maintext:
Narvalanna Irina Martšenko pälvis kodanikujulguse aumärgi
23. november 2016
Eile andis justiitsminister 19 inimesele üle kodanikujulguse aumärgi. Teiste seas said aumärgi Narva kojamees Irina Martšenko, kes leidis 12. juuli hommikul Narvast Peetri platsilt koti koos dokumentide ja 4000 euroga ning need politseile üle andis, ja tänavaröövlit kinni pidada aidanud kohtlajärvelane Boriss Gritsjuk.
“Meil Narvas Peetri platsil olid restorani juures lauad õues,” meenutas Martšenko 12. juuli varahommikut. “Ma töötan kojamehena ning hommikul, umbes kella 6.20 paiku, kui ma olin juba tööle hakanud, avastasin sealt koti.”
Mõni teine käitunuks teisiti
Põhjarannikule tollest suvehommikust rääkides imestab Martšenko isegi, et tundmatu kott temas toona mingeid kahtlusi ei äratanud. “Ei tea, miks, kuid mingit ärevust küll ei olnud… Ma avasin ettevaatlikult koti, vaatasin sisse ning nägin, et kõige peal olid rahatasku, korralikult kokku pandud püksid ja väga palju dokumente. Juhiloa pealt nägin, et tegu on poisiohtu noormehe asjadega. Võtsin kohe ühendust politseiga ning nad palusid mul öelda ees- ja perekonnanime ning isikukoodi.”
Koti kaotanud noormehe endaga Irina Martšenkol kohtuda ei õnnestunudki, kuid juba samal päeval helistas koti omanik Irinale, et teda isiklikult tänada. Selgus, et tegu oli 23aastase välismaalasega, kes oli sõitnud Narva oma pulmi korraldama ja bussilt maha tulles pagasiga askeldades ühe koti tänavale unustanud. Tänu valvsale ja seaduskuulekale kodanikule ei pidanud ta pulmi edasi lükkama.
“Ärge enam kunagi midagi kaotage!” soovis talle Martšenko.
“Tal vedas väga: see oli õnnelik juhus, et selle koti leidsin just mina, mitte keegi teine, sest siis oleks võib-olla dokumendid ära visatud, raha ära võetud ning pulmad toimumata jäänud,” lisas ta.
Kojamees − tähtis elukutse
Irina Martšenko töötab juba üle kümne aasta kommunaalfirmas N&V ning saab miinimumpalka. Tema sõnul leiavad kojamehed praegu kõige sagedamini telefone − neid kaotavad tavaliselt lapsed ning sel juhul püüavad leidjad nende emadele-isadele helistada. Dokumentide leidmise korral aga pöörduvad nad kohe politseisse.
Üleüldse pöördub kojameeste poole abi järele palju inimesi − eriti mujalt tulnuid, keda on Narvas palju.
“Ja meie aitame inimesi − mitte ainult mina, vaid me kõik,” sõnas Irina Martšenko.
Eilne autasustamistseremoonia meeldis Martšenkole pealinnale omase ülevuse poolest. “See oli muljet avaldav ja meeldiv!” Ning Martšenko pojad − 10- ja 18aastane − on ema üle väga uhked.
“Võõrast võtta ei tohi. Kõige ebameeldivam on elus millestki ilma jääda. Olen ka ise nii mõndagi kaotanud ning isegi kui see on olnud midagi väikest, olen ikkagi alati kurvastanud,” arutles Martšenko.
Riiklik tunnustus
“Kodanikujulguse aumärgiga tunnustatud vaprad inimesed on meile kõigile eeskujuks, pidamaks meeles, et kurjus ei tohi võita ja sellele tuleb vastu hakata. Ühisesse turvatundesse panustamine on ka üheks eelduseks heaks kodanikuks olemisel. Need inimesed pole aga lihtsalt head kodanikud, vaid erakordselt julged ning meie ühiskonna selgroog,” rääkis justiitsminister Urmas Reinsalu eile 19 julget ja otsusekindlat eestimaalast autasustades.
Teise idavirulasena sai eile tunnustatud Boriss Gritsjuk, kes aitas kinni pidada tänavaröövli.
15. septembri pärastlõunal nägi Boriss Gritsjuk abikaasaga Kohtla-Järvel pealt tänavaröövi. Gritsjuk peatas auto ja jooksis kurjategijale järele. Pärast pikka tagaajamist ja korduvat jõu kasutamist sai ta süüdlase kätte, kuid kurjategijal õnnestus uuesti jooksu pista ning ta asus teda jälitanud Gritsjukki noaga ähvardama. Gritsjuk teatas toimunust politseile, kes ründaja kinni pidas. Samal ajal oli Gritsjuki abikaasa jäänud kannatanu juurde toeks. Tänu Borissile ja tema abikaasale tabati kurjategija ning aidati kannatanut, kes ilmselt poleks suutnud ise röövlit tuvastada.
