maintext:
President nägi hoopis teistsugust Ida-Virumaad
31. oktoober 2016
President Kersti Kaljulaid nägi eile lõppenud esimese riigisisese visiidi käigus Ida-Virumaast sootuks teistsugust pilti kui see, mida kujutavad maakonnast Tallinna ajakirjanikud.
Nagu Toomas Hendrik Ilves kümme aastat tagasi, suundus ka vastne president oma esimesele riigisisesele visiidile Virumaale.
Viisakusvisiit
Neljapäeva õhtul ja reedel tutvus ning vestles Kersti Kaljulaid mitmete kohalike valla- ja linnajuhtidega. Ida-Virumaa omavalitsuste liidu esimees Veikko Luhalaid ütles hiljem Põhjarannikule, et mitte midagi uut või eriti huvitavat ta suhtlusest presidendiga küll ei saanud, kuid mõistab, et tegemist oli pigem viisakusvisiidiga.
“Ajakirjanduses avaldatu ja esinemiste järgi teadsin ma varemgi, et Kersti Kaljulaid on tark naine, kes on tugev nii poliitikas kui majanduses. Seepärast oli nüüdki näha, et see inimene teab, mida räägib,” on vast valitud president Luhalaiu sõnul meeldiv vestluskaaslane.
Ka Narva linnapea Tarmo Tammiste peab presidendi seekordset visiiti piiriregiooni viisakusvisiidiks.
“Minu arvates ei peagi president tegelema kellegi probleemide lahendamisega,” ütles Tammiste, lisades samuti, et presidendiga oli väga meeldiv suhelda. “Tema eesmärk oli tulla ja kohalike inimestega vestelda: uurida, kuidas me siin elame ja mismoodi tulevikku vaatame. Ta ütles, et tahab ise veenduda selles, et Narva on osa Eestist. Me puudutasime Euroopa raha kasutamise küsimusi, investeerimiskliimat, Narva linna paiknemist piiri ääres ja veidi ka suhteid Venemaaga, samuti rääkisime eesti keele õppimise võimalustest,” rääkis Tammiste Narva linnavalitsuses toimunud kohtumisest presidendiga.
Presidendist sai lektor
Narva kolledžis toimunud kohtumisel üliõpilaste, akadeemiliste töötajate ja vabakonna esindajatega − neid oli kohale tulnud terve suure auditooriumi jagu, nii et kohti jäi puudugi − pidas Kersti Kaljulaid pika kõne, mis sünkroonselt vene keelde tõlgiti. Oma kõnes rõhutas president tegusa vabakonna tähtsust, öeldes, et isetegemine on kodanikuühiskonnas võtmetähtsusega.
“Ka Narvas näen rõõmuga, et asjad saavad tehtud. On need näiteks liikumisharrastuse eestvedajad, kes õhutavad inimesi mõnuga tervisesporti tegema. Või grupp, kelle südameasjaks on liiklus linnas. Või Narva Bright Actions, kes oma väikeste, aga visade ettevõtmistega muudab linnapilti värvilisemaks ja hubasemaks, rajades raamatumajakesi ja infotahvleid. Mitmed päevakeskused ja sotsiaalvaldkonna ühingud pakuvad kohalikule rahvale nii vajalikke teenuseid,” rääkis Kaljulaid.
Presidendi väitel on väike hajaasustusega riik alati olnud kodanike riik. “Mingil hetkel tundus meile, et kui saame piisavalt jõukaks, siis vastab riik igale meie vajadusele ja igal pool. See ei saa viia muu kui raiskamiseni või − nagu IMFi keeles öeldakse − jätkusuutmatule võlakoormuse kasvule. See loob teenused, mida kellelgi täpselt vaja ei ole, ja osutab neid ka neile, kellel just sellist teenust täpselt vaja pole,” sõnas president, kes avaldas aga heameelt, et valitsus kavandab maksureformi, mis jätab vaesematele omavalitsustele rohkem maksuraha.
Tähtsaim meediapersoon
Kaljulaid lõpetas oma Virumaa visiidi eile, külastades Põhjaranniku toimetust, kus ta tutvus ajalehe tööga ning andis meie ajalehele pikema intervjuu, mis ilmub järgmisel nädalal.
Kaljulaid ütles, et tema nägi Ida-Virumaast hoopis teistsugust pilti kui see, mida kujutavad maakonnast Tallinna ajakirjanikud. “Nad võiksid rohkem siin kohal käia ja siis nad ehk näeksid ka neid positiivseid asju, mida mina siin nägin,” sõnas ta Põhjarannikule visiidi kokkuvõtteks.
Enne seda astus president korraks läbi ka Raadio 4 Narva stuudiost. Toimetaja Jüri Nikolajev küsis talt (eesti keeles), kas president peaks vene keelt valdama, et tal oleks võimalus suhelda Eesti vene keelt kõnelevate elanikega.
“Valdama ei peaks,” vastas Kaljulaid. “Aga võib-olla on isegi abi sellest, kui ma räägin oma kehvas vene keeles. Siis julgevad nemad minuga rääkida oma eesti keeles. Ja ärgu kunagi mõelgu, palun, kas nad ikka teavad, kuidas see osastava käände lõpp oli. Mina ei mõtle selle peale. Kui ma räägin vene keelt, siis nii, nagu ma seda teen. Nii, nagu ma seda tegin omal ajal Eesti Energias Iru elektrijaamas töötades. Me saime kõik üksteisest aru.”


maintext:
Volikogud asuvad oktoobris ühinemislepingute projekte arutama
6. oktoober 2016
Tuleval nädalal saadavad ühinemislepingu projekti oma piirkonna vallavolikogudele arutada nii Iisaku vald kui Mustvee linn, kes tõmbab Ida-Virumaalt ära Avinurme ja Lohusuu valla.
Pärast seda kui Illuka vald suve lõpus siiski Iisaku piirkonna omavalitsustega liituma soostus, tegi Iisaku vallavolikogu kõigile ühinemisega seotud naabritele ettepaneku jätkata läbirääkimisi viie valla keskis: Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna.
Oktoobri alguseks olid kõigi nelja valla volikogud sellele ettepanekule nõustuvalt vastanud, lisaks teavitas Mäetaguse volikogu Kohtla ja Kohtla-Nõmme valda, et lõpetab nendega ühinemisläbirääkimised. Alajõe vallavolikogu märkis oma otsuses ühinemise tingimuseks, et uus omavalitsusüksus moodustatakse kõigi viie läbirääkimistel osaleva valla baasil.
Alajõe ettevaatlikkus on mõneti põhjendatud: nii Illuka kui Mäetaguse vallavolikogu on teada andnud, et kui riigikohus jõuab rohkem kui kahekümne valla pöördumist arutades seisukohale, et haldusreformi seaduses ette nähtud sundliitmine pole põhiseadusega kooskõlas, eelistavad nemad omaette jätkata.
Iisaku vallavolikogu esimees Priit Palmet tõdes Alajõe lisatingimuse peale, et kui liitujate seltskonnast peaks lahkuma Illuka või Mäetaguse, läheks kavandatav uus vald elanike arvu poolest veel erisusena arvesse, kui aga loobuma peaksid mõlemad, jääks ühinemine üldse ära.
Alutaguse vald
Riigikohus asus valdade pöördumist arutama alles eile, otsuseni kulub veel omajagu aega. Lihtsalt ootele jääda omavalitsused ei saa − haldusreformi ajakava surub kuklasse −, mistap vajalikke tegevusi jätkatakse plaanitud rütmis.
“Meil on suund ikka viie valla ühinemisele,” ütles Palmet. “Järgmisel esmaspäeval on ühinemiskomisjonide koosolekud ja seejärel saadetakse lepingu projekt volikogudesse esimesele lugemisele. Siis on ees projekti avalikustamine, kohtumised vallaelanikega ja rahvaküsitlused. Novembris peab lepingu projekt volikogudes teise lugemise läbima ja detsembris tuleb leping vastu võtta.”
Palmeti sõnul on kõigi liituvate valdade esindajatest koosnevad komisjonid küll pool aastat päris tihedalt koos käinud ja asju arutanud, aga suuremates asjades kokku leppimine seisab alles ees.
“Eelmäng saab siis läbi, kui tuleb riigikohtu otsus,” märkis Palmet.
Praegu pole kindel veel seegi, kus hakkab asuma tulevase valla keskus: Iisaku peab teistele ettepaneku teinuna loogiliseks, et Iisakus − seal on ju ka uue valla keskpunkt, sinna jooksevad kokku kõik teed −, ent “seda kontorit tahaks endale ka teised”, nagu Palmet ütles.
Täielikult üksmeelel ollakse valla nimes − selleks saab Alutaguse.
Kesk-Peipsi või Mustvee vald
Üsna samas etapis on Mustvee linna ning Avinurme, Kasepää, Lohusuu ja Saare valla ühinemine: läbirääkimiste juhtkomisjon kiitis 29. septembril ühinemislepingu projekti heaks ja suunas selle volikogudesse esimesele lugemisele. Pärast seda antakse lepingu projekt kolmeks nädalaks avalikult arutada ning novembri alguses antakse välja viie omavalitsuse ühine ajaleht, kus avaldatakse ka ühinemislepingu tekst.
Selle liitujate ringi eripäraks on, et nendega tahaksid ühineda ka mõned Torma valla külad.
“Torma vallavolikogu võttis küll vastu otsuse, et nad ühinevad ainult tervikuna, ent minu teada on Võtikvere küla teinud volikogule avalduse, et nemad tahaksid ikkagi meie poole liituda, ja kuuldavasti on sellest huvitatud külasid veelgi,” rääkis Avinurme vallavanem Aivar Saarela.
Läbirääkimiste juhtkomisjonis lepiti kokku, et kui Torma valla külade poolt tuleb ametlik algatus külade üleandmiseks, siis on Peipsi piirkonna omavalitsused valmis neid vastu võtma.
Uue omavalitsuse nimes pole veel kokkuleppele jõutud. Internetis korraldatud küsitlus tõi küll välja pakutuile lisa, ent enamik neist jäeti kõrvale.
Saarela sõnul jäid sõelale Kesk-Peipsi ja Mustvee ning need mõlemad otsustati rahvaküsitluse lisana hääletusele panna.

fasttext_language: et


title: Jõhvi loobumise tegelik põhjus

maintext:
Jõhvi loobumise tegelik põhjus
21. oktoober 2016
Eilne Jõhvi volikogu otsus loobuda ühinemisest kolme vallaga, kellega aasta otsa selleks läbi on räägitud, polnud ilmselt viimased kaks nädalat enam kellelegi üllatus. Üllatav oli, et see tuli nii viimasel hetkel, kuigi oligarh Ossipenko tuli Jõhvis võimule juba pool aastat tagasi.
Kui Jõhvi volikogu esimees Teet Enok püüabki jätta sellest plaanist muljet kui soovist “päästa Jõhvi suveräänsus”, siis võib-olla ta ise mõtlebki nii, aga tõenäoliselt on ikkagi viimased otsused tulnud samast kontorist, kust juhitakse firmat kurikuulsate tähtedega N&V.
Ilmselgelt on Jõhvi volikogu eilne otsus kantud kaalutlustest, mis peavad silmas aasta pärast toimuvaid valimisi. Kolmest vallast, mis Jõhviga pidid liituma, on praegusel võimuliidul vaevalt eriti suurt häältesaaki oodata. Sisuliselt on sama seltskond ju valitsenud 20 aastat Kohtla-Järvet ja tulemus on kõigile silmaga näha: verest tühjaks imetud linn hääbub aina kiiremini ja võimud pole kuigi palju teinud, et midagi muuta. Aur on kulunud oma võimu kindlustamisele.
Ka Jõhviga võib samamoodi minna. Juba ainuüksi teadmine, et ka siin on nüüd otsustav Ossipenko sõna, rikub linna mainet. Eriti nüüd, kui Kohtla-Järve ekslinnapea Solovjovi süüdimõistmine on lõplikult jõustunud ja kohtus kinnitust leidnud, et suurärimees oli nende korruptiivsete skeemide keskseid tegelasi, kuigi pääses kehva tervise tõttu kohtupingist. Seda, kuidas Kohtla-Järvel, nüüd aga osaliselt ka Jõhvis võimu- ja ärihuve omavahel põimitud on, võite samuti tänasest lehest lugeda.


