description: Novembris jõuab poelettidele KUMA Design liblik-prosside unikaalne kollektsioon. Seekord sai välja valitud kaheksa tuntud Eesti naist, kes lasid oma inspiratsioonil lennata ja uue kollektsiooni liblik-prossid kujundasid nad ise.

title: Vaata: sellised on kaheksa tuntud Eesti naise fantaasialiblikad!

maintext:
Oma loomingul lasid lennata Merle Liivak, Moonika Maidre, Õed Luiged, Laura Nestor, Katrina Tang, Alexandra Elisabeth Ljadov, Kristel Aaslaid, Triin Luhats ja tema tütar Lillemor. Prosside müügitulust läheb 25 protsenti Tartu Naiste Varjupaiga toetuseks.
Loovjuht Mari Ojasaar ütleb, et on alati olnud vaimustunud ettevõtlikest naistest, kes ajavad oma asja ja on teistele inspiratsiooniks. «Sellega seoses tekkis idee kaasata mõned eriti tegusad naised KUMA liblik-prosside disainimise juurde ja anda neile vabad käed. Tulemuseks on uus ja vägagi omanäoline liblik-prosside kollektsioon. Väga lahe on vaadata, kui erinevad me inimestena oleme ja kuidas see meie disainis väljendub. Antud kollektsiooni valmistamine on minu jaoks olnud äärmiselt unikaalne ja põnev kogemus,» kiidab Ojasaar.
Laura Nestori liblikas / KUMA Design
Laura Nestor:
«Läksin projektiga kaasa, kuna mulle tundus huvitav paigutada foto vormile, kantavale vormile. Kuna minu igapäevane töö ja elu on tugevalt seotud «foto sünniga», siis oleks olnud mul võõras liblika kujutist ainult joonega illustreerida. On sündinud uus KUMA liblikas, kes näeb nüüd kõikjale.»
Triin Luhatsi liblikas / KUMA Design
Triin Luhats:
«Ma olen paberit ja pliiatsit armastanud vist sellest hetkest saati, kui suutsin neid ise käes hoida. Mingil seletamatul moel on mulle aga eriti südamelähedased olnud kalligraafia ning spontaanse, kuid konkreetse musta joonega visandatud ehk isegi veidi naiivsete kujundite kombinatsioonid, mida on täidetud selgete värvilaikudega. Kui ma esimest korda nägin katalaani kunstniku Joan Miró töid, olin lummatud. Rõõmus sürrealistlik tohuvabohu! Just minu elu! :) Võite ise järele proovida – kui vaba käega ja suvaliselt sirgeldatud kujundid täita valikuliselt erksate värvidega, on tulemus peaaegu kindlasti lõbustav ja positiivsest energiast pakatav.»
Lillemor Luhatsi liblikas / KUMA Design
Lillemor Luhats:
«Lillemor armastab värve. Ja siis veel rohkem värve. Ning kui kõik toonid on kasutatud, siis on vaja veel värve. Universumivärve. Liblikasse said kokku just sellised värvid, mis teevad sellest ühe heade soovide täitmise võluliblika.»
Katrina Tangi liblikas / KUMA Design
Katrina Tang:
«Mul oli see pilt arhiivis juba päris pikka aega. Mõni aeg pärast seda, kui mulle liblika tegemisse saatsid, rahustasin öösel kusagil 2-3-paiku Lennonit tuttu ja jalutasin temaga aias ringi. Siis oli taevas nii megalt ilusalt tähti täis ja tuli see pilt jälle meelde. Oli vist augusti lõpp või septembri algus...
Lennon jäi aias jalutades nagu hüpnoosi all sekundiga tuttu ja ka too öö oli nii mõnusalt rahulik, tuul seisis ja ma täiesti nautisin seda momenti. Istusin vist kiigel oma tunnikese, enne kui lapse jälle voodisse panin.
Ja siis tegin liblika ära.»
Kristel Aaslaiu liblikas / KUMA Design
Kristel Aaslaid:
«Mind inspireeris miskipärast mu keskooliiga, kui köik tundus üks suur mullipuhumine millegi suurema poole ja see muster mu vihikukaantele ja lehtedele koguaeg maandus.»
Alexandra Elisabeth Ljadovi liblikas / KUMA Design
Alexandra Elisabeth Ljadov:
«See on inspireeritud nõiduslikust maagiast ja öistest toonidest.»
Õdede Luikede liblikas / KUMA Design
Õed Luiged:
«Meid inspireeris Sestriere laagris nähtud liblikas, mis värvidelt meenutas väga sini-must-valget kombinatsiooni. Kuna need sümboliseerivad Eestit, mõtlesime ka liblikale need värvid välja tuua, kindlasti mõju oli ka loodusel üldse meie ümber.»
Merle Liivaku ja Moonika Maidre liblikas / KUMA Design
Merle Liivak ja Moonika Maidre:
««Love, Peace, Banana!» Liblikas sündis lastele mõeldud värske kokaraamatu «Lase mind kööki!» tuules. Selle nimi peegeldab humoorikas nihkes retseptikogumiku taga seisva Kahvliahvi kokakooli missiooni, mis julgustab vanemaid lapsi köögis kaasama.»


description:
Althea värske kollektsioon pakatab energiast ja geomeetriast. Vormid on keha kallistavalt laiad, põnevust palju ja värve vähe. Kuidas uued avarad siluetid seljas tunduvad ja välja näevad? Mis on tähtsaim asi moeloomingu juurest, milles Thea Pilvet-Martinson kunagi järele ei anna?

VAATA VIDEOT! Parim moelavalt koos moelooja selgitustega

title: publiku lemmik-kollektsioon

maintext:
TFW: Thea Pilvet-Martinson Allikas: Postimees
Althea kollektsioon on paljudele tuttav. Oh ei, mitte moelavalt või mõnest ajakirjast - oma enda kapist. Küllap said just isiklikud head kogemused otsustavaks, miks ka Elu24 lugejad Thea Pilveti oma lemmikuks valisid.
Tallinn Fashion Week - KuldnõelThea Pilvet – Martinson`i kollektsioon / Erlend Štaub
Sel korral näeb laval Jaapanipäraseid siluette, kordusi, volte, printe ja põnevaid avaraid lõikelahendusi. Asjad, mis sobivad pea igal pool kanda ning ei ole ka kehakuju suhtes ülearu pirtsakad.
Tallinn Fashion Week - KuldnõelThea Pilvet – Martinson`i kollektsioon / Erlend Štaub
Kollektsiooni viimane osa oli piduliku rütmiga ja mõeldud salapärastesse pikkadesse ja pimedatesse talveöödesse.

fasttext_language: et


description: Ikka on nii, et terve hunnik musta pesu koguneb nädala lõpuks ühte kohta kokku ja kui sa nende pesemisega viimaks lõpetad, siis on üks asi, mida võiksid meeles hoida.

title: Peamine viga, mida inimesed pesumasinat kasutades teevad

maintext:
Ära mitte kunagi pane pesumasina ust pärast asjade välja võtmist kinni. See on suurim viga, mida inimesed teevad, vahendab PureWow. Jäta alati pärast pesumasina lõppemist uks lahti.
Miks? See on tegelikult väga lihtne. Kui sa sulged pesumasina ukse kohe pärast seda, kui tsükkel on lõppenud, siis jääb niiskus sinna lõksu, mis tekitab kopitust ja võimaldab bakteritel hästi levida. Järgmine kord paned sa oma riided n-ö bakteripessa.
Kui sa jätad pesumasina ukse lahti, siis niiskus saab ära kuivada ja sa vähendad riski, et sinu pesumasina sees hakkaksid elama bakterid.


description: Kui sa usud, et peaksid alati võtma vitamiine (sest Eesti kliimas on ju neid kindlasti pigem rohkem kui vähem vaja), siis võid sa tegelikult endale olla teinud karuteene.

title: See "tervislik" harjumus võib olla su akne põhjuseks

maintext:
Live Science vahendab hiljutist uurimust, mis tõi välja seose liigse vitamiini B12 ja täiskasvanuakne vahel.
Nimelt saavad B12-st hoogu nahal elutsevad bakterid, kes hakkavad tootma põletikku soodustavaid aineid, mis viivadki punnide tekkeni.
«Ma usun, et siin on seos olemas,» ütleb uuringu üks autoritest, dr Huiying Li. «Kuid muidugi on vaja veel läbi viia edasisi uuringuid, et täpsemalt akne ja B12 seost mõista.»
Josh Miller Rutgersi ülikoolist aga leiab, et kuigi mingi seos leiti, ei tasu sellepärast vitamiinidest loobuda. Ka Li soovitab järeldustega oodata, kuna katses osalenud inimestele ei antud mitte suukaudseid vitamiine, vaid manustati vitamiini B12 süstide teel. Need pole aga omavahel võrreldavad.
Ometi usuvad aga eksperdid, et see uurimus tõestab – mida me sööme ja joome, mõjutab meie keha nii sees- kui ka väljaspoolt.


description: Mehed ja nende maailma-suured egod. Ei, mitte sugugi ülekantud tähenduses, vaid ikka selles kõige otsesemas. Jubedalt tahaks oma voodis minimaalselt kaht naist korraga näha! No ikka kohe väga tahaks! Kui päriselt näha ei õnnestu, siis näevad unes… Aga ehk saaks alustuseks selle ühe naise rahuldamisega hakkama?

title: Heidi Ruul: eesti mees, sa pole mingi seksjumal!

maintext:
Ma nüüd vabandan kohe siiralt kõigi meeste ees, kes mingil põhjusel arvavad, et alljärgneva näol on tegemist miski ületamatu ülekohusega, aga kirja panemata seda paraku ka jätta ei saa.
Tuleb tunnistada, et mul on elu jooksul siiski mõned voodipartnerid olnud ja ma ei häbene seda, sest kuidas muidu ma end nii hästi tundma oleksin õppinud, eksole?! Lõviosa neist on mingil hetkel alustanud verbaalse massaažiga, et kuule, äkki võtaks ikka ükskord veel ühe naise voodisse juurde? Äkki sul on mõni sõbranna? Mis, sulle ei meeldigi naised või?!
Lugupeetud härjad, ma tahan teile ainult ühte asja öelda – vaid kaks teie hulgast sai ühe naise rahuldamisega hakkama, seega palun andke mulle kasvõi üks põhjus, miks ma peaksin endaga koos veel kellegi kuristikku kaasa tirima? Mis paneb teid arvama, et oi, näe – ma olen ikka nii pagana võimas masin, et suudan igale naisele maailmas seda kõige paremat naudingut pakkuda? Enamik teist ei tea isegi, mida eelmäng tähendab!
Jah, siinkohal võiks mulle ju nina peale loopida, et igaüks vastutab ise oma naudingu eest! Nõus, absoluutselt nõus! Aga kui ma räägin ja sa lihtsalt ei kuula? Või ei kuule, sest oled oma seksjumala rolli iga viimse rakuga sisse elanud või tulutu rapsimisega lihtsalt niivõrd hoos? Või arvad, et sa ise tead ikka nii pagana palju paremini, kus need «mjäu»-punktid kehal, milles ma juba 28 pikka aastat elanud olen, asuvad? Võta klapid eest – pornofilmides nähtud nipid toimivadki ainult seal, kus sa neid esimest korda nägid!
Õnneks, õnneks, ÕNNEKS on olemas mehi, kes viitsivad ja tahavad kuulata ning küsida (keda iganes selle eest tänama peab – ole sa tänatud!). Kiire statistika näitab, et suisa viis protsenti meestest viitsivad sekundiks mõelda, mida nad oma partnerile pakuvad. Kõva tulemus! Või siis poolkõva… Või peaaegu olematu.
Teate, naised on sellised imeliselt empaatilised olendid, kes võivad vajadusel kuuldavasti suhte hoidmise nimel kasvõi kakskümmend aastat jutti orgasme teeselda, sest kallima ego on püha ja seda tuleb hoida! No ja nii sünnivadki meil need härrad, kes on täiesti veendunud, et nad suudaksid võimalusel vabalt ka viis naist nädalaks värisema panna. Ehk suudavadki, aga sel juhul tõenäoliselt pelgalt puhtast hirmust järjekordse totaalselt ebaõnnestunud vahekorra ees!
Niisiis, kullakesed, enne kui käite lauale mõtte enda voodisse veel keegi kolmas haarata – mõelge realistlikult! Proovige alustuseks ehk ühe naise rahuldamine selgeks saada. Tehke voodis suu lahti ja küsige julgelt, sest võib-olla oleks temakesel palju parem, kui sa end umbes viie sentimeetri jagu paremale nihutaksid või eelmängule senise poole minuti asemel alustuseks näiteks viis pühendaksid?! Visake veidi seda va empaatiat algallikasse tagasi! Samm korraga (võiduka lõpu suunas)!
HEA seksi rohket nädalat soovides,
H.


description:
Roberta Eineri kollektsioon vallutas Tallinn Fashion Weeki moelava nagu soe troopiline tuul täis sära, elurõõmu ja erakordset originaalsust.