Riigi peaprokurör Lavly Perling tsiteeris Edmund Burke’i, kes on öelnud, et kurjuste triumfeerimiseks piisab heade inimeste tegevusetusest, ning lisas: “Need on inimesed, kes on aidanud abivajajaid rasketel hetkedel, ennast ohtu seades, kuid tõestades nii abisaanutele kui ka kõigile teistele, et kurjus ei võida, kui head inimesed tegutsema asuvad. Olgu nad ise meile kõigile eeskujuks ja nende lood mõtlemisallikaks.”


title: Kohtla-Järvel algas tööstusala ehitus

maintext:
Kohtla-Järvel algas tööstusala ehitus
17. november 2016
Ehkki SA Ida-Virumaa Tööstusalade Arendus alustab taristuehitust Kohtla-Järvel, Narvas ja Kiviõlis eri aegadel, peavad kõik kommunikatsioonid olema valmis järgmise aasta oktoobriks.
SA Ida-Virumaa Tööstusalade Arendus, kes sai piirkonna konkurentsivõime tõstmise programmist toetust veidi alla 5 miljoni euro, alustas taristuehitust Kohtla-Järvel, kus praegu tegeldakse vee ärajuhtimiseks vajalike kraavide rajamisega.
Ühine lõpptähtaeg
Nüüd ehitusse läinud Kohtla-Järve tööstuspargi ajalugu on pikk: detailplaneering algatati seal juba 2009. aastal ning kehtestati kaks aastat hiljem. Keskkonnaministeerium võõrandas maa tööstusaladele 2014. aastal. Taristu eelprojekt sai valmis aasta hiljem, selle aasta alguses saadi ehitusluba, esitati rahastamistaotlus EASile ning sõlmiti leping ehitajaga.
Kokku investeeritakse parki 3 miljonit eurot, millega luuakse kommunikatsioonid 80 hektari suurusel alal 28 krundi tarbeks. Välja ehitatakse nii vee- kui kanalisatsioonisüsteemid, sidevõrk, teed ning tänavavalgustus, aga ka gaasi- ja tööstusliku auru trassid.
Narvas alustatakse teist etappi ehk Kulgu tööstusala kommunikatsioonide ehitamist kas selle aasta lõpus või uue aasta alguses ning Kiviõlis uue aasta kevadel. Lõpptähtaeg on aga kõikidel töödel üks: 2017. aasta oktoober.
Ehkki parkide kommunikatsioonide väljaehitamine tähendab seda, et teed ja tänavad ehitatakse sisuliselt ei kuhugi ning pargid seisavad nagu väljasurnud kummituslinnad, on kommunikatsioonide olemasolu sihtasutuse juhi Teet Kuusmiku sõnul hädavajalik ning ettevõtted ei alusta oma investeerimistegevusi enne, kui taristu valmis.
Piirkondi, kes investeeringute pärast konkureerivad, on palju ning seetõttu on oluline, et pakett, mida investoritele pakutakse, oleks võimalikult mitmekülgne. Üks oluline osa on seal juba valmis taristu, kuid heaks lisaks on ka näiteks toetused, mida antakse Ida-Virumaal ja Lõuna-Eestis elektriliitumise tarbeks, aga ka töökohtade loomise toetus.
Eesmärk pole ebareaalne
Kui Narva Kulgu pargist on esimene krunt maha müüdud juba enne, kui sinna taristut ehitama hakatakse, siis seda, kui keeruliseks saab klientide leidmine Kohtla-Järve parki, ei oska Kuusmik veel ennustada. “Me peame praegu konsultatsioone nelja ettevõttega,” tõdes ta, et huvi on, aga ühegi konkreetse tehinguni veel jõutud pole. Kohtla-Järve park on suunatud keemiasektori ettevõtetele või siis neile, kelle energiavajadus suur.
“Kui logistikakeskuse puhul ehitatakse lihtne maja, kuhu pannakse riiulid, siis suurte tööstuste puhul ehitatakse maja siiski ümber tehnoloogia ning see on oluliselt mahukam ja suurem investeering, mis tihti nõuab ka pikemat ettevalmistust,” ei lubanud Kuusmik, et juba homme tulevad kohale kopad, et mõni ettevõte püsti panna.
