundades tõmblev kooslus, kus väikseimgi otsus sünnib raskelt või jääb hoopis sündimata.
Uue koalitsiooni loomiseks läbirääkimisi pidavad erakonnad – Keskerakond, IRL ja SDE – pole veel konkreetseid ühiseid majandusplaane avaldada jõudnud. Läbirääkimisteks kulub mõistetavalt aega ning kriitika praeguses faasis kuulub suuresti poliitilise võitluse valdkonda. Samas on ministriportfelle soovivad keskerakondlased juba avaldanud seisukohavõtte küll eelarve tasakaalu vähese tähtsuse, pangamaksu kehtestamise või näiteks Haapsalu raudtee ehitamise kohta. Kõnelused toovad kaua võimult eemal olnud taas kahe jalaga maa peale. Mõnedki maksusüsteemi muutmise ideed peaksid vähemasti IRLi silmis olema mõeldamatud.
Erakonnad on viidanud, et hakatakse läbi arutama ettevõtte tulumaksu teemat. Siinkohal tasuks ka avalikkusel olla tähelepanelik ning mitte leppida selgitusega, et kui ettevõtjailt rohkem raha ära võtta, küll see siis kuidagi imetabasel moel jälle majandusse jõuab. Ei jõua, küll aga kannatavad Eesti ärid ja ettevõtlikkus üldisemalt, millega meil asjad teadupärast parimas seisus pole. Muide, Raasukese töörühma raportis soovitatakse ärikeskkonna parandamiseks ettevõtete maksukoormust jätkuvalt vähendada ning säilitada praegune tulumaksusüsteem.


authors:
Kalev Vilgats
Pärnu Postimehe Arvamustoimetaja

description: Läinud nädalal kohtasin ajalises meedias väidet, et Säästumarketite kadumine hinnatundliku kliendi rahakotile suurt pauku ei pane. Pärnus suleb järjekordne Säästumarket uksed Vana turu rekonstrueerimise lõppedes, mil seal avatakse mini-Rimi. Selge, et kapitalist ei jäta paarisaja meetri kaugusele samasse ketti kuuluvat odavpoodi.

title: Kalev Vilgats: säästupoe kadu mõjutab rahakotti

maintext:
Kuna oma silm olevat kuningas, võtsingi põgusalt uurida hindu mini-Rimis.
Leiva- ja saiatoodete hind tõesti ei muutu. Mini-Rimist saab Säästumarketi hea hinnaga veel piima, hapukoort ja vähemalt üht sorti kohupiima. Kaalukommid ja kondiitritooted kannatavad hinnavõrdlust, samuti osa puu- ja juurvilju (näiteks pakitud tomatid). Margariinidest on mõlemas poes müügil üks sort, mis teistest odavam, kuid ei maitse kehvemini.
Kampaaniahinnaga mune ei ole mini-Rimist sugugi alati saada, samuti ei silmanud odavama klassi küpsetusõli. Soodushinnaga liha- ja juurviljakonservid, purgisupid näppu ei puutunud. Leidus parema hinnaga sulatatud juustu, millest suur osa oli juba leidnud tee ostukorvidesse. Juustu hind oli üpris hammustav.
Olen tähele pannud sedagi, et sooduskauba puhul on sageli riiulivahe tühi. Hinnasilt on, kaupa aga mitte ja keegi ei oska öelda, kas seda tuuakse juurde või ongi selleks korraks kõik.
Mini-Rimist ei leia kaupa, mida Säästumarketis müüakse soodsama hinnaga eraldi markeeringu all «Toodetud Rimi tellimusel». Kui Säästumarketid muutuvad mini-Rimideks, tuleb unustada reklaamlause 1500st soodushinnaga tootest.
Seega, väide, et Säästumarketite kadumine hinnatundliku kliendi rahakotile matsu ei pane, ei vasta tõele. Inimesed, kes peavad oma väljaminekuid, eriti toidukulutusi jälgima, süsteemi muutusest kasu ei saa.
Pealegi on võimalik, et kulub natuke aega ja needki Säästumarketi hinnaklassiga tooted kaovad mini-Rimi lettidelt. Mõni jäädavalt, teised tulevad uues kuues ja kallimalt tagasi. See on kaupmehe võimuses.
Selge see, et Säästumarketid saavad Rimi praeguse turustrateegia juures millalgi otsa. Tavaliselt turg tühja kohta ei salli. Kas leidub mõni rahvusvaheline odavmüügikett, mis täidaks Säästumarketist jääva niši?
Aastate eest üritas Eestis kanda kinnitada Lidl. Pärnus oli isegi ehituskrunt valmis vaadatud, aga invasioonist ei saanud asja. Ometi on Saksa päritolu ketil Euroopas üle 10 000 kaupluse. Muidugi võib siin takistuseks saada Eesti turu väiksus. Samuti võib oma turustrateegiat kohendada Maxima.
Kui uut Säästumarketi tüüpi kauplust asemele ei tule, võib see olla märk Eesti turu ärajagamisest, mis aga ei pruugi arvestada tarbija huve.


title: Lugejate kirjad: Mats Traadi juubelist ja veidrast demokraatiast

maintext:
Usin töömesilane sai kaheksakümmend
Rein Veidemann, «Meie kirjandusilma Suur Munamägi. Mats Traat – 80», PM AK 19.11
Eelmise juubeli puhul ütles kirjanik Mihkel Mutt Mats Traadi kohta, et selliseid kirjanikke enam ei tehta. Mida väiksem on rahvas, seda suurem roll on ta ellujäämisel ta kirjandusel. Heal kirjandusel loomulikult.
Lisaks keele arendamisele on tõsisel kirjandusel ka osa rahva südametunnistuse äratamisel. Kogu Mats Traadi looming peegeldab lihtsa eesti inimese ajalikke ja igavesi küsimusi. Aus taluperemees peab kannatama vurlede võidukäigu all, kusjuures ikke põhjustajaks võib olla isegi oma poeg, võõrastest röövvallutajatest rääkimata. Ja kõik, kes nende vahele jäävad. Harala kalmistul puhkavad nii ohvrid kui röövlid. Ja kõigi nende hinge tunneb kirjanik.
Ta oskab oma tegelasi esitada väga lihtsalt, ent seesmise sügavusega. Erinevad ajastud tema elus on jätnud jälje tema loomingusse. Selle kaheksa kümnendi jooksul on meie väikest maad valitsetud nii siit kui sealt. Suur kirjanik on iga tausta puhul suutnud näha inimese olulisemaid motiive ja tagamaid.
Ka ausad inimesed pole ideaalsed. Ent nad rühivad raskel sammul oma teed, võideldes ülekohtutegijatega ja vahel ka alla jäädes. Ja kusagil taga seisab ikka nii või teisiti meie läte, eesti talu, Eesti muld ja sellel sirguv Eesti rukis, mis on läbi valude toitnud nii röövleid kui omasid, aga jäänud ikka meie omaks. Ükski vaenajatest pole õigest päris jagu saanud. Mats Traadi looming annab meelekindlust neile, kes vahel kahtlema löövad, et kas meil üldse enam lootust on.
On üsna loomulik kõrvutada teda Tammsaarega, kelle «Tõe ja õiguse» esimese osa ilmumisest möödus tänavu 90 aastat. Nad mõlemad on tabanud imet, suutnud kirjeldada meie olemust ja seda tegelikult ka kujundada, mis ongi kirjaniku suurim roll. Mitte lasta end mõjutada igasugustest ideoloogiatest, vaid näha inimest sellisena, nagu ta on, kaastundmist ja mõistmist väärivana.
Jaanus Riimets
Arusaamatu demokraatia
Raul Vinni, «Etteotsustatud küsitlused», PM 21.11
Õigem oleks vist küll kirjutada «demokraatia». Asi puudutab nimelt valdade ühinemist ja rahva arvamust selles osas. Tuleb välja, et kuigi rahva enamus võib öelda ühinemisele EI, jääb igal juhul jõusse volikogude ja muude juhtivorganite otsus. Kas siis selline ongi demokraatia Eesti moodi? Milleks siis üldse see tsirkus hääletamise näol, kui jõusse jääb ikka valitsejate ja juhtide otsus? Igatahes selline viis ühineda on kõike muud kui rahva enamuse tahe ja otsus. Pole siis imestada, et oma arvamust käib hääletades näitamas vaid minimaalne osa liidetavates valdades elavaid inimesi. On, mille üle mõtiskleda, härrased juhid igal tasandil.
Henn Lahesaare


description: Korea Rahvademokraatlik Vabariik (edaspidi: Põhja-Korea) on olnud nn maailma suletuim riik aastakümneid. Kuigi riigist tuleb uudiseid igapäevaselt, mistõttu tuleks seda kutsuda kõige avatumaks suletud riigiks, on siiski tegemist tänases avatud globaalses infomaailmas erandliku nähtusega, kirjutab raamatu «Põhja-Korea – nälg, hirm ja maailma suurim vangla» autor Erki Loigom.