On üks uskumatu vedamine, kui ühes noores inimeses saavad kokku võimas talent, hulljulge ettevõtlikkus ja väga kõrged ambitsioonid. Eredaim sähvatus moetaevas kõige puhtamal kujul sai pärjatud HÕBENÕELAGA.

title: särav fantaasiapomm!

maintext:
Kõik need, kes Tallinn moenädala saalis Roberta Eineri etendusel vaimustusest jalgu trampisid - te olete näinud vaid kümnendiku selle kollektsiooni tegelikust ilust! Swarovski kristallide, pärlite ja siidniitidega käsitsi üle tikitud asjad näitavad oma tõelist palet lähedalt uurides.
VAATA VIDEOT. Sul on võimalus seda kõike näha ja Robertaga lähemalt tuttavaks saada!
TFW: Roberta Einer Allikas: Postimees
soe troopiline tuul täis sära, elurõõmu ja erakordset originaalsust


description: Eile õhtul Viru Keskuses toimunud aktsiooni käigus valmisid Fazeri šokolaadist portreed Tanja Mihhailova-Saarest, Anni Rahulast ja Teele Viirast.

title: Inspireeriv juubelipidu: vaata Eesti kuulsustest valminud šokolaadimaale

maintext:
Fazeri 125. juubeli puhul korraldatud sündmusel kunstnike Karl Markus Antsoni, Maria Sidljarevitši ja Alina Orava maalitud šokolaadist portreed kingiti modelliks olnud kuulsustele ning fotod šokolaadimaalidest hakkavad tänasest Fazer Eesti Facebookis Eesti lasterikaste perede heaks annetusi koguma.
«Iga 125 pildijagamise eest kingib Fazer Eesti paljulapselistele peredele kilo erinevaid maiustusi. Loodame, et kolm kaunist maali koguvad piisavalt jagamisi, et rõõm kvaliteetsest šokolaadist, mis neis peredes pole sugugi midagi iseenesest mõistetavat, jõuaks võimalikult paljude tublide lasteni,» sõnas Fazer Eesti müügidirektor Vladimir Sapožnin. Üritusel osales ka Eest Lasterikaste Perede Liidu juhatuse esimees Aage Õunap, kes edastas oma tänusõnad kõigile, kes tegid üritusel annetuse suurperede toetamiseks.
Kuna aktsioon korraldati seoses Fazeri 125. juubeliga, jagati Viru Keskuse külastajatele ka uusi eheda vahukoorega Fazer Desserts La Choco, La Almond ja La Caramel kooke – ühtekokku sõid sündmusest osa saanud keskusekülastajad ära 50 kilogrammi Fazer Desserts kooke ning laiali jagati enam kui 5000 kommi.
«Igaüks, kes tegi sündmuse käigus Eesti Lasterikaste Perede Liidule rahalise annetuse, sai kingituseks samuti ühe maitsva Fazer Desserts koogi – et rõõm sünnipäevapeost jõuaks ka tema pereliikmeteni,» rääkis Sapožnin.
Fazer Grupp on pereettevõte, millele pandi alus 1891. aastal, kui Karl Fazer avas oma esimese kohviku Helsinkis. Täna on grupi tooteportfellis valmistoidud, maiustused, pagari- ja kondiitritooted ning esindatud ollakse kaheksas riigis. Ettevõtte kaubamärkidest on Eestis tuntumad Karl Fazer, Geisha, Kodusai, Fazeri Must leib, Dumle, Tutti Frutti ja Marianne.
Käesoleval aastal tähistab Fazer 125. sünnipäeva ning eduka ettevõtte asutaja Karl Fazeri 150. sünniaastapäeva. Seoses juubeliga avas Soomes, Vantaas 1. oktoobril uksed ka omanäoline Fazeri külastuskeskus, annab kõigile külastajatele võimaluse tutvuda armastatud kaubamärgiga täiesti uudsel ja erilisel viisil ning seda ka eesti- ja venekeelsete ekskursioonide käigus.


description: Ta on tuntud kui lõbus ja seksihimuline Samantha Jones, kuid näitlejatar Kim Cattrall tunnistab: olgugi, et kultussari andis ta karjäärile tõelise hoo sisse, jäi ta tänu sellele ilma ka oma perekonnast.

title: Kim Cattrall puistab südant: "Seks ja linn" maksis mulle mu abielu

maintext:
««Seks ja linn» maksis mulle mu abielu, sest ma ei jõudnud kunagi koju,» ütles Cattrall news.com.au-le. «Ma polnud kunagi seal ning see ärritas mu abikaasat. See oli väga-väga raske. Lõpuks veetsin ma rohkem aega «Seks ja linna» pere kui enda pärisperega.»
60-aastane naine on praeguseks abielus olnud ning lahutanud kolm korda. Oma viimase abikaasa Mark Levinsoniga oli ta abielus kuus aastat.
Cattrall tunnistab, et kuigi võteteperiood oli väga lõbus ja tore, oli see ka väga hektiline ja stressirohke aeg. Naine võitles unetusega, tema tööpäevad olid 18-19tunnised ning nädalavahetusel oli tal poolteist vaba päeva, mis kulusid järgmise nädala stsenaariumi õppimiseks.
Praegu jätkab Cattrall aktiivselt töötamist, sest ta leiab, et tema kohuseks on ühiskonnale näidata: ka temavanuses naistele on rolle, nad ei peaks lõpetama töötamist. «Ma arvan, et peamine probleem meie ühiskonnas on see, et mida vanemaks naine saab, seda rohkem liigub fookus sellele, milline naine välja näeb, mitte milline ta isikuna on,» ütleb Kim Cattrall.


description: Kuigi jõuludeni on veel pisut aega, käib pidude planeerimine täie hooga. Et see tuleks tänavu just selline, millest hiljem head räägitakse ja toredaid emotsioone kaasas kantakse, räägib ürituste korraldaja ning juba kolm aastat kollektiividele mõeldud Jõulugala eestvedajaks olnud Janek Reimal, millised on tema senised kogemused piduliste tagasisidega ning mis on eestimaalaste lemmik jõulupidude must have elemendid, et õhtu oleks unustamatu.

title: Kuus asja, mida eestlased jõulupeolt ootavad

maintext:
«Aitäh, et andsite põhjust end üles lüüa!»
Jõulud ja aastalõpp on rahu ja vaikuse, ent samas ka sära ja sädeluse aeg. Paljude jaoks on see tegelikult üks väheseid hetki, mil põhjust pidulikult riidesse panna ja möödunud aastale järele vaadata. Eestlased ei käi tihti väljas ning sestap hindavad nad erilises atmosfääris toimuvat pidulikkust väga. Külalistelt kuuleme tihti, et ettevõtte aastalõpupidu on see väheseid õhtuid aastas, kus end põhjalikult üles lüüakse – juuksuris käiakse ning uued peoriidedki soetatakse.
«Saal oli väga kenasti dekoreeritud ja seal oli piisavalt ruumi liikumiseks.»
Peopaiga suurus on oluline – inimesed peavad tundma end mugavalt. Laudade paigutus peaks võimaldama hõlpsat liikumist ja võimalust käia ning suhelda kolleegidega. Samas ütlen ausalt, et piisava tantsuruumi olemasolu on siin vaata et veelgi olulisem – kui tantsimiseks ruumi pole, ei ole ka õiget pidu. Külaliste sõnul pole ebameeldivamat olukorda kui tunde kestev kitsas sundasend laua taga. Et õige peoruum ning pidulikkust loovad dekoratsioonid toovad piduliste silmadesse palju rõõmu, näen Jõulugala külaliste pealt korduvalt.
«Toit oli tõeliselt maitsev!»
Jõulud ja hea toit käivad käsikäes. Eestlased hindavad väga traditsioonilisi jõulumaitseid, mis on kvaliteetselt valmistatud. Ka kõikvõimalikud huvitavamad road või traditsiooniliste toitude peenemad variatsioonid on üha enam jõululaual hinnatud. Põhiline, et seda jätkub terveks peoks. Isegi siis, kui kõik muu on õhtu jooksul ürituse korraldajal ideaalselt laabunud, taandub sageli kõik ikkagi sellele, kas süüa oli piisavalt.
«Satun väga harva fotograafi juurde, kuid sain endast ilusad pildid hoopis jõulupeolt!»
Inimesed armastavad näha ja saada endast professionaalselt tehtud kauneid pilte. Paraku satutakse fotostuudiotesse pildistama pigem siiski harva. Pakkudes töötajatele võimalust saada kvaliteetsed fotod jõulupeolt, mille tarvis on end üles löödud ning kust ei puudu õdus atmosfäär – see on emotsioon, mis inimestele meeldib. Ükski meie korraldatud jõulupidu ei möödu enam naljalt ilma fotograafita, sest see annab külalistele kaasa niivõrd palju häid emotsioone.
«Bänd oli super ja nalja sai palju.»
Eestlane on tantsu- ja laulurahvas ning hindab huumorit. Pidu luues mõtleme me oma tiimiga alati, millised inimesed on osalejateks, mida nad hindavad ja millest huvituvad. Sellest lähtuvalt loome ka peo kontseptsiooni. Kõige parem ongi kuulda tagasisidet, kus meelelahutuse pool oli meeldejääv. Soovitan sellesse kindlasti panustada – olles korraldanud Saku Suurhallis toimuvat Jõulugalat mitmeid aastaid, näen, et eestimaalased hindavad rikkaliku programmiga pidu väga.
«Peol võeti aega tänada kõiki töötajaid ja partnereid personaalselt.»
Olgem ausad – suurim kiitus on personaalne tänu. Eestimaalased on küll tagasihoidlikud, kuid ootavad tunnustust. Pidu on pea alati korda läinud, kui jõulupeo ühe osana pööratakse tähelepanu personaalsele tänamisele hea töö eest möödunud aastal. Seega ettevõtete juhtidel soovitan võtta aega tänamiseks. Soe tagasiside on see, mis jääb inimestele pikaks ajaks meelde.


description: Olen edukate vanemate pesamuna. Kas minu hea lapsepõlv on mind majanduslikuks käpardiks muutnud?

title: Marin mõtiskleb: kuhu küll mu raha kaob?

maintext:
Ma ei ole ühiskonna silmis põlastust vääriv ärahellitatud jõnglane, kes on pärinud mingi ettevõtte või vähemalt koha selle juhatuses, kõik olemasolevad positsioonid olen suutnud ise hankida. Teenin umbes kaks Eesti keskmist kuupalka, veidi passiivset lisatulu, lapsi ei ole ja elan üksinda. Kodulaen nagu ikka, paar pisemat järelmaksu-liisingut. Säästud rahalises mõttes puuduvad, ükskõik, kui palju ma teenin, kulub kõik järgmiseks palgapäevaks täpselt ära.
Oma vanemate sissetulekuid pole ma kunagi teadnud, meie peres rahast sel moel ei räägitud. Siiani, täiskasvanuna, ausaltöeldes ei aima suurusjärkugi rohkem kui märksõnaga «suur». Elulised õpetussõnad sain oma vennalt: «Tööl käiakse selleks, et elu fun oleks.» Ja mul ongi!
Krediitkaart on mul selleks, et maksimaalses miinuses olla enamasti. Ja ma ei tea, mis selle intress on. Mul on üks järelmaks, kas see lõpeb novembris või järgmise aasta mais, ei oska vastata. Ma ei tea kui palju on mu elektripaketi börsimarginaal, telefoni- ja muude sideteenuste hinda tean umbes, aga soodsama pakkumise väljaselgitajat minust ei ole. Järelmakse ma ei karda, kuna koguda ei oska ega suuda niikuinii, siis muidu mul neid asju polekski. Püsimaksed tasun ära, ülejäänu kaob kolinaga mu pangaarvelt nelja tuule poole müstilistesse kohtadesse niikuinii.
Lisaks olen lohakas arvete tasuja – ma ei arva, et neid eirates maksmisest pääsen või ülehomme parem tuju ülekanneteks oleks, vaid panen need kõrvale ja unustan. Kui keegi minult raha laenab või millegi ostmise tasaarveldust vaja teha, siis ma kunagi ei tea, kas tagasikanne on tehtud. Sõpradel palun ka mulle meelde tuletada, pahatahtlikult ma kõrvale ei viili, olen udupea ja võin unustada.
Kulutan suurte summadega, samas koonerdan idiootlikult väikestega. Suuremaid asju võin osta läbimõtlematult hetkeemotsiooni ajel, aga näiteks netipoes postikulu valin väiksema, isegi kui pakiautomaat mulle logistiliselt vähem mugavas asukohas on. Paarsada eurot millelegi ahvatlevale käin silma pilgutamata välja, aga saatekulu 20 senti hoian enda meelest kavalalt kokku.
Ise oled ka midagi väärt
Kunagi, kui noorem ja veel suurem tuisupea olin, elasin oma kordi pisema sissetulekuga elustiili «kuu alguses laristan, lõpus koonerdan» järgi. See, et palgapäeval endale midagi lubada saab, annab inimväärse tunde ja jaksu järgmised paar nädalat närutada ja arvutada. Kui ma vaatan, kuidas kodutunde pereemad, kes pärast saate ekraniseeringut foorumites ja netikommentaarides oma värvitud juuste ja küünte eest piki pead saavad, siis mina mõistan neid inimlikust aspektist suurepäraselt. See tunne, et oled ise ka midagi väärt või saad endale lubada, maksab enesetunde mõttes palju. Majanduslikus mõttes pole geelküüned loomulikult vajalikud, selle eest saaks mitu pakki tatart või kuhja kartuleid ja kui kellegi tuju tõuseb mõneeurose juuksevärvi peale, siis on see kuradi hästi kulutatud. Samal põhjusel ei pane ma Toidupanga kogumiskorvidesse nisujahu ja sprotikonserve, vaid pigem pähkleid ja kohvi, äkki keegi, kellel on vaarikavartest tee keetmisest kõrini ja see kuum kruusitäis hommikul annab parema stardi ülejäänud päevale.
Sõbranna soovitas vaadata pangas makseajalugu, et näeksin, kuhu kulutan, kasvõi seda, kui suured mu eluasemekulud kokku on. Kuulasin teda huviga, olen lugenud absoluutselt kõikvõimalikke säästmise trikke, aga sellest hoolimata pole neid rakendanud ja arvasin, et sellelaadseid Exceli tabeleid koostavad ainult «peast raamatupidajad».
Teine sõbranna ahmis õhku minu säästude puudumise üle, tema on seda tüüpi, kes ei saaks öösiti magada, kui paari kuupalga suurune summa tagavaraks poleks, et vajadusel mõnda aega tööl käimata hakkama saada. Tean, et see on väga mõistlik, aga ilmselt kuna pole erilisi krahhe olnud ja mu sissetulekud on hajutatud ehk tulevad mitmest allikast, ei ole ma just liiga murelik.
Kas ma kulgengi läbi elu laristajana või on ikka veel võimalus, et saab minustki arukas majandaja? Kas üldse peaksid kõik laitmatult otstarbekalt käituma, hakkama saan ju praegugi ilusti?


description: Minust põlvkond vanemad eestlased on sellised toredalt ratsionaalsed inimesed, kes ilukõnelusi miskiks ei pea ja üleliigseid sõnu ei pillu. Naised on komplimentide suhtes veidi skeptilised, aga saada meeldib neid ikkagi.

title: Marini õpetussõnad: just nii tuleks komplimente teha!