maintext:
Aivar Mäe − ta teeb seda jälle, võimatut
13. oktoober 2016
Aivar Mäe viis Estonia ooperi- ja balletitrupi Narva, kus vaatamata sellele, et tegemist on rahvaarvu poolest Eesti kolmanda linnaga, pole viimased 40 aastat nähtud ei ooperietendust ega elava muusikaga balletietendust.
Veel enne kui Estonia ooperi- ja balletifestival Narvas pihta hakkas, oli sellest kasu: kultuurikeskuse Geneva pöördlava kohta võib nüüd hüüda Galileo Galilei kombel: “Ta pöörleb siiski!” Ja orkestriauk, mida viimased 30 aastat oli kasutatud laopinnana, visati kolist tühjaks. Kogenud ehitaja nagu te olete − Pärnu ja Jõhvi kontserdimaja nullist püsti pannud ning Peterburi Jaani kiriku kontserdisaaliks ära tinistanud −, asi see siis teie käes ära ei ole.
Lavastused, mis me Narva tõime, on tehniliselt päris keerulised, ning me ei saaks neid Genevas etendada, kui kõik kohapeal olemasolev ei töötaks. Poolteist aastat tagasi, kui käisime siinse lava olukorda hindamas, selgus, et osa kaableid on läbi lõigatud ning mootorid ära viidud. Aga õnneks hoiti neid alles, nii et me tõstsime mootorid tagasi, panime uued kaablid ja juhtimise külge, pingutasime kõik stanged ja trossid ilusti ära ning nüüd kõik töötab.
Orkestriauk − sellega oli kõige keerulisem. Me ei saanud alguses üldse aru, kui suur see on, sest me ei mahtunud sinna sisse. Sellest oli jah saanud laopind. Aga nüüd, kui remont on seal tehtud, tundub kõik täitsa normaalne, kuigi “Uinuvas kaunitaris”, kus orkestri koosseis on suur, tuleb timpanitel ja harfil kulissides mängida. Aga me juba proovisime ära, kuidas niimoodi kõlab, ning veendusime, et kõik on tipp-topp.
Geneva saal on 600kohaline. Kuidas piletimüük on läinud?
Tänahommikuse seisuga [intervjuu on tehtud esmaspäeval − toim.] on “Uinuva kaunitari” õhtusele etendusele müüdud 523 piletit, päevasele 410. Isegi kui ühtegi piletit enam ei müüda, olen ma juba rahul. Nii nagu Jõhvis omal ajal, läheb ka Narvas sellega aega, et klassikalise muusika publikut taas kokku tuua. Kui Estonia teater arvab, et on tohutult kuulus ja et Narvas joostakse meid pikali, siis see ei ole nii. Selleks tuleb vaeva näha ja me oleme seda ka teinud. Arvestades, et me pole Narvas käinud üle 30 aasta, siis on piletimüük läinud väga hästi.
Eesti poliitikud peaksid teist eeskuju võtma ja ükskord samuti Narva jõudma. Kui valitsuse julgeolekukomisjon sai Ida-Virumaa kohta väga musta hinnangu, siis oldi kärmelt platsis, et piirilinnas valitsusistungit pidada. Enne ja pärast seda on aga jälle tükk tühja maad, mida täidab edukalt Yana Toom oma gastrollidega. Ausalt öeldes ma natuke kartsin, et ooperi- ja balletifestival võib Narvas kujuneda Estonia kollektiivseks enesetapuks. Põhjendan, miks. Kui juba Narva sümfooniaorkestri peadirigent ja kunstiline juht Anatoli Štšura leiab, et mõttekam on teha koostööd mitte Estonia teatri solistide, vaid Venemaa ooperisolistidega, sest “see on odavam ja kvaliteet on parem”, siis mida on piirilinna tavakodanikul veel arvata? Mida kostate selle peale?
Ma arvan, et Štšura pole ammu meie etendustel käinud. Et tema mälestustes elab edasi 1980. aastate Estonia. Ta peaks ikka nüüd tulema meid vaatama. Estonia teatri tase on väga hea.
Samas võib venelastest aru saada: Kristel Pärtna nimi ei ütle paljudele eestlastelegi midagi, ammu siis venelastele. Aga just tema mängib neljapäeval Narvas “La traviatas” Violettat, peaosa. Teil pole nimesid, mida müüa. Pole Tiit Kuusikut, kelle nime oskab ka venelane Estoniaga seostada.
See aeg on terves maailmas möödas, kus müüdi nimesid. Tänapäeval müüakse teatrit ning teatri üldine tase peab olema hea, sõltumata sellest, kes parajasti laulab. See aeg, kus müüdi Tiit Kuusikut või Georg Otsa − seda aega ei tule enam mitte kunagi. Venemaa kuulus bariton Vladimir Samsonov, kes esines hiljuti Narvas ja on ka meil esinenud, samuti kuulus sopran Anna Netrebko − nad on ju vabakutselised, nad ei tööta enam Maria ooperi- ja balletiteatris. Kelle nina natukene teatrist kõrgemale tõuseb, see lähebki vabakutseliseks, sest tal pole mõtet teatri jaoks orjata: materiaalselt kasulikum on esineda külalislauljana.
Narvast sõidab Estonia Moskvasse etendusi andma − balletilavastusega “Kratt” ja ooperilavastusega “Faust”. Kas Estoniast maailmalavadele välja jõudnud Ain Angeri kui imelise Mefisto võtate sinna ikka kaasa?
Ei. Meil on oma koosseis. Estonia solistide ansambel pole suur: meil on ainult 14 lauljat. Kui võrdleme Moskva ooperiteatriga Helikon-Opera, kus meie etendused toimuvad, siis seal on 70 lauljat, kooris 120. Teater ise on väiksem, lihtsalt traditsioonid on teised. Tänapäeval on Eesti Vabariik ja ka teatrid lihvitud piisavalt õhukeseks. Kui ma kuus aastat tagasi Estoniasse tulin, töötas seal 586 inimest, praegu 460. Kõike on kõvasti lihvitud. Me kasutame palju külalissoliste, sest kõiki pole mõtet palgal hoida. Meist ei saa kunagi Moskvat ja metropoli, mitte iialgi, see on iseenesestmõistetav, aga Narva näeb selle festivali ajal väga korralikku Eesti taset.
Jääb üle soovida, et järgmine kord, mil Narva taas Estoniaga kohtub, ei tule jälle…
…40 aasta pärast.
Just.
Ma loodan ka. Kuid Genevas on veel üht-teist selleks teha vaja. Muidu on ruumid head, aga lava taga on veel palju teha. Jah, Samsonoveid, kes tulevad vaid ühe kohvriga − sest muusikat mängitakse lindi pealt või teeb seda klaverisaatja −, võib praegu Genevasse esinema tuua, aga kui tulla täiskoosseisuga − orkester, koor, solistid, balletitrupp −, siis see on enesetapp. Seda võib Štšurale edasi öelda. Aga vaatame, mida see saal akustiliselt pakub. Ma ütlen veel kord, Narvas ei ole sellist koosseisu viimased 40 aastat olnud. Kõik balletid on olnud lindiballetid.


title: Oru jõudis 21. sajandisse

maintext:
Oru jõudis 21. sajandisse
31. oktoober 2016
28. oktoobril võiks järgnevatel aastatel Kohtla-Järve Oru linnaosas hakata lippe heiskama. See on kuupäev, mis tähistab rohkem kui tuhande elanikuga linnaosa naasmist tsivilisatsiooni rüppe. Kraanist tulev joogivesi võiks ju 21. sajandil Euroopas asuvas riigis olla üheks selle tunnuseks.
Oru elanikel on tõeline põhjus rõõmustamiseks. Uue veetoru kraani avamisel said vett rüübates plusspunkte teenida ka poliitikud ja ametnikud. Ei ole kahtlust, et tegu on ühe positiivsema sündmusega sel sügisel Ida-Virumaal. Olgugi et uue toru rajamine nõudis eri põhjustel soovitust märksa rohkem aega.
Kogu helgema poole kõrval ei tohiks unustada, et mitu olulist teemat ongi jäänud selles Oru veesaagas mõistatuseks.
Oru inimesed kurtsid juba aastaid enne benseenireostuse kindlaks tegemist, et joogivesi haiseb ja on kõrvalmaitsega, kuid võimud ei võtnud neid signaale kaua tõsiselt.
Pingutustele ja tehtud kulutustele vaatamata jäi benseenireostuse põhjus ja selle tekitaja välja selgitamata. Võib muidugi mõelda, et tulevikku silmas pidades polegi see ehk kõige tähtsam. Kui tegu peaks olema aastakümnetetaguse reostusega, siis on äärmiselt keeruline toimunu eest vastutajat leida.
Kõige olulisem oleks teada, millist mõju mürgise vee teadmatusest tarbimine Oru inimestele avaldas. Põhjalikum terviseuuring oleks vajalik, kuna siis oleks võimalik paremini leevendada ka kaasnenud kahju.
Et tulevikus sellise probleemi lahendamine niivõrd üle kivide ja kändude ei läheks, tasuks kriitiliselt analüüsida neid tegevusi, mis kolme aasta jooksul alates reostuse avastamisest ette võeti. Võimalik, et mõni väike seadusemuudatus aitaks vähendada bürokraatiat, et inimestele oluline samalaadne probleem edaspidi kiiremini lahendatud saaks.


title: Reinsalu visadus

maintext:
Reinsalu visadus
8. oktoober 2016
Justiitsminister Urmas Reinsalu väärib visaduse eest tunnustust.
Tema eelmistele üleskutsetele minna juttudelt üle tegudele ja asuda riigiasutusi Ida-Virumaale tooma on pehmelt öeldes jahedalt reageerinud nii partnerid valitsusliidus kui isegi oma erakonnakaaslased, rääkimata nende asutuste juhtidest, kes kolimisest midagi kuuldagi ei taha ja selle vastu kohe kümme argumenti varnast võtavad. Ida-Virumaal, kus sääraseid jutte ja plaane on kuuldud juba ligemale veerand sajandit, ei osata samuti enam selliseid algatusi väga tõsiselt võtta. Sellele vaatamata ei ole Reinsalu solvunud ega püssi põõsasse visanud, vaid taob järjekindlalt sama rauda edasi.
Ta on veendunud, et see plaan lahendaks korraga mitu suurt probleemi: aitaks Ida-Virumaa paremale järjele ja hoiaks ära ääremaastumise, edendaks lõimumist ja parandaks riigi sisejulgeolekut sel moel, et need Ida-Virumaa inimesed, kes siiani suhtuvad Eesti riiki umbusklikult, muudaksid oma hoiakuid, kui tajuksid tugevamini riigi kohalolekut.
Nüüd lähebki Reinsalu valitsuses kolleegide ette ettepanekuga suunata riigiasutuste pealinnast välja viimise programm tervikuna Ida-Virumaale. See tähendab lähema kolme aasta jooksul tuhande ametikoha ületoomist.
Praegu on veel mõistatus, mil moel saab ta nõusse ka koalitsioonipartnerid, kes asuksid tema plaani toetama mitte ainult moraalselt, nagu mitmete varasemate Ida-Viru tegevuskavadega on juhtunud, vaid teeksid põhimõttelise otsuse koos konkreetse ajakava ja rahastamisega. Ent kui see peaks Reinsalul korda minema, siis läheks ta Ida-Virumaa ajalukku igal juhul.


title: Hundid ründasid taas koduloomi

maintext:
Hundid ründasid taas koduloomi
21. oktoober 2016
Ööl vastu 6. oktoobrit murdsid hundid Kalina külas 10 lammast, kolm ööd hiljem naabertalus seitse ja vigastasid kaheksat; möödunud pühapäeva õhtul pureti Kurtna külas surmavalt koera.
“Naaber kuulis öösel oma koera haukumas ja läks välja. Midagi ta küll ei näinud, aga ju see käimine peletas hundid minema, nii et kui ma hommikul koplist oma tapetud lambad leidsin, siis ühtegi neist poldud söödud,” rääkis Jõhvi vallas Kalina külas elav Ain, kelle enne 53pealine lambakari ühe ööga kümne looma võrra väiksemaks jäi.
Ain on kindel, et murdjaks oli hunt või hundid: “Kõik olid kõrist lämmatatud; koer murrab teistmoodi, rebib seljast või küljelt. Kaks aastat tagasi murti meie külas ka mitu lammast, siis oli käpajägede järgi näha, et ilmselt mõne laika töö. Need loomad olid hoopis teistmoodi murtud.”
Seekord murdja peale tapetud ja lohistatud lammaste endast rohkem jälgi maha ei jätnud − peremees oli loomad alles paar päeva varem uude koplisse ajanud ja pika rohu peal käpajälgi ei leia.
Hoonetest sadakond meetrit eemal asuval koplil on pisut üle meetri kõrge elektrikarjus ümber. Asi see hundil sealt üle hüpata.
Nüüd ajab Ain oma lambad ööseks lauta. Ütleb, et eks peab kõrgemad aiad tegema.
Lausa hoonete vahel
Aini naabruses elav rohkem kui kahtsadat lammast pidav Aet ärkab öösel tihtipeale oma ja naabri koera haukumise peale − kui kährikud tulevad aeda õunu sööma.
Lambatapuööl olid koerad täitsa vakka. Hommikul leidis Aet elumajast kümne meetri kaugusel asuvast koplist seitse tapetud ja kaheksa vigastatud lammast. Viimased õnneks toibuvad ja kosuvad juba kõik.
“Osa murtud lambaid olid kindlasti tiined, need talled jäävad nüüd ka sündimata,” kurvastas ta. “Materiaalne kahju on üks asi − ühe lamba hind on kahesaja euro ringis −, aga moraalne pool ju ka… Minule on mu lambad väga kallid ja sõbrad, üks murtutest oli mulle eriti kallis, 11aastane väga pehme villaga Padi.”
Aeda lambakoplit piirab poolteisemeetrine võrk, kahes küljes on hoone sein.
“Edaspidi peab veel midagi nende kaitseks välja mõtlema, praegu ajan loomad ööseks lauta. Ega see hea ole, nad on seal tihedalt koos ja määrivad ennast ära. Tavaliselt ajan lauta siis, kui lumi juba maha tuleb,” rääkis ta.
Temagi on kindel, et murdjad olid hundid. Seda enam, et ühte tapetud lammast oli söödud. Lammaste söögi- ja joogikoha tallatud ümbruses oli ka suuri käpajälgi näha.
Õnnetu lõpuga jalutuskäik
Illuka vallas Kurtnas elaval Katil on tavaks õhtul enne magamaminekut jalutamas käia. Pühapäeval võttis ta koera kaasa. Ilma rihmata, sest pojalt emadepäevakingiks saadud kahe ja poole aastane Muki oli seni alati kuulekalt perenaise lähedusse hoidnud. Seekord läks teisiti.
“Ühtäkki pani jooksu, üle tee metsa poole; muidu kuulas alati sõna, aga nüüd ei teinud minu hüüdmisest väljagi,” rääkis ta.
Kati võttis toast taskulambi ja läks üha koera kutsudes teda otsima.
“Ega ma saanud magama ka jääda, ikka vaatasin aknast välja ja käisin vahepeal õues hõikamas. Kuni nägin, et ongi värava taga. Läksin sisse laskma, tahtsin laksu anda, et hulkuma läks… siis panin tähele, et koer kõigub imelikult. Vaatasin lähemalt − esimese vasaku käpa juures oli nii suur auk, et ribid paistsid, parema tagumise käpa juures ka ja kurgu alt veri tilkus.”
Pererahvas sidus koera haavad kinni nii hästi, kui see võimalik oli. Hommikul helistati loomaarstile, kes aga kohe kohale tulla ei saanud. Kui matustele sõitnud pererahvas pärast lõunat koju tagasi jõudis, oli Muki surnud.
“Seda ma ei usu, et ta mõne teise koeraga kakles, koerad niimoodi ei rebi,” paneb Kati tapatöö hundi süüks. “Meie külas on ju hundid varemgi koeri murdnud.”
Lammas on hundile kerge saak
Nii Kalinal kui Kurtnas kohapeal käinud keskkonnaameti looduskaitse osakonna liigikaitse peaspetsialist Heete Ausmeel ütles, et tõenäoliselt olid kõigis kolmes kohas murdjateks hundid, ent päriselt ei saa välistada ka koeri.
Kohapeal nähtut ja pildistatut uuritakse keskkonnaametis veel põhjalikult, ent alati ei anna seegi selgust, kas süüdlane oli hunt või koer.
“Oma loomade kaitsmiseks tuleks nad ööseks lauta panna. Koertel peaks kindlasti olema koht, kuhu nad varju saaksid minna − olgu siis korralik kuut või mõni kõrvalhoone, kui neid ööseks majja ei taheta võtta,” soovitas ta.
Keskkonnaagentuuri eluslooduse osakonna peaspetsialist Marko Kübarsepp ütles, et sügiseti kipuvad hundid ikka rohkem koduloomi murdma.
“Isegi siis, kui neil kutsikaid pole,” märkis ta. “Tänavu on tapetud loomade arv küll umbes kolmandiku võrra väiksem kui eelnenud aastatel. Miks see nii on, ei oska öelda. Aga lammas on hundile muidugi hea kerge saak, nii et nendes rünnakutes ei ole midagi eriskummalist. Küttimisega saab seda mingil määral ohjeldada, aga päriselt ära hoida pole võimalik.”
Koerte murdmisega on tema sõnul teine lugu: “Aeg-ajalt tekib huntide seas selliseid isendeid, kes hakkavad koeri murdma. Võimalik, et nad laiendavad oma territooriumi ja peavad sealseid koeri enda konkurentideks.”