title: Erki Loigom: mälupulgad võivad kukutada Põhja-Korea režiimi

maintext:
Lugematud analüütikud ja huvilised keskenduvad kunagiste kremnoloogide entusiasmiga selle repressiivse riigi tegemistele ja üldlevinud on mitmed Korea poolsaare tulevikuga seotud stsenaariumid. Enamlevinud on sõjalise sekkumise erinevad variandid ja majandussanktsioonidega Kim Jong-uni režiimi põlvilisurumine pikema perioodi jooksul. Sanktsioonide toimimisest kõneleme edaspidi ka mõne lausejagu pikemalt. Üha enam tundub aga, et 70 aastat kestnud pimedus saab tasapisi ise otsa hoopis tänu mälupulkadele.
Et paremini mõista, kui suletud ruumis põhjakorealased elavad, annan mõned eelteadmised riigi enda meedia toimimisest. Riigis on üks ajaleht, Põhja-Koread valitseva Korea Töölispartei häälekandja Rodong Sinmun, mis ilmub juba aastast 1945. Loomulikult ilmub ka perioodikat, mis on mõeldud väliskülalistele, kuid kohalike inimeste ainus päevalehte meenutav lugemisvara on just eelpoolmainitud ajaleht.
Põhja-Korea ajaleht Rodong Sinmun. Foto: Scanpix
Vabatahtlikult seda surmigavat käskude ja kohustuste kogumit keegi ilmselt ei jälgiks. Seetõttu on Rodong Sinmuni lugemine töökollektiivides siiamaani kohustuslik hommikune tööeelne osa. Ajaleht on loetav ka arvukatel lugemisseinadel asulate tänavatel. Riigis levib analoogsagedustel ainus telekanal ehk Korea Kesktelevisioon. Pealinnas Pyongyangis on siiski võimalik vaadata ka temaatilisi lisakanaleid, mis keskenduvad liidrite kangelaslikule minevikule või näitavad topeltportsjoni patriootilisi filme. Raadiojaamadest levib kesk- ja lühilainel (Pyongyangis ja Kaesongis ka FM-alal) Korea Ringhääling.
See on kogu valik, mis põhjakorealastele on lubatud kuulata-vaadata. Just nimelt lubatud, sest kõik muu on rangelt keelatud. Välismeedia tarbimine on kriminaalkoodeksis riigivastane kuritegu, millele määratud karistused ületavad näiteks grupivägistamise karistamiseks mõelduid. Põhja-Korea valitsejad on mõistnud meedia ja teiste visuaalsete meediumite rolli diktaatorliku riigikorralduse säilimiseks riigi loomise hetkest alates ja seda ka usinalt kasutanud. Kinokunsti tervistavat mõju oma võimule tundis juba V. I. Lenin, Põhja-Koreas järgis seda soovitust edukalt Kim Jong-il (võimul kuni 2011).
Välismeedia
Eestlastele on suurepäraselt mõistetav välismeedia mõju meie mõttemaailmale ja piirkonna arengule. Pean silmas Soome televisiooni mõju 1980. aastatel. Olen täielikult nõus temaatilise dokumentaalfilmi «Disko ja tuumasõda» tegijatega, kelle sõnul on Soome televisiooni roll Eesti NSV suhtelises läänestumises peamine. Samamoodi elame tänasel ajastul infosõja eesliinil saades keskmisest eurooplasest oluliselt paremini aru Vene Föderatsiooni propagandast ja info kallutatusest.
Öeldakse, et Kremli propagandistid on juba mures kui tuimalt reageerivad eestlased nende pingutustele. Kahjuks hakkab ka meie meediaruum suure naabri võimalustele tasapisi alla vanduma ja püsiv sõjahüsteeria õhutamine on selle kindlaks tunnuseks. Veel aastapäevad tagasi tekitanuks pealkiri «Kas tuleb tuumasõda?» autori vaimses tervises küsimusi, aga just sellise pealkirjaga Jüri Luige poolt 19. oktoobril Postimehes lugu ilmus ja autori mentaalses seisukorras ei ole põhjust kahelda.
Infosõda Korea poolsaarel
Korea poolsaarel toimub infosõda aga juba aastakümneid lakkamatu intensiivsusega ja Souli tuumatulemerre uputamine on täiesti tavapärane retoorika, millele enam ammu erilist tähelepanu ei pöörata. Põhja-Korea on oma vaatamata absurdsetele ja isegi humoorikatele ähvardustele suutnud siiski järjepideva ajupesuga mõjutada kogu maailma arusaama riigi kuvandist. Lõuna-Korea luure ja uudisteagentuuride regulaarsed teated mõne Pyongyangi võimuri kõrvaldamisest suurtükitule või näljaste koerte kaasaabil on osutunud enamasti väljamõeldisteks ja nende toon niivõrd halenaljakas, mis veidigi haritumas lugejas tekitab küsimusi.
Realistlikke uudislugusid ja analüüse pakuvad kahjuks vaid spetsialiseerunud veebilehed või mõttekojad, kuid nende meediavõim on piiratud. Nn peavoolumeediasse jõuavad valdavalt automaaditules hävitatud ekspruutide klikkekorjavad ulmelood ka edaspidi.
Lõuna-Korea teleuudised kajastamas Põhja-Koread. Foto: Scanpix
Võimalik, et Põhja-Korea kuvandi loojad naudivadki oma teadliku töö vilju riigile uskumatu kuningriigi maine loomisel, misläbi on väga kerge lükata ümber müüte. Seda Pyongyang viimased kümmekond aastat ka üsna edukalt teeb. Parim kinnitus sellele on inimõiguste temaatika, mis oli fookuses veel paarkümmend aastat tagasi, kuid on aina enam aktuaalsust kaotamas. Mitte, et antud valdkonnas oleks tehtud märkimisväärseid edusamme, pigem on suudetud seda muude teemadega summutada.
Põhja-Korea vangilaagrite hulk on küll tõesti vähenenud, kuid toimivate pindala seevastu oluliselt suurenenud. Endiselt hinnatakse jõhkrates laagrites viibinute hulgaks üle 100 000 inimese.
Karistuspoliitika on alates Kim Jong-uni võimuletõusust 2011. aasta lõpul märkimisväärselt karmistunud. Hukkamiste ja pikaajaliste vangistuste kasutamine karistusena on pigem sagenenud kui vähenenud. Fookuse eemalejuhtimine Põhja-Korea kõige ebainimlikumalt tahult on kindlasti võimude suur eesmärk ja nad on selles olnud edukad. Ma ei ürita väita, et Põhja-Korea inimõiguste temaatika on päevakorrast täielikult maas, kuid see on kindlasti kaotanud oma intensiivsust. See on lubamatu.
Võimu näitamine
Kim Jong-un on sel aastal taevasse ja maasse kõmmutanud sadu miljoneid dollareid erinevate rakettide ja tuumarelvade näol. Kuigi tegemist on selgelt võimusäilitamisega seotud tegevustega, täidab see ka kuvandiloomise eesmärki. Kim Jong-un kannab Põhja-Koreas liigtiitlit Suur Marssal ja tema kui targa sõjapealiku maine on tõusuteel. Meenutagem, et tema isa Kim Jong-il oli kõigest Kallis Juht.
Ohtrate raketikatsetuste taga on selge soov välisvaenlasele anda sõnum ja pinged Korea poolsaarel on peale Korea sõda kõrgeimal tasemel. Siseriiklikult Kim Jong-un kindlasti relvadega mängimisel erilist mõistmist ei leia, kuid elanikel sellekohaseid arvamusi vabalt väljendada muidugi ei ole võimalik.
Kevadel toimunud haruldase Korea Töölispartei kongressi raames vastuvõetud militaar- ja majandusvõimekuste paralleelse arendamise poliitika tulemusena näeme Kim Jong-uni väga intensiivselt tegelemas juhendamistöödega ka majandusrindel.
Noor Kim on jätkanud pealinna uuendamist ja tuleb tunnistada, et see näebki aina kaasaaegsem välja. Avatud on uusi spordirajatisi, kultuurikeskusi, muuseume, remonditud on teid ja avatud uhkeid monumente. Kuigi pooled ehitatud pilvelõhkujatest Pyongyangi kesklinnas on tänu kroonilisele ehitusmaterjalide puudusele ja olematule ehituskvaliteedile elamiskõlbmatud, on riigi eliidi elamistingimused viimaste aastate jooksul pealinnas märkimisväärselt paranenud. Seda ei hoita peidus ka külaliste eest.
Pyongyang. Foto: Scanpix
Maailmale Põhja-Korea olemust tutvustavad materjalid, peamiselt dokumentaalfilmid ja rangelt võimude järelevalve all toimetavad üksikute uudistekanalite lühilood, maalivad ekraanidele üha modernsemat Põhja-Koread, mille üle on imestada aina keerukam. Nii ongi saavutatud Pyongyangi eesmärk kuvada riiki kui moderniseerumise teel olevat normaalset elukeskkonda. Viimase aastaga iseloomustavad Pyongyangi märksõnad nagu päikesepaneelid, kerimisvõimalusega digitelevisioon, intranet, elektritaksod, 4G, ärimess....Teistsugust Põhja-Koread meie teadvusesse aga kahjuks enam eriti ei jõua. Selles seisnebki Põhja-Korea suletus.
Informatsioon kui pääsetee
Kõlab küll loosunglikult, kuid just informatsioon võib olla üks võti avamaks seda suletust. Vaadeldes umbes 30 000 Lõunasse pagenu päritolu ja endist elukohta Põhja-Koreas, siis pärinevad kolm neljandikku neist kahest Hiina piiriäärsest provintsist, Ryunggangist ja Põhja-Pyonganist.
Geograafilise läheduse tõttu on sealt põgenenud enim inimesi, kuigi just nende kahe provintsi majanduslik elujärg on viimase kümnendi jooksul tänu Hiina lähedusele ja aktiivsele kaubavahetusele põhjakorealike standardite järgi normaalseim. Seda enam tuleb märkida riiki tungiva informatsiooni rolli selle piirkonna arengutes.
Põhja-Korea linnad Sinuiju ja Hyesan asuvad otse Hiinat ja Koread eraldava Yalu ja Tumeni jõe kallastel ja kauplemine naabrite vahel on sõltuvalt valitsuste leebusest kulgenud juba aastakümneid tõusvas joones. Põhja-Korea valitsus on mõistnud turgude rolli kogu riigi püsimises ja seeläbi on nende tegevust üritatud ohjes hoida ka seadustega, kuid tegelikult on just turud Põhja-Korea tegeliku eksisteerimise põhjus.
Turgusid on riigis erinevatel hinnangutel 500-800 ja nendel toimuvaga on seotud peaaegu kogu rahvastik. Jangmadangide (tõlkes: turuplats) areng sai plahvatusliku hoo sisse peale 1990. aastate teise poole näljahäda, kus kõigile osapooltele sai selgeks Pyongyangi režiimi võimetus oma rahvast toita ja katta.
Sama on turgude peamine roll ka tänapäeval, kuid oluline muudatus toimus tehnoloogia arenguga seoses umbes 12-15 aastat tagasi. Turgudele hakkasid tungima infokandjad moraalselt «sündsusetu» ja «riigivaenulike materjalidega» nagu Lõuna-Korea filmid ja seriaalid, muusika, Hiina ja lausa Ameerika filmikunst.
Mälupulgad
Kultusfilmi «Titanic» rolli silmade avanemisel kirjeldavad paljud põgenikud. Kui esimestel aastatel oli peamiseks infokandjaks suuremahuline DVD-plaat, mille levikut suutsid võimud üsna edukalt kontrollida ja konfiskeerida, siis viimastel aastatel liigub info mälupulkadel või –kaartidel. Oluliselt on laienenud meediamängijate valikud. Põhja-Korea asulates on siiani regulaarsed reidid selliste keelatud sisuga infokandjate tabamiseks ja vaatajate represseerimiseks, kuid lootus selle trendi peatamiseks on ammu kadunud.
Mälupulk. Foto: Scanpix
Kui DVD-plaat jäi võimude tekitatud voolukatkestuse korral mängijasse kinni ja inspektoritel oli seaduserikkumist kerge tuvastada (isegi kui see sealt kätte saadi, reetis olukorra töösoe aparaat), siis tänapäevasemad mälukaardid ja –pulgad on kergelt eemaldatavad ja hävitatavad. Reidid kontrollideks on küll oluliselt sagenenud, kuid kahju režiimile on olnud pöördumatu.
Erinevate põgenikeorganisatsioonide hinnangul on kuni 85 protsenti põhjakorealasi regulaarselt jälgimas värskeid Lõuna-Korea seriaale ja noorsugu tunneb hästi lõunanaabri muusikat ja iidoleid. Noored põhjakorealased ei suhestu riigi revolutsioonilise mineviku ja liidrite kultusega enam ammu nii nagu nende vanemad ja vanavanemad. Päevasel ajal kohendatakse koolis küll Kim’ide pilte ja pühitakse ausammaste eest tolmu, kuid kaelasrippuvad mälupulgad on juba mõnda aega tegeliku staatuse sümboliks.
Ainus, millega võimud enamvähem edukalt on siiani suutnud võidelda, on piiriäärsed mobiilikõned Hiinasse. Rahvusvaheliste kõnedega võitlusesse on investeeritud märkimisväärselt ja väidetavalt tabatakse patustajad paari esimese kõneminuti jooksul. Kõnede arv ja kestvus on seeläbi vähenenud oluliselt.
Ainus, millega riik veel võitlema ei pea, on internet. Seda hüve saavad seni kasutada vaid väga vähesed ülilojaalsed ametnikud ja liidrid. Riigisisene intranet on kättesaadav ametiasutustes ja koolides, kuid selle sisu on lapsekingades ja ei paku elanikele mingit huvi. Riigisisene mobiilivõrk on ilma andmeside võimaluseta, kuigi ajutiselt on ka see potentsiaalselt ohtlik lahendus olnud lubatud. Riik aga mõistis oma viga väga kiiresti ja täna saavad põhjakorealased oma nutitelefonidega sisuliselt vaid helistada ja pildistada.
Kui varasemalt on välismeedia tarbimine olnud üliohtlik ajaviide ja jõukohane vaid julgematele, siis ka siinkohal on toimunud plahvatuslik areng. Lõuna-Korea toodangut jälgib ka kõrgem juhtkond ja ilmselt ligi sada protsenti põhjakorealastest on mingil moel keelatud materjalidega kokku puutunud.
Siin peitubki mälupulga suur võim kurja Kimi üle. Just igasuguse info riiki toimetamine võiks olla asjaga seotud riikide teadlik poliitika. Kuigi on kuulda aeg-ajalt toimuvatest võõrmeedia tarbijate näidishukkamistest, on režiim siiski võimetu kogu elanikkonda represseerima ja varem või hiljem muutuvad võimurid reaalselt põhjakorealase jaoks aina ebaolulisemaks.
Seda trendi on märgata juba aastaid, kus elu riiklikus retoorikas ja tegelikkuses erinevad nagu öö ja päev. Üheltpoolt igikestev ülistus Targale Marssalile ja koreapärasele sotsialismile, teisalt absoluutselt kapitalistlik turumajandus põhjakorealikus altkäemaksude kastmes.
Sanktsioonid vs. reaalsus
Kui eespool sai lubatud peatuda veidike ajaloo karmimate sanktsioonide teemal, mis riigile hetkel kehtestatud, siis ka siin on realpolitik kahjuks midagi muud. Kapitali võim mistahes ideoloogiate üle on ajaloos korduvalt tõestust leidnud. Olgu mainitud, et rauamaagi ja söe eksport Musani kaevandustest Hiina suunal lööb taas rekordeid ja toorkütteõli Dangongist Hiinas Sinuijusse Põhja-Koreas ei taha 1976. aastal avatud torujuhtmesse ära mahtuda. Kuid ka siin on kuvandiloojad suutnud tekitada arusaama, kuidas kogu maailm Põhja-Koread pikali surub ja sellesse on kaasatud ka Hiina. Päris nii see siiski ei ole.
Hiina Rahvavabariigi ja Põhja-Korea suhted on ajaloo jooksul olnud kõike muud kui sõbralikud, aga mõlemad vajavad teineteist vankumatult. Peking viibutab tuumakatsetuste peale endiselt vaid näppu.
Kim Jong-un. Foto: Scanpix
Kokkuvõtteks. Vaatamata sanktsioonide selgele ebatõhususele ja sõjalise sekkumise võimatusele on siiski päris palju võimalik maailmal Põhja-Korea olukorra muutmiseks ära teha. Põgenikke abistavate organisatsioonide tegevus vajaks hüppelist toetuse ja aktiivsuse kasvu. Just need, peamiselt vabatahtlikest koosnevad rühmad, omavad Põhja-Koreas elavate inimestega tihedaimat võimalikku reaalset sidet ja saavad korraldada veelgi enama välise info sisseimbumist riiki. Kuigi palju teeb ära ka tehnoloogia areng ise, on siiski oluline suunatud ja koordineeritud tegevus piiridel, riigi sees.
Meenutagem, et Hiina on antud juhul vaenulik riik, kes maksab piiridel põgenikke ülesandvatele elanikele juba preemiaid ning vaevalt näeb midagi positiivset selliste organisatsioonide tegevuses oma territooriumil. Läti sõlmis Lõuna-Koreaga hiljuti koostöölepingu Põhja-Korea tuumaprogrammiga tegelemise teadvustamiseks. Kas Sigulda kepikese viibutamisest ka reaalset kasu tõuseb, näitab tulevik.
Kas Eesti, kellel muide ühena kahest Euroopa Liidu riigist ei ole Kurja-Koreaga diplomaatilisi suhteid (teine on Prantsusmaa), ei võiks olla inimõiguste teemal Korea poolsaarel kaasarääkijaks ning erinevalt islamimaailma konfliktides relvi täristades midagi rahulikumalt korda saata? Inimõigused peaks olema meie teema ju küll?