maintext:
Selles valguses on isegi mõistetav, miks vanglast saadetud kirjad mõnda aega tagasi nii populaarsed olid, seal saavad sulnimad sõnameistrid teiste kinnipeetavate poolt vist lausa mingeid materiaalseid hüvesid. Aega on neil ka laialt, nii kirju sepitseda kui nende üle mõtiskleda ja kalligraafiliselt kaunina paberile panna. Miks on lõunamaalaste üles seatud petuskeemidel naiste hulgas nii palju ohvreid, kes on nõus oma varanatukese empaatia- ja hellusehoos laiali jagama? Sest ilusad sõnad teevad nõrgaks, kui neid mujalt ei saama pole harjunud. Kummisaabastes tunkesid kandev vaikne kuid töökas naabrimees tundub selliste meelituste jagajate kõrval mühakast tossikesena ega pääse löögilegi.
Meie, jahedad põhjamaalased, ei oska komplimente vastu võtta, eestlaste rahvuslik passiivsus on teada. Mees, kes tänaval ligi astudes meid ilusaks nimetab, saab halvakspaneva pilgu osaliseks ja peab olema rõõmus, et käekotiga piki pead ei saa. Kui mulle hiljuti üks noormees trollipeatuses kiitvat tähelepanu jagas, rääkisin sõbrannadele temast kui kahtlasest ahistajast. Hiljem sellistele situatsioonidele tagasi mõeldes muidugi ropendan mõttes, oleks ju võinud sirgelt minemamarssimise asemel viisakalt tänada või lausa kerge naeratuse näole lubada.
Samal ajal tunnen mõttes kaasa naabrinaisele, kes jagas paar päeva tagasi oma sotsiaalmeedia kontol kolme aasta tagust mälestust, mil talle öeldi kui ilus ja armas naine ta on. On jah! Mul on vaid kahju, kui ta seda nii harva kuuleb, arvestades kahekordset jagamisväärtust kõigi oma sõpradega.
Nõuandeid meestele
Mehi juhendaksin kahtlaste pick-up line-ide asemel meeles pidama lihtsat tõde, et seksuaalse alatooniga märkus ei ole enamasti kompliment. Mu rinnahoidja korvisuurus on G, uskuge, ma olen oksendamiseni kuulnud tähelepanekuid kui suured ja/või ägedad tissid mul ikka on. Labasest lähenemisest hullemad on ainult lipitsev pugemine ja punnitatud romantika, jätke tagumike hindamised ja pandavuse rõhutamised mõneks järgmiseks korraks, kui tšikiga juba veidi omasemaks olete saanud.
Mees, kellega olin pool tundi ühiste sõprade seltskonnas viibinud, pidas heaks mõtteks saata mulle teade sisuga «Sul on ilus tagumik, seda võiks keppida küll». Jäta rahule mu tagumik, sa suvaline töll! Ei pidanud teda isegi samaväärt nõmeda vastuse vääriliseks, soovitades tal näiteks kopsumahtu kokku hoida, et seda kumminaise täispuhumiseks säästa.
Ei oska hinnata ka suvalisi, tähelepanu saamiseks lausutud ilusasisulisi sõnu, mis minu kui särava isikuga tegelikult seotud pole. Müügimees kaubanduskeskuses, sa võid hõigata mulle järele, kui ilus blond neiu ma olen, aga ma ei sula selle peale. Lihtne otsi lahti jättev tervitus oleks minu puhul ilmselt tõhusam ja mugavam.
Meeldejäävaimad komplimendid, mis mulle kunagi tehtud on, on kas ülimalt armsad oma lihtsuses või siis kerge kiiksuga. Milline naine ei sulaks karuse mehe lausutud sõnade «sinuga on väga ilus koos olla» peale? Ja mõni kõige paremini mõeldud meelitus on väljaöelduna nii armsalt kohmakas, et ajab naerma. Mulle on saunalaval istudes öeldud: «Sa oled nii minu ema moodi!»
Naistevahelised komplimendid
Eraldi sektsioon on naiste omavahelised komplimendid. Lahkelt ja siiralt kiidetakse teineteise kodu, kingi, puhast autosalongi, maniküüri ja kleidikollektsiooni, aga on üks teema, mis mulle eriliselt silma on jäänud. Naised ei kipu neid sõbranna langeva kaalu kohta tegema. Ei teagi mis asi see on, kadedus? Silmakirjalikkus? Ülekaalulisuse ja üha kitsamaks jäävate riiete üle kurtvat sõbrannat lohutatakse südamlikult, kui armastusväärne, särav ja kaunis naine ta hoolimata oma ülikilodest on, aga kui kaal silmanähtavalt kahanema hakkab, saab kiitust vaid küsides või lausa norides. Neutraalsetelt inimestelt on sedalaadi meelitusi oluliselt lihtsam saada, äripartner teisest linnast ei pea paljuks tunnustavalt õlale patsutada ja head sõna lendu lasta.
Kindlasti ei taha ma nüüd manitseda, et komplimendid peaksid olema äärmiselt kaalutletud ja läbimõeldud või puritaanilikult maruviisakas vormis, tehke komplimente! Palju! Ja komplimenti saades ei tasu ka ülemäära kriitiline olla, isegi kui sisu on kahtlasevõitu väärtusega. See, et tegija sind vaatas ning oma peas piisavalt palju head leidis, et midagi meelitavat öelda, loeb ometigi ka. Võib-olla kõige rohkemgi üldse. Ja jagage ilusaid sõnu ka meestele, kõik taimed tahavad kastmist, mitte ainult õitsejad. Piisab vähesest, et teisel oleks tuju taevani.


description: Praegu me ei seksi – mul on kiire! Täna me ei seksi – mu pea valutab! Sel nädalal me ei seksi – mu vagiina veritseb! Või seksiks siiski, sellest hoolimata?

title: Heidi Ruul: jah, me veritseme iga pagana kuu!

maintext:
Seks kuupuhastuse ajal on miski, millest kõik midagi kuulnud on, aga millest mingil x-põhjusel siiski kõva häälega eriti ei räägita. Paraku olen mina endiselt mina ja tõmban teema väiksemagi kõhkluseta esmaspäeva hommikul kell kaheksa oma tutvusringkonnas käima. Selgub, et üks kannatab hambad risti ära, teine väldib, kui vähegi võimalik, kolmas lööb oma meheau suurest vaimustusest joostes seinanurga vastu, neljas lidub kabuhirmus nelja tuule poole, viies plaksutab suurest vaimustusest käsi ja kuues paneb sujuvalt pildi taskusse.
Pelgalt veri ise on asi, mis väga paljudes ebamugavust tekitab. Kui see nüüd kord kuus mööda naise jalgu voolab, siis sarnaneb olukord apokalüpsisele. Kui juba menstruatsiooni käes vaevleva naisega rääkimine on populaarsetele kõlakatele tuginedes paras vene rulett, siis temaga seksimine võrdub ilmselt enesetapuga?
Kui nüüd lõpuni aus olla, siis jah, pilt võib tõesti mõnikord kuritööpaigale hämmastavalt sarnane olla. Aga ei pruugi! Mehe töövahendit võiks vabalt mõnes kaheksakümnendate õudusfilmis rekvisiidina kasutada. Aga keegi ei sunni!
Õnneks on eelneva näol tegu siiski pigem erandi kui reegliga. Seks päevade ajal pole enamasti pooltki nii hirmus, pigem vastupidi! Kui vaim valmis panna, asjad omavahel ilusti läbi arutada ja hunnikutes vannilinasid varuda, siis ei pruugi isegi nuuskpiiritust vaja minna.
Tegelikult on vahekord päevade ajal minu meelest isegi tiba nauditavam kui muidu. Esiteks aitab seks imeliselt kõigi saja seitsme häda vastu ja teiseks tuleb ihaldatud kulminatsioon tunduvamalt väiksema vaevaga kui tavaliselt.
Menstruatsiooniperioodiks seksist loobumine kõlab minu jaoks kui teenimata karistus. Kõhukrambid sunnivad põhimõtteliselt mööda seinu ronima, pea valutab ja aeg-ajalt tahaks kellelegi halvasti öelda. Kui nüüd veel seks ka menüüst välja jätta, siis kõlaks asi ikka üsna kurvalt, või kuidas?
Ometigi on inimesi, kelle jaoks on tegemist millegi absoluutselt vastuvõetamatuga (ja ma ei pane seda neile üldsegi pahaks, ausalt). Isegi raamat, mille järgi paljud oma elu elada otsustavad (tead küll, millisest raamatust ma räägin – Piibel!) väidab, et kuupuhastust läbiv naine on räpane! Ja lugupeetud härrat, kes sellist naist isegi puudutada julgeb, karistab kõikvõimas pilvepiiril jalgu kõlgutav halli habemega vanamees seitse päeva jutti! Lööge või risti, aga julgen soovitada, siiralt! Pagan teab, äkki hakkab isegi meeldima?
Pole need PMS-i põdevad naised nii hullud midagi – neljas päev ja kõik on endiselt elus! Selleks korraks saab jälle ühele poole – tampoonide sahtel läheb taaskord kolmenädalasele puhkusele, vannilinad võib vist vaikselt kokku volditida ning tagasi kappi laduda ja nuuskpiirituse leiab jälle vanast armsast medikamentide karbist… Ja see kujuteldav vanapapi seal kõrgel taevapiiril võib sinna samusesse käia: ise oled räpane!


description: Kõrgemas sõjakoolis teist kõrgharidust omandav Kärt Praks (26) võiks olla ürituste korraldaja, profisportlane või kasvatada õdusas maakohas lambaid. Aga ta ei tee seda. Juba teist aastat järjest on Praks kõrgemas sõjakoolis oma kursuse parim mereväekadett. Tulevane navigatsiooniohvitser rääkis Riigikaitse.ee-le, mis ajendas teda minema ajateenistusse, Scoutspataljoni ja lõpuks mereväkke.