Küll peab sihtasutuse juht reaalseks nende seatud eesmärki, et aastaks 2020 on Ida-Virumaale loodud 4400 uut töökohta: praeguseks on tehingud sõlmitud 18 ettevõttega, kellest osa juba ka toimetab. “Peame läbirääkimisi muu hulgas kahe väga suure ettevõttega, kes vajavad 1000 töökätt. Seda muidugi siis, kui otsus tuleb meie kasuks,” ütles ta.
18 tehingust viis on sõlmitud Jõhvi pargi osas. Millal esimesed ettevõtted seal ehituseni jõuavad, ei oska Kuusmik ennustada. Maa müümisega koos saavad ettevõtted kindla aja investeeringute tegemiseks ja ükski nendest tähtaegadest Jõhvis veel kukkunud pole.

fasttext_language: et


title: Auto ei salli lühikesi sõite

maintext:
Auto ei salli lühikesi sõite
14. november 2016
Viimast paari nädalat iseloomustavad pikad sabad rehvitöökodade juures, kuid talverehvide allakruvimine pole ainus, mida autoomanik peaks enne talve tulekut tegema. Väiksemaid töid, mis tasuks enne talve saabumist ära teha, on veel hulgi. Nii mõnegagi neist oleks tulnud algust teha juba tükk aega varem. Nagu vana jahutus- või pidurivedeliku vahetus. Ehk siis auto tervise huvides tuleks neljarattalise kaaslase eest hoolitseda aasta läbi, mitte oodata probleemide ilmnemist. Nüüd on remonditöökodade suurt töökoormust arvestades raske löögile pääseda.
Talv tähendab peale lume ja libeduse ka pakast. Ja keegi ei tea, milline eelolev talv tuleb. Keegi väidab, et külm, teine aga, et soe. Ka eelmisel aastal levisid USA ilmaennustajate prognoosid, et talv tuleb Põhja-Euroopas karm. Allakirjutanu kõige ekstreemsem hommikune käivitamine aga toimus 18 külmakraadi juures. Seda on tükk maad vähem kui aasta-paar varem nähtud 30-32 miinuskraadi.
Rahvatarkus ütleb, et valmistuda tuleb halvimaks. Ehk siis auto aku pealt koonerdada ei tasu. Kui juba eelmisel talvel oli karmimatel hommikutel probleeme, siis tuleb kindlaks teha, milles asi. Oli aku lihtsalt tühi, kuna sõideti lühikesi otsi ja kasutati palju elektritarbijaid, või on vooluallikas ise vanadusest väsinud. Siis tuleb kas uus aku hankida või sõitmisharjumusi muuta. Viivitada ei maksa. Mitu aastat on olnud talv leebe ja seetõttu akude müük tagasihoidlik. Autopoed hoiatavad, et kui juhtumisi tuleb kõvem pakane, siis tahavad kõik akud, mis eelmisel soojal aastal veel käisid, välja vahetada ja valik võib poodides kokku kuivada.
Mõtle sõidud hästi läbi
“Kahe-kolmekilomeetriste sutsakatega liikumine on kõige halvem asi, mida autole teha. Mootor ei saavuta töötemperatuuri ning niiskus ei kuiva ära,” öeldi Möller Auto Virus. Ka akut ei jõuta laadida ning sealt pole probleemideni pikk maa. Korra nädalas peaks ikka pikema sõidu tegema. “Aga kes ei tee, sellel ka ei juhtu. Sõita ilma vajaduseta talvistel libedatel teedel lihtsalt aku laadimiseks tähendab, et võite suurema tõenäosusega avariisse sattuda,” ütles sõiduõpetaja Tõnis Mägi. Nii et talvel tasuks sõita vaid asja pärast ja lühemad jupid läbida kondimootori jõul. Aeg-ajalt peaks lühikeste otste sõitjad akut järele laadima. Aga enamikul kortermajade inimestel napib selleks võimalusi.
Lühikeste sutsakate sõitmisel võib tekkida veel üks häiriv kõrvalnähe. Nimelt karterituulutuse umbeminek. Siis on surve karteris ja õli murrab läbi tihendite. “Autoga, mis sõidab pikemaid maid, juhtub seda harva, sest niiskus jõuab välja aurustuda, aga lühikeste otste puhul võib veetilk külmuda ja tekitada palju probleeme,” öeldi Möller Autos.