authors:
Indrek Kuus
Erik Prozes

description: Käimasolevate võimukõneluste puhul on rõõmustav ja uudne see, et koalitsioonileping tulevat lihtne kokkulepe, kus sõnastatakse: «Vähem möla, pikem samm.» Üldse on tore printsiip, kui kogu idee sõnastatakse ühe lausega, veel parem, kui seda tehtaks kolme sõnaga, kirjutab arvamusportaali kolumnist Indrek Kuus.

title: Indrek Kuus: kirjutage koalitsioonileppesse "Vähem möla, pikem samm."

maintext:
«Vaatame seda asja. Saame kindlasti hakkama. Pole sinu asi. Kohe saab valmis. See on jama. Ei vasta tõele. Tuleb korda ajada. Kõik on selge. Palun üks õlu.» On ju ilusad ja selged laused?
Muidugi on vahva mõnel teemal pikalt juttu heietada, kuid koalitsioonikõnelused, avalikud arutelud, infotunnid, loengusarjad, seminarid jne pole enamasti rahulduse ja rõõmu allikad. Lakoonilisuses on palju võlusid. Vahel pole soovi kuulata kahetunnist oopust, sest vägeva rokkiva laulupalaga saab kolme minutiga vägeva emotsiooni ja sõnumi kätte.
Hüva, võib mõista nagu laulaks ma kiidulaulu kiirustamisele ja pealiskaudsusele. Vastupidi, kui töö ruttu ära teha, siis jääb aega molutamisele. Mis on molutamises head? Väga palju, siis saab mõelda. Mõelda igasugustele toredatele asjadele ja ka sellele, kuidas ebameeldiv töö elegantse kiirusega ära teha. Nagu me teame, tööl on kõige hullem siis, kui tuleb tööl olla, aga tööd pole, kükitada koosolekul, kus on palju pikajutumehi, aga ideid ja tulemust pole.
Paljudele meeldib pikalt rääkida ja oma juttu imetleda, samas ei mõista seda masti kõnelejad, et kuulajatel on kõrini. Tahaks juba midagi mõistlikku teha. Koosolekutel veedetud aeg on elu raiskamine, sõjaväeline välk ja pauk meetod enamasti lihtsate asjade kordaajamiseks kõige parem.
Loomulikult on tore, kui kellelgi on tarvidust lugeda läbi rahvuseepos «Kalevipoeg», juua teed ja kuulata regilaulude kogumikku, kuid kultuurilise elamuse tagab ka ühe toreda soneti lugemine. Või kui on kiire, aga tahaks nalja. Siis pole ju mõtet piduriideid selga panna, taksot tellida ja minna teatrisse komöödiat vaatama, vaid piisab, kui sõber räägib mõne hea anekdoodi ja saab lõuatäie naerda. Samuti on tunduvalt mõistlikum harrastada 100 või 400 meetri jooksu kui joosta maratoni. 40 kilomeetri läbimiseks on ammu leiutatud autod, autobussid ja rongid.
Pikkade koosolekute ja kõneluste viljaks on enamasti hiidpikad deklaratsioonid, mille koostamiseks läks palju aega, kuid mis tihtilugu on osutunud täiesti ebavajalikuks. Mõistagi on erandeid, sest kollektiivse loominguna sündivaid entsüklopeediaid, arengukavasid, detailplaneeringuid on kahtlemata vaja, kuid suurem osa punnitatud ja nuputatud pöördumistest, deklaratsioonidest, visioonidest, koalitsioonilepetest, koosöölepetest ja muudest säherdustest. Romaan, eepos, oopus ei lähe arvesse, sest neid teeb inimene üksinda ega raiska teiste molutamiste ja mõtiskluste tarbeks kuluvat aega.
Äsja lahutuse üle elanud koalitsioonileppes seisab: «Eesti Reformierakonna, Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ja Isamaa ja Res Publica Liidu Valitsusliidu eesmärgiks on kindlamini kaitstud Eesti nii oma rahva kaitsetahte kui tugevate liitlassuhetega. Eesti riigi iseseisvuse hoidmine, eesti keele ja kultuuri säilitamine on valitsusliidu ühine eesmärk. Valitsusliit soovib kujundada Eestist järjest kindlamalt euroopalikke väärtusi kandva, majanduslikult eduka, kõigile võrdseid võimalusi tagava, perekonda väärtustava, hästi hoitud ja kaitstud riigi. Igale Eesti elanikule tuleb tagada väärikas toimetulek, milleni viib igaühe võimalus rakendada oma loovust ja töökust iseenda, oma pere ja kogu rahva heaolu parandamiseks.» Nagu copy-paste oleks tehtud põhiseadusest ja siis seda tuunitud. Miks seda vaja on?
Selle üle vaidles ja seda sõnastas palju tarku ja vähemtarku inimesi ikka pikalt ja põhjalikult ning üks sotsiaaldemokraat tahtis seda muudkui avada ja uuendada, sest miski polevat kivisse raiutud ning tuleb prioriteedid ringi vaadata ja dogmad pilbasteks peksta, uusi sihte seada ja teha muudki, mis rahvale tarvilik.
Tõesti, kirjutagem parem koalitsioonileppesse: «Vähem möla, pikem samm.» Mõnes asjas võiks veel kokku leppida. «Teeme suhkrumaksu. Tõstame õlle hinda ja tulumaksuvaba miinimumi. Peame valimisteni vastu. Ei varasta riiki. Ei mingit vasakpööret.»
Võtkem näiteks suurepärase valitseja Eefraim Pikksuka, Keksutaja kapteni ja Pipilota Viktuaalia Rullkardiine Piparmünta Eefraimitütar Pikksuka isa, tuntud neegrikuninga. Tema valitsemisele väga pikalt aega ei raisanud, kui oli tarvis pikemaks ajaks saarelt ära sõita, siis enne valitses ta nii korralikult, kiiresti ja kõvasti, et oli ikka valitsetud. Töö kiire ja korralik.
Mida vähem pikki nämmutamiskoosolekuid, tühje sõnu ja õõnsaid lubadusi, seda parem meile kõigile. Just sellist Eestit on vaja, mitte sõnastatud illusioone, visioone ja lihtsalt jampslikku jauramist.
Indrek Kuus on lõpetanud Tallinna Ülikooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja erialal ning töötanud 1994. aastast ajakirjanikuna-toimetajana uudisteagentuuris BNS, Linnalehes ja Postimehes.


authors:
Marleen Allemann
Tlü Politoloogia Magistrant

description: 17 aastat järjest valitsuskoalitsioonidesse kuulunud Reforimierakonna (RE) äkiline võimult kukkumine tuleb kahtlemata üsna ootamatu üllatusena. Põhjusi, miks olukord selliseks kujunes, võib aga tegelikult esile tuua mitu, kirjutab TLÜ politoloogia magistrant Marleen Allemann.

title: Marleen Allemann: miks kukub Reformierakond pärast 17 aastat võimult?

maintext:
Näib võrdlemisi uskumatu, et RE kui 17 aastat järjepanu valitsusse kuulunud erakonna edulugu äkitselt läbi saab. Vaadates laiemat konteksti, tuleb aga tõdeda, et uskumatu on olnud pigem ühe erakonna sedavõrd pikaajaline võimul püsimine. 17 aastat valitsuses, neist 11 aastat peaministriparteina – see on edulugu, mida pole Kesk- ja Ida-Euroopas suutnud korrata pea ükski teine erakond. Nimelt peetakse nende riikide poliitmaastikku pigem ebastabiilseks ning valitsusi vähepüsivaks, kusjuures RE niivõrd pika võimul püsimise kõrval võib nimetada vaid ühe samasuguse erandi. Nimelt oli Sloveenias 12 aastat järjest peaministriparteiks Sloveenia Liberaaldemokraatlik Erakond (LDS), mis 2004. aastal aga üsna ootamatult võimult langes ning seejärel ka peatselt hääbus.
Reformierakonna senise edu saladus
Analüüsides RE ja LDSi suutlikkust sedavõrd pikka aega järjepanu võimul püsida, võib tegureid, mis võimaldasid neil erakondadel saavutada märkimisväärset edu, üldjoontes esile tuua kolm. Esiteks on taustana väga tähtis poliitmaastiku ning erakonnasüsteemi üldine stabiilsus, mis tagab võimuerakondadele kindla ja vähe muutuva tegutsemiskeskkonna. Nagu öeldud, Kesk- ja Ida-Euroopa riikide erakonnasüsteeme üldiselt just väga stabiilseks ei peeta, kuid nii Eesti kui ka Sloveenia puhul võime rääkida siiski parteisüsteemidest, mis olid analüüsitavatel ajavahemikel üsna stabiilsed (v.a Eestis 2003, mil poliitikasse tuli Res Publica, kuid toona polnud RE veel peaministripartei).
Teise tegurina on aga äärmiselt oluline partei võimekus kasutada nutikaid ja paindlikke koalitsiooni moodustamise strateegiaid, mille hulka kuulub laiapõhjaliste valitsusliitude loomine ka maailmavaateliselt erinevate erakondadega, tagades lõppkokkuvõttes moodustatud koalitsioonide pikaajalise püsimise.
Kolmanda tähtsa tegurina ei saa aga unustada ka võimeka liidri olemasolu. Üldjuhul kindlustavad oma erakonnale edu liidrid, kes on populaarsed valijaskonnas, kuid samas autoriteetsed ka parteis. Ei saa unustada, et just parteijuht on see, kes peab läbirääkimisi ja moodustab koalitsioone, hoiab sageli erakonda ühtsena ning loob peamiselt partei kuvandi valijate silmis.
Nõrgenemine Rõivase valitsuse ajal
Mõeldes praegusele Eesti poliitmaastikule ja REs toimuvale, võib tõdeda, et nimetatud edu garanteerivatest teguritest on kõnealusel juhul haprale pinnasele sattunud lausa mitu. Esiteks ei ole Taavi Rõivas olnud sama tugev ja võimekas liider kui RE varasemad juhid – meedias saadab teda alatasa sõna «otsustusvõimetus». Ta pole suutnud koalitsiooni tööd efektiivselt koordineerida ning valitsuspartnerid on juba pikemat aega väljendanud rahulolematust seisaku ja peenhäälestusele keskendumise suhtes.
Mis veelgi olulisem, just Rõivase ajal on RE kaotanud ühe tähtsa eduka erakonna tunnuse. Nimelt on väga oluline, et edu ihalev partei oleks ühtne või paistaks ka sisekonfliktide korral vähemalt väljastpoolt vaadates terviklik ning kannaks valijaskonna silmis ühtset selget sõnumit. Just sellest on aga RE puhul viimasel ajal vajaka jäänud – Taavi Rõivasel pole olnud piisavalt parteisisest autoriteeti, et panna oma sõna maksma, mistõttu olemegi näinud erakonna killustumist ja sisekonflikte nii presidendivalimistel kui ka mujal.
Teine põhjus, miks RE võib praegu tõepoolest võimult langeda, seisneb tõsiajas, et nende senine nutikas koalitsioonide moodustamise strateegia uues, muutunud poliitkeskkonnas enam ei toimi. Nimelt on RE seni kasutanud võrdlemisi huvitavat taktikat: koalitsioone on tehtud väljaspool parem-vasak-skaalat, võttes partneriks ka endast erinevaid ehk vasakpoolseid parteisid, ent seejuures on valitsusliite moodustades pea alati välditud nn sotsiaalsete lõhede ületamist.
RE koalitsioonimoodustamise eripära
Lugedes Eesti poliitika peamiseks lõheks nn ajaloo- ja rahvuspõhist lõhet, tuleb tõdeda, et erakond on aja jooksul valitsusi moodustanud suuresti vaid nende parteidega, kes vastava lõhe suhtes on end positsioneerinud REga sarnaselt (IRL, SDE) ning kelle suhtumine nn vene küsimusse ja läänemeelsusesse on ühesugune. Ühtlasi ei saa unustada asjaolu, et parteid, kellega RE koalitsioone on teinud, on sageli olnud ka sundvaliku ees, kas töötada koos REga või lasta võimule pääseda Edgar Savisaare juhitud Keskerakonnal (KE) – just seda dilemmat on RE ka valitsuskoalitsioone luues oma huvides ära kasutanud.
Nüüd, mil Edgar Savisaar enam KE liider pole, on ühtäkki Eesti poliitmaastikult kadumas peamine vastandustelg. Nii võib uskuda, et Jüri Ratase juhitava KE suhtumine nn vene küsimusse ja läänemeelsusesse sarnaneb märksa enam teiste parteide positsioonidega, mis võimaldabki teha erakondadel senisest mitmekesisemaid koalitsioonipartnerite valikuid ning RE ühe poliitjõu välistamisel põhinev strateegia kaotab oma löögivõime.
Niisiis on RE võimult kukkumine ühest küljest küll ootamatu, ent loogiliselt seletatav. Iga edulugu saab kord otsa, nii on mitmed seni RE pikaajalist võimul püsimist garanteerinud tegurid oma tähtsuse ja mõju praeguseks minetanud. Demokraatlikus riigis on peaministrile umbusalduse avaldamine igati normaalne ja seaduslik protsess ning seda kummalisemana kõlavad RE poliitikute sõnad vasakpöördest ja ohust julgeolekule. Kahtlemata on tegu märkidega ilmselgest paanikast, sest olgem ausad – isegi pikaajalise valitsemiskogemusega võib 17 aasta järel esimest korda opositsioonipinki sattumine olla tõepoolest hirmutav ja tekitada peataolekut.