title: Naiskadett: tahan teha asju meestest paremini

maintext:
Milline kolmanda kursuse mereväekadeti elu välja näeb?
August lõppes meile just pika mere-praktikaga. Kevadeni on meil viis päeva nädalas mereakadeemia tunnid. Järgmine kord läheme merele kevadel – siis on juba vahiohvitseri praktika.
Kärt Praks. / Toomas Tatar
Kas kadeti elu sarnaneb tudengi omaga või on see midagi hoopis muud?
See on ikka kardinaalselt teine. Ma olen varem lõpetanud Tallinna Ülikooli tervise- ja sporditeaduste instituudi ja kui mõtlesin, et teen nüüd teise kõrghariduse juurde, siis lootsin, et Tartu – äkki saab nautida mõnusat tudengielu.
Kadett ei tohi ühestki tunnist puududa nii, et ei ole tervislikku vabastust. Kooli jooksul on neid loenguid, et ärkad hommikul metsas telgis ja oled järgmised neli nädalat veel seal. Teisel kursusel käisime palju simulatsioonikeskuses – hommikul läksime ja sõitsime lõunani «laevaga» ringi. Tuba on suuri ekraane täis ja tõesti tekib merehaigus, kui õppejõud on otsustanud, et on torm.
Millal ja kuidas saite aru, et teid tõmbab militaarmaailm?
Mul oli keskkooli ajal kaitseliitlasest peigmees, kes kavatses kõik nädalavahetused, mis mina planeerisin meile ägedateks, metsas veeta. See oli minu jaoks üsna arusaamatu. Mul ei olnud koolis riigikaitseõpet ja see kõik oli kauge maa.
Mu vanemad on sündinud 1960ndatel-1970ndatel, neil ei olnud kaitseväest mingit positiivset kuvandit. 24. veebruari hommikuks saadeti mind tihti vanavanemate juurde. Nemad panid alati vara teleka käima, olid traditsioonilised kiluleivad, lipp laual. Nad on põlvkond tagasi, nad väärtustasid kõike seda.
Kui ma ülikooli astusin, siis mõtlesin, et astun Naiskodukaitsesse. Õige pea sai selgeks, et sellest jääb väheks – ma sooviks rohkem panustada. Minu jaoks oli hästi oluline, et mu töökoht saaks olema äge. Et ma ei peaks istuma hommikul arvuti taha ja hakkama tuima tööd tegema, et kella viit oodata.
Lõpetasin ülikooli ära ja mõtlesin, et kui proovin ajateenistust, siis see ei maksa mulle midagi. Proovisin ja meeldis.
Läksite ajateenistusse 2012. aasta sügisel, kui naiste ajateenistus polnud isegi veel seadusse kirjutatud. Mis ajateenistuse juures tagantjärele kõige raskem oli?
Kui sa tahad oma päevaemotsioone kellegagi jagada, siis sellest ei saa keegi väljaspool aru. Võisin ju emale vaimustusega rääkida, et olime viis päeva metsas ja magasime kokku ainult kaheksa tundi, aga ta ei mõista seda samamoodi. Füüsilisi raskusi ma küll ei tundnud.
Kõrgharitud tütarlaps, ajateenistus äsja seljataga. Ometi läksite sealt otsejoones Scoutspataljoni?
Ma olin aega teeninud ainult kaheksa kuud ja mul oli aukartus sõjakooli ees. Mõtlesin, et kui sinna õppima lähen, siis tahan olla väga hea, mitte keskmiste seas. Tahan minna nii, et tunnen end tulevastes valdkondades kindlalt.
Päris paljud minu arvates väga julged naised, kes on läbinud ainult ajateenistuse sõduri baaskursuse osa, on tulnud sõjakooli. Mina arvan, et see pole päris õige. Kui sa juba valid endale elukutse, siis ole noormeestega võrdne. Nemad on läbinud minimaalselt kaheksa kuud ja kui proovid oma kolmekuulise kogemusega võrdne olla – see on väga raske.
Eesti ei ole sõjaline suurjõud. Merel oleme esindatud ainult väga spetsiifiliste võimetega. Teie otsustasite sõjakoolis just mereväe eriala kasuks.
Mulle ei sümpatiseerinud rotatsioon, nii nagu see toimub iga kolme aasta tagant maaväes. Teisest küljest mulle meeldis, et töökoht saab olema Tallinnas, kollektiiv on piisavalt väike. Laeva meeskond on ainult 40 inimese ringis. See on alati üks ja seesama meeskond, nad on kokku harjutanud ja töötavadki igapäevaselt koos.
Aga kas see ei tähenda mitte pikki missioone teistel meredel?
See ongi üks neid asju, mis mereväelasi paelub. Olen kindel, et kõik mu kursusekaaslased – meid on kokku seitse – saavad sõita NATO miinitõrjegrupis.
Suures plaanis saab pärast kooli lõppu igaühest meist navigatsiooniohvitser ehk tsiviilmaailma mõistes tüürimees. Reaalsus on see, et noor ohvitser pärast kooli lõppu tegelikult ikkagi päris üksinda sillas ei ole. Ta sõidab mõne kuu koos mõne vanema ohvitseriga.
Kärt Praks. / Toomas Tatar
Milline hakkab teie elu ohvitserina välja nägema?
Navigatsioonihooaeg, mis on sõitvale ohvitserile kõige põnevam aeg – tõeline kirss tordil, mida ta on terve talve oodanud –, on kevadest oktoobri või novembrini. Talv möödubki suveks ettevalmistustöid tehes.
Navigatsiooniohvitser teeb kõik kaardid korda, mis on päris suur töö. Veeteede amet viib igal aastal mingisuguseid muudatusi ellu – pannakse uued poid ja kõik kaardistatakse. Neid muudatusi hakkadki oma paberkaardile kandma. See on täiesti käsitöö. Igal laeval on oma kaardid ja sinu kaarti kasutavad ka teised sõitvad ohvitserid.
Suvine aeg möödubki enamjaolt sõites. Eestis olles tullakse nädalavahetuseks koju, aga planeerida endale igal õhtul näiteks jooksmaminekut – seda ei saa.
Kui suurt rolli sport teie jaoks mängib?
Ma ei mäletagi viimast korda, kui ostsin endale riideid, mis ei ole spordiriided. Kui hommikul ärkad, paned vormi selga. Ma proovin kindlasti iga päev leida aega füüsiliseks tegevuseks. Ma olen leidnud, et mida paremas füüsilises vormis ma olen, seda raskemini jõuavad minuni stressirohked momendid.
Lugesin, et saite NATO testis 372 punkti. See näitab ülihead vormi. Samal ajal kukub umbes viiendik meestest igal aastal ajateenistusest välja. Kuidas te sellele vaatate?
Mu isa on olnud hästi pikka aega judo-treener ja kui tema hakkas 15 aastat tagasi rääkima, et poisid ei ole enam need, kes nad olid varem, siis ma ei saanud sellest jutust üldse aru.
Nüüd ma näen, et inimesed on muutunud nii palju laisemaks. Neil on nii sügavalt ükskõik, et nad ei jõua ka kõige elementaarsemaid asju teha. Kui sul on juba füüsiliselt raske, siis on ka emotsionaalselt. Kui füüsiliselt suudad kõigega toime tulla, on päris suur võimalus, et ka tuju on hea.
Tean mõnda inimest, kes kukkus teenistusest välja, kui mina teenisin. Ja kui ma mõtlen sellele, mida nad praegu teevad, siis nad ei taha oma elult ka praegu rohkem kui tollal. Ma arvan, et kui oled edasipüüdlik inimene, siis hoolimata sellest, et sa ajateenistusse minna ei soovi, teed asju nii, et annad endast maksimumi.
Tunnete te, et naiskaitseväelasena peate vastama kuidagi kõrgematele normidele?
Jah, muidugi. Sa pead tegema asju sama hästi kui kõik mehed, või natuke paremini. Alles siis võid sa suu lahti teha. Võib-olla ma olen enda suhtes päris kriitiline ka, aga niikaua, kui ma ei ole teinud asju noormeestega võrdselt hästi, ma niisama ei klähvi.
Ma tõepoolest tahan olla kas sama hea või parem. Ma arvan, et see on mul siiamaani õnnestunud. Meil on koolis hästi tore traditsioon kuulutada iga semestri lõpus välja parim õppur. Ma olen õnneks siiamaani kaks aastat kõik parima õppuri karikad ära võtnud.
Kui palju kordi olete mõelnud, et nüüd aitab?
Mitte kunagi. Mulle ei meenu ükski asi, mida olen alustanud ja siis pooleli jätnud. Ma ei ole tahtnud kunagi endale tunnistada, et olen teinud vale valiku.
Mis on need asjad, mida olete tänu militaarmaailmale enda kohta õppinud?
Tuleb välja, et ma olen päris kärsitu. Mulle meeldib, kui olukorrad lahenevad kiiresti, mulle kunagi ei meeldi settimisaeg. Ma olen palju vähem konkreetne kui näiteks ülemad, keda austan ja kellest lugu pean. Loodan, et ühel päeval oskan olla sama konkreetne ja teha otsuseid, mis ei pruugi kõigile meeldida.
Kas kõik naised saaksidkaitseväes hakkama?
Muidugi ei saa. Ka kõik mehed ei saa. Siin ei ole mingeid kindlaid iseloomujooni, vaid kui sa mingit asja piisavalt tahad, siis saad selle alati. Kindlasti tuleks kasuks see, kui sa ei võta asju väga isiklikult ja pigem analüüsid juhtumit juhtumi vaatenurgast, mitte läbi enda tegevuse. Aga enesekriitika on päris ausalt edasiviiv jõud. Usun, et see viib inimesi rohkem edasi, kui endale pidevalt pai tegemine.
Kõige ägedam asi, mida karjääri jooksul olete kogenud?
Meil oli Nursis rühmakursus, kus sa õpid linnalahingus kolme jagu liigutama. Naisterahvana pead sa niikuinii tegema kõvemat häält, et keegi sind kuuleks. Kui oled rühmaülemana asja sees, siis ei kontrolli oma kõnepruuki enam. Kõik kursusekaaslased teavad, et ma olen pigem liiga korralik. Aga siis olin täiega möllus. Tund aega hullu jooksmist, planeerimist ja mõtlemist.
Kas te ennast lahinguolukorras ka ette kujutate?
Ei. Olen sellele mõelnud, aga mul ei ole hakanud peas mingit filmi jooksma, et kuidas see päriselt välja näeb. Oma perekonnas olen küll aru saanud, et kui on mingid tõesti halvad olukorrad, siis suudan neid juhtida paremini kui teised. Olen julgenud võtta mingisuguseid riske või otsuseid, mis võib-olla ei ole head, aga vähemalt oled võtnud vastu otsuse ja saad edasi liikuda.
Eestis on veel vähe kõrgemaid naisohvitsere. Kes on teie eeskujud?
Kindlasti üks eeskuju, kes käib minuga läbi elu, on mu keskkooli muusikaõpetaja. Üks kõige värvikamaid naisi, otsekohene ja samal ajal siiras.
Muidugi on eeskujusid ka kaitseväest, näiteks mu ajateenistuse esimene ülem avaldab siiamaani muljet.
Tänavu olin üliõpilaste suvemängudel. Olin tulnud just leilivõtmise võistluselt ja jahtusin õues. Siis tulid kaks noormeest ja üks ütles teisele mingi fraasi. Teine poiss vastas, et jaa – leitnant Rembel (leitnant Mait Rembel – O. K). Nad rääkisid sellest ülemast, kes mulle eeskujuks on. Tähendab, et ta on inspireerinud paljusid inimesi, ka neid, kes ei ole enam üldse kaitseväega seotud.
Kaitseväe juhataja kindralleitnant Riho Terras on öelnud, et järgmise kümnendi jooksul võiks ajateenistus muutuda Eestis ka naistele kohustuslikuks. Jagate te seda mõtet?
Naised peaksid küll võrdväärselt meestega riigikaitsesse panustama. Aga kas see saaks toimuma täpselt samadel alustel nagu meestel? Selles ma nii kindel ei ole. Miskipärast arvan, et sellega seoses läheksid meie standardid baasnõudmistele madalamaks. Me hakkasime kõigilt nõudma madalamat tulemust.
Kuidas siis võiks või peaks suurendama naiste osalust riigikaitses?
Mul on hästi hea meel näha, kuidas viimastel aastatel on Naiskodukaitsesse ja Kaitseliitu astujate soov tugevalt tõusnud, sealhulgas [ka viimasesse] naiste oma. Kindlasti proovige, Kaitseliitu ei pea kartma.
Mis on kõige meeldejäävam reaktsioon, mille osaliseks olete saanud, kui inimesed saavad teada, et olete kaitseväelane?
Inimesed ikka pigem üllatuvad. See on alati asi, mida ütlen uhkusega. Kui tutvun kellegagi, kes on päästja või politseinik, tekib mul nendega alati hea side. Mul on hea meel, kui on inimesi, kes on oma töö üle uhked.
Te ei ole kogenud eelarvamusi?
Neid jätkub igaks päevaks. Kuna naisi ei ole kaitseväes väga palju, siis ikka keegi üllatub. Aga kuna ma ise tahan teiste suhtes alati selline olla, et nende elukutse või auto, millega nad sõidavad, ei looks mulle mingeid järgnevaid arvamusi sellest inimesest, siis usun, et ma ise ka ei loo mingeid eelarvamusi, kui ütlen, et tahan saada mereväeohvitseriks. Ma arvan, et praegu – aastal 2016 – arvavad inimesed ohvitseri ametist pigem hästi.
Mis näpunäited annaksite neile noortele, kes mõtlevad, et tahaks saada kaitseväelaseks?
Ma loodan, et neil on võimalus läbida koolis riigikaitseõpetus, sest see annab väga hea pildi, milline võib ohvitseri karjäär välja näha. Mind ei ole kunagi pelutanud riigitöö ja mulle tundus väga huvitav, kuidas saab õppida juhiks ja kuidas saab õppida juhtima. Olin üsna kindel, et juhiks sünnitakse, aga ei – midagi saab õppida ka.
Mis see juhiks saamise imevalem on?
Oi, imevalemit vist ei ole. Tööd tuleb teha!


authors:
Hannes Hanso
Kaitseminister
Sde

description: Usun, et Eestis on aeg küps suurendada otsustavalt naiste osakaalu meie sõjalises riigikaitses. Meil pole ühiskonnana mingit alust leppida tõsiasjaga, et praegu on pool Eesti elanikkonnast oma riigi kaitsmisest pigem eemale jäänud.

title: Millal saab Eesti kaitsevägi esimese naiskindrali?

maintext:
Ja seda hoolimata sellest, et kõigi kodanike võrdsed õigused, kohustused ja vabadused on ühed kesksed väärtused, millel meie riik rajaneb. Eesti sõjaline kaitse ei peaks tuginema vaid ühele poolele elanikkonnast – ka naistel peavad olema meestega võrdsed võimalused kaitsta oma kodu ja maad.
Kaitseministrina on minu kohus seista selle eest, et riigikaitses oleks piisavalt häid ja motiveeritud inimesi, kelleta ei toimi ükski üksus ega relvasüsteem. Meie liitlaste viimaste aastakümnete, aga ka Eesti kaitseväe kogemus näitab, et naised suudavad võrdväärselt meestega kanda teenistuse raskust, muuhulgas ka missioonidel.
Möödunud kevadel kohtusin Washingtoni Eesti saatkonnas kindralmajor Tiiu Keraga, Saksamaal põgenikelaagris sündinud eestlannaga, kes praegu on pensionil, ent teenis aastaid tagasi luure valdkonna eest vastutajana välja Ameerika Ühendriikide õhuväe kindralmajori auastme. Kõrgema auastme kui ükski teine eestlane Ameerikas.
Washingtonis kõneldi ka Ameerika Ühendriikide õhuväe piloodist Nicole Aunapu Mannist, kes esimese Eesti juurtega inimesena arvati astronautide gruppi. Sellised asjad ei juhtu juhuslikult. Naiskindral ei ole lihtsalt üks erandlik kõrgemas auastmes ohvitser, vaid selge märk sellest, et naiste osakaal on relvajõudude struktuuris olnud vähemalt 25 aastat nii märkimisväärne, et naistest parimad jõuavad loogilist karjääriredelit pidi kindrali auastmeni.
Seadsin juba kevadel kaitseministeeriumile ülesandeks välja selgitada, milline on naiste osakaal Eesti kaitseväes. Eriti oluline on see ajateenistuses, sest just ajateenistuse kaudu on võimalik hiljem astuda tegevteenistusse.
2013. aastal kehtima hakanud uus kaitseväeteenistuse seadus avas naistele ukse ajateenistusse – 18–27-aastastel Eesti kodakondsusega naistel on nüüd võimalik läbida teenistus omal soovil. Parlamendi enamuse otsus näitas, et tasapisi on ka Eesti ühiskonnas hakanud murenema kivinenud arusaam, justkui peaksid naised sõjalisest välja-õppest, lahinguüksustes teenimisest ja relvadest kauge kaarega eemale hoidma.
Viimastele aastatele tagasi vaadates võib öelda, et meie neiud on ilmutanud vabatahtliku ajateenistuse vastu mõõdukat huvi. Aastatel 2013–2015 avaldas soovi teenima tulla 147 neiut, kellest tegelikult astus ajateenistusse 62 ja omakorda 39 tulevast reservväelast läbis teenistuse.
Paistab, et eksisteerib hulk takistusi, miks suur osa patriootlikke noori naisi ei ole sellest võimalusest kinni haaranud ja miks naised pahatihti teenistuse katkestavad või hoolimata algsest soovist sinna ei jõua.
Peamine põhjus on minu hinnangul see, et vaatamata kolm aastat tagasi naistele paotatud uksele on väga visalt kadumas hoiak, et militaarvaldkond kuulub meestele ning et naistel on riigikaitses täita pigem toetav roll. Sama kinnitab ka reaalsus: kui naised moodustavad meie ajateenijatest alla ühe protsendi, siis tegevteenistuses olevatest kaitseväelastest on ligi kümnendik naised, kes põhiosas on seotud logistika, meditsiini või personalitööga. Kaitseliidu 25 000 liikmest on ligi 4000 naised, neist enamik kuulub Naiskodukaitsesse.
Pahatihti võib kohata ajale jalgu jäänud suhtumist, et naised pole füüsiliselt ega ka vaimselt teenistuseks valmis – kuigi paljud naised on tõestanud just vastupidist. Pakun, et kui samade eelarvamustega puutuvad naised kokku oma perekonna ja sõprade ringis, siis kipub tahe teenistusse tulla või ka kaitseväes karjääri teha kaduma.
Kolmandik teenistuse pooleli jätnud naistest on tunnistanud, et neil puudus lähedaste moraalne toetus, samuti kogesid nad aega teenides üksindust. Erinevatest küsitlustest on ilmnenud, et naiste huvi võib vahel pärssida kartus olmetingimuste ja hügieeni pärast, samuti asjaolu, et neile ei anta sobivat vormi ega muud varustust.
Norra maaväe staabiülem brigaadikindral Ingrid Gjerde tutvustas mulle eelmisel nädalal Rena sõjaväebaasis põhjalikult norrakate pikka teed universaalse ehk sisuliselt sooneutraalse kohustusliku ajateenistuseni. Norra on selle tee käinud selleks, et saada endale parim kaitsevägi.
Norra ei tee seda nn inimressursi pärast, sest ajateenistusse võetakse 15 protsenti aastakäigust (võrdluseks: Eesti kutsub ajateenistusse 30 protsenti noortest meestest), vaid põhjusel, et saada teenima parimad võimalikud sõdurid. Nende jaoks ei ole kaitseväes kunstlikke soopiire. Naisohvitserist rühmaülem, kes treenib Norra eriüksuse koosseisus ajateenistusse tulnud ja eriväelase valikusõela läbinud tüdrukutest luure-
rühma, ei jätnud mulle selles mingit kahtlust.
Peame siin mõne mentaalse barjääri murdma. Pole mingit põhjust vaadata tegevväelasi ja ajateenijaid kui mehi ja naisi – peame neid nägema kui kõrge moraali, eeskujuliku väljaõppe ja hea varustusega sõdureid. Mul ei ole kahtlust, et meil on palju patriootlikke ja kõrgelt motiveeritud naisi, kes hindavad kaitseväge ja sealseid karjäärivõimalusi.
Ajateenistus on värav kaitseväe ja Kaitseliidu tegevteenistusse ning ka sõjaväelise hariduse saamise eeldus. Eeltoodu omakorda aitab kaasa sellele, et teenima tuleks rohkem naisohvitsere ja -allohvitsere.
Tõepõhja ei ole all kartusel, et sõduri baaskursus käib naistele kehaliselt üle jõu ja on ka psühholoogiliselt liialt kurnav. Pruugib vaid vaadata suurte rahvaspordiürituste finišiprotokolle – seal on must valgel näha, kui palju naisi meestele jooksurajal kandu näitab või rattasõidul edestab. Ei maksa unustada ka seda, et meie naised on meestest haritumad. Seega on pühendunud ja hästi väljaõpetatud naiste arvukuse kasv nii tegevväelaste kui tulevaste reservväelaste seas ning sooliselt paremini tasakaalustatud relvajõud selgelt meie riigikaitse tuleviku huvides.
Usun, et meestekeskse lähenemise mõttemalle saab muuta. Kõik algab ühiskonna suhtumisest, esmatähtis on vabaneda stagneerunud, vanameelsetest hoiakutest ja murda iganenud stereotüüpe, et sõjavägi on üksnes meeste pärusmaa. Kutsun siinkohal kõiki avalikule arutelule soorollide teisenemise ja võrdõiguslikkuse üle, mis perspektiivis võiks viia ühiskondliku hoiakuni, et naisi tuleb senisest märksa enam kaasata sõjalisse riigikaitsesse.
Kõik poolt- ja vastuargumendid on selles väitluses teretulnud. Kui rahvas toetab naiste kaitseväkke tulekut, siis suureneb ka nende noorte naiste hulk, kes sinna tee leiavad. Olgu nende peamiseks motiiviks siis kas eneseteostus, enese proovilepanek, uute oskuste ja teadmiste omandamine või patriootlikud kaalutlused. Kriitiline mass on siin väga oluline. Kaitseväes teenimine õpetab nii mehi kui naisi kriisiolukordades toime tulema, annab juurde enesekindlust ja otsustavust.
Paranema peab ka kaitseväe valmisolek naisi teenistusse värvata. Esmalt peavad kaduma naistele seatud vastuvõtu piirarvud. Kindlasti tuleb tõsta väljaõppe taset ja jõuda selleni, et naised saaksid teenida kõigis väeosades. Praegu on see võimalik Kuperjanovi jalaväepataljonis, pioneeripataljonis, õhutõrjepataljonis ja suurtükiväepataljonis. Naisajateenijate jaoks on seni suletud Viru ja Kalevi jalaväepataljoni, mereväe, vahipataljoni, logistikapataljoni ning staabi- ja sidepataljoni uksed. See ei saa nii jääda. Näiteks Norras, USAs ja Suurbritannias on naistel võimalik teenida kõikides väeliikides ja üksustes.
Kindlasti ei tohiks eesseisvas debatis olla tabu all küsimus, kas ka Eesti peaks minema üle naiste kohustuslikule ajateenistusele, nagu see on Norras. Kõhutunne ütleb, et Eesti ühiskond ei ole nii otsustavaks sammuks veel päriselt valmis, olgugi et meie kevadel tehtud küsitlus näitab, et koguni 68 protsenti vastanutest toetab naiste ajateenistust. Naiste ulatuslikum riigikaitsesse kaasamine eeldab süsteemset ja järjepidevat tööd, mida senini ei ole ükski minister ega poliitik ette võtnud. Kui tahame oma silmaga näha eesti naist, kelle vabariigi president ühel päeval kindraliks ülendab, peame selle nimel kohe tööle hakkama.