Teine mure, millega peaaegu kõik autoomanikud kokku on puutunud, on kinni külmunud ukselukud ja -tihendid. Lumi sulab sooja auto peal ja vesi poeb igasse prakku ning seejärel külmub. “Ukselukud ja lukumehhanism tasuks enne talve üle määrida ning kõik kummitihendid spetsiaalvahendiga töödelda,” soovitati Möller Auto Virus. Kui aga ikka avastate, et uks kinni külmunud on, siis viimane asi, mida teha, on jõudu kasutada. Mehhanismi ja lingi külmumise puhul aitab lukusula, mis ei peaks olema mitte autos, nagu pahatihti juhtub, vaid autoomaniku jopetaskus. Tihenditega on olukord keerulisem. Mine sa võta kinni, kust kohast just kinni külmunud on, ning terve ukse soojendamine kuumaveekoti või juuksefööniga on tülikas ja aeganõudev. Nii et parem oleks nii palju kui võimalik seda probleemi ennetada.
Näe ja ole nähtav
Paratamatult tuleb talveperioodil teha palju sõite ka pimedas või muidu halva nähtavuse oludes. Seega peaksid tuled olema korras ja õigesti reguleeritud. Kahjuks aga kohtab ka nüüd tuisustel aegadel pahatihti mittekorras tuledega autosid. Tänapäeval, kui auto on tarbeese, on püütud kõike automatiseerida ja paljudel autodel on olemas päevatuled, mille puhul tagatuled ei põle. Nii et tasuks halva nähtavuse korral valida selline tulekombinatsioon, et ka tagumised gabariidituled põleks. See aga ei tähenda udutulede kasutamist igas olukorras. Nende korrektne kasutamine on politseil mitu aastat olnud kõrgendatud tähelepanu all ning Ida prefektuurist kinnitati, et silmi ei suleta sellise rikkumise puhul ka sel aastal.
Samuti juhib politsei tähelepanu sellele, et enne sõidu alustamist peaks juht puhastama autoklaasid ja -tuled. Reaalsus näitab, et pisikesest pilust piiluvaid tankiste on liikluses ikkagi hulgi. Ent olematu vaateväljaga näete ainult enda ette, kõrvale aga mitte. Liiklus aga tähendab ristmikke, ummisjalu tormavaid jalakäijaid ja mida kõike veel ohtlikku, mis korraliku vaateväljata juhile märkamatuks jäävad.
Väljast aitavad klaasid puhtaks teha kaabits ja hari. Kojameestega tuleks olla pigem ettevaatlik ja kasutada neid vaid siis, kui need pole klaasi külge külmunud. Ja otse loomulikult peab klaasipuhastusvedelik külmakindel olema. “Just paari miinuskraadiga, kui teed on soolalobjakased, kattub esiklaas mustusega ning siis on abi kojameestest ja talvisest klaasipuhastusvedelikust,” kinnitati politseist.
Seest on klaasi puhastamine keerulisem
Peaaegu kõik autojuhid on kokku puutunud seest uduste või jäätunud klaasidega, millega võidelda on pärist tülikas. Kaabits, mis on tõhus tööriist kumeral pinnal, tõmbab klaasi seesmisel nõgusal pinnal jäässe vaid kitsaid triipe. Seega tasub niiskusele sõda kuulutada juba eos. Siin on taas küsimus paljuski lühikestes sõitudes. Paratamatult kannate jalgade ja riietega autosalongi niiskust ning see kontsentreerub kõige jahedamale pinnale ehk autoklaasidele. Nii et autot tuleb kuivatada seest igal võimalikul meetodil. Head on jalgade kummimatid, kust saab vee ja jää lihtsalt välja valada. Tekstiilmatte peaks aeg-ajalt rippuvas asendis kuivatama. Vana trikk mattide alla pandud ajalehtedega on ka päris tõhus, kui muidugi ei unustata neid märjaks saamisel vahetada. Tõhus salongiõhu kuivataja on ka sisselülitatud konditsioneer, mis sest, et talvel puudub vajadus sõitjateruumi jahutada. Ja loomulikult pikemad sõidud, et niiskus jõuaks soojas salongis aurustuda ja välja ventileeruda.
Mõnes autopoes on müügil ka niiskust imava vahendiga täidetud padjad, mida aeg-ajalt tuleb soojas toas kuivatada. Müüakse ka vahendeid, mis takistavad udu tekkimist autoklaasi siseküljele. Odav ja tõhus vahend on aga auto tuulutamine pärast sõitu. Ehk siis pärast auto parkimist avage mõneks minutiks uksed, kuniks sise- ja välistemperatuur on ühtlustunud. Muidugi tasub seda teha vaid siis, kui tuisk uut lund ja vett salongi ei kanna. Nii on klaaside seest uduseks või jäässe minek vähem tõenäoline.