description: Kui täiskasvanud inimene registreerib end näiteks mõne kaupluse püsikliendiks ja jätab lepingut sõlmides väikeses kirjas olevatele tingimustele tähelepanu pööramata, on see üks asi. Hoopis teine on lugu aga alaealiste puhul – kui täiskasvanu manipuleerib lastega, lubades neile omakasu eesmärgil mingeid (näilisi) hüvesid. Kuskilt jookseb ka eetiline piir, kus lastele huvitava ja loova tegevuse pakkumine muutub labaseks kommionutrikiks.

title: Juhtkiri: moodsad kommionud


authors:
Vambola Paavo
Ajakirjanik
Sander Ilvest

description: Praegusajal on Tallinnast kuhugi lendamine nii tavaline, et reisile asuja sellele tavaliselt ei mõtle. Vaikselt möödus üks kurb tähtpäev. Aasta tagasi 7. novembril maandus Ülemistel viimane Eesti riiklik sinilind. Läbi sai Estonian Air aeg. Loodus tühja kohta ei salli ning juba järgmisel päeval sai lähetuse Nordica. Vaatamata üldisele skeptitsismile osutusid uue firma tiivad tugevaks.

title: Vambola Paavo: uus algus poolakatega

maintext:
Riiklik lennufirma, räägitagu temast mida tahes, on riigi visiitkaart. See on samasugune nagu lipp, hümn ja vapp. Meeldib see mõnele või mitte, Nordica on teatud mõttes ikkagi rahvuslik uhkus.
Nüüd kumab silmapiiril uus paljulubav algus. Nordica alustas 19. novembrist lendamist Poola LOTi koodi all ja meile avaneb täiesti uus peatükk. Lisandub uusi sihtkohti ja kokkuvõttes avardub maailm üle Varssavi lennates.
Kindlasti uueneb ja täieneb lennukipark (esimesed uudised selle kohta on juba tulnud). Olemasolevad CRJ-700- ja 900 nextGeni tüüpi õhulaevad ei rahulda mitmel liinil nõudlust. Lennukauguski jätab soovida. Peame arvestama, et Tallinn asub ikka Euroopa ääremaal ja suurlinnadesse jõudmine võtab aega. Järgmisel aastal on Eesti riigipeadele eelissihtkoht: oleme Euroopa Liidu eesistujamaa.
Kasvava nõudluse rahuldamiseks on vaja uusi ja suuremaid lennukeid. Õnneks pole meie samasuguses olukorras, kui olid mõne aasta eest leedulased, kes rentisid siit ja sealt lennukeid ning lõid koguni ajutise lennufirma. Viimase tiivad osutusid paraku nõrgaks ja kõik läks ajaloo prügimäele. Meie olukord on praegu kardinaalselt teistsugune.
Kui siiani vaatasime Skandinaaviasse ja langetasime otsuseid sealsete vanakeste soovide järgi, siis nüüd peame harjuma teistsuguse mõtlemisega. Siiani toiminud ettevedu Stockholmi ja Kopenhaagenisse asendub nüüd Varssaviga. Poola pealinn muutub meile arvestatavaks hub’iks.
Muidugi on olemas karid, mis võivad head plaanid nurjata. Me ei tea, milliseid hindu hakkab LOT pakkuma ja kui kaua peab Varssavis jätkulendudega ootama. Kindlasti asendub praegu Varssaviga kord päevas toimuv ühendus vähemalt kahe, kui mitte kolme lennuga päevas. Poolakad panustavad edukalt Aasia ja Ameerika suunale, head ühendused on muu Euroopaga.
Kas eestlane hakkab muutma harjumust lennata Helsingi kadu? Finnairi piletid on ikkagi suhteliselt kallid ja pakkumistega ollakse kitsid. Kui poolakad tulevad turule paremate hindade ja lisaboonustega, kujundab reisija ise oma uued valikud. Kvaliteetseid ühendusi pakuvad praegu Tallinnast türklased ja nad ei koonerda milleski. Kui Istanbulis on jätkulendude vahe kümme tundi ning enam, garanteerib Turkish Airlines tasuta ööbimise hotellis koos hommikusöögi ja päraleveoga. Kui samasugust teenust on võimeline pakkuma ka LOT, võiks Varssavi kaudu lennata. Peale eestlaste võidaksid poolakad kliente juurde nii Skandinaaviast kui ka Baltimaadest, lisades väikese klausli: lend peab toimuma Tallinna kaudu. Sellega astutaks kandadele airBalticule, mis tegeleb etteveoga Riiga.
Lõpetuseks tilgutaks tõrva ka Nordica meepotti. Kriitiliselt tuleb üle vaadata senine liinivõrk ja lõpetada võidujooks airBalticuga. Äriloogika vastane on praeguse Vilniuse liini käigushoidmine. Seitsme inimesega pardal teenindame, hambad ristis, Leedu pealinna, samas jätame ära 30–40 reisijaga Müncheni lennu. Orienteerume ikka neile sihtkohtadele, kuhu on nõudlust. Kui uus algus, siis juba täiega.


description: Põhiline konfliktikoht eutanaasia seadustamisel on see, kes ikkagi võtab vastu lõpliku otsuse, leidis täna Postimehe stuudios etnoloog Marju Kõivupuu.

title: PÄEVAINTERVJUU Marju Kõivupuu: Eesti pole eutanaasia seadustamiseks küps

maintext:
«Kuigi inimesel on võimalik oma elu üle ise otsustada, tuleb see väga põhjalikult läbi mõelda. Kes selle otsuse vastu võtab? – See on väga tõsine otsus,» sõnas Kõivupuu.
«Teema on siiski püsivalt aktuaalne, eriti meie aparaadikeskses meditsiinis. Võiks öelda isegi, et meditsiinitehnoloogia keskses maailmas. Jälgides meedias toimuvat, tundub, et meie Eesti ühiskond ei ole eutanaasia seadustamiseks piisavalt küps.»
Kõivupuu hinnangul figureerib meedias tihti ka teisi meditsiiniga seotud probleeme, mis on seotud just kommunikatsiooniga.
«Väga kergesti tekivad konfliktid sellel tasandil, kas kõik on tehtud piisavalt, et inimene oleks elus või on midagi jäetud teadlikult tegemata, et kiirendada hooldusravi haiglas oleva inimese elust lahkumist,» tõi Kõivupuu näiteid.
Vananeva ühiskonna ja sellega kaasneva vaesusriski tingimustes on oht elust lahkumise soovi põhjused omavahel segamini ajada, millega tuleb samuti arvestada.
«See on teema, mis vajaks hingehoidjate ja psühholoogide suuremat sekkumist,» jätkas Kõivupuu, «samuti religiooni ja kirikuga seotud inimeste poolt. Elust lahkumine on kergema vastupanu teed minek juhul, kui me ei tule mingil põhjusel sotsiaalselt toime.»
Eraldi teemana vajab tema kinnitusel käsitlemist olukord, kus inimene on lõplikult nn vegetatiivses seisundis ja elus vaid aparaatide abil.
«Kolmas seisund on see, kui inimese haigus läheneb märgatava kiiruga letaalsele lõpule ja medikamendid ei suuda vaevusi enam vähendada ning piinad on juba liiga suured.»
Just kommunikatsiooniprobleemide tõttu meditsiinis on Kõivupuu sõnul Eestis populaarsust kogunud ka esoteerika: «Minnakse inimese juurde, kes kuulab ära sinu mure. Isegi siis tuleb ta ära kuulata, kui kuulaja poolelt tundub mure vähetähtis või ebaoluline. Kui ametlikku meditsiinisüsteemi ei usaldata ja tekib tunne, et minuga käitutakse kiirustades, siis selgeltnägija patsutab õlale ja inimene on saanud hingelt ära rääkida.»
Kõivupuu sõnul on suhtlemis- ja lähedusprobleemid paremini käsitletud riikides, kus kogukonna- ja kuuluvustunne on tugevam ning sotsiaalsüsteem ei jäta inimest murega üksinda. Sel juhul oleks ühiskondlik diskussioon ka eutanaasia teemal teistsugune.
Vaata videot!


description: Eile oli mardipäev, mis muistsel ajal tähistas aastavahetust. Aga see on ka üks hingedeaja tähtpäevadest, mis oma nime saanud katoliikliku pühaku Toursi Martini (316–397) järgi. 10. novembril 1483 Eislebenis sündinud poisslaps ristiti järgmisel päeval ja sai oma nime  selle päeva pühaku järgi. See poisslaps oli Martin Luther.

title: Rein Veidemann: usutunnistusest sõltumata oleme Lutheri pärijad

maintext:
Meile nagu kogu hilisemale protestantlikule maailmale algas luterlik ajaarvamine 31. oktoobril 1517, mil Wittenbergi kiriku uksele naelutati 95 teesi «indulgentside väe selgitamiseks» – reformatsiooni manifest. Neist teesidest, mille seinale kinnitamise fakt pole kinnitust leidnud ja mis olemuselt olid vaid teoloogiliseks väitluseks esitatud laused, sai luterluse ikoon.
Nüüd ja järgnevalt kogu aasta tähistatakse poole sajandi möödumist sellest pöördest. Nii ka Eestis, kus kaks nädalat tagasi tuldi rahvusraamatukogus kokku kongressiks «Reformatsioon 500 – vaimsus, kultuurimõjud, perspektiivid.» Kaht teineteist täiendavat ettekannet, TÜ professori Marju Lepajõe ettekannet usupuhastuse mõjust hariduse mõistmisele Eestis ja keeleteadlase Kristiina Rossi ettekannet «Kiri tuleb kirikust» tahan siinkohal iseäranis esile tõsta just nende moraalse väljundi tõttu.
Mida ma silmas pean? Aga seda, et sõltumata meie usutunnistusest või selle puudumisest, sõltumata meie suhtest kirikuga, peame tunnistama, et oleme rahvuse ja kultuurina need, mida oleme Lutheri pärijatena. Lepajõe meenutas Lutheri teesi koolist kui Jumala teost, hariduse võrdsest kättesaadavusest – põhjuseks see, et Lutheri järgi on kõik kristlased vaimuliku seisuses – ning selle humanistlikust sisust. Lutheri ühest, seni veel tõlkimata jutlusest pärineb aga mõte, et kuigi laps kuulub vanematele, on ta samal ajal kogu ühiskonna varandus. Sellest ka meie ühine hool ja vastutus laste harimise eest. Eestlaste hariduspüüu juured on luterluses. Ja seda on omakorda aidanud istutada köstrid ja pastorid. Juba 17. sajandi lõpuks oskas kolmveerand eesti rahvast lugeda.
Luteri nõue võimaldada rahval suhelda piibliga emakeeles viis eesti kirjakeele kujunemisele. Tõesti, kiri on tulnud (luterlikust) kirikust, nagu ka Kristiina Ross rõhutas, öeldes ümber üht Hando Runneli vemmalvärssi: «Kiri algab kirikust, rahvas algab raamatust.» Aga siit omakorda järeldub eestikeelsus kui üks eesti kultuuri põhitunnustest. Keele kasutamise võimaluse väikseimgi ahendamine on hoop kultuurivõimelisusele.
Need nimetatud ja kaugeltki mitte kõik luterluse teened, mille läbi oleme saanud kultuurrahvaks, on piisav selleks, et ka usuväliselt tunnistada Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku erilist asendit eesti ühiskonnas. Kirikus käimine ei pruugi olla ainult usutunnistuse järgimine. See võib tähendada ka austust «Lutheri pöörde» kui eesti kultuuri ühe lätte ees. Mäletan, et president Lennart Meri just sellisel motiivil võttiski ette tee kirikusse.