title: “Võimukas meri on püha Baikal”

maintext:
“Võimukas meri on püha Baikal”
9. oktoober 2016
Augustis õnnestus teoks teha ammune unistus külastada Baikali kanti ja käia salapärasel Olhoni saarel. Kui nii pikk reis sai juba ette võetud, käisime tütrega ka Burjaatias ära.
Loen 2005. aasta Põhjarannikust enda aruannet ekspeditsioonist, mille käigus sõitsime Krasnojarskist jõelaevaga Tškalov 2000 kilomeetrit Jenisseid mööda põhja, et lõpuks Norilskisse jõuda.
Ammune seeme
“Laeval sõbrunesin Tomski telemeestega, kes suundusid Turuhanski sadamast tundrasse otsima kunagise Stalini projekti koondnimetusega “objekt nr 503″ jälgi. /…/ Tomskilaste põnevad reisijutud aitasid peletada pika laevasõidu tekitatud spliini. Mehed olid käinud nii Burjaatias kui Mongoolias, teadsid rääkida imelugusid Baikali müstilisest saarest nimega Olhon ja raskesti ligipääsetavast Putorana platoost. Sellega on sageli nii, et ühest reisist saadakse inspiratsiooni järgmisteks.”
Ju siis külvati seeme, mis idanes küll aeglaselt, aga vähemalt 11 aasta järel kandis vilja. Pärast äsjast Siberi ekspeditsiooni kirjutas sõber Maša, kes elab Tallinnas: “FBst vaatasin sinu ja Mirjami puhkusepilte − nii tore reis, tundub, oli! Kui kaua sa seda planeerisid? Ma tahaks kunagi käia Kamtšatkal, kust mu isa on pärit, aga tundub, et sellist reisi on vaja kaua planeerida ja uurida palju asju.”
Järelikult võib teistelegi huvi pakkuda, kuidas sellist sõitu ette valmistatakse. Võib ju kasutada valmis pakette ja lasta end graafiku järgi ringi lohistada − nt Sandberg Reisid korraldab Baikali avastusretke. Aga see kestab vaid nädala. Lendad sinna ja tagasi ning vaim ei jõua järele äkki? Mulle endale meeldiski just, et ise planeerisin ja kavandasin ning tegime teoks. Sellised ettevõtmised sisendavad eneseusku.
Abivahendeid planeerimisel muidugi oli. Näiteks tunnustatud maailmaränduri Ülane Vilumetsa poolt 2010. aastal sünnipäevaks kingitud Olev Remsu kirjutet raamat “Rongiga maailma lõppu. Tallinn − Moskva − Vladivostok”, kus sees Tiit Pruuli väärt fotod. Ülane oli muu seas sinna sisse kirjutanud: “Loodan, et see raamat viib sind russofiilina põnevatesse kohtadesse!” Remsult oli veel kaasas raamatuke “Püha Baikal”. Ja selle mehega võtsin ka enne reisi telefonitsi ühendust, sest eelmainitud raamatuist selgub, et ta on seal kandis kogenud giid.
Moskva
Ülane ise jõudis Baikali kandis enne mind ära käia − nii sain ka temalt mõnd asja pärida. Ja minu enda reisitarkus − soovitan! Kui võimalik, ärge tehke liiga üksikasjalikke plaane, olge vabamad ja loomingulised. Näiteks, kui kohapeal tundub, et mõni koht on eriti lahe, saate seal kauem viibida jne. Ma ei ostnud spetsiaalselt tagasisõidu pileteid ette, sest ei tahtnud olla ajavangis.
Reisile asudes olid meil tütrega vaid rongipiletid Moskvasse, lennukipiletid sealt Irkutskisse ja Airbnb.com´i kaudu ostetud koduööbimine Irkutskis. Kuna polnud ammu Moskvas käinud, palusin Anton Aleksejevi abi. Ta tuli meile Moskvas rongile vastu, viis hommikust omletti sööma, näitas Moskva südalinna. Näiteks praegu on mu meelest lausa kohustus käia sillal, kus tapeti Boriss Nemtsov.
Anton on ERRi ajakirjanik ja kaameramees Moskvas − nõnda näitas ta võtteplaane, kus Krister Parise ja praegu Neeme Rauaga saab seista, nii et taga paistab Kreml ja muu kohustuslik garniir, kui mõnd tulist imedemaa pealinna uudist tele jaoks edastatakse. Moskvalane Anton on sünnilt Eesti kodanik ja tal on näitlejaharidus. Kunagi avastas ta end kohaliku Eesti saatkonna valvurina ja sealt algas ka tema ajakirjanikukarjäär.
Etteruttavalt võib mainida, et tagasiteel Burjaatiast oli meil tütrega veidi pikem aeg Moskvas parajaks teha. Jõudsime nimelt hommikul kell 4 pääle neli päeva kestnud rongisõitu Ulan-Udest Moskvasse. Siis jõudsime omal käel − loe: metroos surfates − Moskva ülikooli põneva auraga asupaika, külastasime Varblase mägede vaateplatvormi ja imetlesime Moskva-city´t, mis on nagu La Défense`i rajoon Pariisis, moodne ja futuristlik. Ja üpris kõle − nagu tulevikku kujutavas ulmefilmis.
Võib öelda, et selle kompleksi moodustavad 13 pilvelõhkujat, mis paiknevad 60 hektari suurusel alal ja millest osa on pealegi kaksiktornid. Nende hulgas on ka Euroopa kõrgeim hoone, mis kannab Föderatsiooni nime ja koosneb samuti kahest tornist. Tõsi − Lääne-nimeline on palju lühem, aga just see Ida oma 374 meetriga on rekordilööja. Huvitav, mida küll sellise semiootikaga öelda tahetakse? Kahe peaga kotka üks pool on atrofeerunud?
Igatahes annab Moskva-city − mille eesliide on “rahvusvaheline ärikeskus”, ehkki seal on ka meelelahutuskeskus ja eramud − aimu, et naftabarrel on maksnud kordades rohkem, kui maksab praegu. Näiteks 2014. aastaks oli city´sse plekitud juba 12 miljardit dollarit. Ehitus jätkub. City tornidesse on hiigelpindu soetanud ka Venemaa superstaarid. Nõnda siis võite seal nagu muu seas kohalikke Trumpe ja Paris Hiltoneid kohata.
Igatahes annab Moskva-city − mille eesliide on “rahvusvaheline ärikeskus”, ehkki seal on ka meelelahutuskeskused ja korterid − aimu, et naftabarrel on maksnud kordades rohkem, kui maksab praegu. Näiteks 2014. aastaks oli city´sse plekitud juba 12 miljardit dollarit. Ehitus jätkub. City tornidesse on hiigelpindu soetanud ka Venemaa superstaarid. Nõnda siis võite seal nagu muu seas kohalikke Trumpe ja Paris Hiltoneid kohata.
Lend Moskvast Irkutskisse oli mõnus ja stressivaba. Juba seetõttu, et ma peaaegu kogu selle aja magasin. Aga tegu on siseriikliku lennuga ja juba lennujaamas oli teenindus meeldiv. Näiteks soovitas keegi Eestis meie matkaseljakotid kinni teipida − et nende vidinad kuhugi kinni ei jääks, kui nad sel lennujaama lindil sõitma hakkavad. Aga kohapeal suunati meid sõbralikult eraldi lifti juurde, millega sellist “vidinatega” pagasit transporditakse. Ja Irkutskis selgus, et… üllatus-üllatus, pagas jõudis − ilma teipimata! − kenasti kohale.
Irkutsk
Lennuk väljus Domodedovost kell 19.45 ja jõudis Irkutskisse kell 1.20 Moskva aja järgi. Aga kohapeal oli kell juba 6.20. Õige päeva algus… kui oled lõoke. Irkutski lennujaamas sõime korraliku hommikueine, mis on korraliku edu pant, ja vennastusime naaberlauaga. Üks burjaadi välimusega mees, kes oli meiega Moskvast lennanud, uuris, kuhu läheme.
Tema naabrid tegid silma ja ütlesid, et tegu on mingi kõrge kohaliku ülemusega. Too andis telefoninumbri ja palus helistada, kui Olhonil öömaja soovime või midagi. Ma teine päev viisakalt ka helistasin, aga toru ei võetud. Venemaa on nii suur, et seal on omakorda probleem eri operaatorite roaming´uga. Sõber helistab, aga näitab mingit teist numbrit. Ja teise operaatori kliendi kõne vastuvõtmine võib maksta. Olemaks internetilevis, ostsime juba Irkutski lennujaamas SIM-kaardi neti jaoks, mis meid Baikali kandis ja Burjaatias nõnda teeniski.
Irkutskis oli meie elupaigaks lukskorter Sovetskaja tänava ühe kõrgema hoone 13. korrusel, kust avanes kotkale sobiv vaade. Korteri omanik on kena neiu Jekaterina, kes ilmselt tööl veel ei käi, küll aga evib majandusharidust ja ilmselt jõukaid vanemaid. Kujutan ette, et vähemalt hooajal saab ta päris korraliku kopika üüriliste käest, kelle leiab − õigemini: kes tema leiavad, Airbnb kaudu.
Magame päeval ja läheme Irkutskiga tutvuma. Tegu on kaupmeeste rajatud ja põneva ajalooga linnaga. Linnaga aitab tutvuda nn roheline liin. Mööda linna, kõnnitee peale, on kunagi reaalselt veetud roheline joon, mille pikkus on viis kilomeetrit, ja trassi läbides tutvute olulisemate huviväärsustega. Millegipärast on esimene neist pirakas Aleksander III-le pühendet monument, aga veel näeb 29 põnevat kirikut, ajaloomälestist, tuntud kaupmeeste ja metseenide kodusid, muuseume, teatreid, väljakuid ja kaldapealseid. Ühtlasi väärt trenn laisale inimesele.
Elektri needus
Meie Irkutski kodu lähedal asub “31. kvartal”, mis on Irkutski moodsam osa, kus saab kinos, teatris ja kontserdil käia ning loomulikult šopata. Seal rajoonis asuvas rahvapärase kujundusega restoranis Miša sõin juba esimesel Siberi-päeval Baikali delikatessi, milleks oli värskelt soolatud omul. Naiskelner kirjutas mulle märkmikusse, et tegu on sagudai´ga, mille järel kirjutas: “Baikali omul.” Esmalt mõtlesin, et tegu on kalaliigiga, aga siis sain aru, et see on töötlemisviis, ja Facebooki sõbrad teatasid kooris, et seda nimetatakse meil “äkis” või “äkine”, mis tähendab seega värskelt soolatud toorest kala. Ma pole kindel, et Lüganuse kihelkonnas seda murdesõna kasutati.
Aga omulist võiksin mitu lehekülge kirjutada. Tema on peamine Baikali kala. Endeemiline − st mujal täpselt sellist pole. Ükspäev sõitsime Olhoni saarelt laevaekskursioonile ning seal pajatas nägus burjaaditar Julia Zurtajeva mitme peatüki jagu kohalikust loodusest, šamanismist, budismist ja muust, millega Baikali kandil ning eriti Olhonil side.
Kohe alguses ütles Julia, et 2005. aasta kordub tema jutus sageli. Nimelt sel aastal sai Olhon elektri. Seni elati n-ö peeruvalgel − tegelikult siis küünalde ja petrooleumilambiga − ning mingi kell anti ka Hužiri külas asuva diiselgeneraatori abil elektrit. Sellest aga ei piisanud ei külmikute ega telekate kasutamiseks. Vaat sel ajal oleks Olhonil eriti äge olnud! Aga ega nüüdki ole turistil kurta. Vähemalt pole sel Baikali suurimal saarel ühtegi sentimeetrit asfalti maas. Ja kohalikud on nagu päris. See tähendab, et nad pole turistide lõbustamisega lolliks läinud.
Aga koos elektri saabumisega jõudis saarele ka täiesti ootamatu needus. Nimelt kaabel toodi lühimat teed pidi − st samast kohast, kust kõik saarele saabujad praamiga kohale tuuakse, mis on vaid kilomeetrine tee üle vee läbi Olhoni Väravate nimelise väina. Aga just sedasama teed kasutas Väikse Mere kõige maitsvam asukas ehk Malomorski omul (tema teine nimi on Nižni Angarski omul).
Fauna
Varem saabus see hinnatud kala Väiksesse Merre, mis on Olhoni saare ja maismaa vahel asuv väinameri, mille suurim sügavus on vaid 150 meetrit (kogu Baikali sügavaim koht on 1637 meetrit!), just läbi Olhoni Väravate. Aga veealune kaabel oma vibratsiooni ja väljaga tundlikule kalale ei meeldi ning… Nüüd ujub ta elektriliinini, pöördub tagasi suurtesse sügavustesse ja jääb sinna unne. Ja kohalikud pidid kalapüügilt turismile ümber orienteeruma. Ega see üleöö toimunud, aga viie aasta jooksul sai turism peaaegu 99 protsendi saareelanike ainsaks sissetulekuallikaks.
Omulist keetis meile uhhaad tore noor olhonlane Aleksei Kuržumov, kes viis meid seitse tundi kestnud rallile oma VAZi bussiga − Hužirist Hoboi maaninani ja tagasi, kus on kõige hingematvamad kaadrid. Trass läbis saare selle osa, kus me polnud varem käinud. Ja rappumine olematul teel oli nii vägev, et itaallasest reisikaaslane suppi süüa ei julgenud − arvas, et see tuleb tagasiteel välja.
Peale omuli on Baikali sümbolloom viigerhüljes (vene k. нерпа). Neid nägime lähedalt tegelikult alles mitu päeva hiljem Listvjanka-nimelises Baikali-äärses suvituskohas. Seal on nimelt nerpinaariumi-nimeline asutus, kus hooaegadel etendatakse ka hülgetsirkust. Nägime, kuidas Vene dessantnike mütsides hülgepaar esitas basseinis raseda dresseerija juhatusel etendust “Baikali nerpade spetsnaz”. Ei poolda küll loomade kasutamist tsirkuses, aga ju siis ei jagunud meelekindlust seda boikoteerida. Ja rase dresseerija oli normaalne: lubas firma kiuste salaja pildistada.
Kohalikud hülged elavad peamiselt Uškani neljal saarel ja nende arv on kohutavalt kasvanud: normiks peetakse 18 000-20 000 isendit, aga mullu loeti neid 55 000. Isegi hülgekatkuga kaaluti neid nakatada. Viigerhüljestel veab, et nende liha ja rasv tänapäeva hellitatud inimesele ei kõlba. Küll saab nende nahast igavesti sooje untasid ja mütse. Rasvaga pidi olema selline lugu, et kui külmutad selle ära ja lõikad kuubikuiks, pidi see keelel maitsema ja sulama kui marmelaad. Nina tuleks siiski kinni hoida. Veel mäletatakse, et kui külas keegi viigrit keetis, teadsid sellest kõik naabrid. Lihtsalt hais andis märku.
Lärmakas varas
Aga ka nende liha on söödav. Seda tuleb vaid viies kuni seitsmes vees keeta. Esimene keetmine kestab kuni kaks tundi ning siis on vesi lausa must ja kattub väikeste violetsete mullikestega. Aga kui kogu see kamm on läbi tehtud, pidi viigri liha olema täiesti lambaliha maitsega. Mina seda ei söönud − seega ei kinnita ega lükka ümber. Loomulikult on viigerhülged ka kalameeste “lemmikud”, sest neilegi maitseb omul. Sukelduvad võrkude manu, hammustavad omuli seljast palakese, jäävad veel võrkudesse kinni, lõhuvad need ära ja lahkuvad. Sestap kutsuvad kalurid neid selliste hellitusnimedega nagu “vaikne varas” ja “merirott”.
Ent veel hullem tegelane on Baikali saartel kodu leidnud kormoran. Temal on uhkem hüüdnimi − “lärmakas varas”. Ja tema käitumine pidi olema Baikali kandis veel hullem kui mujal laias maailmas, kus, olen kuulnud, kormorani samuti ei armastata. Neil on kambas nimelt väljatöötatud kindel strateegia kalameeste ja nende saagi ründamiseks. Kõigepealt tiirutab eelsalk madalal vee kohal ja otsib võrke. Kui võrk kaladega leitud, kutsuvad luurajad teised kambajõmmid kohale ja läheb pidusöögiks.
Kormoranid võivad sukelduda kuni viie meetri sügavusele ja olla vee all lausa neli minutit. Ja kui siis kaluritele ei meeldi nende tegevus, hakkab osa neist kalureid tiibade ja nokkadega ründama, aga peamine relv on nende jäledalt haisev väljaheide. See on ka nii söövitava ja mürgise toimega, et mujal, kus nad elavad puudel, surevad need kähku ära − ei pea sitale vastu. Aga Baikalil elavad nad kaljudel, kust on kajakad välja tõrjunud. Ka laevaga sellisest saarest möödudes tunneb juba 200 meetri kauguselt “meeldivat” aroomi.
Talvel on Baikal üleni jääs ja siis tahaks samuti ses paigas olla. Jää nimelt on väga läbipaistev − nagu müstilise järve vesigi − ja spetsiifilised tuuled puhuvad peegelsiledalt jääpinnalt lume. Kujutan ette neid talviseid vaateid!
Ivolga datsan
Eelmainitud Julia on ilmselt šamaanide suguvõsast ja tema jutust aimus, et tema peab kohalikke budiste pigem agressoriteks. Eks nood saabusid hiljem ja tekkis konflikt ürgse kohaliku traditsiooniga. Siiski viis Julia meid kummardama Ogoi saarel asuvat valget budistlikku stuupat, mida peetakse valgustuse ja deemonite peletamise allikaks ning mis on pühendatud kõigi Buddhade emale. See rajati sinna samuti kuulsal 2005. aastal ja selle ehitajad tulid kokku maailma eri paigust. Sel saarel keegi ei ela − seal on vaid stuupa kujul väeallikas, mida käiakse kummardamas ja mille ümber tehakse päripäeva ringe.
Saan aru, et turismi huvides mõeldakse vahel välja igasugu lugusid, aga mulle tundub, et Baikali kant on “klaashelmestetagi” nii võimas, et lisalegende juurutada on kurjast. Siiski räägitakse müstilisi lugusid näiteks Rõtõi maaninast Baikali loodekaldal. Seal pidi alatasa midagi juhtuma − helikopterid kukuvad näiteks alla. Mind lubati 35 000 rubla eest sinna kohale viia, aga… siis pidavat ka kirstu valmis panema.
Nimelt liiguvad kuuldused, et keegi, kes on seal veidi ringi vaadanud, ei ela enam aastatki. Mingid ufoloogid väidavad, et seal käivad NENDE kosmoselaevad end laadimas. Ühesõnaga selline bensukas. Teised jälle teavad rääkida, et sinna on maetud iidsed vägevad. Seal lendavatest hiiglaslikest mesilastest rääkimata (see on vist seriaalist “X-files” võetud). Igaks juhuks ei plaani lähiajal sinna minna.
Oma ekspeditsiooni lõpetasime Burjaatias. Ulan-Ude ei jätnud nii meeldivat muljet kui Irkutsk. Hoopis teine maailm. Tegu pole enam ka Siberiga, vaid Burjaatia asub juba teispool Siberit. Igatahes on Ulan-Udes maailma suurim Lenini pea. Ka nägin seal kõige mastaapsemat nn Suure Isamaasõja memoriaali, mida olen näinud.
Aga meie läksime sinna pigem, et külastada 1945. aastal Stalini loal avatud N. Liidu vanimat budistlikku datsan´it Ivolgas, mis on Ulan-Udest umbes 70 kilomeetri kaugusel. Pean tunnistama, et Lenini muumiat ma pole näinud, aga ses kloostris on imeline mediteeriv munk − nagu usuvad budistid. Ketserid võivad öelda, et tegu on soolas mumifitseerunud Daši-Doržo Itigeloviga (1852-1927), kes oli Venemaa budistide juht. Igatahes mulje temaga kohtumisest oli vägev.
Tagasi koju tulime maailma pikimat raudteeliini mööda Ulan-Udest Moskvasse − üle nelja päeva sõit − ja sealt edasi rongiga Jõhvi. Loodan sellest midagi poolkirjanduslikku kirjutada, sest teel kohatud karakterid olid nii eredad ja samas − nagu näidendis − suurema üldistusjõuga.