description: Igal aastal astub kõrgemasse sõjakooli umbes kaks-kolm naist. Hetkel õpib seal kuus naiskadetti: kolm maa-, kaks õhu- ja üks mereväe suunal. Riigikaitse.ee-ga rääkinud kaks sõjakooli vilistlast ja kaks kadetti nentisid, et naiste vähese huvi taga võivad olla ühelt poolt asjatud hirmud, teisalt nõuab see karjäärivalik suurt meelekindlust.

title: Naised sõjakoolis: oma valikus peab olema täiesti kindel

maintext:
Sõjakool peab olema esimene valik
Nooremleitnant Erle Porroson (24) töötab Kalevi jalaväepataljonis rühmaülemana. Värskete ajateenijate koolitamine ja motiveerimine on tema töö. «Ametlikult on tööpäevad kella 8–17, aga mitteametlikult tahab rühm rohkem tööd. Hiljem tuleb aeg, millal on vaja olmemuredega tegeleda – kellel on vanaema haige, kelle jättis tüdruksõber maha. Tuleb uurida, kuidas neil läheb,» ütleb Porroson. «Kaks-kolm tundi pärast igat tööpäeva veetsin rühmaga vesteldes ja neid motiveerides.»
Motivatsioon on see, mida tänapäeva noormehed vajavad, ja palju. «Kahjuks ei jõua ajateenijad alati nii palju, kui neilt oodatakse,» nendib naine, kes tunneb ajateenistusse tulevate meeste füüsise pärast muret.
«Mõni nagu polekski seljakotti kandnud – emad-isad on läpaka andnud ja isegi raamatute raskus on võõras. Nüüd saavad nad 10-kilose lahinguvarustuse ja seljad ja põlved valutavad,» räägib nooremleitnant, kellel paratamatult tuleb neid hädasid vaadates meelde oma teekond, kus tahtmine pääseda ajateenistusse ja sõjakooli oli nii suur, aga takistusi selleks samal ajal ka parajalt palju. Ainult sellepärast, et ta on naine.
Porroson teadis juba 2011. aastal gümnaasiumit lõpetades, et peab sõjakooli sisse saama: «Mind paelus tegevus Kaitseliidus ja metsas tundsin end koduselt.» Täisealiseks saamiseni oli ta kodutütar ja siis liitus Kaitseliiduga: «Isa töötas piirivalves ja pärast käis kahel missioonil. Sellel on ilmselt oma mõju.»
Toona ei olnud naistel sõjakooli astumiseks vaja ajateenistust. Porroson oli läbinud Kaitseliidu sõduri baaskursuse ja sellest oleks ilmselt piisanud, aga ta tahtis end proovile panna ikkagi ajateenistuses. «Seadused seda ei toetanud. Helistasin sõjakooli, et mul on soov õppima tulla ja kaitseväkke minna,» meenutab ta. «Võtsin otse ühendust, et tahan tulla ja mis nüüd teha tuleb? Öeldi, et võtaksin ühendust kaitseressursside ametiga ja lubati ette ka helistada, et neiu soovib kadetiks tulla.»
Lõpuks oli ametile vaja esitada motivatsioonikiri ja sama aasta sügisel astus Porroson ajateenistusse. Mitte küll kui sõdur, vaid paberite järgi kui vabatahtlik, sest seaduse järgi ei saanud tol ajal naised ajateenijad olla.
Porroson saadeti Tapale. «Sõitsin rongiga kohale. Mind viidi kasarmusse, kus oli embleem, millel kotkas kolme noolega. Hiljem sain aru, et olen nüüd õhutõrjuja,» jutustab ta.
Tagantjärele kiidab Porroson kogu korraldust väga. Koos temaga hakkas teenima teinegi neiu. Neile tehti kabinetist oma kasarmu: «Kui uks oli kinni, siis alati koputati enne sisenemist.»
Suhtumine naistesse oli Porrosoni hinnangul positiivne, sest kui naised juba kaitseväkke lähevad, siis ilmselt nad seda väga tahavad: «Olin veendunud, et sõjakool saab olema väga raske ja tahtsin, et mul see hästi õnnestuks.»
Sõjakooli asus Porroson 2012. aastal maaväe õppesuunale. Samal aastal asus õppima kolm neidu. «Olin sada protsenti veendunud, et saan sisse,» ütleb ta.
Katsetel pakkus suurimat pinget vestlus. «Üldfüüsiline test oli tüdrukutele, kes polnud ajateenistuses käinud, ehk keerulisem, aga see pole mitte midagi ületamatut. Akadeemilise võimekuse test ei tundunud raske, aga vestlusest ma ei osanud midagi oodata – kuidas peaksin riietuma, käituma,» meenutab ta ja soovitab lihtsalt enesekindlust.
Samas nendib ta, et sõjakooli ettevõtmine peab olema naisterahva jaoks hästi läbi mõeldud: «Sõjakool peaks olema esimene valik. Kui see on teine valik, siis see ei ole teie valik. See nõuab pingutust ja pühendumist. Kui see on otsus, et kui ma kuhugi sisse ei saa, siis lähen sõjakooli – see ei ole see mentaliteet, mida kadetilt oodatakse.»
«Enda sundimist on palju vaja. Lihtne näide on erinevad lõpurännakud. Ebamugavusest tuleb mööda vaadata, mida vähesed suudavad. Vaim annab enne alla kui füüsiline pool,» teab ta.
Porrosoni kogemuse põhjal lähevad õpingud ka aasta-aastalt raskemaks. Esimesel aastal lastakse sisse elada, teisel on õpingute kõrval palju ürituste korraldamist ja traditsioonide edasi kandmist – võistlused, ballid, pidulikud õhtusöömaajad. Kolmas aasta on praktiline ja tuleb varasemate aastate teadmisi rakendada. Ja siis tuleb lõputöö.
Praegu on Porroson täpselt seal, kus ta olla soovib – väike mutter suurte hammasrataste töös. «Mulle meeldib kord – et peatakse kellaajast kinni ja kõik on struktureeritud. Suured hammasrattad töötavad.»
Ta vaatab oma ajateenistusele tagasi hoopis teise pilguga: «Ülemana näen suuremat pilti. Mida kõrgemale ma oma karjääriredelil jõuan, seda rohkem näen, kui palju tööd ja vaeva hammasrataste keerlemise taga on.»
Näiteks ei mõistnud ta stendilt tunniplaani vaadates, miks peab ühte harjutust neli tundi järjest tegema. «Ülemana saan aru, et kui ajateenija teeb selle korra läbi, läheb see tal kahe minuti pärast meelest ära, kui ta teeb seda 700 korda, siis tahab ta või ei taha, ta lõpuks ikka oskab seda,» tõdeb ta. «Ajateenijana mul seda arvamust ei olnud.»
Positiivseks peab Porroson seda, et suhtumine naistesse on kaitseväes muutunud: «Kuna naisi on rohkem, siis teadvustatakse, et see ongi uus reaalsus. Naised, kes tulevad, on väga motiveeritud ja peavad andma rohkem kui mehed. Naised hoiavad maine kõrgel.»
Mõned aastad mõtlemiseks
Madli Pärnik (26, pildil) on sõjakooli teise aasta kadett, kellel mõlkus juba 2009. aastal keskkooli lõpetades mõttes idee ajateenistusest ja sõjakoolist.
«Olin kodutütar, hiljem liitusin Naiskodukaitse ja Kaitseliiduga. Ema tegeles mul samuti Naiskodukaitsega, mis mind ilmselt sinna valdkonda ka tõmbas,» meenutab Pärnik, kes keskkooli lõppedes siiski valikus veel täiesti kindel polnud. «Ei olnud seadust, et naised saaksid ajateenistusse minna, ja ei tundunud, et ühiskond üldse väga minu ideed toetab.»
Pärnik valiks edasiste õpingute asemel töötamise: «Ma ei leidnud ala, millega end siduda ega tahtnud ka lihtsalt paberi pärast õppima minna.» Lõplikuks tõukeks end militaarkarjääriga siduda kulus mitu aastat. Oma roll oli ka seadusemuudatusel, mis lubas naistel ajateenistusse asuda ja samadel alustel meestega karjääri teha.
Pärnik astus ajateenistusse 2014. aastal. «Mõtlesin enda jaoks selgeks, et ma tahan seda ikkagi proovida – see tundus hea väljakutsena,» selgitab ta.
Ta läks õhutõrjepataljoni, kus olid mõned naised juba teenimas: «Algul kartsin, kas saan hakkama, aga tegin palju eeltööd – uurisin internetist, rääkisin meestega, kes olid kaitseväes käinud. Mul oli lapsepõlvetuttav õhutõrjepataljonis, sain temaga arutada.»
Kadett meenutab, et tema füüsiline ettevalmistus oli keskmine. «Ma ei ole selline, kes on eluaeg suur trennitüdruk olnud. Olen treeninud oma lõbuks. Kindlasti mul oli raske, aga tundsin, et sellega arvestatakse, et ma pingutan ja annan endast maksimumi,» räägib Pärnik, kes tuletab meelde, et ajateenistusse tullakse väga erineva kogemuse ja ettevalmistusega. Ka kõik mehed ei ole füüsiliselt väga heas vormis.
«Pingutama peavad kõik ja ei ole nii, et sa oled naine ja pead üksi kuskil jooksma. Terve rühm peab koos pingutama ja arvestama nendega, kes on nõrgemad,» kirjeldab ta. «Kellegi järele ootamine tugevamatele ilmselt rõõmu ei tee. Samas kasvatab see vaimu ja see on oluline. Tähtis on, et rühmakaaslased ka näevad, et sa pingutad.»
Ta oli ajateenistuses kaheksa kuud. Katkestamismõtet talle ei tulnud.
Pärast ajateenistust oli Pärnik juba kindel, et läheb sõjakooli. «See oli minu jaoks ainus võimalik tee, teise kooli ma ei kandideerinud. See oli väga tähtis.»
Pärnik valis õhuväesuuna, sest tal on alati olnud huvi lennunduse vastu: «Juba põhikoolis mõtlesin minna lennuakadeemiasse, aga arvasin, et liiga palju läheb vaja matemaatikat ja füüsikat, siis otsustasin, et ma ei lähe siiski. Leidsin, et sõjakoolis saab ka õhuväe suunal õppida ja see tundus veelgi huvitavam kui tsiviillennundus. Näen end õhuväes ja ametite valik on suhteliselt lai.»
Kooli puhul hindab ta kõige enam igapäevaseid väljakutseid, koolikorraldust ning seda, et õpe on väga individuaalne, sest õhuväekursus on väike – seitse inimest.
Sõjakoolis ei ole ta enda sõnul tundnud, et keegi teda teistmoodi kohtleks sellepärast, et ta on naine. Ajateenistuses sai ta lihtsalt veidi rohkem tähelepanu. «Ülemate poolt erikohtlemist pole kunagi tundnud ja ma ei lähe kuhugi ka ütlema, et ma ei jõua, ma olen naine. Tean, kuhu ma läksin, ja tean, et pean mõnes kohas rohkem pingutama kui meesterahvad, aga ise olen ma selle tee valinud.»
Kõigile tütarlastele, kes sõjakooli peale mõtlevad, soovitab ta end esmalt ajateenistuses proovile panna, jälgida sealseid rühmaülemaid ja mõelda siis, kas nad tahaksid ise sellist tööd teha.
Sõjakooli ajateenistuseta
23-aastane nooremleitnant Mari-Li Kapp on värske sõjakooli vilistlane ja praegu 1. jalaväebrigaadi rühmaülem suurtükiväepataljonis. Tema astus sõjakooli 2013. aastal, mil ajateenistuse läbimine ei olnud veel kohustuslik.
Riigikaitsetunnis idee saanud Kapp ei kiirustanud. Ta läks küll kohe pärast keskkooli katsetele, kuid esialgu selleks, et näha, kuidas tal läheb ning millega tuleb veel tööd teha, et koolis hiljem lihtsam oleks. «Läksin selle mõttega, et kui ebaõnnestun, siis mul on aasta end parandada ja edasi arendada.»
Katsed läbis ta edukalt, kuid ei olnud teinud nõutavat Kaitseliidu baaskursust. Nii veetis ta aasta Kaitseliidu liikmena ja proovis siis uuesti. «Ma läbisid sõduri baaskursused alates roomamisest kuni relva hoidmiseni ja laskmiseni välja. Nädalavahetusel käisin lasketiirus laskmas, et koolis päras piinlik poleks, et ma ajateenistuses pole käinud,» meenutab Kapp. «Põhikoolis tegelesin küll jooksmisega, aga keskkoolis eraldi trenni ei olnudki, käisin poistega jalgpalli mängimas. Olen terve elu sportlik ja poisilik olnud.»
Tagantjärele tunneb Kapp, et ajateenistus oleks kindlasti tema kooliteed lihtsamaks teinud.
Kapp asus õppima maaväe suunal. «Kuna mulle meeldivad relvad, ja maaväes puututakse relvadega kõige enam kokku. See on neist kolmest ka kõige raskem valdkond,» põhjendab ta.
Kapp nendib, et naisterahval on kaitseväes vaja sitkust ja pealehakkamist. Kõige tähtsam on endale kindlaks jääda. «Füüsiliselt ei ole kõik nii raske, pigem on see, et kogu aeg peab end tõestama. Eks ikka ole eelarvamused ka õppejõududel, naisena jääd rohkem silma,» räägib 155-sentimeetrine naine.
Kõige meeldejäävam oli esimene aasta, mis oli ka kõige raskem. «Kuna ei olnud ajateenistuses käinud, oli palju uut ja huvitavat. Ma polnud näiteks varem viis nädalat jutti metsas olnud.»
Ehkki sõjakooli minek peab olema kaalutletud, ütleb Kapp, et hirm füüsilise koormuse ees on ilmselt ülepingutatud. Just füüsilise poole kohta küsisid tüdrukud kõige rohkem ka Teeviida messil: «Füüsilist on muidugi kõvasti vaja, aga tundub, et sellega on ära hirmutatud. Samas, kui inimene tahab midagi, aga ei suuda end füüsilise poole pealt kokku võtta, ei ole see ikkagi talle.»
Praegu rühmaülemana püüab ta järgida sõjakoolis kuuldud õpetust – kõige parem on õiglane rühmaülem: «Tahaksin uskuda, et olen õiglane. Kindlasti tuleb olla mõistev poiste suhtes,» leiab ta.
Vennast varem aega teenima
Kadett Kadi Kanguril (22) on sõjakoolis jäänud õppida veel viimane aasta. Ta õpib õhuväe suunal. Kanguril oli keskkooli lõpetades võimalik kohe takistusteta ajateenistusse astuda, sest lõpetas kooli 2013. aastal. Sarnaselt teistega hakkas ta gümnaasiumis aktiivsemalt osalema Kaitseliidu ja Naiskodukaitse üritustel, mis talle sõjalise karjääri idee ka mõttesse panid.
Kangur asus pärast gümnaasiumi lõppu kohe Tapale õhutõrjesse ajateenistusse, kus veetis tol ajal kolm kuud, läbides sõduri baaskursuse.
«Üks mu vendadest läks aasta hiljem aega teenima kui mina, ma oskasin nõu ja soovitusi anda, näiteks mida sinna kaasa võtta,» muheleb nooremseersant ja lisab, et tegelikult keegi peres selles valdkonnas ei tööta. «Mõtlesin, et ma ei tahaks igapäevaselt laua taga istuda, vaid tahaks teha midagi huvitavat, et ülesanded oleks selged ja oleks iga päev vaheldus. Saaks end proovile panna.»
Ajateenistusse läks ta juba teades, et soovib jätkata sõjakoolis. «Üldfüüsilise testi tegime ühe teise neiuga koos paljudest tunduvalt paremini, aga mehed võtavad kiiresti füüsiliselt järele ja lähevad ka kiiresti mööda,» meenutab Kangur, kes tegeles enne ajateenistust jooksu ja rühmatreeningutega.
«Eks ma ikka mõtlesin, kuidas seal on, kas ma hakkama saan. Isegi kui nad seda välja ei näita, kõik ikkagi piiluvad, et kuidas neiud hakkama saavad ja mis tulemused neil on. Tähelepanuga peab harjuma,» soovitab ta.
Kas ajateenistuses veedetud kuud nooremseersanti kuidagi ka muutsid? «Ema käis külas, istusime sõdurikodus ja ta küsis, et Kadi, kas sa üldse enam naeratad ka,» meenutab Kangur, kelle sõnul muutus ta asjalikumaks ja oli oma ülesannetele orienteeritud.
Sõjakoolis teekonda jätkates nendib ta, et ilmselt on neil kergem, kes on nooremallohvitseride kursuse ajateenistuses läbinud. Samas kiidab ta, et kooli astudes on ühtlustamiskursus, mis kindlustab, et kooli tulnud erineva taustaga inimesed saavad baasteadmistest ühtemoodi aru.
«Aastatega lähevad õpingud raskemaks, sest algul on palju üldaineid, hiljem tuleb spetsialiseerumine.»
Miks ikkagi on sõjakool naiste seas üsna ebapopulaarne? Kangur usub, et valikuid on lihtsalt tänapäeval väga palju, kuid sõjakooli tulemiseks peab olema endas täiesti kindel ja juba varakult tulevikuplaane teadvustama. «Endal peab olema suur soov alaga tõsiselt tegeleda ja ükskõik millest läbi minna, mitte kergesti alla anda.»