authors: Foto Ap

description: Riigikogu liikmed Daimar Liiv, Aap Neljas ja Heiki Raudla esitavad sel nädalal riigikogule arutamiseks seaduseelnõu, mis näeb ette seadustada Eestis prostitutsioon.

title: Postimees 1993. aastal: riigikogu liikmed teevad ettepaneku prostitutsioon seadustada


authors:
Kätlin Konstabel
Psühholoog Ja Pereterapeut

description: Mulle näib, et nii globaalset mõõtu kui ka kohaliku taseme poliitilisi, aga ka argielulisi sündmusi analüüsides tabab meid liiga tihti soov pidada meile meeldivaid seisukohti, tegusid ja inimesi mõistuspäraseks, headust, ilu, õiglust, hoolivust ja üldse kõiki sotsiaalselt soovitavaid positiivseid väärtusi esindavaks.

title: Kätlin Konstabel: mõistmise triumf on võimalik


description: Päeva karikatuur: valitsuskoalitsiooni metsik vasakpööre

maintext:
Tarmo Pikner: valitsus heitis rõiva seljast ja sünnitas hübriidkoalitsiooni
Presidendivalimiste rallist saadik on käinud poliitpalli kaootiline tagumine ja rahvas elas kaasa mängule, mille reeglitest polnud aru saada. Nüüd selgus – mängiti noa selga löömise mängu, kirjutab arvamusportaali kolumnist Tarmo Pikner.
Riigireformi Radar: haldusreformi lõpuleviimine on möödapääsmatu
Riigireformil peab olema kindel koht uues koalitsioonileppes ning omavalitsused vajavad sõnumit, et haldusreform jätkub. Samuti tuleb jätkata riigireformiga laiemalt, paneb Riigireformi Radari kolleegium uue valitsuse loojatele südamele.
Enn Eesmaa: Ühtse Venemaaga sõlmitud koostööleppega hirmutamine teenib vaid Reformierakonna huve
Viimaste päevade jooksul Eesti kirjutavas meedias lahvatanud hirmutamine ja nõudmised Eesti Keskerakonna ja Ühtse Venemaa vahelise koostööprotokolli teemal on ausalt öeldes kummastav ning liigitaksin need umbkaudu ühte patta välismeedias levitatud väidetega, mille kohaselt liigub Eesti riik valitsuse vahetudes Venemaa mõjusfääri. Tegelikult on aga vahe, pealegi oluline, siiski olemas, kirjutab riigikogu väliskomisjoni aseesimees Enn Eesmaa (Keskerakond).
PÄEVAINTERVJUU Muuli uuest valitsusest: muud võimalust pole, sest Reformierakonna juhtimisel kõik seiskus
Riigikogu IRLi saadik Kalle Muuli leidis täna Postimehe otsestuudios, et erakond ei näe muud võimalust kui uute partneritega valitsust moodustada, sest Reformierakonna eestvedamisel oli kõik seiskunud.
PÄEVAINTERVJUU Savisaare leer pidurdab uut valitsust
Täna kell 13.00 on Postimehe otsestuudios riigikogu keskfraktsiooni liikmed Siret Kotka ja Martin Repinski. Savisaare toetajate sõnul ei ole neid uue koalitsiooni loomisse piisavalt kaasatud ning tekib kahtlus, kas kõik Keskerakonna hääled riigikogus edaspidi peavad.
Raul Rebane: Keskerakonna rõõm võimupuuduse piinast vabanemisest on asendumas murega
Kõik valitsused on ajutised. Tavalised on ka valitsuskriisid, kuid siis vahetatakse suvekummid talvekummide vastu ja sõidetakse edasi, nii on sada korda juhtunud. 2016. aasta muutused on siiski erinevad, sest Brexit, Trump ja Ratas ei muuda mitte ainult olukorda, vaid suunda. Vahetusse ei lähe mitte ainult parteid ja inimesed, vaid tõed, kirjutab meediaekspert Raul Rebane.


description: Mida kõike eluratas inimeste teele ei veereta. Tulevase peaministri Jüri Ratase elus võinuks kõik minna teisiti. Ta juhiks praegu Eesti Olümpiakomiteed (EOK) ja oleks tegevpoliitikast kaugel eemal.

title: Peaministriks tänu ühele vastuhäälele

maintext:
Et see nii ei ole, selles on süüdi need 61 hääletajat, kes kevadel EOK juhi valimistel Urmas Sõõrumaa poolt hääletasid. Ratas kaotas ühe häälega ja pidi poliitikas jätkama. Üks hääl teisiti, ja Eesti uueks peaministriks saaks nüüd hoopis Mailis Reps või Kadri Simson.
Kuid saab hoopis Jüri Ratas. Hea lastetoaga aus inimene. Ilmselge, et Ratase puhul me sellist eneseimetlust, nagu tema eelkäijale Taavi Rõivasele omane oli, nägema ei hakka. Viisakas tagasihoidlikkus meeldib Eesti inimesele kindlasti rohkem kui klantsitud edevus.
Kuid on üks suur küsimus: kuidas kavatseb Jüri Ratas valitsusjuhina käituda? Eesti vajab igapäevapoliitikas head juhti ja siin peab Ratas oma senist käitumist – ümmargused seisukohad ja soov olla kõigi sõber – kardinaalselt muutma. Me ei vaja järjestikku teist peaministrit, kes mune mitmes korvis hoiab ja seetõttu olulisi otsuseid edasi lükkab. Eestil ei ole seda aega kuskilt võtta.
Rõivase näide võiks olla Ratasele õppetunniks. Ainult selged seisukohad ja otsused tagavad uuele peaministrile, et teda ei hakata pidama oma valitsuspartnerite tõukerattaks. Hea inimesena ei tohi Ratas lasta end pärssida tänutundel sotside ja IRLi vastu, kes temast peaministri tegid. Kui on vaja pauku teha, siis tuleb seda ka teha. Olgu sihtmärgiks kasvõi partnerid.
Peaminister on liider ja Ratase seniseks kvaliteedimärgiks olnud ümmargune jutt ei ole peaministrile kohane. Ekspertide kaasamine uue võimuliidu valitsusleppe koostamisse on kiiduväärt tegu, kuid arvamustele peavad järgnema ka otsused.
Jüri Ratase viimane reaalne juhtimiskogemus pärineb 2007. aastast, kui ta oli sunnitud lahkuma Tallinna linnapea kohalt. Ta on juhtinud korvpalliliitu ja juhatanud parlamendiistungeid, kuid need ametid pole vastutuse poolest ligilähedalgi riigi juhtimisele.
Tulevik näitab, kas Edgar Savisaare poliitkoolis noorena omandatud kogemused aitavad Ratasel õigel ajal tajuda, mis hetkest Tsahkna ja Ossinovski temaga mängima asuvad. Et see juhtub, on poliitikas vältimatu.


authors:
Foto
Corbis Scanpix

description: Miks mehed peksavad naisi? Sest nad on tugevamad. Miks naised seda kannatavad? Sest nad on sageli mehest majanduslikult või emotsionaalselt sõltuvad. Ja muidugi viivad sellise käitumise juured tagasi aega, kui kehtis patriarhaalne elukorraldus. Patriarhaadi rudimendid on mitmes kultuuris eri ulatuses säilinud tänase päevani, kuid läänemaailm elab tänapäeval diarhiaadis, kus mehed ja naised on võrdsed.

title: Juhtkiri: vägivallale pole õigustust

maintext:
Läänemaailmas, muu hulgas sellele omases õigusruumis, on naistevastane vägivald ja üldse igasugune inimväärikuse alandamine midagi vastuvõetamatut, mille puhul ei saa piirduda vaid hukkamõistuga, vaid millele peavad ka õiguskaitseorganid reageerima kogu rangusega, kuna sellistel nähtustel ei tohi olla meie ühiskonnas kohta. See peab olema ühteviisi selge inimestele, kes on siinses kultuuriruumis üles kasvanud, kui ka neile, kes on siia ümber asunud ühiskondadest, kus patriarhaadi elemendid on tugevad ning suhtumine vägivallasse on teine. Igasugust integratsiooni on võimalik üles ehitada vaid jagatud väärtustele.
Tänases Postimehes on käsitletud perevägivallaintsidenti Süüriast Eestisse saabunud sõjapõgenike perekonnas, kus mees väidetavalt ähvardas oma naist tapmisega. Paljud nüansid on selle loo juures veel segased ning nendesse peab selgust tooma uurimine. Kindlasti ei tohi toimunut üldistada kõigile Lähis-Idast saabujatele, sest kannatamatu ja ksenofoobne lähenemine vaid soodustab nende võõrandumist siinsest elust. Ent põgenike hulgas on vaja nende saabumisest peale teha põhjalikku selgitustööd kultuuriliste erinevuste kohta, et nad mõistaksid: teatud tegevused, mis on lubatud Lähis-Idas või Põhja- ja Kesk-Aafrikas, võivad siinses kultuuriruumis kaasa tuua karistuse.
Me peame endale aru andma, et inimesed, kes saabuvad Euroopasse paikadest, nagu Süüria, vajavad teistsugust lähenemist. Viis aastat väldanud Süüria kodusõda on viinud riigi, ühiskonna ja majanduse kokkuvarisemiseni. Vägivallast on saanud kodusõja aastate jooksul Süürias olulisim sissetulekuallikas. Keskmine palk on Süürias praegu umbes 50 dollarit kuus, mida on ellujäämiseks liiga vähe, arvestades, et kas või pudel mineraalvett maksab Damaskuses neli dollarit.
Nii on ainsad võimalused hävitatud majanduse tingimustes ära elada seotud vägivallaga: erinevad sõdivad grupeeringud tegelevad väljapressimistega või vallutatud linnade paljaks röövimisega ning aastast 2013 Assadi lubatud arvukad eraturvafirmad pakuvad katust röövimiste ja väljapressimiste vastu.
Selge, et inimesed, kes on pidanud aastaid sellises keskkonnas elama, pole enam endised ja vajavad oma uutes asukohamaades igakülgset abi kohanemisel, mis möödub igaühel individuaalselt, kuid ei pruugi kõigil minna sujuvalt. Sellegipoolest ei saa meie ühiskonnas olla mingisugust õigustust vägivallale, mille eesmärk on kellelegi kehalisi kannatusi põhjustada.


authors:
Lauri Läänemets
Margus Ansu

description: Eesti üliõpilaste meeleavaldustega seoses on alati meenutada midagi õpetlikku ja huvitavat. Kuigi revolutsionääre on meil palju vähem kui Prantsusmaal, on üliõpilaste ja ülikoolisisese sõnavabaduse areng läbi sajandite olnud samalaadne, kirjutab Tallinna Ülikooli üliõpilasesindaja (2003-2008) Lauri Läänemets.

title: Lauri Läänemets: 3 tudengite meeleavaldust, mida tasub mäletada


description: Täna kell 14.30 on Postimehe otsestuudios etnoloog ja matusekultuuri uurija Marju Kõivupuu. Eutanaasia seadustamine eeldab põhjalikku arutelu ja mõistmist, et seda otsust ei võeta vastu kergekäeliselt.

title: PÄEVAINTERVJUU Kas Eesti on valmis eutanaasia seadustamiseks?


description:
«Üks mees nägi unes taevalikku õiglust,

mis ühendab kõik, kes tema eest võitlevad.

Üks mees nägi unes taevalikku õiglust

ja hakkas seda kuulutama sellest päevast peale.»