maintext:
Tugevat vastast ei julge rünnata ka suur kiskja
19. oktoober 2016
Miks Balti riigid on NATO liikmed ja väikeriikidena tahame, et meie territooriumil paikneksid võimalikult suured liitlaste üksused?
Me ei taha 1940. aasta sündmuste kordumist, meie kodumaa okupeerimist või annekteerimist. Tugevat vastast ei julge rünnata ka suur kiskja.
NATO Varssavi tippkohtumise otsused suvel kutsusid Venemaa juhtkonnas välja pahameeletormi. Kremli propagandamasin alustas kõrvulukustavat lärmi, süüdistades allianssi agressiivsuses, laienemises ida suunas ning tegelikult olematu kokkuleppe rikkumises Venemaaga, mille järgi NATO olevat lubanud, et Ida-Euroopa liikmesriikidesse ei paigutata neis alaliselt paiknevaid NATO üksusi. Venemaa elanike mõjutamiseks jätkus uue hooga jutt, et riigi on piiranud ümber vaenlased, kes sepitsevad kallaletungi.
Tõepoolest, Poolas langetatud otsused vastavad meie regiooni julgeoleku tagamise ja tugevdamise meetmetele, mida Balti ja Ida-Euroopa riigid taotlesid alliansilt peaaegu kaks aastat − alates hetkest, kui Venemaa annekteeris Krimmi ja okupeeris Ukraina idaosa. Tippkohtumisel otsustati suurendada NATO vägede püsivat kohalolekut Baltikumis ja Poolas, paigutades igaühte neist riikidest pataljoni taktikalise grupi, ligi 1000 sõjaväelast. Lähiajal saabub Poolasse ka USA tankibrigaad.
Laiendatud on NATO Euroopa ühendatud relvajõudude ülemjuhataja volitusi, uuenduskuuri läbivad NATO kaitseplaanid. On püstitatud ülesanne taastada vägede kriisiaja juhtimise süsteem ning samuti NATO luuresüsteem, mis sisuliselt likvideeriti Venemaaga suhete soojenemise ajajärgul. Tippkohtumine kinnitas NATO kiirreageerimisjõudude suurendamise kuni 40 000 meheni ja 5000mehelise kohese reageerimisvalmidusega üksuse loomise nende koosseisus. Balti riikides luuakse NATO side- ja juhtimispunktid.
Meie pingutuse tunnustusena oli rõõmustav tippkohtumise otsus eraldada NATO poolt kaitsevajadusteks Eestile 64 miljonit lisaeurot.
Venemaa infoväljas asuvatel venelastel ja eestlastel tekib kahtlemata küsimus: milleks on vaja kõiki neid sõjalisi ettevalmistusi? Kas tõesti kavatseb NATO rünnata Vene Föderatsiooni? Ei, ei kavatse. NATO tippkohtumise otsused on tagajärg, reaktsioon nendele rahvusvahelise julgeolekuolukorra järskudele muutustele Euroopas, mis on aset leidnud president Putini valitsemisajal. Vaatame selle reaktsiooni põhjusi lähemalt.
Juba Putini esimesel valitsemisperioodil teatas Kreml, et kõik endised NSV Liidu vabariigid kuuluvad Vene Föderatsiooni eriliste rahvuslike huvide sfääri. Lähtutakse kavast taastada Euroopas mõjusfäärid ja kontroll kõigi endiste postnõukogude vabariikide üle, ehk taasluua Vene impeerium vähemalt endise NSV Liidu piirides. Seda plaani kinnitas Putin hiljem, teatades, et endise Nõukogude Liidu integreerimine ühtsesse geopoliitilisse ühendusse on Venemaa peamine prioriteet.
Selle n-ö strateegilise lähieesmärgini jõudmisega ongi Putin ja tema meeskond praegu ametis. Venemaa kontrolli taastamine endiste nõukogude vabariikide üle toimub kahel viisil. Esiteks pehmelt − nende kaasamisega Moskva loodud rahvusvahelistesse organisatsioonidesse, nagu Sõltumatute Riikide Ühendus (SRÜ), tolliliit, Euraasia majandusliit ja Venemaa-poolne NATO vaste − Kollektiivse Julgeoleku Lepingu Organisatsioon (KJLO).
Teisalt jõuga, mis saab osaks nendele postnõukogude vabariikidele, kes on öelnud ära Kremli pakutud ühisprojektidest ja valinud läänemeelse orientatsiooni ehk ühinemise Euroopa Liidu ja NATOga. Venemaa relvastatud agressiooni ohvriteks on langenud nii Gruusia kui Ukraina, kus sõda alles käib. Suurriigi agressiivsus on kaasa toonud olukorra, kus Venemaa on jäänud rahvusvahelisse isolatsiooni ja lääneriigid on kehtestanud talle majanduslikud sanktsioonid.
Venemaa relvajõududes luuakse järjest uusi väekoondisi ja üksusi. Nii taasmoodustati 2015. aastal Eesti ja Läti naabruses asuvas Lääne sõjaväeringkonnas 1. kaardiväe tankiarmee, mis oli pärast külma sõja lõppu likvideeritud. Selle koosseisu kuuluvad eliitdiviisid, 4. kaardiväe Kantemirovi tankidiviis ja 2. kaardiväe Tamani motolaskurdiviis, loomisjärgus olev 144. motolaskurdiviis, üks tankibrigaad ja üks motolaskurbrigaad. Neis on kokku üle 700 tanki. Tankiarmee ei ole mitte operatiivtasandi kaitse-, vaid ründevahend, mis on mõeldud pealetungilahinguteks, läbimurreteks ja tegutsemiseks sügaval vastase tagalas.
Tekib küsimus, mis on selle armee otstarve, keda see armee kavatseb rünnata? Käesoleva aasta algul teatas Vene kaitseminister Sergei Šoigu kahe uue diviisi moodustamisest Lääne sõjaväeringkonnas. Milleks neid vaja on, kui ringkonda on niigi paigutatud ligi 40% kõikidest Vene relvajõududest?
Skandinaavia ja Balti regioon oli kuni viimase ajani üks maailma rahumeelsemaid piirkondi. Siin ei ole konfliktikoldeid, riikidevahelised suhted on heanaaberlikud ja konstruktiivsed. Välja arvatud Venemaaga − riigiga, mis on agressiivne ja mille juhid unistavad maailma valitsemisest, püüavad vägivallaga lahendada kõiki rahvusvahelisi probleeme ja ähvardavad naabreid sõjalise jõuga.
Kui Venemaa süüdistab NATOt laienemises, siis tegelikult ei toimu mitte laienemine, vaid Venemaaga külgnevatel väikeriikidel on soov asuda julgeolekukaalutlustel NATO liikmeks.
Esimest korda taasiseseisvunud Eesti ajaloos on saanud reaalsuseks liitlaste püsiv kohalolek. Kaitsekulutused on 2017. aastal riigi eelarvestrateegias läbi aegade kõrgeimal tasemel − 2,2 protsenti sisemajanduse kogutoodangust ehk ligi 477 miljonit eurot. Sellele lisanduvad liitlaste sõjalise kohalolekuga seotud kulud, kokku 31 miljonit eurot.
Ajalugu on näidanud, kuidas sõprade ja liitlasteta ei ole ka Eesti Vabariigi iseseisvust.


maintext:
Öine Aidu karjäär muudab matkajad napisõnaliseks
3. oktoober 2016
Paadiretk endisel kaevandusmaastikul on uus ja ainulaadne kogemus. Töö lõpetanud karjääris, kus pumbad on seiskunud, taastus looduslik veetase ja nüüd on seal kümneid kilomeetreid kanaleid, mida saab väiksemate veesõidukitega avastada. Mõjukas on vaatepilt nii päeval kui ka ainulaadse põhjavalgustusega paadiga sõites pimedas. Vee läbipaistvus on seal esialgu üks Eesti paremaid ning kaldamaastik tublide kaevurite tehtu tõttu erakordne ja meenutab Skandinaavia fjorde. Taas üks maakonna potentsiaalseid Nokiaid on sündinud, nüüd tuleb see ainult populaarseks turismisihtkohaks muuta.
Põhjavalgustid täispuhutavatele kummiparvedele disainis Jõhvis lapsepõlve veetnud, kuid juba veerand sajandit Kagu-Eestis matkamist ja maaturismi arendanud Levo Tohva. “Mõte paatidele põhja alla valgustus ehitada tekkis Lätis mööda valgustatud kanaleid sõites,” rääkis ta. Internetist otsides selgus, et selliseid valgustussüsteeme on maailmas ehitatud palju, kuid mitte täispuhutavatele ujuvvahenditele. “Kummipaat mängib väga palju, kuna sõltuvalt temperatuurist õhk paisub või tõmbub kokku, ja valmislahendused ei sobinud.” Nii tuli endal leiutada viis, kuidas veekindlad leedketid elastselt paadi külge kinnitada. Toitega oli lihtsam. Autoakul toide oli loogiline lahendus, kuid väga hoolikas pidi olema ühendamisel, et niiskus sisse ei pääseks ja lühiseid ei põhjustaks.
Suurima efekti annab selline paat muidugi suure läbipaistvusega vees, mida Eestis kohtab ennekõike tööstusmaastikul. “Aidu ja Rummu karjäär on sellised. Vähemalt seni, kuni seal täielikult looduslik vee-elustik ei teki,” sõnas Levo Tohva. Need kohad annavad matkakorraldajale ka erakordselt hea võimaluse näidata, milline on meie elumugavuste hind. “Aastatega olen aru saanud, et enamik inimesi mõtleb, et kui neil on kodus hulgaliselt elektririistu ja suitsev korsten puudub, ongi nad keskkonnateadlikud. See, et kuskil kaugemal nende vidinate tootmiseks ja käigushoidmiseks märkimisväärselt loodust kahjustatakse, lihtsalt ei jõua kohale,” rääkis Tohva. Aidu on hea koht seda näidata ja võib vaid ette kujutada, mis toimub veel kolmandas maailmas, kust on pärit enamik haruldasi maavarasid, mida meie nutipõlvkonna seadmetes kasutatakse.
Kuus korrust lammutada ja ühte korrust kasutada
Progressi hind sai Levole selgeks varajases lapsepõlves, kui tema vanaema elas Pavandus otse elektrijaama suitseva korstna jalamil. “Õunad-marjad olid kaetud halli tuhakihiga, mida arvatakse vaid Kunda eripäraks, ja hiljem asustati elanikud sealt kaugemale ümber,” meenutas Levo Tohva.
Öine retk Aidu karjääris on lummav. Madalamas vees on põhja hästi näha ja sügavamas annavad paadivalgustid ufoliku kuma. Matkaliste laternad kobavad järske kaldaseinu, kus turritavad välja suured paepangad ja lokkab taimestik. Ilus, kuid selle saavutamiseks on lõhutud ja teisaldatud kuuekorruselise maja kõrgune maakiht, et kasutada ühe korruse kõrgust vähese kalorsusega põlevkivikihti, millest suurem osa on muutunud omakorda mitte just kõige loodussõbralikumateks jäätmeteks. Elektrijaamade kõrvale on tekkinud tuhaväljad ning õlivabrikute juurde poolkoksiterrikoonikud. Sellest kõigest jutustatakse turistidele paadiretkel. Koju sõites võib aga imetleda valgustatud ristmikke ja kergliiklusteid, mida hilisõhtul keegi ei kasuta, ja mõelda, kas ikka peab kõik nii uhke ja valgussäras olema.
Muljetamise ning ringisõudmise vahepeal tehakse retkel, olgu see siis päevane või öine, ka vaikusepause. Aga see on nii kõrvulukustav, et hakkaks vist küll mõistusele, kui seda pikalt pidada. “Olen matku korraldanud tuhandetele inimestele, aga Aidu öistel retkedel näen esimest korda, kuidas matka lõppedes on inimesed sisemiselt liimist lahti. Tavalist lõõpi-hõiskamist-muljetamist ei ole. Moka otsast öeldakse head aega ja emotsioonid jõuavad minuni päeva-paari pärast sotsiaalmeedia kaudu või e-kirjade näol,” rääkis Levo Tohva. Samas teeb see matkakorraldajate südame soojaks. Mida paremini aduvad inimesed tervikpilti, seda suurem on lootus, et vastu võetakse looduse jaoks jätkusuutlikke poliitilisi otsuseid.
Matkaradadel tunglemist ei ole
Ida-Virumaa suurest loodusturismi ja üldse turismipotentsiaalist on räägitud juba kaks aastakümmet, kuid huviliste tung on muude Eesti piirkondadega võrreldes väikeseks jäänud. Ka firma matkajuht, kes Aidu öiseid veematku korraldab, tegutseb ennekõike Kagu-Eestis ja mujale minnakse harva eeskätt oma töötajate rutiini lõhkumiseks. “Minu suurimad tänud hosteli Everest perele, kes mu siia kutsus ja aitas taasavastada lummavaid Ida-Virumaa matkakohti, olgu siis ürglooduses või tööstusmaastikel,” ütles Levo Tohva. See aga ei tähenda, et kohalikud äpud oleksid ja ise hakkama ei saaks. “Tööd on siin kõvasti tehtud ja kohalikud matkakorraldajad on hästi tublid. Mujalt tulnu võib sellele suurepärasele tordile vaid mõne kaunistuse lisada.”
Aga tordi mekkijaid on palju vähem, kui idavirukad ise tahaks. Eks ikka tuleb rääkida maakonna mainest. Osa inimesi pelgab siia tulla, teised aga ei teadvusta seda loodusturismi sihtkohana. “Kui tullakse, siis Narva viiekroonise vaate, Kuremäe kloostri või Sillamäe pärast. Matkakohad on suurtest maanteedest kaugel ja sellist näidisreklaami nagu Kagu-Eestis, kus suvel kanuutreilereid nägemata on peaaegu võimatu ringi sõita, siin pole,” sõnas Levo Tohva. Ka igasuguseid firmade suvepäevi, mis olid kunagi hea reklaamikanal Kagu-Eesti matkakorraldajatele, kipub vähemaks jääma. Seega jäävad sotsiaalmeedia ja suust suhu liikuv reklaam. “Pärast seda kui suvel siin veematkadega algust tegime, on üks osaleja kolmel nädalavahetusel Aidus käinud. Koht on eripalgeline ja võimaldab jälgida, kuidas loodus kiiresti taastub. Mets on tagasi võitnud vanad karjääriväljad ja vaid ebaloogilised pinnavormid tunnistavad, et maastiku kujundas inimene, mitte loodus. Teisel pool aga on vaid igav liiv ja tühi väli mõne rohupuhmaga,” rääkis Tohva.
Sellel aastal on planeeritud öiseid Aidu veematku vaid mõni üksik, kuid kevadel nendega praeguste plaanide järgi jätkatakse. Suvel, kui pimedaks ei lähegi, tasub aga ette võtta päevane vee- või jalgsimatk. Ja see on vaid üks näide, kus saab Ida-Virumaal erakordseid ja eripalgelisi matkaelamusi nautida.