description: Teadur ja kaitseliitlane Silva Kiili on uurinud lähemalt väljakutseid, mis on seotud naiste osalusega panustamisel kaitsestruktuuridesse. Kiili sõnul peab suurim muutus toimuma nii ühiskonna kui ka militaarorganisatsioonide hoiakutes, et naiste panus suureneks.

title: Silva Kiili: naistel on kaitseväkke minekuks vaja topeltjulgust

maintext:
Olete uurinud naiste motivatsiooni osaleda Kaitseliidu ja ka kaitseväe töös. Millised on naiste jaoks kõige olulisemad tegurid, mis panevad neid relvajõududes teenima?
Naisi, nii nagu ka mehi, motiveerivad eelkõige soov panustada kodu ja perekonna, riigi ja rahva turvalisusesse. Minu hiljuti läbi viidud uurimus näitas, et patriootlikud väärtused ei sõltu soost. Olulist rolli omavad seejuures perekond, kool, sõbrad, kogemus noorteorganisatsioonidest.
Vabatahtlikult ajateenistusse tulnud naised tõid välja soovi arendada ennast kaitseväe valdkonnas ning teha professionaalset karjääri. Eeskujude olemasolu, lähedaste toetus ning eelnevad teadmised ja kogemused militaarvaldkonnast olid sageli eelduseks ajateenistusse mineku otsuse langetamisel.
Motivatsioon ajas muutub sedavõrd, kuivõrd muutub keskkond meie ümber: näitab ju praktika, et kriisisituatsioonides, olgu selleks siis aprillirahutused või Ukraina sündmused, tõuseb ka Kaitseliiduga liitujate arv.
Mis on suurimad takistused või probleemid, mille pärast see valdkond naiste jaoks kaugeks jääb või neid ükskõikseks jätab?
Ei saa öelda, et see kõiki naisi ükskõikseks jätab: praegu on kaitseväes 10 protsenti ja Kaitseliidus 20 protsenti naisi. Norras näiteks on naisi kaitseväes juba üle 30 protsendi ning tõus jätkub. See on ennekõike ühiskonna hoiakute küsimus.
Me oleme Eestis paljuski traditsioonilistes soorollides kinni, kus naiste ülesandeks on hoolitseda eelkõige kodu ja laste eest, samas kui sõjavägi on endiselt füüsilist tugevust ja vaprust hindav meestekeskne organisatsioon. Sellisse organisatsiooni sisenemine nõuab naistelt topeltjulgust, kuna karjääriredelil tõustes peavad nad ennast tõestama ennekõike meeste ees.
Mida saaks Eesti riik teha, et militaarorganisatsioonid oleks ka naistele atraktiivsemad või kas riik peaks üldse sellega tegelema?
Kaitsevägi nagu ka iga teine organisatsioon vajab enda spetsiifikast lähtudes parimaid töötajaid, st füüsiliselt ja vaimselt tugevaid ning sisemiselt motiveeritud professionaale. Naiste aktiivsem kaasamine, nende potentsiaali ja teadmiste kasutamine kaitseväelistes tegevustes aitab suurendada konkurentsi ning leida võimekaid talente lisaks meestele ka naiste hulgast.
Norras, kus ajateenistus on kohustuslik nii naistele kui meestele, on teenistusse minemiseks korraldatud sisuliselt konkurss, kus selekteeritakse välja just kaitseväe jaoks enim sobivad kandidaadid. Selline lähenemine välistab ka liigse ressursikulu, sest ajateenistuse katkestajaid on vähem.
Samal ajal annavad kaitseväes omandatud oskused naistele võimaluse toimetulekuks kriisi- ja konfliktiolukordades. Praegu seisab Eesti lisaks veel tõsiasja ees, et aastaks 2022 on kutsealuste noormeeste arv vähenenud neljandiku võrra, seega oleme nii või teisiti küsimuse ees – kuidas edasi?
Selleks, et meelitada rohkem naisi ajateenistusse, on mõningad muutused küll vajalikud varustuse ja taristu osas, kuid suurim muutus peab siiski toimuma hoiakutes, seda nii ühiskonnas kui militaarorganisatsioonis endas.
Milliseid muutusi olete tähele pannud, tänu millele on muutunud naiste ja ilmselt ka meeste huvi neis teenida?
Nagu ma mainisin, on huvi militaarorganisatsioonidesse panustada küll tõusnud nii meeste kui naiste hulgas, kuid samas näitab statistika, et ajateenistusest väljalangenute arv on suur ja naisi, kes karjääri jätkata sooviks, on vähe.
2014. aastal lõpetas 45 vabatahtlikult ajateenistusse läinud naisest ajateenistuse 18. Osa neist, kes tulid sooviga jätkata kaitseväelist karjääri, loobusid sellest mõttest. Sõjalist haridust on hetkel omandamas ainult seitse naiskadetti.
Milline on militaarorganisatsioonide enda suhtumine naistesse, kas see peaks muutuma?
Militaarorganisatsioonis töötavad inimesed on osa meie ühiskonnast oma arusaamade ja hoiakutega, seega siin üldistada ei saa. On nii neid, kes ütlevad, et naised ei peaks sõjalistes konfliktides osalema, seega pole nende koht kaitseväes, kui neid, kes seda pooldavad.
Minu seisukoht on, et ka naisel peab olema valikuvõimalus, millise tee ta omale valib, ning seda valikut tuleb austada. Ajateenistuse läbinud naistest enamik jäi oma otsusega see raske tee läbi käia rahule – teadmised ja oskused, mis sealt saadakse, tulevad praeguses ebaturvalises maailmas kindlasti kasuks.
Heaks näiteks siinkohal on Ukraina naisorganisatsioon (Українська жіноча варта), mille tekkimise peamiseks põhjuseks oli naiste aktiivsuse hüppeline tõus kriisisituatsiooni puhkedes riigis (Maidani sündmused).
Et Ukraina sõjaväeline struktuur piirab naistele ettenähtud ametikohti – traditsiooniliselt on naistele meediku- või kokakohad ning logistikaerialad –, oli lihtsam luua kodanikualgatuse korras vabatahtlikke naisi ühendav ja vabatahtlikel spetsialiseerumisvalikutel põhinev ning vajalikku väljaõpet korraldav organisatsioon.
USA erukolonel Karl E. Friedl püstitab hüpoteetilise situatsiooni, kus arutletakse meeste integreerimise teemal naistest koosnevasse kaitseväkke.
Lühiajalisem stressitaluvus, kõrgem südamehaiguste risk, riskikäitumine, meelemürkidest tingitud probleemid, kalduvus agressiivsusele ja seksuaalse ahistamise teema – erukoloneli arvates oleks naistel piisavalt argumente mehi kaitseväkke mitte lubada ning ta rõhutab, et on aeg lõpetada naiste nõrkade kohtade otsimine ning keskenduda pigem parima väljundi saavutamisele nii mees- kui naiskaitseväelaste puhul. Ainult nii on võimalik muuta militaarkultuuri ja võtta vastu mitmekesisusest tulenevat kõrgemat efektiivsust.


description: Evelyn Kaldoja: normaalsed naised

title: Evelyn Kaldoja: normaalsed naised

maintext:
Nagu selgub kaitseministeeriumi tellitud ja Turu-uuringute ASi läbi viidud küsitlusest «Eesti kodanike hoiakud kaitseküsimustes 2016. aasta kevadel», pooldab 68 protsenti eestlastest seda, et ka naised läbiksid ajateenistuse. Taustaks tasub märkida, et sama uuringu kohaselt pooldab ajateenistust 79 protsenti rahvast. Ehk sisuliselt on nende inimeste seas, kes üldiselt arvavad, et ajateenistus on hea, vaid murdosa neid, kes usuvad, et naisi see kohustus ja võimalus puudutama ei peaks.
See on topelthea uudis. Ühelt poolt paistab, et eesti rahva soliidne enamus on rahul meie riigikaitsemudeliga ja valmis sinna ka oma osa andma (sajaprotsendilist rahulolekut näeks ilmselt vaid autokraatlikus statistikas, kus inimesed tegelikult ei ütle, mida nad mõtlevad; 90-protsendiliseks võiks see ehk kerkida olukorras, kus oht isamaa julgeolekule on meil juba füüsiliselt silme ees). Teisalt tundub, et suurem osa eestlastest siiralt usubki soolisesse võrdõiguslikkusesse.
Selles valguses on lausa üllatav, et veel mõni aasta tagasi polnudki naistel – puhtalt ametlike paberite
järgi võttes – õigust aega teenida ning see nõudis riigikaitsehuvilistelt neidudelt tugevat initsiatiivinäitamist ja poolseaduslikku paberimajandust. Hea, et see viga parandati – kui me elame võrdsete inimeste riigis, olid käärid, kus üks sugupool peab ajateenistusse minema kohustuslikus korras, teisel aga tuleb sinna pääsemiseks märkimisväärseid pingutusi ette võtta, kahtlemata liiga laiad. Praeguste hinnangute valguses tundub väga loogiline, et ajateenistuskohustus Eestis ühel – ja mitte enam väga kaugel – hetkel naistele üldiselt laiendatakse.
Loogiline tundub ka see, et muudatus toimub järk-järgult, sest kaitseväel on vaja ka aega kohandada end kaht sugupoolt ja sellevõrra isegi väiksemates aastakäikudes siiski suuremat hulka noori võrdselt mahutavaks. Samuti võiks ehk rahva enamuse põhimõttelisele poole-
hoiule vaatamata vaja minna ka mõne aasta pikkust mõttega harjumise perioodi tüdrukutele, kelle generatsioon saab aega teenima poistega sarnastel alustel.
Riigikaitsega sõjaväelase rollis tegelevad naised on üks selle numbri põhilisi teemasid. Nagu selgub, leidus soostereotüüpide murdjaid juba Vabadussõja päevil. Tulevasi pereemasid, kes olid valmis end Eesti eest relvaga seismise õiguse nimel poisiks riietama.
Samasuguseid lugusid leidub näiteks Esimesest maailmasõjast ja selle eel teistestki riikidest. Balkani sõdades ja seejärel ka maailmasõjas võidelnud Milunka Savić on siiani kõige enam sõjalisi autasusid saanud naine. Serblanna lugu algas juuste lõikamisest ja sõjaväkke kutsutud venna asemel minemisest. Tema sugu paljastus alles pärast esimese autasu saamist, kui lahingus viga saanud kapral Savić sõjaväehaiglas arsti üllatuseks tüdrukuks osutus. Tolleks hetkeks oli tema väärtus sõdurina aga leidnud piisavalt head tõestust, et naisel lasti lihtsalt teenistust jalaväelasena jätkata. Usaldus tasus end ära – 1916. aastal õnnestus Savićil ihuüksi vangistada 23 bulgaaria sõdurit. Sõja lõpuks olid teda ordenitega pärjanud nii serblased, venelased, britid kui prantslased. Ta on siiani ainuke naine, kes saanud Prantsuse riigilt kuldpalmiga Croix de Guerre’i autasu.
Rumeenia ajaloos seisab samast perioodis aga Ecaterina Teodoroiu. Tema meheks riietuma ei hakanud, vaid läks esialgu rindele medõena. Lahingulist rolli palus ta endale pärast venna langemist ja see talle ka – tõsi, mõnevõrra tõrksalt – anti. Sarnaselt vennaga jättis ka tema Esimeses maailmasõjas elu, olles enne seda tõestanud end väärtusliku võitlejana.
Märksõna, millega iseloomustada eestlannasid, kes seekordses Riigikaitse.ee-s oma kokkupuutest ajateenistusega räägivad, võiks ilmselt olla «normaalsus». Tundub, et 21. sajandil käivad sõnad «naine» ja «kaitsevägi» kokku üsna pingevabalt.