Ma polnud sugugi ainus, kellele meenus seoses Donald Trumpile (70) võidu toonud valimiskampaaniaga just see Paul-Eerik Rummo kirjutatud ja Uno Naissoo viisistatud lauluke. Olgu öeldud, et «Viimsest reliikviast» pähe kulunud laulu vähetuntud pealkiri on «Prostituudi laul».

title: Trumpi hea muinasjutt

maintext:
Kuigi Trumpi jutlustatud taevalik õiglus võib meeldida või mitte, oli ta selle kuulutamises oma demokraadist rivaalist Hillary Clintonist kindlalt üle. «Teeme Ameerika taas suureks!» kõlas hästi läbi mõeldud ja ajastatud ning ellu viidud kampaania, mis jõudis koos suure T-tähega punasel nokkmütsil ja muu pudukraamiga kõikjale maailmas. Ameerikast rääkimata. See oli sõnum suure algustähega ja Trump selle parim mõeldav kuulutaja.
Nagu kinnitas Clintoni visuaalselt perfektse käekirjaga kampaania, milles astusid üles superstaarid Jay Z, Bon Jovi, Beyoncé ja Trumpi võidu korral planeedilt Maa lahkuda lubanud Cher, peab poliitkampaania jutustama suure loo. Clinton seda ei suutnud. Tema põhiloosungeid «Ma olen temaga!» ja «Koos tugevamad!» ei mäletata isegi Ameerikas.
Üks mu poliitkampaaniate efektiivsust uurinud sõber võrdles neid muinasjuttudega. Trump jutustas suurest ja kõikvõimsast Ameerika unelmast. Ameerikast, millest paljud unistavad ja kus – klišeed kasutades – saab ajalehepoisist miljonär. Ameerikast, mida tegelikult pole olemas või mis saab parimal juhul osaks vaid vähestele.
Sa ei saa iial kaotajaks jääda, kuni usud, siiralt usud, mida sa teed! Veel üks Ameerika muinasjutt, mille parim näide on Trump ise. Mees, kellel pole mingisugust poliitilist ega administratiivset kogemust ega õrna aimugi, kuidas oma lubadusi ellu viia. Kuid kampaania mõttes polegi see oluline. Nagu ka see, mitu korda on ta oma ärid pankrotti viinud.
Clintoni kampaania oli ilma suure sõnumita poliitkorrektne idealism. Selles polnud kangelast, kellele tema unistustes, tunnetes ja ihades kaasa elada, kelle üle naerda või kelle käitumisest õppust võtta. See oli halb muinasjutt!
Muidugi ei piisa võiduks ainult heast hüüdlausest. Ka Trumpi kampaania mootor oli märksa võimsam kui Clintonil. Seda näitas Trumpi meeskonna töö võtmeosariikides, mis kallutati kõik enda kasuks. Ning Clintonist polnud õigel ajal õigeid klahve vajutanud Trumpile võistlejat.
Poliitika nagu ka demokraatia on meelelahutus ja äri. Äsjased valimised Ühendriikides on selle parim näide. Või nagu kõlab «Prostituudi laulu» teine salm:
«Lõpuks on ainult kõik, ainult enesemüümine –
turul me oleme vennad ja õed!
Tükkhaaval, jupphaaval, päevhaaval, tundhaaval
üksteisel’ müüme omad usud ja tõed.»


description: Riiklik süüdistaja nõuab seitsme pätistunud noormehe üle käival protsessil Narvas ühele kohtualusele surmanuhtlust ja teistele pikaajalisi vanglakaristusi.

title: Postimees 1995. aastal: prokurör nõuab Narva pätile surmanuhtlust

maintext:
Noormehi süüdistatakse kolme inimese jõhkras tapmises, röövimises, vägistamises ja teistes kuritegudes, ütles Narva linnakohtu esimees Ivan Kulper.
Ühele süüalustest nõuab prokurör surmanuhtlust, teistele 12–15-aastast vanglakaristust.
Kohtuotsus tapjate ja vägistajate üle kuulutatakse välja järgmisel nädalal, lausus Kulper.
Möödunud aasta 5. mai öösel peksti ja kägistati surnuks Narva raudteepolitsei kordnik, kelle laip leiti mitu kuud hiljem Narva lähistelt. Kolm kohtu all olevat noormeest panid politseiniku autosse ning viisid ta linna taha, kus nad oma ohvri tapsid. Politseiniku riided põletati ning temalt äravõetud relv müüdi hiljem 150 dollari eest.
Mullu 15. septembril vägistati ja tapeti Narvas noor naine. Selles kuriteos kahtlustatakse kolme kahtlusalust, kellest ühte kahtlustatakse ka politseiniku tapmises. Mehi süüdistatakse naise vägistamises ja tema kuldehete ning raha röövimises.
Samad mehed peksid läinud aasta 26. septembril Narva lähistel karjääris teise grupi invaliidi, kes hiljem suri.
2.11.1995


description: Kõik ajakirjanikud teavad, et igal lool on vähemalt kaks külge. Poliitika, sõja või diplomaatia kajastamine võib lugejaskonna jaoks mingi tõe versiooni kokku panemiseks tähendada arvukate vaatenurkadega maadlemist, kirjutab Londoni ülikooli ajakirjanduse vanemõppejõud James Rodgers.

title: James Rodgers: Russia Today kaotas pangakonto, kuid võitis lahingu sõnasõjas

maintext:
Kui ajakirjandus põrkab kokku propagandaga, on rusudest sageli keeruline tõtt üles leida. Sellisel juhul on üldpilt kõige olulisem ning tõlgendus sõltub harilikult pealtvaataja seisukohast.
Oktoobris ilmunud teateid, et Nat West sulgeb RT pangakontod Ühendkuningriigis (RT on Kremli rahastatud telekanali Russia Today praegune nende poolt eelistatud nimetus), hiljem kas selgitati või eitati. Tõde oli siin teisejärguline. Venemaa ametivõimud oma Londoni saatkonna kujul heitsid juhtumi kiirelt kõrvale kui «avalikult poliitilise otsuse».
Moskva välisministeeriumi vastus oli ähvardavalt sarkastiline. «Soovin BBC vene teenustele edu. Neil on seda praegu vaja, sest asjade välja kaevamine võib olla meelelahutuslik ja ettearvamatu ettevõtmine,» hoiatas ministeeriumi esindaja Maria Zahharova.
Olenemata tagajärgede iseloomust paistab see esmapilgul olevat vaid järjekordne nipsakas vahejuhtum Venemaa ja lääneriikide vahelistes suhetes. Seekord seatakse tulevasteks sihtmärkideks uudistekanalid – praegusel juhul BBC vene teenus (peaksin siinkohal ka ütlema, et toimetasin seda veebilehte ühe aasta jooksul vahemikus 2004-2005).
Lugu aga ei lõpe sellega. Praegune vahejuhtum on RT jaoks ka kummaline võit. Olenemata piirangute põhjusest ja ulatusest RT pangaolukorras, on telekanalit märgatud. Vladimir Putin on viimased viisteist aastat püüdnud taastada Venemaa sama rahvusvahelist positsiooni, mille riik kaotas Nõukogude Liidu lagunemisega ning meediakajastus on olnud nende püüdluste oluliseks osaks.
Riiklik häälekandja
Tegemist on olnud pikaajalise protsessiga. Russia Today käivitati 2005. aasta detsembris. Olles 1990. aastatel pikkade perioodide kaupa Venemaal elanud ja töötanud, naasin sinna 2006. aastal BBC korrespondendina. Russia Today oli siis astumas esimesi ebakindlaid samme, mis on meediaalgatustes sagedased. Juba siis võeti seda Venemaal tõsiselt. Mitteametlikel kohtumistel Vene ametnikega küsisid nad meilt, mida me lääne inimestena sellest arvasime.
Need meist, kes elasid Venemaal ja töötasid meedias, näitasid üles professionaalset huvi, kuid laiemas maailmas ei tekitanud Russia Today eriti uudishimu. Sain ühelt kanalit külastanud lääne televisiooni juhtivtöötajalt teada, et Russia Today üks peamine – kuigi tagasihoidlik – vaatajaskond oli tollal pärast kella 23.00 Austraalias. Aja järgi hinnates vaatasid inimesed seda kanalit pärast õhtust meelelahutust koju jõudes. RT väidab nüüd endal olevat palju suuremat ja haaratumat vaatajaskonda suurusjärgus 70 miljonit igapäevast vaatajat üle kogu maailma ja 36 miljonit iganädalast vaatajat ainuüksi Euroopas.
Sõnumist
Kui erinevate riikide rahvaste teadmised üksteise siseelust on väiksed, nagu näiteks Venemaa ja lääneriikide vahel, on ajakirjanikud mõistmisel oluliseks lüliks. See omakorda muudab nad nuppudeks rahvusvaheliste suhete ja vastuseisude malelaual.
Tehnoloogia võib küll olla uus, aga mõte mitte. Esimese maailmasõja ajal asusid Briti korrespondendid tööle tolleaegses pealinnas Petrogradis (praegune Sankt Peterburg) «ametlikus Briti propagandabüroos» – nii nimetas RH Bruce Lockhart seda oma meenutustes 1932. aastal ilmunud raamatus «Memoirs of a British Agent» (Briti agendi memuaarid). Tol ajal oli erinevuseks aga see, et nende püüdlused ei olnud suunatud Venemaa õõnestamisele, vaid hoopis mureliku liitlase kindlameelsuse tugevdamisele keisri vastu.
Hiljem kommunismiajastul levitasid marksismi-leninismi sõnumit nii sisemiselt kui väljapoole Nõukogude propaganda kaitsjad – sealhulgas TASS ja Moskva raadio. Nõukogude Liidu sees ei olnud rahvastikul teisi informatsiooniallikaid, mistõttu nende vaateid kujundasid paratamatult vaid rangelt kontrollitud riigiorganid. Nõukogude Liidu lagunemise järel voolas aga läänelik meedia ja palju muud üle raudse eesriide varemete.
2000. aastatel palkas Venemaa isegi lääne suhtekorraldusagentuure, kuid ka nende parimad püüdlused ei suutnud peatada riigi imago kannatamist, kui paljud inimesed nägid seda agressorina 2008. aasta sõjas Gruusiaga. Russia Today teistsuguse sõnumi mõju maailmale oli väike.
Vaatenurga pööramise meistriklass
Gruusia konflikti sõjaväelistele puudustele pöörati tähelepanu tulevaste sõjakäikude jaoks ning samal ajal õppis Venemaa palju ka meedia kohta. Kremli rahvusvaheliste uudisteväljundite eelarved tõusid taevasse ning Russia Today sai uueks nimeks RT, mis ei rõhuta enam kanali rahvuslikku kuuluvust. Kanali moto «Küsi rohkem» mängis publikutele, kes tahtsid midagi muud.
Kanal, mis sai alguse samamoodi nagu BBC World News või CNN, seisis nüüd vastu nende organisatsioonide versioonidele sündmuste käikudest. Venemaa on end tõestanud ka asjatundlikena lääne sotsiaalmeediaplatvormide kasutamiseks lääne narratiivide vaidlustamiseks ja kimbutamiseks.
Kas tegemist on meediakonfliktiga «uue külma sõja» kontekstis? Mitte päris. Külma sõja ajal müüs Nõukogude Liit rahvusvahelise sotsialismi sõnumit. Praegu esitab Moskva kombinatsiooni Vene natsionalismist ja antiamerikanismist. Võrdluses ei pruugi mõlemad olukorrad olla samal tasemel, kuid RT pangalugu näitab, et see on andnud neile soovitud tulemuse. Neid on märgatud.
Artikkel ilmus esimest korda veebiväljaandes The Conversation


authors:
Mart Raudsaar
Peeter Langovits

description: Hau! Ekspertide kõrge kogu on rääkinud! Nüüdsest on teada, mitu puud on mets. 5000 puud on mets, 4999 puud aga ei ole.