title: Põhjarannik reedel, 28. oktoobril

maintext:
Põhjarannik reedel, 28. oktoobril
28. oktoober 2016
* Tänane Põhjarannik purustab kõigi nende ootused, kes jäidki uskuma uudist, et Kohtla-Järve linn on asunud koostama kohtuhagi endiste linnajuhtide Jevgeni Solovjovi ja Jüri Kollo vastu, saamaks neilt kätte korruptsioonikuritegudega linnale tekitatud enam kui miljoni euro suuruse kahju. Linnasekretär Vadim Vilde kinnitusel tegeleb linnavalitsus hoopis kohtuotsuse analüüsiga, mis peab selgitama, kas hagi esitamine on üldse mõistlik.
* Lehest saab lugeda sellestki, kuidas Narva linn on hädas leidmaks uut majutuskohta unikaalsele sõjaeelse Narva paberist maketile, mis tuleb remonti minevast raekojast välja kolida.
* Miks lahkus Lüganuse volikogust selle aseesimees Andrus Kütt? Mees leiab, et vallavõim lõi talle noa selga, kui kutsus ta salamahti tagasi vee-ettevõtte nõukogu liikme kohalt.


maintext:
Kuidas Solovjov ja Kollo Kohtla-Järve linnale miljon eurot kahju tegid
4. oktoober 2016
Augusti lõpus jõustunud ja eelmisel nädalal avalikustatud Tartu ringkonnakohtu otsus toob üksikasjalikult välja, mida Kohtla-Järve endine linnapea Jevgeni Solovjov ja aselinnapea Jüri Kollo linnavalitsuses korda saatsid, et neid vastavalt viie ja pisut rohkem kui nelja aasta pikkuse tingimisi vangistusega karistati.
Mahukat, 63-leheküljelist otsust saab lugeda internetist Riigi Teatajast kohtulahendite registrist. Põhjarannik refereerib täna kohtuotsusest seda osa, mis puudutab võltsimisi tehingutes ASiga N&V ning selle omaniku ja esindaja Nikolai Ossipenkoga.
Lisaks sellele kuritarvitas Jevgeni Solovjov ka oma ametiseisundit, mängides linna tellimusi kätte tuttavatele ettevõtjatele. Samuti leidis kohtus kinnitust, et Solovjov pani toime omastamise, tehes linnavalitsuse raamatupidamise vahendusel kolmandale isikule ebaseaduslikke väljamakseid tööde eest, mida tegelikult ei tehtud.
Kui Solovjov ja Kollo mõisteti kuritegudes süüdi, siis samuti süüdistuse saanud Ossipenko pääses kohtu alt tervisliku seisundi tõttu. Oma firma N&V tõi ta tule alt välja sel moel, et likvideeris selle aktsiaseltsina ja ettevõte tegutseb nüüd osaühinguna, mis osutab endiselt avalikke teenuseid nii Kohtla-Järvele, Jõhvile kui teistele omavalitsustele.
Ebaaus kokkumäng Ossipenkoga
Kohtuotsuse kohaselt seisnes Solovjovile ja Kollole esitatud süüdistus kokkuvõtlikult selles, et nad rikkusid linna varaliste huvide järgimise kohustust ASiga N&V 2006. aasta augustis kolmeks aastaks sõlmitud töölepingu täitmisel. Nad aktsepteerisid arveid ning teede auguremontide, pindamistööde ja kapitaalremontide akte, mis sisaldasid ebaõigeid andmeid, ning lasid teha linnaeelarvest alusetuid väljamakseid. Samuti aitasid nad kaasa varem esitatud aktide muutmisele ja vahetamisele.
Ossipenko kasutas ära oma pikaajalisi häid ja usalduslikke suhteid linna juhtkonnaga ning tegutses kindla eesmärgiga saada N&V kasuks linnalt rohkem raha, kui nimetatud ettevõttel oleks 2006. aasta augustis sõlmitud töövõtulepingu järgi selleks tegelikult alust olnud.
Süüdistuse kohaselt oli linnapoolne kontroll N&V tegevuse ja linnale esitatud andmete õigsuse üle rohkem kui formaalne ning üldjuhul pigistasid selleks pädevad ametnikud toimunud rikkumiste suhtes silma kinni.
Regulaarsed võltsimised
Muu hulgas esines juhtumeid, kus töid akteeriti ja arveid tasuti enne tööde tegelikult alustamist. Samuti vormistati vajaduse korral tööde vastuvõtu-ülevaatuse akte ja AS N&V poolt linnale mitmesuguste tööde kohta esitatud eelarveid korduvalt tagantjärele ümber, et varjata toimuvate ülemaksete ebaseaduslikkust.
N&V linnale esitatud auguremonditööde vastuvõtu-ülevaatuse aktid ei vastanud faktiliselt tehtud töömahtudele, aktidesse olid remonditud teelõikude pindalad märgitud korduvalt mahtudes, mis ületasid teelõikude (teeregistris kajastatud) mõõtmeid. Aktide kohaselt oli näiteks mitmetel tänavatel tehtud auguremonti suuremas mahus, kui oli nende tänavate tegelik kogupindala.
Samuti sisaldus aktides arvukalt ebaõigeid ja tegelikkusele mittevastavaid andmeid tehtud töödest tänavatel, mida ei eksisteerinud. Aktidesse märgitud tänavad puudusid riigihanke tehnilisest kirjeldusest ning linna teede ja tänavate nimekirjast. Lisaks oli Ahtme ja Järve linnaosas tehtud tööde kohta esitatud aktidesse korduvalt märgitud töid tänavatel, mis asuvad teistes linnaosades.
Hoolimata aktides sisalduvatest arvukatest valeandmetest, ignoreeris tehtud tööde aktidele vastavust kontrolliv Jüri Kollo eelnimetatud puudusi, võttis tööd vastu ning kinnitas aktid oma allkirjaga, tegemata N&V-le ühtegi märkust.
Kriminaaltulu sai N&V
Süüdistuse kohaselt ei olnud 2009. a märtsis tehtud kontrolli järel Jevgeni Solovjov huvitatud põhjendamatute väljamaksete avalikustamisest ja ASile N&V alusetult makstud summade tagasinõudmisest. Eesmärgiga vältida edasisi võimalikke probleeme ning kõrvaldada jäljed juba toimunud rikkumistest pöördus Jevgeni Solovjov Nikolai Ossipenko poole ja laskis viimasel valeandmeid sisaldavad vastuvõtu-ülevaatuse aktid sellisel moel ümber teha, et neist kaoksid linnavalitsuse spetsialisti osutatud vead.
Solovjovi sekkumise tulemusel ja tema kaasabil tegi Ossipenko aktid ajavahemikul 2009. a märtsi lõpust kuni mai lõpuni ümber, korrigeerides eri tänavate puhul töömahte või asendades algsetes aktides olnud tänavad kas osaliselt või täielikult suvaliste uute tänavanimetustega. Pärast seda allkirjastasid nii töövõtja kui ka tellija esindajad kõik 14 ümbertehtud akti uuesti. Seejärel korraldas Solovjov linna raamatupidamises originaalaktide väljavahetamise ümbertehtute vastu, mille käigus algupärased aktid kõrvaldati ja üldjuhul hävitati.
Faktiliselt sai N&V kriminaaltulu ning Kohtla-Järve linnale oli valeandmeid sisaldavate aktide esitamise ning linna varaliste huvide mittejärgimisega tekitatud suur varaline kahju.
Süüdistused leidsid kohtus kinnitust
Kohus analüüsis auguremonttööde vastuvõtmise akte ebaõigete andmete esinemise asjus ja tegi tööde vastuvõtmise aktide, hanke tehniliste kirjelduste ja tunnistajate ütluste põhjal järelduse, et tööde vastuvõtmise aktide alusel tehti linna vara arvelt ASile N&V alusetuid väljamakseid kokku ligemale 14,6 miljoni krooni ehk 931 571 euro ulatuses.
Kohus tuvastas, et 14 tööde vastuvõtmise akti erinevad aktidest, mille alusel on tegelikkuses tehtud ASile N&V väljamakseid.
Mingil ajahetkel asendas linnavalitsus algul eksisteerinud aktid, kuid algseid akte või nende koopiaid jäi vähemalt kahe linnavalitsuse töötaja valdusesse. Peaaegu kõikide aktide mõlemad versioonid olid elektroonsel kujul Nikolai Ossipenko elukohas leitud mälupulgal, mis kinnitab, et nende koostajaks või koostamise korraldajaks oli tema.
Valdav osa esialgseid ja uusi akte erinevad üksteisest tööde objekti poolest. Esialgsetel oli objektiks märgitud kas Järve või Ahtme linnaosa, uutel aga Kohtla-Järve projektid. Erinevad ka teede ja tänavate loetelud, kus väidetavaid töid on tehtud. Samas on tööde maht ja maksumus aktides sama ning mõnel juhul on muudetud üksnes tööde tegemise perioodi.
Asjaolu, et osa algul Järve ja Ahtme linnaosa kohta vormistatud vastuvõtuaktidest vormistati tagantjärele ringi Kohtla-Järve linna objektide vastuvõtuaktideks, kinnitab muu hulgas ka linnavalitsuse raamatupidamise poolt 31. augustil 2006 sõlmitud lepingu täitmise kohta peetud jooksev aruanne.
Aktidest erinevate versioonide olemasolu ainsaks loogiliseks selgituseks on see, et ka nendes algul linnavalitsusele esitatud aktides oli näidatud tööde tegemist konkreetsetel tänavatel suuremas mahus, kui oli tänava tegelik suurus, või suuremas mahus, kui 31. augusti 2006 leping ette nägi. Samuti oli neis näidatud tööde tegemist tänavatel, mida tegelikkuses ei eksisteerinud või mis ei paiknenud Ahtme või Järve linnaosas.
Linnavalitsuse esindajana aktsepteeris Jüri Kollo kõiki neid akte ning arved tasus linnavalitsus täies ulatuses.
Jälgi püüti varjata
2009. aastal, kui mingil põhjusel oli tekkinud kahtlus, et paljudes aktides olevad andmed ei ole õiged, ning protsessil tunnistajaks olnud linnavalitsuse spetsialisti tehtud kontroll seda ka kinnitas, koostati tagantjärele 14 ebaõigete andmetega akti kohta uued aktid. Seal toodud lõppsummad nii tööde mahtude kui ka maksumuse kohta kattusid esialgsete aktidega, kuid tehtud tööde sisu − see tähendab üksikud tänavad ja nende pindalad − oli teistsugune. Ülejäänud ebaõiged aktid jäeti muutmata. Nikolai Ossipenko ja Jüri Kollo allkirjastasid uued aktid ning need toimetati linnavalitsuse dokumentatsiooni hulka.
Nikolai Ossipenko ja Jüri Kollo tegevuses esinevad karistusseadustikus sätestatud dokumendi võltsimise objektiivsed tunnused. Ossipenko koostas ning allkirjastas koos Kolloga 11 tööde vastuvõtmise akti, mis olid sisult ebaõiged ning koostatud varem linnavalitsusele esitatud aktide (mille alusel olid juba ASile N&V tehtud ka väljamaksed) väljavahetamiseks.
Aktide linnavalitsusepoolse kinnitamise järel tekkis ASil N&V õigus esitada aktis märgitud tööde alusel linnavalitsusele arve tööde eest tasumiseks.
Esialgsete aktide alusel olid need arved juba esitatud ja ka tasutud. Kui selgus, et arvete aluseks olnud aktid sisaldasid ebaõigeid andmeid, siis koostati tagantjärele uued aktid, mis pidanuks vältima alusetult saadud maksete tagasinõudmist ASilt N&V.
Kuivõrd võltsitud aktid olid reaalselt N&V nimel linnavalitsusele esitatud ning linnavalitsus esitas need omakorda kohtueelse menetluse käigus uurimisasutusele (kui toimunud tehinguid kinnitavad alusdokumendid), siis on tuvastatud ka võltsitud dokumendi kasutamine. Kuivõrd nii võltsimine kui ka võltsitud dokumentide kasutamine oli pandud toime selleks, et välistada N&V kohustust maksta tagasi alusetult N&V-le tasutud summad, siis on kohtu hinnangul tuvastatud, et mõlemad teod olid pandud toime N&V huvides.
Subjektiivsest küljest pidid Ossipenko ja Kollo aru saama, et nad allkirjastavad uuesti akte samade perioodide ja mahtude kohta, mida nad on juba kord allkirjastanud. Ossipenko oli lisaks ise vahetult uute aktide koostaja või siis korraldas N&V nimel uute aktide loomist.
Nii 31. augusti 2006 lepingust kui ka tunnistaja ütlustest nähtuvalt esitati tööde vastuvõtmise akt tavapäraselt kohe pärast väidetavate tööde tegemist, st samal kuul või järgmise kuu algul. Olukorras, kus aga 2009. aasta kevadel või hiljem allkirjastati 2007. ja 2008. aasta akte, pidid mõlemad allkirjastajad aru saama, et tegemist on tagantjärele aktide koostamise ehk võltsimisega.
Ei tehtud katsetki raha tagasi nõuda
Hiljemalt 2009. aasta kevadel pidi ka Jevgeni Solovjov teada saama esialgsetes aktides sisalduvatest ebaõigetest andmetest. On tuvastatud, et samal perioodil tehti ümber just nimelt need aktid, mille ebaõigsusest oli linnavalitsuse ametnik Jevgeni Solovjovi informeerinud. On ilmne, et uute aktide loomine pidi toimuma Solovjovi initsiatiivil pärast saadud informatsiooni.
Jevgeni Solovjovi korraldusel võltsimisele viitab ka see, et kuigi ta sai teada ebaõigetest aktidest ja nende alusel tehtud maksetest, ei nähtu ühestki kogutud tõendist, et linnavalitsus oleks linnapea korraldusel asunud alusetult makstud summasid tagasi nõudma. Linna vara heaperemeheliku haldamise kohustuse täitmise korral pidanuks aga saadud informatsioonile järgnema just nimelt selline käitumine − see tähendab tekitatud kahju suuruse väljaselgitamine ja kahju hüvitamise nõude esitamine.
Et seda ei tehtud, näitab, et Solovjov otsustas probleemi lahendada muul viisil − korraldada ebaõigete aktide tagantjärele ümbertegemine nii, et nendes kajastuvad andmed ei annaks alust väita, et linnavalitsus on teinud alusetuid väljamakseid.