description: Naised müttavad, mehed on kodus ja hoiavad lapsi, naeravad Naiskodukaitse Rapla ringkonna esindajad, kui küsida neilt moodsa aja soorollide kohta perekonnas. Augusti alguses jäi neil seljataha tänavune Pitka luureretk – naised möllasid võsa vahel, kaasad jäid aga kodukollet valvama.

title: Kambavaim ületab võsa vahel kõik

maintext:
Päris finišini neljaliikmeline naiskond koosseisus Triin Tähtla, Marju Prosin, Evelyn Gold ja Reelika Rohuste küll ei jõudnud, vaid jätsid umbes kahe kolmandiku peal ponnistuse pooleli. Väsimus, magamatus ja läbivettinud sokid nõudsid oma. Kuid vähemalt võeti otsus vastu ühehäälselt.
Tõehetk jõudis naisteni öösel, kui nad jõudsid ühte järjekordsesse kontrollpunkti. Kell lähenes kolmele ja järgmine punkt terendas 15 kilomeetri kaugusel. Ees ootamas raba ja pikem periood magamatust, ajalimiit samas kuklas tiksumas.
«Meil oli arvamus, et kui hiljaks jääd, siis ei saa ülesannet enam teha,» selgitavad nad. «Kuigi pärast tuli välja, et oleks saanud ka vahele jätta. Aga meie seda siis ei teadnud.»
Luurematka põhimõte oli lihtne: liikuda varjatult, mis tähendab, et vältida tuleb kõiki avalikke teid ja püsima peab nii märkamatuna kui võimalik. Vastasel juhul lähevad elud maha. Kui põrkadki mõne konkurendi otsa, siis suhelda ei tohi. Ehkki nagu ütlevad Rapla naised: vähemalt annab see meelekindlust, et oled õigel teel.
Naisterahvastele mingit allahindlust ei tehtud. Kaasas ikka täisvarustus, mida igas vahepunktis kontrolliti. Kohustuslikud elemendid, millele lisandus igaühe vabal valikul ka mugavusvarustus. Nelja päeva toiduvaru pidi igaühel endal kaasas olema: supid, kiirnuudlid, kommid, pähklid.
Kodukaitsjad räägivad, et ootasid punktides tegelikult raskemaid ülesandeid. Näiteks pidid nad mõlemast relvast tulistama. Sõna «relv» on nimelt mitmuses.
«Kaks relva olid kohustuslikud: automaat ja püstol,» ütleb Tähtla. Varustuse kogumass oli seega 16 kilo – pluss neli kilo automaadi arvelt. Viimane oli siiski Galil, mitte AK. Ligi kilo võitu seegi!
Raplamaa karm maastik osalisi ei hellitanud. Pidevalt tuli pista rinda tiheda alusmetsa, võsa ja rägastikuga. Ei mingit männikut ega kanarbikku – säärast idüllilist vaatepilti võiks naiste hinnangul pigem kusagilt Põlvamaalt otsida. «Üks tuttav kohtunik ütles – teades-tundes Rapla kandi metsasid, võtab ta pigem osa just kohtuniku, mitte võistlejana,» meenutab Tähtla.
Naiskodukaitsjad oletavad, et karm loodus võis olla ka üks põhjus, miks päris mitmed välismaised võistkonnad pingutuse pooleli jätsid. «Osa neist polnud Pitka kohta midagi lugenudki. Mõtlesidki, et tulevad siia tšillima-grillima,» pakub Prosin. «Ei osanud oodata, et ees on tõsine mets ja raba.»
Võõramaa külalistest katkestasid näiteks Ameerika Ühendriikide rahvuskaartlased, kaks üksust Poolast, rootslased, leedukad ja inglased.
«Kogu aeg olid jalad märjad. Selg hakkas valutama, valisime vale koti,» kirjeldavad nad katsumusi. Raplamaa naised pole aga papist piigad – igaüks Pitka retkele niisama lihtsalt ei pääsegi. Ei ole nii, et paned end kirja ja lähed. Õigus osaleda tuleb välja võidelda. Sellega said naised hakkama Naiskodukaitse koormusmatkal, mille nende kamp kinni panni. Preemia – osalemine Pitka luureretkel.
Kambavaim ja oskus teha koostööd on midagi, mille üle Tähtla, Prosin, Gold ja Rohuste uhkust tunnevad. «Oluline on meeskond ja positiivsus,» ütleb Tähtla. «Kui ikka suudad raskes olukorras nalja teha, annab see jõudu, viib edasi.»
Isegi katkestamine toimus huumoriga. «Soomlased ka ei saanud aru, et te ju katkestasite, miks teil suu kõrvuni,» meenutavad naised. Loobumise hetkel oli Rapla naiskond üldarvestuses 12. kohal.
Kodukaitsjate teisipäeva varahommikul alanud retk jäi pooleli neljapäeva öösel, ametlik lõpp olnuks laupäeva hommikul. «Aga kui sõitsime oma asju ära viima ja nägime rassivaid mehi, siis üldse ei kadestanud neid,» tõdeb Gold. «Mööda põldu tassisid oma kraami. Kui lõpuks nägime, mis hinnaga nad finišisse jõudsid…»
Peale Raplamaa amatsoonide olid võistlustules ka Valga naiskodukaitsjad. Nemad jõudsid ka finišisisse, kuid mitte omaenda nime all, vaid Kaitseliidu Valgamaa maleva koosseisus. Tulemuseks 16. koht.
Ikkagi tekib küsimus, mis sunnib neid täiesti vabal tahtel päevadeks «võsa vahele»? «Ütlesin mehele, et olen naiskodukaitsja, olen selleks kohustatud,» muigab Prosin. Ka siis, kui kunagi peaks tekkima mõni tõsisem olukord.


title: Miks valida sel aastal Hollandis kasvatatud jõulupuu?

maintext:
Ehteis ja särav kuusepuu on jõuluõhtu süda, mille ümber kogu pere koguneb. Igas kodus on jõulupuu erinev ja omanäoline, kuid samas on jõulupuu kõikjal nii sarnane ja ühendav, tuues hinge rahu ja olles lahutamatuks osaks jõuluõhtu võlust. Pühade-eelses saginas unistab kindlasti nii mõnigi perepea nähtamatust abikäest, kes mugavalt jõulupuu otse koju tooks. Aga miks jätta Eesti kuusk metsa ja valida Hollandis kasvatatud jõulupuu, kui mõtteviisiks on eelistada eestimaist?
Valides spetsiaalselt istanduses kasvatatud jõulupuu, aitad kaasa looduse ja keskkonna säilimisele. Kui metsas kasvab puu vabalt, siis istanduses aidatakse kaasa täiusliku kuju, tiheduse, pikkuse ja värvuse saamisel. Jõulupuu kasvatamiseks kulub keskmiselt 10 aastat. Alguses kasvatatakse ja hooldatakse väikeseid jõulupuu taimi emaistanduses 2-4 aastat. Seejärel valitakse välja ilusamad taimed, mis istutatakse põhikasvukohale. Puud kasvavad aeglaselt suuremaks, täiusliku kuju saamiseks kärbitakse neid igal aastal. Kui puu on saavutanud suuruses, värvis ja välimuses soovitud kvaliteedi, toimub novembris ja detsembris hoolikas jõulupuude valimine. Puud kasvatatakse sertifitseeritud istandustes, tagades parimal võimalikul viisil looduse ja keskkonna säilimise.
Millist jõulupuud koju valida?
Jõulupuud valides on esmatähtis otsustada, kas on oluline, et kodu täidaks kuuse lõhn või see, et puu säiliks kaua haljana ja ei ajaks okkaid – viimasel juhul soovitame valida nulu. Jõulupuu enamlevinud tüüpidest tasub teada järgmist:
Harilik kuusk on traditsiooniline ja klassikaline jõulupuu, populaarne Skandinaavias ja Ida-Euroopas. Puud on tihedad ja armastatud tänu iseloomulikule, jõulutunnet tekitavale lõhnale.
Serbia kuusk on jõulupuuna hea valik. Ta on hõberohelist värvi, sihvaka ja kitsa-koonuselise kujuga ning selle okkad püsivad puul kaua.
Kaukaasia nulg on oma pikkade, pehmete ja sügavroheliste okastega Euroopas väga populaarne jõulupuu. Ta pakub pikalt silmailu, sest nulg hoiab okkaid kauem küljes.
Olles oma eelistused välja selgitanud, võib esmapilgul tunduda harjumatu tellida jõulupuu veebipoest. Samas on leidnud kinnitust, et tänapäeva kiire elutempo juures on see vägagi mugav ja lihtne alternatiiv senistele harjumustele. Vahetusõigus annab garantii, et saad jõuluõhtuks meelepärase jõulupuu.
Jõulupuu tellimisel on puu pikkuseks jala ja ülemiste okste tippude vaheline kaugus mitte kogu pikkus.
Järgnevalt ka mõned nõuanded, kuidas jõulupuu kaua ilus püsiks.
Lõigatud jõulupuu hooldus:
Lase puul enne tuppa toomist koridoris või mõnes teises jahedas kohas vaikselt üles sulada;
Enne puu ülespanemist sae tüvi ca 3-4 cm lühemaks;
Kasuta jõulupuu kastmiseks leiget vett, hoolitse selle eest, et puu tüvi ulatuks kindlasti vette;
Esimestel päevadel joob puu kõige rohkem vett – vähemalt 1-2 liitrit – seega tuleb jõulupuud regulaarselt kasta;
Hoia jõulupuu küttekehast võimalikult kaugel.
Potistatud jõulupuu hooldus:
Lase jõulupuul enne tuppa toomist koridoris või mõnes teises jahedas kohas vaikselt üles sulada;
Kasuta jõulupuu kastmiseks leiget vett, kasta regulaarselt, et muld oleks alati niiske;
Paiguta jõulupuu küttekehast võimalikult kaugele.
Jõuluehted toovad veelgi esile jõulupuu ilu ja annavad juurde sära. Valiku ehtekollektsioonidest leiad siit!
Inspiratsiooni pühademeeleolu loomiseks ja laia valiku põnevaid jõulupakkumisi leiad Bauhofi jõulublogist!


description: Paljud toataimed vajavad rohkem õhuniiskust kui toaõhus seda leidub. Kütteperioodil on õhuniiskus toas tavaliselt 30-40%, taimedele sobiv niiskus on aga 60-80%. Kuiv ja soe õhk muudab lehed pruuniks ning kahjuritel on lihtsam paljuneda.

title: Toataimede vajadused talvel

maintext:
Kõige kaitsetumad on õhukeselehelised taimed. Niiskusepuudusele viitab lehetippude pruuniks tõmbumine, lehtede närbumine ning õite, õiepungade ja lehtede ärakukkumine.
Õhuniiskust aitab suurendada taimede gruppidesse paigutamine, sest soojas toas eritavad taimed ise veidi niiskust, tekitades nii enda ümber parema mikrokliima. Toataimede lähedal võib hoida ka veega anumat.
Hoia taimed eemal radiaatoritest ja elektriseadmetest, need kuivatavad õhku ning kastmine ja piserdamine nende lähedal võib olla ohtlik!
Pritsimine
Õhuniiskust aitab tõsta taimede veega piserdamine, kuid see ei sobi kõikidele taimedele.
Taimede puhul, mis piserdamist kannatavad, tuleks seda teha toatemperatuuril oleva lubjavaese veega . Oluline on, et vesi jõuaks taimeni sooja uduna, mitte suurte külmade piiskadena. Erinevaid pritse leiad siit.
VÄETAMINE
Taimi on vaja väetada, sest:
– mullasegud, milles toataimed kasvavad, sisaldavad mineraalaineid piiratud koguses.
– kastmisveega uhutakse osa toitaineid mullast välja.
Reeglina tuleks taimi väetada kasvuperioodil, seega peamiselt kevadest suve lõpuni.
Väetamist ei vaja värskelt ümberistutatud taimed, kuna uus muld sisaldab piisavalt toitaineid. Ümberistutatud taimedele võib väetist lisada kuue nädala möödudes.
Väetamise reeglid:
– Väetist lisatakse vastavalt pakendil olevale juhendile, see aitab vältida ala- ja üleväetamist.
– Taimed suudavad toitaineid omastada vaid nõrga lahusena, kange lahus põletab juuri.
– Enne väetamist peab muld olema märg.
– Juurdumata ja haigeid taimi ei väetata.
– Mida rohkem on valgust ja soojust, seda intensiivsemalt taim kasvab ja seda rohkem vajab toitaineid (suvel rohkem, talvel vähem).
– Väetamist ei vaja värskelt ümberistutatud taimed.
Väetamisel jälgige täpselt kasutusjuhendit pakendil, et vältida üle- ja alaväetamist!
Õige väetise valimine
Universaalväetised rahuldavad enamiku toalillede toitainete vajadused, lisaks on olemas spetsiaalsed väetised õitsevatele ja lehtdekoratiivsetele taimedele, orhideedele, kaktustele, tsitruselistele jne.
Mainitud väetised on müügil peamiselt vedela kontsentraadina, kuid olemas on ka vees lahustuvad pulbrid ja graanulid. Väetist lisatakse vastavalt kasutusjuhendile kastmisvette. Toime on kiire ja ühtlane, sest veega lahjendatult jõuab see kõikjale.
Vedelad väetised imenduvad kiiresti ja sobivad, kui taim vajab kiiret turgutamist. Väetisepulgad ja -tabletid on pikatoimelised väetised, mida on mugav kasutada talvel, kui taimed vajavad vähem kastmist. Väetisepulk või -tablett surutakse mulda ning toitained vabanevad järk-järgult.
Kõige pikemalt mõjuvad taimedele pikatoimelised graanulid (2 kuni 9 kuud), mis segatakse istutusmulda. Lisaväetamisel segatakse väetis pealmisse kasvumulda. Graanuleid on eriti mugav kasutada selliste taimede puhul, mis talvel puhkavad ja igal kevadel vajavad ümberistutamist.
VALGUS JA TEMPERATUUR
Vähesed toataimed armastavad otsese päikesevalgusega või väga pimedat kohta, poolvari sobib aga enamikule. Piisavalt valgust on 1-1,5 meetri kaugusel aknast või akna all, kuhu päikesevalgus jõuab läbi kardina. Kui varjulembesed taimed satuvad heleda päikesevalguse kätte, tekivad lehtedele pruunid põletuslaigud. Isegi valguselembeseid taimi võib äkiline ereda päikesevalguse kätte sattumine kahjustada.
Enamik taimi kasvab valgusallika suunas. Ühtlase kasvu kindlustamiseks tuleb taimi sageli pöörata, vahetades valguse poole olevat külge. Talvisel ajal võib toataimed aknale lähemale tõsta, samuti on pimedal ajal palju abi taimelampidest. Ettevaatust: kõik taimed ei armasta ümberpaigutamist (näiteks jõulutäht ja bensoe-viigipuu)!
Enamik toataimi kasvab hästi, kui temperatuur on vahemikus 15-21ºC.
Vältige järske temperatuurimuutusi, külma tõmbetuult ning seisvat sooja õhku.