title: Mart Raudsaar: paistab, et reformi korraldajaid valla tegelik võimekus ei huvita

maintext:
Seega loeb igaüks ning mõni vald on alustanud sundliitmiste hirmus uute elanike registreerimise kampaaniat, mille käigus on võimalik võita näiteks maastur. Muidugi võiks pöörduda ka nende ekspertide-ekvilibristide poole, kellel on kogemusi kohalike valimiste eel ühetoalisse korterisse kümnete uute elanike registreerimisega.
Aga ilma naljata, asi on tõsine. Ehkki olen juba 18 aastat tagasi sunniviisilise haldusreformi vastu sõna võtnud, saan aru, et vahepealsed aastad ei ole omavalitsusi palju võimekamaks teinud. Seda võimekust on vaikselt närinud kaks üraskit: negatiivne iive (sealhulgas väljaränne) ja riik. Riik, kes on tasahilju sokutanud omavalitsustele uusi ülesandeid – näiteks on dementsete inimeste hooldamine jäänud omavalitsuste ja lähedaste mureks –, pole aga eraldanud kohtustuste täitmiseks vajalikku lisaraha. Või kui räägime dementsetest, siis ei anna raha üldse.
Niisiis, mida oligi tarvis tõestada: omavalitsused on käpuli ja meil on tarvis uusi, võimekaid haldusüksusi. Jah, võib mõista, et 500 töövõimelise elanikuga vald, mille valitsus tegutseb paneelmaja korteris, ei ole kuidagi võrreldav Tallinna või Tartuga. Samuti teame – andestage võrdlus! –, et keegi vabatahtlikult ühismajandisse ei lähe. Tootmise tõhustamiseks on vajalik selle optimeerimine – samuti arusaadav!
Kuid olen veendunud, et kõige olulisema arvulise kriteeriumi asemel oleks tulnud anda vahemik, näiteks 3000–6000 elanikku. Ning üle vaadata riigi ja omavalitsuse suhted – kes mida teeb. Ja et näha puude taga metsa, läheneda reformile mitte pelgalt statistiliselt, vaid ka sisuliselt.
Toon näite. Juhtusin kuulama Vikerraadio 5. oktoobri «Reporteritundi», kus haldusreformi üle arutlesid õiguskantsler, riigikogu põhiseaduskomisjoni esimees ja Nõo vallavanem. Nõo vald on üks neist 26 omavalitsusest, kes soovivad riigikohtult haldusreformi sätete kehtetuks tunnistamist. Vallavanem Rain Sangernebo viitas ka viimasele õlekõrrele, omavalitsuse tugevale kogukonnatundele, millega valla säilimist õigustada. Mulle tundub, et ülejäänud saatekülalised ei saanud sellest lõpuni aru, rääkides haldusreformist ikkagi instrumentalistlikust paradigmast lähtudes.
Minu vanavanaisa isal oli Nõo kihelkonnas talu ning ta pidas Nõo alevis kiriku vastas ka poodi, kust poeg läks raudtee tulles Elva linna asutama. Väga ameerikalik lugu, eks ole. Olles jõudnud 2002. aastast ringiga valda tagasi, olen erapoolik, aga oman sisevaadet.
Ma ei hakka siinkohal pikemalt Nõo valda kiitma. Piisab ehk nendingust, et vana kihelkonnakeskus on Tartust optimaalsel kaugusel, nagu Maa Päikesest selleks, et siin oleks võimalik kogu elurikkus. Liiga kaugel – külmud surnuks, liiga lähedal – kõrbed surnuks.
Paraku oli aasta alguse seisuga vallas 3979 elanikku. Mulle on jäänud mulje, et reformi korraldajaid ei huvita valla tegelik võimekus või tema edgarkantilik terviklikkus oma keskuse ja selle tagamaaga. Vaatame kaarti! Tartu «kuldse ringiga» liitumine pole loogiline. Koloniaalsõltuvust Elva linnaga, kes on aastaid ahistanud Peedu kogukonda, ka nagu ei soovitaks. Puhja ja eriti Konguta vald on Elva tagamaa ning nõrgem liiga. Kambja valla, Eesti koorilaulu hälliga liitumine (2626 elanikku) on ainus mõistlik võimalus, ehkki tulemuseks oleks kogukondlikult Siiami kaksikute sünd.
Minu meelest oleks viimane aeg hakata puude numereerimise asemel nägema metsa kui ökosüsteemi.


description: Tänases Postimehes käsitletakse eutanaasiat, mis viib meid paratamatult küsimuseni, kas inimestele tuleks anda voli selle üle, kuidas ja millal surra. See teema on aeg-ajalt varemgi Eesti ühiskonnas esile kerkinud, kuid seoses meie elanikkonna vananemisega peame tulevikus olema paratamatult valmis põhjalikumaks aruteluks halastussurma üle.

title: Juhtkiri: eutanaasia Pandora laegas

maintext:
Tegu on keeruka probleemiga, kuna peame arvestama, et õigus surmale ei saa lähtuda ei põhiseadusest ega teistest õigusaktidest, vaid lääneliku humanismi väärtustest, mille mõjul on viimastel kümnenditel legaliseeritud eutanaasia Beneluxi maades, Kanadas ja Kolumbias. Põhimõtteliselt sarnaneb eutanaasiaga ka Šveitsis 1942. aastal seadustega lubatud abistatud enesetapp, mis tähendab seda, et arst ei vii eutanaasiat mitte ise läbi, vaid kirjutab patsiendile elust lahkumiseks välja surmava doosi ravimit. Samasugune tava on ka mõnedes Ameerika osariikides.
Kui räägime eutanaasiast ja selle lubamisest või keelamisest, tulevad meile esmajoones silme ette meditsiinikeeles terminaalses seisundis haiged ehk need, kes on jõudnud elu ja surma piirile ning piinlevad väljakannatamatute valude käes. Nagu näitab aga Lääne-Euroopa vastav praktika, on küsimus, millistel juhtudel eutanaasiat lubada ja millistel mitte, palju sügavam ja mitmekihilisem.
Lääne-Euroopa üldhariduskoolides esimesest kuni viimase klassini õppekavva kuuluv humanism rajaneb valikuvabadusel, igaühe võõrandamatul õigusel iseseisvalt otsuseid langetada ning teaduslikel teadmistel põhineval ilmalikul eetikal.
Selle järgi laieneb eutanaasiavõimalus ka neile, kes ei kannata mitte ainult füüsiliste, vaid ka psühholoogiliste valude käes. Nii on näiteks Belgias eriti viimastel aastatel kasvanud nende hulk, keda ei ajenda vabasurma minema mitte füüsilised põhjused, vaid ka sotsiaalsed probleemid ning väsimus elust. Vastavate kliinikute poole pöörduvate patsientide hulgas on hüppeliselt kasvanud nende osakaal, kes rõhuvad psühholoogilistele hädadele – see ulatub juba pooleni. Ka rahvusvaheline meedia on viimastel kuudel elavalt kajastanud lugusid depressiooni või mitmesuguste psühholoogiliste traumade all kannatajatest, kes on valinud eutanaasia.
Eutanaasia tee võib olla palju libedam, kui meile esmapilgul tundub. Sellistele tõsistele sammudele peab eelnema põhjalik arutelu ja analüüs ning see ei saa põhineda vaid ideoloogilistel kaalutlustel nagu neis läänemaades, kus eutanaasias on eelkõige nähtud progressimärki ning tunnust, et riik on jõudnud ülima ilmalikkuseni, heites kõrvale mõnegi varasema religioonist lähtuva moraalinormi. Tagajärjeks on olnud kahtlane eksperiment, mis annab tunnistust pigem puudujääkidest psühholoogilise abi kvaliteedis.


description: Inimene näib küll kõige rohkem oma ümberkaudse looduse kohta mõjuvat. On ju igal ühel tuttav, kuidas maad ja metsad, väljad ja aasad inimese käe läbi endid on muutnud, on metsast põld, põllust mets saanud jne. Terved kubermangud, kus enne mets kasvas, on inimesele hävitava käe läbi määratuteks lagendikkudeks ümber muudetud, nagu seda Venemaa lõunapoolsetest kubermangudest võime täheldada.

title: Postimees 1897. aastal: putukate tähtsusest


authors:
Linda-Mari Väli
Müürilehe Reporter

description: Praegu on keskkonnaministeeriumis arutlusel metsaseaduse muudatus, millega soovitakse tõsta Eesti metsade raiemahte veelgi. Müürilehe rindereporter Linda-Mari Väli kirjutab poliitikute viimastest lubadustest Eesti metsamajanduse osas, mis teenib jätkuvalt vaid kasu, mitte looduslikke elupaiku.

title: Linda-Mari Väli: vahearuanne Eesti korruptiivsest metsapoliitikast

maintext:
Viimase aasta jooksul on Müürilehes järjekindlalt lahatud Eesti metsanduspoliitika olemust ja mõjusid, metsa hetkeolukorda ning praeguse kursi jätkamisel aimduvaid probleeme. Metsandusküsimused on põletavad mitmel põhjusel. Kuna maailma üldine ökoloogiline olukord on jõudmas vältimatusse kriisi, tuleb vastutustundlikul kodanikul kahtlemata pöörata silmad enda koduümbrusse ning küsida, mis seisus on ülepea meie mets kui selline ning millises suunas praegused poliitilised hoovused riiklikku ja eraviisilist majandamist kannavad.
Sisetasandil liigub eesti metsandusring iga aastaga üha sügavamale konfliktide ja vastuolude ummikseisu. Eestimaa Looduse Fond on juba aastaid keskkonnaministeeriumi ja -ametiga dialoogi pidades üritanud metsanduse arengukavasid ja metsaseaduse uuendusi säästvamale rajale käänata. Spetsialistide hinnangul on lendorav lähema viie aasta jooksul meie metsadest lõplikult kadunud ning seda võib paljuski lugeda poliitiliste otsuste või otsustamatuste tulemuseks. Muuhulgas venis lendorava kaitsekava vastu võtmine aastaid ning esimese selle rakendamiseks vajaliku allkirja andis keskkonnaminister Marko Pomerants alles pärast pikka viivitamist käesoleva aasta maikuus, päev pärast Müürilehes ilmunud artiklit «Eesti metsanduspoliitika vajab ümbermõtestamist» (13.05.2016) ning neli kuud pärast Müürilehes ilmunud artiklit «Lendorava olukord Eesti metsades on ülikriitiline» (22.01.2016).
Uue iseseisvuse väljakuulutamisest peale on meie riiklik poliitika aasta-aastalt üha neoliberaalsema metsamajandamise poole liikunud, vähendades aina uute seadusemuudatustega kavakindlalt erinevaid metsaraidega seotud piiranguid. Piirangute lõdvendamine kordub umbes 3–4-aastaste perioodide tagant. 2017. aastaks kavandatava seadusemuudatusega tahetakse langetada kuuse raievanust, leevendada lageraielankide suuruspiiranguid ja kergendada metsaomanikul metsa majandamist erinevate kontrollmehhanismide õgvendamisega.
Müürilehe mainumbris toonitas RMK metsamajandamise peaspetsialist Rainer Laigu, et metsast saadav maksutulu on riigi sotsiaalse arengu seisukohast hädavajalik. Samas on oponeerivatel osapooltel intensiivse metsamajandamise vastu hulganisti argumente. Riigikogu Keskkonnakomisjoni sotsiaaldemokraatide fraktsiooni esindaja, keskkonnaalase kõrgharidusega Rainer Vakra toonitas eravestluses tungivat vajadust raietega metsa aastast juurdekasvu mitte ületada ning lubas tuletada ökosüsteemi mittetundvaile valitsusametnikele meelde, et mädanev puit pole mitte metsa väärtuse allakiskuja, vaid orgaanilise arengu seisukohalt hädavajalik lüli sealses koosluses.
Korruptsioon Auveres
Möödunud aastal tegevust alustanud Auvere elektrijaama korruptsioonihõnguline loomislugu jõudis läinud kevadel ka avalikkuse huviorbiiti, sest pea 640 miljonit eurot maksnud elektrijaam on tekitanud enam kui ühe põletava küsimuse. Juba neli aastat tagasi, 2012. aasta sügisel arutati Riigikogu oponeerivas leeris Juhan Partsile umbusalduse avaldamist seoses Auvere elektrijaama ehitamiskava kinnitamisega.
Toona riigikogu demokraatide ühendusse kuulunud Rainer Vakra ütles avalikult välja, et Juhan Partsi sekkumisel sõlmitud 650 miljoni eurose elektrijaama rajamislepinguga on rikutud nii seadust kui ka karistusseadustikku. Läinud kevadel meenutas Vakra Müürilehega toimunud vestluses, et avaldas juba siis kahtlust jaama tulususe küsimuses ning esindas seisukohta, et ökoloogilistest ja majanduslikest huvidest lähtudes oleks hoopis mõistlikum ehitada palju väikesi soojuselektrijaamu (nt Iru SEJ eeskujul) üle terve Eesti.
Vakra sõnul oleks selline plaan täitnud oma eesmärke nii keskkonnahoidlikel, lokaalmajanduslikel kui ka turvalisuse kaalutlustel (sellega annab Vakra mõista, et idasuunalt lähtuva sõjaohu korral oleks Auvere jaama lihtne rünnata ning nõnda tervele riigile oluline energiaprobleem tekitada). Hoolimata põhjendatusest ei läinud toonane umbusaldusavaldus läbi ning praeguseks paiskavad hiiglasliku uue elektrijaama korstnad juba viimaste Ida-Virumaa põlislaante kohale halli ja lämmatavat põlevkivitossu.
Vakra selgitas eravestluses, et TTÜ teadlaste tehtud arvutused näitavad Auvere jaama optimaalseks veoringiks 70 kilomeetrit. See tähendaks aga parimal juhul paarisada tuhandet tihumeetrit väheväärtuslikku puitu, samal ajal kui Eesti Energia juhatuse esimees Hando Sutter on ajakirjanduses rääkinud kuni 3 miljonist tihumeetrist väheväärtuslikust puidust, mis toodaksid Auvere lõõmavates ahjudes kaheldava väärtusega roheenergiat. Alles hiljaaegu kordas Sutter üle ka mitmeid kordi läbi käinud plaani vedada puitu sisse kasvõi välismaalt, näiteks Lätist või Venemaalt. Riigikogus Reformierakonna fraktsiooni esindav endine Eesti Energia nõukogu liige Kalle Palling tuletas kevadel eravestluses Müürilehega muu hulgas meelde EE juhatuse lubadust hakata puitu kasvõi laevadega Soomest sisse tooma ning Ida-Virumaale vedama.
Eesti Energia poolt välja käidud plaani majanduslik ja keskkonnaalane mõistlikkus on aga enam kui küsitav. Esiteks on hakkepuidu põletamisel saadava energia rohelisus tugeva kahtluse all. Septembri lõpus toimunud konverentsil „Puit energiaks 2016” tuuakse ühe punktina välja, et koalitsioonileppes toodud eesmärkide kohaselt toodetakse Eestis 2030 aastal 80% soojusest biomassist. Paraku suurendaks see puidu tarbimist 2,2 miljoni tihumeetri võrra, mis on meie metsa tagavarade tasakaalustatud säilimisele oluliseks põntsuks hoolimata sellest, kas tegemist on vähem- või enamväärtusliku puiduga. Puidu põletamisel atmosfääri paiskuvast süsihappegaasist rääkimata.