maintext:
Õppetoetus laieneb töötavatele inimestele
13. oktoober 2016
Järgmisest kevadest hakkab töötukassa toetama mitte ainult töötute, vaid ka töötavate inimeste koolitamist. Sellega soovitakse ennetada töö kaotamist.
Tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski ütles Põhjarannikule, et tuleva aasta maist alustatakse laiamahulist programmi töötuse ennetamiseks, sest see on kestva tööhõive puhul üks tulemuslikumaid tegevusi.
“Alustame õppe- ja koolitustoetustega ka töötavatele inimestele, et arendada nende oskusi, võimaldada neil liikuda valdkondade vahel ja ettevõtete sees ning leevendada tööjõupuudust ja ennetada töötuks jäämist. Sellest saavad kasu nii töötavad inimesed kui ka ettevõtted,” ütles minister.
Kvalifikatsiooni tõstmiseks
Ossinovski sõnul on tegemist põhimõttelise muutusega tööturuteenuste osutamisel, sest lisaks senisele töötute abistamisele hakkab töötukassa panustama praegu töötavate inimeste kvalifikatsiooni tõstmisesse. “Töötajate paremad oskused on tõhusaim viis töötuse ennetamiseks, samal ajal võimaldab see inimestel liikuda tasuvamatele töökohtadele.”
Töötukassa Ida-Virumaa osakonna juhataja Anneki Teelahk tõdes, et kui kuulata ettevõtjaid, on oskustega tööjõu puudus suur mure. “Inimestel on küll oskused olemas, aga need pole kas piisavad või on vananenud.”
Teelahk lisas, et kui inimene on olnud pikalt ühe tööandja juures, on ta jäänud sageli mugavustsooni. Ja kui ta peaks seal ümberkorralduste tõttu töö kaotama, pole ta konkurentsivõimeline.
“Kuuleme päris palju ütlust: “Ma ei tea, mis tööd ma tegema hakkaksin, kui minu ettevõte kinni pandaks või ülemus ära läheks.” See on väga kurb. Oleme näinud, et inimesed hoiavad sageli olemasolevast tööst viimase hetkeni kinni ega õpi midagi uut juurde. Aga tööturg on volatiilne − see on väga harv, kui inimene töötab terve elu ühes ettevõttes.”
Seetõttu peab Teelahk õigeks, et riik tuleb appi ka töötavate inimeste kvalifikatsiooni tõstmisel. “Sel juhul on ühe töö lõppedes rohkem valikuvõimalusi. Inimesed, kes on pikka aega ühes kohas töötanud, on ühtepidi lojaalsed ja tublid, aga nüüdisaegsel tööturul konkureerimiseks on neil kindlasti arenguruumi.”
Kümnele tuhandele inimesele
Septembri lõpus valitsuskabinetis heakskiidu saanud kolm uut tööturuteenust võimaldavad koolitada ligemale 10 000 inimest aastas. Teenuste hulgas on töötajate täiendus- ja ümberõpe koolituskaardiga ning tasemeõppes osalemise toetus.
“Ligi kolmandik praegustest töötajatest ei oma kõrg- ega kutseharidust ning see pärsib oluliselt meie majanduse konkurentsivõimet. Väljatöötatud koolituspakett on oluline samm edasi tööturu arendamisel,” sõnas Ossinovski.
Eeskätt keskendutakse madala haridustasemega ja vanemaealiste inimeste koolitamisele. Sihtrühmas on üle 50aastased, erialase hariduseta või puuduliku eesti keele oskusega töötajad, kelle sissetulek jääb alla mediaanpalga, ning inimesed, kellel on vananenud oskused. Samuti töötajad, kes ei saa terviseseisundi tõttu oma senisel ametikohal tööd jätkata. Eesti tööjõu-uuringu 2015. aasta andmetel vastab sellele kirjeldusele 128 654 töötajat ehk 22 protsenti hõivatutest.
Uute tööturuteenuste hulgas on ka koolitustoetus tööandjale töötajate värbamiseks ja arendamiseks. Appi tullakse neile, kes seisavad värbamise olukorras silmitsi tööjõupuudusega või oluliste muudatustega.
Uutele tööturuteenustele kavandatakse järgmisel aastal ligi 3 miljonit eurot.
Mis puudutab tasemeõppe toetamist, siis Ida-Virumaa töötukassa on selles juba n-ö käe valgeks teinud. Alates juulist on uue võimalusena tasemeõpet pakutud inimestele, kes on koondatud Eesti Energiast, Nitroferdist ja Viru Keemia Grupist ajavahemikul 1. august 2015 kuni 31. mai 2016. Kutse- ja kõrgharidust on asunud omandama üle saja inimese ning neile makstakse kuni 260 euro suurust stipendiumi.


title: Vene turistide madalseis on möödas

maintext:
Vene turistide madalseis on möödas
27. oktoober 2016
Vene turiste käib Ida-Virumaal rohkem kui mullu, ent nad peatuvad siin lühemat aega.
Ida-Virumaa turisminäitajad on nina taas ülespoole keeranud. Selle aasta jaanuarist augustini kasvas turistide ööbimiste arv eelmise aastaga võrreldes 12 protsenti (Eestis keskmiselt 8 protsenti). Siseturistide ööbimisi oli rohkem 15 protsenti ja Vene turg kosus 11 protsenti, ütles Ida-Viru turismikoordinaator Kadri Jalonen.
“Arvestades, et eelmisel aastal langes meie suurim välisturg Venemaa 22 protsenti, on see väga hea trend,” leidis ta.
Narvas annab tunda
Narva turismikonsultant Olga Tšerjomuškina tõdes, et Venemaa elanikud tahavad reisida ja kõige odavam on seda teha naabrite juurde. “Vene turistid teevad küll arvuliselt rohkem ööbimisi, aga nad peatuvad siin lühemalt ja kulutavad seega vähem raha,” kirjeldas ta Venemaa majandusraskuste tõttu toimunud muutusi.
Tšerjomuškina sõnul on Narva piirkonnas kümneid majutusteenuse pakkujaid, kes reklaamivad end näiteks majutuse broneerimise süsteemis booking.com, ent ametlikus statistikas ei kajastu. “Kui vaadata tänavapildis Vene numbrimärkide rohkust ja poodides kaupa täis poekärusid, tundub isegi, et Vene turiste on rohkem, kui statistika näitab.”
Narva muuseumi ürituste juht Ivo Loide kinnitas, et linnuses annab Vene turistide arvu kasv tunda. “Meil on igal nädalal planeerimiskoosolek, kus esitatakse ka eelmise nädala statistikat, ja kui aasta alguses oli väike langus, siis alates suvest olukord muutus. Praegu saab juba öelda, et igal nädalal on eelmise aastaga võrreldes pluss sada inimest.”
Rohkem tööd, vähem raha
Talveperioodil maksab Narva muuseumi pilet 3 eurot ja see on Loide kinnitusel Vene turistidele jõukohane. “Eks pärast suuri renoveerimistöid tulevad teised hinnad,” tõdes ta.
Seevastu Eesti kaevandusmuuseumi kogu kompleksi pääse 16 eurot võib Vene turistidele mõjuda peletavalt.
“Kui palk on 200 eurot, siis on 16eurone muuseumipilet väga kallis,” möönis Eesti kaevandusmuuseumi direktor Andres Kraas. “Meil pole Vene turiste vähemaks jäänud ega ka juurde tulnud. Mina ei nimetaks seda [suurenenud ööbimiste arvu − toim.] Vene turu kosumiseks: me teeme rohkem tööd, aga raha tuleb ju vähem. Praegust poliitilist olukorda arvestades võib juhtuda, et Vene turg on ühel hetkel täiesti null.”


maintext:
Kelle kõrvad paistavad volikogu esimehe tagant?
25. oktoober 2016
Kogu Jõhvi vallas toimuv tekitab nördimust ning aina rohkem saab selgeks, et praegust Jõhvi volikogu enamust ei huvita mitte valla areng, vaid aetakse väikese omavalitsuse väikeste inimeste suurt poliitikat, nagu ütles mõni aeg tagasi oma intervjuus tabavalt Jõhvi vallavalitsusest “kahepoolsel kokkuleppel” lahkunud ametnik.
Jõhvi vallavolikogu viimasel istungil arutati volikogu esimehe Teet Enoki algatatud eelnõu, kus ta tegi ainuisikuliselt ettepaneku lõpetada liitumisläbirääkimised Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga ning jätkata läbirääkimisi Toila vallaga. Punkti arutelu algas paljulubavalt. Teet Enok näitas arvandmeid, mis olid seotud läbirääkimistel osalenud omavalitsustega. Üllatuseks paljudele volikogu liikmetele selgus, et vaatamata oma väiksusele, olid kõik liituda soovivad vallad olnud tublid ning hästi majandanud.
Kahjuks lõppes sellest hetkest positiivne osa etteastest ning volikogu esimees teavitas saalis viibinuid sellest, kuidas läbirääkimiste juhtgrupp ei arvestanud Jõhviga ja kuidas Jõhvist “üle sõideti”.
Kuna saalis viibisid ka kõigi kolme Jõhviga liituda sooviva omavalitsuse esindajad, tegi opositsioon ettepaneku külalistele sõna anda. Tänini oli volikogule edastanud läbirääkimiste kohta tagasisidet ainult Teet Enok ja tundub, et just temale sobilikust vaatevinklist. Kahjuks külalistele sõna ei antud ja seetõttu tehtigi lõplik otsus tulenevalt Teet Enoki negatiivsest häälestusest. Teravalt hakkas silma ka see, et volikogu esimehe selline käitumine oli tegelikult ajendatud tema enda isiklikust solvumisest läbirääkimisi läbi viinud juhtgrupi peale. Ühtegi vettpidavat argumenti, mis oleks tõestanud, et plaanitud liitumine oleks Jõhvi elanike huve kuidagi kahjustanud, Teet Enoki pikas monoloogis tegelikult ei olnud.
Kuna valimisliidu Jõhvi − Meie Kodu kuus liiget ning Eduard Rae ega Kairi Soomer sel teemal kordagi sõna ei võtnud (v.a Tamara Põlevina lühike kommentaar), sai nende käitumisest selgelt järeldada, et nii oli neile kõige mugavam, sest fraktsioon K.Õ.V.A. eesotsas Teet Enokiga teeb nende eest ära kogu musta töö. Ükskõik, mis edaspidi juhtub, saavad nemad näidata näpuga just nendele kolmele mehele − Teet Enokile, Vadim Jerjomenkole ja Sergei Andrejevile −, kes tegelikkuses kogu selle kaose Jõhvis on korraldanud.
Kuna volikogu uute valimisteni on jäänud kõigest üks aasta, siis ei ole raske arvata, miks käituti just nii, nagu käituti. Kuna eeldatavasti tulevad järgmistele valimistele nii ärimees Nikolai Ossipenko juhitud valimisliit Jõhvi − Meie Kodu kui ka Eduard Rae juhitav valimisliit Jõhvi Heaks, siis ilmselgelt tekitas teatavas seltskonnas ärevust see, et Jõhvi valla elanike arvu suurenemine ca 4800 inimese võrra vähendab nende võimalusi uutel valimistel volikogus häälteenamus saada ning Jõhvis võim enda kätte jätta.
Asjaolu, et vee sogamiseks tehti rumala järjekindlusega ettepanek Toila vallale liitumisläbirääkimiste jätkamiseks, teades juba enne, et Toila ei ole sellega nõus, kinnitab taas kord, et tegelikult ei soovitudki kellegagi liituda.
Kuna ühinemisläbirääkimiste lõpetamisega seotud punkt muudeti opositsiooni ettepanekul nimeliseks hääletamiseks, siis esitan nende volikogu liikmete nimed, kes hääletasid läbirääkimiste lõpetamise poolt: Teet Enok, Vadim Jerjomenko, Sergei Andrejev, Eduard Rae, Kairi Soomer (sissekirjutus Jõhvis, elab Toila vallas, töötab Mäetaguse vallas), Tamara Põlevina, Ljudmila Jantšenko, Andrei Ojamäe, Velli Naber, Aleksandr Romanovitš ja Vjatšeslav Šlõk (sissekirjutus Jõhvis, elab Toila vallas, tegutseb tööandjana Jõhvis).
Läbirääkimiste lõpetamise vastu hääletasid Niina Neglason, Kaarel Pürg, Endel Paap, Tatjana Graf, Viktor Rumjantsev, Meelis Tint (sissekirjutus Jõhvis, elab Toila vallas, tegutseb tööandjana Jõhvis), Ilmar Aun ja Kaia Kaldvee.
Vaadates liitumisläbirääkimised nurjanud inimeste nimesid, ei ole raske arvata, kelle kõrvad volikogu esimehe selja tagant tegelikult paistavad.