authors:
Piret Salmistu
Kalev Jahtklubi

description: Juba teist aastat järjest lõpetas Kalev Jahtklubi järjekordse, 68. purjetamishooaja koostööpartner Auto Forte esindussalongis Tallinnas. Pidulikumas õhkkonnas võeti kokku klubis aasta jooksul tehtud asjad, tunnustati parimaid väärikate purjetamistulemuste eest ning tänati kõiki, kes klubi tegevustesse erineval moel panustanud. Valiti Aasta Kapten, Aasta Soodimees, Aasta Tegu ja Aasta Üllataja.

title: Kalev Jahtklubi lõpetas pidulikult 68. purjetamishooaja

maintext:
Kalev Vapper, Kalev Jahtklubi kommodoor andis oma tervituskõnega ülevaate Kalev Jahtklubi tegusast ja edukast hooajast nii merel kui maal. Tervitati 2016. Aastal Kalev Jahtklubisse astunud uusi liikmeid.
Tervitati 2016. aastal Kalev Jahtklubisse astunud uusi liikmeid. / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi
Kalev Jahtklubi korraldamisel toimusid sel hooajal mitmed olulised regatid – rekordarvuline, 218 noorpurjetajaga 40. Spinnakeri regatt; 41 jahi osalusel Eesti ja Soome ORC klassi meistrivõistlused Baltic Offshore Week raames; 102 jahti ja 680 purjetajat kokku toonud A. Le Coq 59. Muhu Väina regatt, 26 riigi purjetajate osavõtuga Laser Radial noorte Euroopa meistrivõistlused, Marinepooli toetusel kolmapäevaregattide seeria, kus osales 95 alust ning Seiko toetusel avamerepurjetamise karikasari 63 jahi osavõtul.
/ Kalev Jahtklubi
Suure tunnustuse – EV Presidendi Valgetähe medali- pälvis Eesti purjespordi edendamise eest Eesti Folkbootide Flotilli eestvedaja Mikk Köösel. Klubi auliikmeks nimetati kinnistu ja akvatooriumi ostu ning akvatooriumi süvendamise projekti mootoriks ja vedajaks olnud Rasmus Schneider. Klubis tehtud asju sai üles loetud veel terve hulk ja neid on kõik klubiskäijad ka ise oma silmaga näinud. Nende tegude taga on kahtlemata nii klubiülem Renè Allik, töötajad Ado Tikerpäe, Mats Hunt, Mari Raus ja Kristel Tuulik kui ka klubiliikmetest tublid toetajad. Talveperioodil korraldati rida põnevaid klubiõhtuid ja teemakolmapäevakuid ning väikelaevajuhtide ja raadiosideoperaatorite koolituste vankrit vedas Madis Ausman.
Purjespordikoolis jätkusid treeningud Optimistidel, Zoom8-tel, Laseritel, RS Fevadel ning 29er-itel. Kommodoor tänas kahe purjespordikooli – Rein Ottosoni Purjespordikooli ja ESS Kalev Purjespordikooli – eestvedajaid Rein Ottosoni ja Mart Meielit ning koolide tublisid treenereid. Parimad Kalev Jahtklubi lipu all võistlevad noored purjetajad 2016.a hooajal olid Optimistil Karolin Härm; Zoom8-l Helen Pais, RS Feval Helen Ausman ja Helen Pais, Laser 4,7-l Henri Silluta ning 29er-il Kaarel ja Mihkel Paal. Eesti Jahtklubide Liidu Noorte tippspordi tabelis tõusis KJK Purjespordikool kolmandaks ja sai rohkem punkte kui kunagi varem.
/ Kalev Jahtklubi
59. A. Le Coq 59. Muhu Väina regatil osales Kalev Jahtklubist 44 jahti ja edukaima klubina toodi koju 10 medalit – 3 kulda, 3 hõbedat ja 4 pronksi. Baltic Offshore Week raames toimunud ORC klassi avamerepurjetamise Eesti ja Soome meistrivõistlustel osales 43 jahi hulgas 17 Kalev Jahtklubi jahti ja koju toodi kuus medalikomplekti kolmes grupis. Eesti Jahtklubide Liidu Avamerepurjetamise Edetabelis sai ORC klassis esikoha jaht Jazz Juss Ojala meeskonnaga ning kolmanda koha Premium Priit Tammemägi meeskonnaga, Folkbootide edetabelis sai teise koha Tiit Riisalo jaht Lind ning kolmanda koha Mikk Kööseli Greta.
/ Kalev Jahtklubi
Parimate avamerejahtidena tunnustati ORC tiitlivõistlustel edukalt esinenud jahte: B grupis maailmameistrivõistlustel Taanis viiendaks tulnud jahti Premium Priit Tammemägi meeskonnaganing Euroopa meistrivõistlustelt Kreekas C grupis pronksmedalid Pärnu Jahtklubisse toonud Kalev Jahtklubi liikme Ott Kikkase jaht Sugari meeskonda. Parimaks jääpurjetajaks osutus juba mitmendat aastat järjest DN-klassis võistlev Vaiko Vooremaa, kelle kontole tuli sel aastal ka Parim välistulemus – DN-klassi maailmameistrivõistluste pronks. Sportpaadi Melges 24 meeskond Lenny, mille roolis Tõnu Tõniste ja meeskonnas Toomas Tõniste, Maiki Saaring, Tammo Otsasoo, Andres Rohtla, sai Parim Melges 24 2016 tiitli osaliseks. Lenny tõi Prantsusmaalt koju Melges 24 Corinthiani arvestuse Euroopa hõbeda, olles 57 jahi hulgas üldarvestuses viiendal kohal. Lisaks on Lenny ka Eesti ja Soome meister aastal 2016.
Parimaks jääpurjetajaks osutus juba mitmendat aastat järjest DN-klassis võistlev Vaiko Vooremaa, kelle kontole tuli sel aastal ka Parim välistulemus – DN-klassi maailmameistrivõistluste pronks. / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi
Maikuust oktoobrini kogunesid purjetajad kolmapäeviti Piritale, et kihutada võidu Marinepool -KJK kolmapäevaregattidel. Seeriavõistlusi toimus 20 korral ja neljas erinevas grupis osales nendel võidupurjetamistel rekordarv 95 mees- ja naiskonda.
Marinepool-KJK kolmapäevaregattide ORC I grupi esikolmik / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi
2016. Marinepool -KJK kolmapäevaregattide parimateks 2016.a hooajal pärjati:
ORC I grupp – 18 jahti
Võitja – OLYMPIC – 124 punkti – Tiit Vihul ja meeskond
II koht – FORTE – 117 punkti – Jaak Jõgi ja meeskond
III koht – SUGAR 2 – 111 punkti – Jaan Akermann/Ott Kikkas ja meeskond
ORC II grupp – 12 jahti
Võitja – BRIGITTA-X – 145 punkti – Aleksandr Karboinov ja meeskond
II koht – AMSERV TOYOTA ST – 123 punkti – Margus Žuravljov ja meeskond
III koht – JAZZ – 119 punkti – Juss Ojala ja meeskond
LYS I grupp – 22 jahti
Võitja – FANATIC – 152 punkti – Ain-Eke Jalasto ja meeskond
II koht – BLANCA – 130 punkti – Jaan Tiidemann ja meeskond
III koht – LEILA – 121 punkti – Priit Põldmaa ja meeskond
LYS II grupp – 43 jahti
Võitja – MUINASJUTUKUNINGAS – 259 punkti – Jaanus Nõgisto ja meeskond
II koht – VIRU – 245 punkti – Indrek Pikk ja meeskond
III koht – KAIJA – 226 punkti – Annika Malva ja naiskond
Teine läbi hooaja kestev võistlussari oli KJK Avamerepurjetamise Karikavõistlus SEIKO Cup, mille lõpptulemus kujunes viiel nädalavahetusel purjetatud regati põhjal. Kolme arvestusgrupi lõikes sai merel näha 63 alust.
SEIKO CUP 2016 LYS II grupi esikolmik / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi
2016. aasta SEIKO Cup KJK karikasarja parimad gruppide kaupa:
ORC grupp – 23 jahti
Võitja – KATARIINA II – EST646 54 punkti – Aivar Tuulberg ja meeskond
II koht – FORTE – EST475 45,5 punkti – Jaak Jõgi ja meeskond
III koht – SUGAR 2 – EST711 42,5 punkti – Ott Kikkas/Jaan Akermann ja meeskond
LYS I grupp – 14 jahti
Võitja – BLANCA – EST73 16 punkti – Jaan Tiidemann ja meeskond
II koht – LEILA – EST242 12 punkti – Priit Põldmaa ja meeskond
III koht – VESILEENU – EST157 12 punkti – Kristo Timberg ja meeskond
LYS II grupp – 26 jahti
Võitja – LIND – EST32 33 punkti – Tiit Riisalo ja meeskond
II koht – GRETA – EST5 33 punkti – Mikk Köösel ja meeskond
III koht – SVEA – EST23 33 punkti – Hard Perk ja meeskond
Kommodoor Kalev Vapper tänas oma klubi pidulikul koosviibimisel hooaja tegemistele kaasa aidanud toetajaid, töötajaid, võistlusametnikke ja teisi tublisid abilisi ning tutvustas põgusalt järgmiste aastate plaane ja tegemisi, millest olulisemad on rahvusvahelise suurvõistluse mõõtme saavutanud 41. Spinnakeri regatt Optimistidele ja Zoom8-tele, ning loomulikult A. Le Coq 60. Muhu Väina juubeliregatt koostöös Pärnu Jahtklubi ja Saaremaa Merispordi Seltsiga.
Klubi on äärmiselt tänulik nii suurte kui ka väiksemate ettevõtete ja eraisikute toetusele nii klubi tegemistele kui ka suuremate sündmuste õnnestumisel. Eraldi tänas klubiülem Renè Allik Piret Salmistu’t ja Andri Meius’t nende panuse eest klubi tegevusse.
Kalev Jahtklubi on äärmiselt tänulik nii suurte kui ka väiksemate ettevõtete ja eraisikute toetusele nii klubi tegemistele kui ka suuremate sündmuste õnnestumisel. Pildil Auto Forte juhatuse esimees Raido Toonekurg. / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi
Kogu hooaja vältel toetasid Kalev Jahtklubi tegevusi ja erinevate regattide läbiviimist järgmised toetajad ja koostööpartnerid: Auto Forte, Marinepool, Ramm Ehitus, Balti Kella AS – SEIKO, Jakari Marine, LHV, A. Le Coq, LTT, Veeteede Amet, Reval Café, Postimees/Eesti Meedia, Sportland/Helly Hansen, North Sails, OneSails, Smarta, Sadolin, Overall, Dermoshop, Tallinna Linn, Tallinna Vabatahtlik Merepääste, Pärnu Jahtklubi, Saaremaa Merispordi Selts, Eesti Jahtklubide Liit, EVAK (Eesti Väikesadamate Arenduskeskus).
Traditsiooniliselt valiti Aasta Kapten, Aasta Soodimees, Aasta Tegu ja Aasta Üllataja. Laudkondade hääletustulemuste põhjal läks Aasta Kapteni tiitel parima Melges 24 tiitli pälvinud meeskonna kapten Tõnu Tõnistele. Aasta Soodimehe tiitli pälvis nii avamerejahi Premium soodimees kui ka Match Race Euroopa Meistrivõistlustelt hõbemedali saanud Ago Rebane. Aasta Tegu 2016 tiitli vääriliseks hääletati A. Le Coq 59. Muhu Väina regati korraldamine, sest seekord tõi regatt purjetajad ka kaheks päevaks Kalev Jahtklubi sadamasse. Tunnustuse võttis vastu regati direktor Indrek Ilves. Aasta Üllataja tiitli sai jahtlaev Evelyn III. Laudkondade hääletustulemuste põhjal läks Aasta Kapteni tiitel parima Melges 24 tiitli pälvinud meeskonna kapten. Aasta Soodimehe tiitli pälvis nii avamerejahi Premium soodimees kui ka Match Race Euroopa Meistrivõistlustelt hõbemedali saanud. Aasta Tegu 2016 tiitli vääriliseks hääletatisest seekord tõi regatt purjetajad ka kaheks päevaks Kalev Jahtklubi sadamasse. Tunnustuse võttis vastu regati direktor Indrek Ilves. Aasta Üllataja tiitli sai
Aasta Kapteni tiitel läks parima Melges 24 tiitli pälvinud meeskonna kapten Tõnu Tõnistele. / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi
Aasta Tegu 2016 tiitli vääriliseks hääletati A. Le Coq 59. Muhu Väina regati korraldamine, sest seekord tõi regatt purjetajad ka kaheks päevaks Kalev Jahtklubi sadamasse. Tunnustuse võttis vastu regati direktor Indrek Ilves. / Berit Hainoja/Kalev Jahtklubi


authors:
Ott Kallas
Eric Bellande
Pwa

description: Purjelaua Formula klassi maailmameistrivõistlused peeti Assooridel Terceira saarel. Eestlasi esindas MM-il meie Formula klassi esinumber John Kaju (Saaremaa Surfiklubi).

title: John Kaju saavutas Formula MM-il 12. koha

maintext:
Võistlustingimused Assooridel on alati keerulised. Seekord puhusid Atlandil vaiksemapoolsed tuuled, mistõttu püüti distants avaookeanile viia. Suhteliselt kiiresti sai siiski selgeks, et 3-4 meetrised lained on võistlejatele ekstreemselt ohtlikud ning kogu korraldustegevus neis oludes ülim katsumus. Seega enamik sõite peeti ikkagi suhteliselt turvalises lahesopis, kus valitsesid väga puhangulise ja keerutava tuule tingimused.
Kokku peeti 7 sõitu. Oma esimese MM tiitli võitis kolme sõiduvõiduga Alexandre Cousin Prantsusmaalt. Teise koha saavutas sakslane Sebastian Koerdel ja kolmandaks tuli hollandlane Casper Bouman. John Kaju saavutas 12. koha, mis on tema parim täiskasvanute MM-i tulemus läbi aegade.
Võistlusel osales 26 formulisti 11 riigist. Järgmine MM peetakse juba kevadel Saksamaal Sylt’is.
Tulemused
Võistluste koduleht ja FB event
John Kaju osalemist MM-il toetas Eesti Purjelaualiit.