authors:
Tuuli Koch
Illustratsioon
Andrus Peegel

description: Mul tõesti ei olnud 2000. aastal ülikooli kõrvalt plaanis kohe tööle asuda. Oli kevad, Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonna pidupäev, kus koos kõik tudengid ja juba kogenud žurnakad. Toonane Eesti Päevalehe peatoimetaja Hanno Tomberg küsis ühel hetkel: «Sa ju tuled Eesti Päevalehte tööle?» Veenva, kiire tooniga, põlevate silmadega. Kuna oli üsna varajane hommikutund, siis ei olnud võimalik hommikuni mõtlemisaega võtta. Õigemine Tombergi olemus, ainuõige pakkumise tegemise toon, innustus ei andnud muud võimalust.

title: Põlev mees

maintext:
1990ndate alguses Eesti Raadios sporditoimetuse juhina alustanud Tomberg suutis kommentaatorina ka kõige igavamas suusasõidus iga kurvi läbimist kirjeldada sama emotsionaalselt nagu Allar Levandi pronksivõitu 1988. aasta Calgary olümpial. Aastaid tagasi, mil Kanal 2 pälvis õiguse näidata NBA korvpallimänge otse-eetris, öösel, mil inimesed magasid, ei suutnud ta oma tormakuses, õnnetundes, et selline suursündmus Eestis televaatajateni jõuab, kuidagi teistmoodi välja elada, kui teatas ülekande alguses: «Tere õhtust, head televaatajad, minu nimberg on Tomberg!»
Eesti Päevalehes jäi Tombegi töö üsna lühikeseks. Hoolimata sellest, et ta oli sageli viimane, kes vaatas leheküljed veel üle, pani ise peatoimetajana pealkirju, küsis töötajatelt, kuidas läheb. Eesti Päevalehe uue kujunduse tegemise juures arutasid suured ülemused, kuidas ikkagi teha, millised oleks parimad nipid ja lahendused. Ülemusekõrguselt tekkis Tombegil mõte, et oh!, võiks küsida ju ka rahva arvamust! Tomberg tõttas esimese ettesattunud proua juurde ja küsis: «Aga mida sina sellest arvad?!» Proua ehmus, rahvamees sai oma.
Tomberg pole kunagi olnud nahahoidja. See on viinud teda ka konfliktidesse suuremate ülemuste või omanikega, kellele pole tema iseteadlik ja enesekindel toon sobinud. Samas on ta olnud ka see, kes ülesande saanuna on selle kindlasti lõpule viinud – olgu töö nii räpane kui tahes.
Tomberg on kompromissitu eestvedaja, oma inimeste hoidja ja innustaja. Aastaid temaga koos töötanud inimesed ütlevad ilmselt mitte kuigi palju liialdades, et Tomberg on juht suure tähega, sõbralikkuse võrdkuju, südamega inimene.
Ent ka sellised superinimesed eksivad. Võivad teha vigu, mida normaalsed inimesed, kelle laual on lilled või söök, mitte teemad ja vahendid nagu poliitikutel, on valmis ära kuulama ja andeks andma. Ettevõtlusministri Liisa Oviiri (SDE) otsus president Toomas Hendrik Ilvese OÜ Ermamaa segaduse ja EASi muud patud Tombergi kukile sokutada annab võimaluse mõelda, et kas nii hakkabki olema. Kas uus valitsus näeb Tombergi kohal kedagi oma inimestest? Tombergi vallandamine on esimene ja viimane silmapaistev tegu, millega Oviir hakkama sai, ning loodavas valitsuses see talle ministrikohta ei anna.
EASist seestpoolt vaadates näivad Tombergile tehtud etteheited töötajatele ebaõiglased ja otsitud. Süüdistamise asemel oleks võinud näha inimest, suurt ettevõtet tervikuna, juhi panust ja tulevikuperspektiivi.
Teisalt EAS juhi koha pealt lahti laskmine isegi sobib Tombergile. ERR juhi Margus Allikmaa ametiaeg hakkab täis saama. 2007. aastast ERRi juhatuse liikmeks olnud Tomberg esitas lahkumisavalduse 2014. aasta suvel, kuna ta polnud rahul Allikmaa otsusega vallandada sporditoimetuse juht Marko Kaljuveer. ERRi maja ootab Tombergi tagasi ja see on ühe juhi kohta väga hea märk.


authors:
Peep Pahv
Andres Haabu

description: Korvpalliliidu presidendiks saav Jaak Salumets ütles välja tõe, mille peaksid oma lipukirjaks võtma kõik spordialaliitude juhid. «Korvpalliliit on klubide jaoks teenindavas rollis. Alaliidu juhatus ja tegevjuhtkond pole põllul tööd tegevate inimesteta mitte keegi,» teatas spordimehe ning treenerina tulest ja veest läbi käinud mees. Individuaalalal võib klubi asendada lihtsalt sportlasega – mõte jääb samaks.

title: Peep Pahv: pilk peeglisse ja koos edasi

maintext:
Eriti tähelepanelikult tasuks seda lauset lugeda Eesti Suusaliidu juhtidel, kes ähvardavad alaliiduga lepingu sõlmimisest keelduvaid sportlasi MK-etappidele mitte lubada. Olgu omavahelised arusaamatused millised tahes, alaliit peab tegema kõik selleks, et sportlaste töö väljenduseks olev võistlemine ei kannataks. Alaliit on loodud sportlastele võimaluste loomiseks, mitte selleks, et küsitava sisuga ja sportlaste silmis sobimatute lepingute abil neile oma tahtmist peale suruda.
Jõupositsioonilt allkirja nõudmise asemel tuleks välja selgitada, miks üks või teine punkt on sportlastele nii vastukarva ning mida saaks teha erimeelsuste lahendamiseks. Probleemid tuleb lahti rääkida juba varakult, mitte jätta lahenduse otsimist võistlushooaja alguseks.
Vastuseis lepingule, milles sportlasel lasub rohkelt kohustusi, kuid alaliidu roll piirdub mõne elementaarse punkti täitmisega, oli ju etteaimatav – eriti veel olukorras, kus alaliidu enda osa sportlaste ettevalmistuse rahastamisel jääb tagasihoidlikuks ning suur hulk koondisest on koondunud Team Haanjasse ja eelistab harjutada oma raha eest ja omapäi.
Suusatamise sisetülis pole siiski kõik must ja valge ning sammu tagasi peaksid tegema ka Team Haanja liikmed. Loomulikult võib alati lepingupunktide üle diskuteerida, mõne nüansiga mitte nõustuda ning pakkuda asemele oma varianti, kuid lähtuma peab reaalselt olukorrast.
Team Haanja arhitekt Mati Alaver ja mõned vanemad suusatajad mäletavad veel selgelt aegu, millal nad olid Eesti spordis sisuliselt eristaatuses. Suusatamine oli Eesti spordi lipulaev, raha jagus ka toonases mõistes teisejärgulistele tegijatele ning tingimused treenimiseks ja äraelamiseks olid suurepärased.
Praegu on olukord teine. Eesti suusatamisse pole jäänud ühtegi säravat staari, rahakad sponsorid on ala juurest lahkunud ning võrreldes kunagiste võimalustega tuleb läbi ajada piskuga. Tuleb arvestada tegelikkusega, et nii-öelda murdmaasuusatamise liidu aeg on läbi. Nüüd jagub suusaliidus rohket tähelepanu ka teistele aladele. Toimunud muutuste – mõned on nimetanud seda ka paleepöördeks – pärast vimma pidada näib samuti väiklasena.
Müts maha Team Haanja inimeste ees, et nad on suutnud leida endale otsetoetajaid – võtmeisikuks on siin jätkuvalt Alaver –, kuid samas tuleb mõista, et suusaliidu jaoks on need toetajad kadunud. Sellega tuleb arvestada.
Vaevalt lähiajal suusarahva rahakott paisub. Seepärast oleks paslik mõlemal leeril peeglisse vaadata ja mõtelda, mida ja kuidas saaks teha, et Eesti murdmaasuusatamine mudast välja tuua. Koos. Omavahelise sõjata.


description: Keskerakonna uus esimees Jüri Ratas kinnitas täna Postimehe otsestuudios, et erakonna kindel suund on uue valitsuse moodustamine.

title: PÄEVAINTERVJUU Ratas Keskerakonna korruptsioonist: tunnistan vigu ja vabandan

maintext:
«Keskerakonna eesmärkide elluviimise vahendiks on tänases Eesti süsteemis ainult kuulumine vabariigi valitsusse,» oli Ratas konkreetne, «pole mingi saladus, et tänases koalitsioonis on palju erimeelsusi ja me oleme valmis vastutust kandma tugevamalt ja aktiivsemalt kui seni.»
«Koalitsioon mõraneb ikka seest. Ega opositsioon koalitsiooni laiali ei saada ega löö.»
Erakonna «väljumise all paisu tagant» pidas Ratas kongressi kõnes enda sõnul silmas seisakust ja dogmadest lahti saamist.
Võimalike valitsuskoalitsiooni kombinatsioonidena tõi Ratas välja kas praeguse jätkumise, Keskerakonna, IRLi ja sotside koalitsiooni või Keskerakonna ja Reformierakonna valitsemist kahepeale.
Keskerakonna kahtlasi rahalisi tehinguid ja kriminaalkaristust Ratas ebamugavaks teemaks ei pidanud ning rõhutas, et just praegu on aeg hämaratest asjadest rääkida.
«Täna on minu kohustus nendel teemadel rääkida, mitte vastustest kõrvale hiilida. See, et meil on olnud valesid käike ja otsuseid vastab tõele. Loomulikult tuleb vigadest õppida. Ma väga loodan, et tänane juhatus õpib tõsiselt nendest vigadest, mis on tehtud. Kongressil tegime konkreetsemaks ka põhikirja, üks inimene ei saa enam finantsasju ise otsustada.»
«Ma tunnistan vigu ja vabandan. Aga me läheme edasi,» lisas Ratas.
Mis saab Tallinna TV-st?
Tallinna TV sisu ja jätkumise küsimust ei otsusta tema sõnul erakonna esimees, vaid linnavolikogu. «Küll aga on minu selge sõnum, et kui Tallinna linn soovib anda infot, siis ei saa see olla ühe erakonna poole kaldu või teenida ainult ühe erakonna huve.»
«Kui üldse tahetakse Tallinna TV-d hoida, peab selle eesmärk olema linnas toimuva info edasiandmine,» täpsustas Ratas.
«Ma ei ole Tallinna TV-d küll palju vaadanud, aga Tallinna linna raha kasutamine erakonna valimiskampaaniaks või pärast seda, ei ole minu jaoks kindlasti vastuvõetav.»
Samas tõdes Ratas, et tema kuulub kindlasti nende inimeste hulka, kes Tallinna TV poliitikasaadetes kõige rohkem «vett ja vilet on saanud.»
Suhted Savisaarega
Ratas tunnistas, et on pärast kongressi korduvalt Edgar Savisaarele helistanud, ent viimane pole kõnesid vastu võtnud.
«Olen püüdnud kontakti saada, ju ta pole mingil põhjusel sel hetkel saanud vastata,» arvas Ratas, ent usub, et lähiajal see kontakt saadakse.
Sõbralikku õlalepatsutust Ratas Savisaarelt ei oota, ent avaldas lootust, et üheskoos võiks arutada erakonna ja ühiskonna asju. Auesimeheks hakkamine sõltub endiselt Savisaare enda soovist ning hierarhiliselt võimupositsioonilt Ratas suhtlemist ei soovi.
Kas uus erakond ja nimekirjad tulevad?
Peeter Enits, kes veel hiljuti ähvardas teatud osaga Keskerakonnast uue partei loomisega, on Ratase sõnul oma mõtte maha pannud.
«Me vestlesime hommikul riigikogus Peeter Ernitsaga, sellist muljet mulle küll enam ei jäänud.»
Ratase sõnul on jutud uue erakonna loomisest ja Keskerakonna liikmetel põhinevate eraldi nimekirjadega kandideerimisest jäämas minevikku.
Vene valijate hääli kaotada ei kardeta, kuna suhtumine nii uude juhti kui ka juhatusse olevat venekeelse valijaskonna seas hea.