title: Põhjaranniku neljapäeval, 13. oktoobril

maintext:
Põhjaranniku neljapäeval, 13. oktoobril
13. oktoober 2016
* Kultuuriministeeriumi plaan rajada Aleksandri kirikusse linna raamatukogu tuli Narva linnapeale kui välk selgest taevast. Eile läks Narva linnavalitsusest kultuuriministeeriumisse teele kiri linnapea Tarmo Tammiste allkirjaga, milles ta teatab, et Narva linna ei soovi selles avantüüris osaleda.
* Eile oli Jõhvi volikogu eestseisuse istungil arutusel eelnõu, millega lükatakse seniste ühinemisläbirääkimiste partnerite seast kõrvale Kohtla ja Kohtla-Nõmme vald ning kõnelusi soovitakse jätkata vaid Toilaga. Volikogu esimees Teet Enok ütles, et ta pole läbirääkimiste käigus saanud piisavalt argumente, et kaitsta volikogus nelja omavalitsuse ühendamise ideed. Toila vald on varem öelnud, et läheb Jõhviga kokku vaid siis, kui kaasatakse ka Kohtla ning Kohtla-Nõmme vald, vältimaks Toila neelamist Jõhvi poolt.
* Põhjaranniku arvamusküljel kirjutab Lõuna-Eestis elav teoloog Indrek Tenno, et Ida-Virumaa aastal 2016 on hoopis üks teistsugune maa, kui ta oli aastal 1991. Häda on aga selles, et väga paljud meie riigi elanikud ei tea ega tunneta seda. “Kui ükski suurem riigivõimu asutus ei ole suutnud siiani leida endas tahet kolida Ida-Virumaale, on see inimestele kindel sõnum, et see kant on jätkuvalt meile võõras, ebaoluline, midagi vähetähtsat,” kirjutab ta leides, et mida sagedamini leiame tulevikus tee Ida-Virumaale, seda väiksemaks muutub meie skepsis selle maa vastu ning seda suuremaks muutuvad meie oma-tunne ja armastus.


title: Põhjarannik neljapäeval, 27. oktoobril

maintext:
Põhjarannik neljapäeval, 27. oktoobril
27. oktoober 2016
* Tänane ajaleht viib lugejad Kohtla-Järve Oru linnaossa, kus on külma jäänud viis kortermaja. Aga seda mitte võlgade pärast – põhjus on viletsates keevitajates.
* Mullu kolme parema väikesadama hulka valitud Purtse jahisadama kõrvale kerkib restoran, mille terrassid avanevad otse merele ning kus vaadet nautides peaks saama süüa toitu, mis on tõstnud Tulivee nime kandva restorani 50 Eesti parema restorani hulka.
* Kohtla-Järve volikogu istung algas eile dramaatiliselt, kui linnapea Ljudmila Jantšenko nõudis volikogu liikmelt Eduard Odinetsilt vabanduse palumist septembri lõpus toimunud volikogu istungil öeldu eest, ähvardades teda vastasel juhul kohtuga. Saadik ei näe vabanduseks põhjust.


title: Põhjarannik teisipäeval, 18. oktoobril

maintext:
Põhjarannik teisipäeval, 18. oktoobril
18. oktoober 2016
* Kevadtalvel aktiivselt Ida-Virus töökäsi värvanud Viljandi ettevõtetele jäid peaasjalikult tühjad pihud. Selle peale otsustas luksusvoodeid ja magamistoavarustust tootev OÜ Delux avada Narvas oma õmblustsehhi. Viljandis asuva OÜ Delux tehase tootmisjuht Karin Kirikal võttis töötajate värbamiskampaania kokku sõnadega: kui Muhamed ei tule mäe juurde, tuleb mägi Muhamedi juurde. Augustis Narvas avatud tootmisüksus annab tööd 35 inimesele. Esialgu õmmeldakse Narvas katteid voodite ja madratsite valmistamiseks.
* Alates reedest toimetab Narva-Jõesuusse kaheksa aastat tagasi rajatud spaahotellis Meresuu uus omanik Spa Tours, kes lubab uuendada basseini ja saunakeskust, müüa tervisepakette ning tuua valikusse senisest rohkem iluprotseduure. Ehkki Meresuu eelmisel omanikul ei lõppenud majandamine liiga hästi ja hotell müüdi võlgade katteks, tõdes Spa Toursi tegevjuht Andres Tiik, et nemad on regioonis uued tegijad ja minevikule ei keskendu ehk Meresuu pankrotti minek neid ei heiduta ning potentsiaali puudumist ei näita.
* Kalvi rannas parte elektroonilise peibutiga meelitanud Itaalia jahimehed said keelatud seadme kasutamise eest kumbki 600 eurot trahvi; peibutusvahend konfiskeeriti. Keelatud seadmel olid lindude häälitsused salvestatud ja neid lasti kõlaritest teiste lindude ligimeelitamiseks. Keskkonnainspektsiooni Ida-Virumaa büroo juhataja Aivar Lainjärv tõi keelatud vahendi efekti kohta näiteks, et kui teised jahimehed olid tabanud vaid paar-kolm lindu, siis itaallastel oli neid kahe peale kokku üle 20.


maintext:
Demokraatia pilastamist tuleks takistada
6. oktoober 2016
Ultramaratoniks kujunenud presidendivalimiste järel on mõistetav soov muuta Eesti presidendi valimise korda. Ent veelgi pakilisem oleks teha üks mõistlik muudatus kohalike volikogude valimise korras, sest nendeni on jäänud vähem kui aasta.
Küsimus on kandidaatide nimekirjade pikkuses. 101-liikmelise riigikogu valimistel võib iga erakond panna kokku maksimaalselt 125 kandidaadist koosneva nimekirja. Kohalike volikogude valimistel tohib aga iga erakond või valimisliit saata hääli püüdma ka mitu korda rohkem kandidaate, kui on volikogus kohti.
Miks see hea ei ole − kõigil on justkui ühesugused võimalused kaasata kohalikku poliitikasse nii palju huvilisi, kui süda lustib? Viimased kohalikud valimised on mitmel pool aga näidanud, et senise praktikaga saab tuntava eelise selles omavalitsuses parajasti võimul olev poliitiline jõud.
Näiteks nii Narvas, Kohtla-Järvel kui Sillamäel oli Keskerakonna nimekirjas kandidaate kolm korda rohkem kui kohti nendes volikogudes. Massiga löömine tõi ka mäekõrguse edu.
Miks teised samaga ei vastanud? Seda on maru raske teha olukorras, kus võimulolijad on suurema osa kohalikest mõjukatest ja tuntud häälemagnetitest hõlvanud. Neisse pikkadesse nimekirjadesse süüvides torkab silma, et sinna on haaratud enamik kohalike koolide, lasteaedade ja teiste munitsipaalasutuste võtmefiguure. Neil kõigil on valimistel ülesanne tuua oma normihääled võimuloleva seltskonna võimu kindlustamiseks.
See on omalaadne kindlustuspoliis hea munitsipaalse ametikoha säilitamiseks või priske plusspunkt karjääriredelil järgmisele pulgale tõusmiseks. Koha päikese all hoidmine stimuleerib valimiskampaanias tegutsema märksa suurema innuga kui konkureerivas nimekirjas osalevaid inimesi, kes pole kohalikest võimudest sõltuvad.
Paljudel sellisel vabatahtlik-sunniviisilisel moel valimisnimekirjadesse sattunutel pole tegelikult kohaliku volikogu tegemiste vastu üldse erilist huvi. Isegi kui nad valituks osutuvad, võtavad nad üliharva volikogus sõna, teevad ettepanekuid või esitavad küsimusi. Linnade tippjuhid on loonud endale samas mugavusvolikogu, kes teeb seda, mida nemad soovivad, aga mitte vastupidi.
Näiteks Kohtla-Järve volikogu praeguses koosseisus on üle poole liikmetest töökoha kaudu otseselt seotud linnavõimudega. Loomulikult ei äratanud neis mingeid küsimusi aastaid kestnud korruptsioonitehingud linnavalitsuses. Vastuste eest põiklevad nad kõrvale ka nüüd, mil linnajuhtide süüdimõistvad kohtuotsused on jõustunud.
Äsjasel skandaalimaigulisel lool Narva lasteaia Punamütsike direktori konkursiga on rahvusliku teguri kõrval määravam pigem poliitiline nüanss. Linnavalitsuse komisjoni poolt direktoriks valitud daam kandideeris viimastel valimistel Keskerakonna nimekirjas, lastevanemate ja õpetajate soosik aga mitte ning tal tuligi leppida hõbemedaliga. Seda ei saa aga ju tunnistada ja seepärast ei häbenegi linnapea Tarmo Tammiste avalikult kuulutada, et linnavalitsus ei peagi oma valikuid kellelegi põhjendama.
Kandidaatide nimekirjade kärpimine ei võimaldaks valimistel kandideerida nii paljudel inimestel, kes seda hinges eriti ei soovi. Kohti ei jätkuks. Nimekirja satuks rohkem neid inimesi, kes ka tegelikult sooviksid kohalikus volikogus tööd teha ning panustada aega ja teadmisi oma linna või valla arendamisesse. Ka valijatel oleks lühematest nimekirjadest sobivaid kandidaate lihtsam üles leida.
Eeldatavasti tekiks rohkem konkurentsi ning teistes nimekirjades kandideerijatel oleksid paremad väljavaated valituks osutuda. See võiks äratada huvi valimiste vastu neiski aktiivsetes inimestes, kes seni on lootusetuse tõttu käega löönud.
See oleks samm suurema demokraatia poole. Praegu kehtivad reeglid aitavad pigem demokraatiat lämmatada nendel, kes korra juba on mõnes omavalitsuses võimule pääsenud ja sinna aina sügavamale kaevunud.
Muidugi ei ole ükski rohi täiuslik ega kõrvalmõjudeta. Võib ette näha, et kui kandidaatide arvu piirata, siis tekib võimulolijatel kihk ilmutada kavalust ja tulla valimistel välja mitme valimisliidu nimekirjaga, mida juhivad tegelikult samad inimesed. Sellises valimiste tehnoloogias pole midagi uut. Näiteks Venemaa riigiduumaski on võimupartei Ühtne Venemaa kõrval justkui teisigi, kes aga samas valitsevast liinist suurt millegagi ei eristu. Ometigi oleks see samm, mis muudaks sellise demokraatiat pilastava praktika viljelemise keerukamaks.
Vabaerakond algatas eelmisel aastal kohalike valimiste nimekirjade pikkuse piiramise eelnõu. Nüüd oleks viimane aeg sellele seaduse jõud anda.


title: Narva-Jõesuu linnapea astus tagasi

maintext:
Narva-Jõesuu linnapea astus tagasi
26. oktoober 2016
Narva-Jõesuu linnapea Iraida Tšubenko lahkus eile kõigile ootamatult ametist ning läks üle linnavolikogusse, seades nõnda löögi alla Narvaga liitumist pooldava, nüüd vähemusse jäänud saadikute rühma.
Iraida Tšubenko, kes oli Narva-Jõesuu linnapea ametis 2013. aasta novembri lõpust, kirjutas eile ootamatult lahkumisavalduse. Linnasekretär Marina Sorguse sõnul on linna valimiskomisjoni 25. oktoobri otsusega taastatud Tšubenko linnavolikogu liikme volitused.
Nüüdseks juba ekslinnapea Iraida Tšubenko ei olnud eile õhtul kättesaadav ning kommentaare ametist lahkumise kohta talt saada ei õnnestunud. Marina Sorgus teatas Põhjarannikule, et linnapea ei selgitanud oma sammu ka lahkumisavalduses, ja seadus seda ei nõuagi.
Alates tänasest täidab linnapea kohuseid abilinnapea Maksim Iljin.
Tegid ratsukäigu
Tšubenko naasmisega Narva-Jõesuu linnavolikokku lahkus sealt Tatjana Anissimova − üks aktiivsemaid Narvaga liitumisläbirääkimiste alustamise pooldajaid.
Ettepaneku läbirääkimisi alustada tegid Narva linnavolikogu liikmed kuurortlinnale juba aprillis, kuid Narva-Jõesuu ei ole sellele siiamaani vastama vaevunud. Narvaga dialoogi pidamise vastu on eelkõige linnavolikogu esimees Raivo Murd ja tema mõttekaaslased, teiste seas ka Iraida Tšubenko.
Nende oponendid eesotsas linnavolikogu aseesimehe, linnavolikogu eelarve- ja majanduskomisjoni esimehe Tatjana Pagajevaga püüavad homme, 26. oktoobril nõuda Narvaga liitumise küsimuse kandmist linnavolikogu järjekordse istungi päevakorda. Ent Tatjana Anissimova sunnitud lahkumine ja Iraida Tšubenko areenile tulek lõhub suure tõenäosusega Narvaga liitumise pooldajate õrna enamuse.
Pagajeva tunnistas eile, et nende plaan on rikutud.
“Täna [24. oktoobril] ähvardati Tatjana Anissimovat, kuid ta keeldus nende mängureegleid vastu võtmast ning ilmselt sellepärast selline ratsukäik tehtigi,” kommenteeris Pagajeva.
Ähvardasid saadikut
Linnavolikogust lahkuma sunnitud Tatjana Anissimova tunnistas Põhjarannikule, et teda ähvardati tõepoolest. Ähvardus puudutas tema tööd eraettevõttes, kuid kõiki detaile ta ajakirjandusele avalikustama esialgu ei soostunud. Ent Anissimova sõnadest selgus, et teda sunniti “õigesti” hääletama mitte ainult Narva küsimuses, vaid ka ühe Suur-Lootsi tänava krundi planeeringu puhul.
Anissimova lisas, et isegi kui ta oleks linnavolikogusse jäänud, poleks ähvardamine suutnud mõjutada tema otsusekindlust hääletada Narvaga läbirääkimiste alustamise poolt.
“Ma oleksin hääletanud nii planeeringu vastu kui ka Narva poolt − see on kindel,” kinnitas ta.
Kolmapäeval toimuval istungil esitletakse volikogule ka Vaivara vallaga liitumise lepingu projekti. Vaivaraga peetakse läbirääkimisi juba septembrikuust. Muu hulgas on juba kokku lepitud, et ühtne omavalitsus hakkab kandma Narva-Jõesuu linna nime ning selle halduskeskus hakkab paiknema nüüdisaegses Narva-Jõesuus. Linnavalitsuse ja -volikogu hoone tuleb läbirääkijate sõnul aga ära remontida. Kohaliku omavalitsuse elanikkonna teenindamise punktid hakkavad asuma Narva-Jõesuus, Sinimäel ja Olginas. Linnavolikogu saab olema 17-liikmeline ja selle liikmed valitud kahest ringkonnast.
Vaivara vallavanem Veikko Luhalaid on varem öelnud, et kui Narva-Jõesuu alustab läbirääkimisi ka Narvaga, siis loobub vald viivitamatult ühinemise arutamisest.
Linlaste arvamuse vastu
Läbirääkimiste alustamist kuurortlinna võimaliku liitumise üle Narva linnaga nõuavad ka sajad Narva-Jõesuu elanikud, kes kogusid asjakohasele üleskutsele ligikaudu 400 allkirja. Aktiivne linlane Ivan Poljakov teatas linnavolikogu eelarve- ja majanduskomisjoni 17. oktoobri istungil, et tema ja veel mitmed elanikud kavatsevad saadikutelt nõuda umbusalduse avaldamist läbirääkimiskomisjoni juhtivale linnavolikogu esimehele Raivo Murdile.
“Ta peab järgima elanike, mitte enda isiklikke soove,” selgitas Poljakov.
Tatjana Pagajeva ei osanud esialgu öelda, kas võtab selle avalduse eeloleval kolmapäeval arutusele, eriti võttes arvesse ootamatult tekkinud häälte vähemust. Ka tema mõttekaaslased ei tahnud seda teemat ajakirjanikega esialgu arutada.
Põhjarannik on juba varem kirjutanud, et Narva-Jõesuu linnavolikogu esimees Raivo Murd oli algusest peale Narva-Jõesuu ja Narva liitumise vastu, ehkki võttis mitu korda osa nende kahe linna juhtide mitteametlikest kohtumistest võimaliku ühinemise arutamiseks. Murd on veendunud, et nende naabrus üle Narvast lahutatud Kudruküla aiandusrajooni liitumiseks ei kõlba.
Tema veendumust kinnitas rahandusministeeriumi regionaalvaldkonna asekantsler, haldusreformi piirkondliku komisjoni esimees Kaia Sarnet. Möödunud nädalal teatas ta kohalikele võimudele, et kui Vaivara vald ei soovi Narvaga liituda, siis Narva liitumine Narva-Jõesuuga üle valla territooriumi on seadustega vastuolus.


title: Põhjarannik laupäeval, 29. oktoobril

maintext:
Põhjarannik laupäeval, 29. oktoobril
29. oktoober 2016
* Nagu Toomas Hendrik Ilves kümme aastat tagasi, suundus ka vastne president Kersti Kaljulaid oma esimesele riigisisesele visiidile Virumaale. Kaljulaid ütles, et tema nägi Ida-Virumaast hoopis teistsugust pilti kui see, mida kujutavad maakonnast Tallinna ajakirjanikud. “Nad võiksid rohkem siin kohal käia ja siis nad ehk näeksid ka neid positiivseid asju, mida mina siin nägin,” sõnas ta Põhjarannikule visiidi kokkuvõtteks.
* Neljapäeval kogunesid Lüganuse ja Sonda valla ning Kiviõli linna volikogud, et valida, kas uue omavalitsuse nimeks saab Lüganuse või Kiviõli. Võitis viimane ja nii tekib Ida-Virumaa kaardile peagi Kiviõli vald.
* Nädalalõpuintervjuu on mehega, kes on tuntud ja tunnustatud entomoloog, parasitoloog, zoosemiootik ja haruldane jutuvestja, kes oskab põnevaks pajatada isegi parasiidid, suurematest elukatest rääkimata. Sellest, kuidas ta ilma loomaaiata elada ei saa, pajatab Aleksei Turovski.


maintext:
Mis juhtub siis, kui Iisaku kihelkonna muuseum hakkab propageerima kanepit?
19. oktoober 2016
Esiteks: selle uudise peale läheksid kõigi kõrvad kikki ning mida muud ühel muuseumil vaja olekski. Teiseks: inimesed saaksid targemaks.
Kõigest kaheksa kuud Iisaku kihelkonna muuseumi juhtinud Marko Vinni on liikunud edasi penikoormasaabastega. Esiteks: eelmisest nädalast kannab muuseum maaturismi kvaliteedimärgist. Teiseks: peagi läheb lahti muuseumi väljapanekute nüüdisajastamine. Ja kolmandaks: muuseumi tulevikuplaanidesse kuulub ka kanep, aga las Marko Vinni räägib sellest ise.
Kas sa oskad kaerajaani tantsida?
Ei.
Aga poluvernikute paela punuda?
Ei.
Siis on sul viimane aeg endal läbi teha need Iisaku muuseumi õppeprogrammid − “Elu griivadel” ja “Rahvariided ja rahvamängud Eesti kultuuriloos” −, mille eest muuseum hiljuti kvaliteedimärgise sai. Siis oskad nii tantsida kui punuda.
[Muigab.] See on muidugi hea, kui sa oskad kaerajaani tantsida, paela punuda ja tunned ka poluvernikute keelt, aga see ei ole muuseumi juhtimise seisukohalt primaarne. Minu asi on leida võimalusi, kuidas muuseumi arendada ja reklaamida, ning kvaliteedimärgis on üks nendest võimalustest. Ma olen väga rahul, et me selle saime. Uhke värk! Eestis on kvaliteedimärgisega muuseume väga vähe, neid saab ühe käe sõrmedel üles lugeda. Ida-Virumaal oleme üldse teine ettevõte, kes selle märgise sai. Ja see pole mitte n-ö elutööpreemia − selle eest, et muuseum on aastakümneid tegutsenud. Kvaliteedimärgise saamiseks tuli kõvasti rügada ning põhjalik kontroll läbi teha.
Sa oled muuseumi juhtinud kõigest kaheksa kuud. Paljudel kuluks see aeg alles sisseelamiseks.Ma ei tee endale allahindlust. Kui mulle on usaldatud asutuse juhtimine, siis ma tahan selle asutuse võimalustest maksimumi kätte saada.
Sinu projekt pälvis hiljuti EASis rahastuse ning võimaldab hakata peamajas püsiväljapanekuid nüüdisajastama.
Jah, see interaktiivse muuseumi projekt sai Peipsiveere programmist toetust 22 000 eurot. Tilk tõrva meepotis on see, et kõikide projektide rahastamist natuke kärbiti, aga ma loodan, et Iisaku vallavalitsus toetab meid 3000 euroga, et saaksime uuenduste plaani täies ulatuses ellu viia. Meil on plaan minna Eesti rahva muuseumi teed ning tuua vanad eksponaadid tänapäevase tehnoloogia abil − valgus- ja helilahenduste abil − paremini esile. Lisaks paigaldame puutetundlikud infotahvlid, kust saab teavet mitmes keeles. Praegu jääb välisturist meie majas infosulgu.
Iisaku muuseumi kasutuses on kaks maja. Mis on teise majaga plaanis? Seal on ainult üks saal renoveeritud.
Plaanid on suured. Nende elluviimiseks saadan järjekordse projekti teele ning loodan positiivset tagasisidet. Kui me saaksime rahastuse ka selle maja peale, avarduksid meie võimalused märkimisväärselt. Majja tuleksid muuseumitoad, aga ka näiteks köök.
Köök? Muuseumi pedagoog Anne Nurgamaa rääkis ennist, kuidas te pärimuskultuuripäeval pakkusite kanepipiima ja kanepitempi ning üllatasite nendega inimesi ikka üksjagu. Hakkategi seal söögis kanepitoite tegema?
Jah. Kanepist on võimalik päris palju tooteid teha. Pealegi oleks see muuseumile reklaam missugune. Iisaku muuseum propageerib kanepit! Ainuüksi sellest lausest piisaks, et…
…tähelepanu oleks rohkem kui vaja.
Täpselt nii. Aga reklaami on muuseumile vaja. Jutt käib ikka harilikust kanepist, mitte india kanepist. Harilik kanep kuulus vanasti poluvernikute igapäevase toidu hulka. Tänapäeval on aga nii, et kui räägid kanepist, siis kõik mõtlevad kohe india kanepit. Pärandkultuuripäeval näiteks ütles üks naisterahvas, et ta ei saa kanepipiima juua, sest peab pärast minema autoga sõitma.
Ma mõtlesin, et teen nalja, kui küsin, kas hakkate köögis kanepipiima ja seda pudru moodi kanepitempi tegema, aga teil on tõsi taga!
Jah, me teeksime seda heameelega juba praegu, aga kuna kööki pole, ei tohi me toitu pakkuda. Ma isiklikult olen kõik need kanepitoidud ära proovinud: piima, tembi ja ka kanepikama. Täiesti söödavad.
Teist saab interaktiivne muuseum − nagu Eesti rahva muuseum −, teil saab olema oma köök − nagu Eesti rahva muuseumil (ERMil) . Teil on puudu ainult Neitsi Maarja kuju, mida jalaga lüüa − nagu see oli lühikest aega Eesti rahva muuseumis.
Meie mastaabid on teised.
Seda muidugi. Teist saab Eesti rahva muuseumi vähendatud mudel.
Ikka väga, väga palju vähendatud mudel. Ma käisin Eesti rahva muuseumi avamispäeval ning mõtlesin sinna kõrgete võlvide alla sattudes, et ainuüksi siia mahuks kaks meie muuseumi ära.
Eesti rahva muuseumis on väga ägedad interaktiivsed lahendused, palju on kasutatud hologrammsüsteeme. See meelitab ka noori muuseumi. Eks meiegi liigu oma võimaluste järgi selles suunas, vaikselt tipa-tapa, väikeste sammudega, aga võttes oma väikestest vahenditest maksimumi. Mul pole midagi selle vastu, kui meid 10-15 aasta pärast väikeseks ERMiks kutsutakse.
Ma loodan, et meie projektid kõnetavad ka neid, kes langetavad rahastamise otsuse. Interaktiivse muuseumi projekt lükati esimest korda tagasi, aga mind pole lihtne jalust maha lüüa. Ma tõusen üles ja proovin uuesti, sest tegemist pole hullu direktori plaanidega, vaid tõsiasjaga, et turismi pole võimalik investeeringuteta arendada.


maintext:
Ühistud vuntsivad maju omavalitsuse toel
19. oktoober 2016
Mitmed omavalitsused toetavad oma kortermajade kordategemist, mis omakorda annab ühistutele tahtmist ja julgust oma maja kommunikatsioone ja välimust uuendada.
Kiviõli on kortermajadele mõeldud toetust maksnud juba kaheksa aastat. Kokku on ühistud selle aja jooksul investeerinud rekonstrueerimisse 800 000 eurot, millele linn on omalt poolt lisanud 200 000 eurot. “Kiviõli linnas sai ühistute toetamise mõte alguse sellest, et 2008. aastaks oli linnas vaid neli korteriühistut, nende tekkimine oli väga vaevaline ja kuidagi pidi linn hakkama seda aktiveerima,” tõdes linnavalitsuse majandusüksuse juhtivspetsialist Anu Needo.
Ühistute arv kasvab
Kui alguses püüdis linn ühistute loomist aktiveerida eelkõige infopäevade korraldamisega, siis see ei olnud piisav. Nii võeti vastu kord, mille kohaselt saavad ühistud taotleda toetust peamiselt investeeringuteks: soojussõlmed, katused, fassaadid, trepikodade aknad, välisuksed, välistrepid, varikatused, vundamendid, teed ja parklad ning mänguväljakud.
“Praegu on meil ühistuid 32, nende arv muutub iga päevaga, sest just viimased kaks aastat on toonud kaasa aktiivse asutamise. Ilmselt mängib siin rolli ka see, et muutub korteriühistuid puudutav seadusandlus. Samuti on tekkinud mitmeid aktiivseid ja kogemustega KÜde esimehi, kes soovivad oma kogemusi rohkem rakendada. Loodan, et abiks on olnud ka linnapoolne rahaline toetus,” rääkis Needo.
Nii on kaheksa aasta jooksul investeeritud Kiviõli kortermajadesse koostöös linnaga miljon eurot. See ei ole mitte tööde kogumaht, millest linnal ülevaade puudub, vaid need investeeringud, milleks on kasutatud linna toetust.
Kui esimesel aastal maksti toetusi kokku 5300 eurot ning ühistud investeerisid omalt poolt 11 700 eurot, siis eelmisel aastal olid need summad vastavalt 25 565 ja 158 590 eurot.
Selleks, et toetust saada, peavad ühistud näitama ära tööde kogumaksumuse ja enne tööde tegemist läbi viima konkursi, et saada parim hinnapakkumine. Kui tööd on lõpetatud ja arved makstud, on ühistutel võimalik küsida linnalt nende kulude osalist kompenseerimist. Kui on tegu soojussõlmede rekonstrueerimisega, mis annab energiasäästu, on toetuse maksimaalne määr kuni 30 protsenti tööde mahust. Teiste investeeringute puhul on toetuse määr kuni 20 protsenti.
“Selge on see, et linna rahalised võimalused on piiratud ja aastast aastasse need vähenevad veelgi,” ütles Needo.
12 aastat toetusi
Sillamäe on oma ühistutele toetust maksnud juba 12 aastat. Toetust saab taotleda siis, kui on vaja likvideerida ebasoodsate ilmastikutingimuste või põlengu tagajärgi, aga ka renoveerimise puhul vundamendist katuseni. Eraldi toetatakse investeeringuid, mis on seotud energiakulude vähenemisega. Muu hulgas toetatakse miljööväärtuslikel aladel asuvate ehitiste rekonstrueerimist, kui säilitatakse hoone välisilme.
“Aastas on korterelamute remonditööde toetamiseks linna eelarves ette nähtud kuni 80 000 eurot,” ütles Sillamäe linnavalitsuse arenguosakonna spetsialist Anton Makarjev. Toetuse summa moodustab kuni veerandi tööde üldmaksumusest, kuid ei tohi olla suurem kui kümnendik linna kehtestatud toetuse eelarve kogumahust.
“Peamiselt taotletakse toetust fassaadi remondiks ja soojustamiseks, üldkasutatavate ruumide uste ja akende vahetamiseks, sillutisriba, sokli, katuse ja elektrisüsteemi renoveerimiseks, soojussõlme automatiseerimiseks,” loetles Makarjev, lisades, et alati eelarvest kõikide toetamiseks raha ei jagugi.
Lisaks makstakse veel ühistute asutamise ja koolitustoetust. Selleks on aastas eelarves ette nähtud 2500 eurot.
Narva on toetusi maksnud 10 aastat projekti “Kodulinn kaunimaks” raames. Kokku on linn katuse- ja fassaadiuuendusi selle aja jooksul toetanud 1,26 miljoni euroga. Lisaks toetatakse hoovisiseste teede korrastamist. Augustis võttis linn vastu määruse, mille alusel hakatakse taas toetama ka mänguväljakute rajamist. Samasugust toetust maksti aastatel 2004-2007 ja sellel perioodil ehitati toetuse abil linna kuus mänguväljakut.
Toetavad eramaju ja ühistuid
Kui Kohtla-Järve ei maksa ühistutele toetust eelarvevahendite puudumise tõttu, siis Jõhvi toetab ühistuid kuni 5000 euroga kinnistusiseste teede asfalteerimisel. “Praeguseks on toetuse saanud kõik korteriühistud, kes on esitanud nõuetekohase taotluse. Toetuse vastu on suur huvi,” ütles Jõhvi vallavalitsuse järelevalveinspektor Pjotr Gavrilov.
Alates järgmisest aastast käivitab Jõhvi projekti “Fassaadid korda”, mille eesmärk on toetada Jõhvi valla territooriumil asuvate eramajade ja korterelamute fassaadide korrastamist. “Toetuse taotluse võib esitada Jõhvi valla territooriumil asuva eramaja omanik, kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht on Jõhvi vallas, korteriühistu üldkoosoleku otsuse alusel, korterelamu korteriomanike esindaja kõigi korterelamus elavate korteriomanike allkirjastatud volituse alusel,” loetles Gavrilov. Toetuse suurus on 1 euro ühe ruutmeetri kohta.
Ka Lüganuse vald toetab ühtemoodi nii eramajade kui korterelamute rekonstrueerimistöid. Kui varem kehtis kord eelkõige eramajadele, siis sellest aastast laienes kord ka ühistutele. “Kuigi summad pole suured, on ühistud seda usinalt kasutanud. Kes vahetab trepikodade aknaid, kes värvib maja,” ütles Lüganuse vallavanem Viktor Rauam.
Ehkki jagamisele minev summa on vaid 30 000 eurot, jätkus Rauami hinnangul sellest üsna paljuks. “Kasu on olnud küll. Toetus motiveerib ja annab julgust selliste tööde tegemiseks,” tõdes ta.