Politsei omalt poolt rõhutab, et talvel tuleks sõitudeks varuda aega ning kiirus peaks vastama juhi võimetele ja teeoludele. Ja kindlasti peaksid autoklaasid olema puhtad ning auto tuled korras. Autoremontijad rõhutavad, et sõita tasuks pigem pikemaid vahemaid. Juhtide koolitajad aga paluvad meelde jätta, et õnnetused juhtuvad vaid sõitvate, mitte seisvate autodega. Nii et alati tuleks enne rooli minekut küsida, kas ikka on vaja sõita või saab jalgsi või ühissõidukiga sama edukalt hakkama.


title: Pannjärvel saab juba suusatada

maintext:
Pannjärvel saab juba suusatada
5. november 2016
Tänu maha sadanud lumele saab juba suusatada Pannjärvel ja mõne päeva pärast ka Mäetagusel, kus suusaradade tegemist segab veel jooksumaraton.
“Juba suusatavad,” vastas Alutaguse puhke- ja spordikeskuse juht Tarmo Kollo küsimusele, millal Pannjärvel suusatada saab.
Sõideti juba eelmise lumega
Suusatajad pole sel hooajal aga Pannjärvel kaugelt mitte esimesed: juba varem sadanud peotäiel käis suusatamine täie hooga, ehkki lumi oli siis lühikest aega nii märg, et rada pressima ei hakatud.
Nüüd on olukord aga palju parem ning juba neljapäeva hommikul sai rada pressitud nii 2,4 kui 3 kilomeetri pikkusel rajal. “Kui nüüd öösel külmetab, siis saavad rajapõhjad head ja tugevad,” lubas Kollo.
Ehkki ilm on sedajagu külm, et lumi ei sula, pole külmakraadid piisavad, et taevast langevale lumele lisaks tasuks ka kunstlund toota. “Mis me sest veest ikka läbi kahuri laseme, lund tuleb sellise kraadi juures vähe,” rääkis Kollo, miks lumemasinad veel seisavad ja taevast lisa oodatakse.
Selleks, et jõuda klassikajälje pressimiseni, peaks lund olema umbes 15 sentimeetrit praeguse kümne asemel. Klassikalises stiilis suusatamise vastu tuntakse aga ka vähem huvi, mistõttu pole selle sissepressimine esimese tähtsusega.
Ka teised pikemad rajad vajavad veel lumelisa. Samas on lumikate Pannjärvel Kollo kinnitusel üsna ühtlane ka metsas, samal ajal kui põllud on piirkonnas paljamad.
Ehitus veel pooleli
Mäetaguse terviseradade eest hoolitsev Ainar Saatman kinnitas, et tema on radade tegemiseks valmis juba sellest ajast peale, kui lund esimest korda tuli, kuid rajad peavad ootama seni, kui mõisa ja kooli juures toimuvate ehitustöödega jõutakse niikaugele, et pinnasetööd lõpevad.
“Praegu on meil rada üles kaevatud ja ei pääsegi masinatega ligi,” tõdes Saatman. Küll aga loodetakse veel laupäeval ehituse vaegtööd lõpetada ja pinnas ära siluda, nii et pääseks tehnikaga ligi ning saaks masinaga raja sisse pressida.
Seal, kus on rollerirada, tuleb nädala lõpus aga lund sootuks lükkama hakata, sest seal toimuvad naiste maraton ja meeste kestusjooks, mistõttu raja tegemine sinna ei tule nädalavahetusel kõne allagi. “Ega asfaldil ole lund ka veel piisavalt,” lisas ta.
Kiviõli seikluskeskus pole oma lumekahureid veel tööle pannud, sest külma pole piisavalt. Lumetootmine väikese miinuse juures pole liiga efektiivne. Kuna tootmine on kallis, peaks olema kindel, et külm jääb püsima. “Võtame otsuse lume tootmise kohta vastu nädalavahetusel,” ütles seikluskeskuse juht Janek Maar.


maintext:
Põlised maatõud kestavad tänu entusiastidele
8. november 2016
Eesti hobusekasvatajate seltsi juhatuse liige Ennu Tšernjavski on Lahemaal Aaviku talus juba kümme aastat eesti raskeveohobuseid kasvatanud ja poole sellest ajast püüdnud neile töötegemiseks mõeldud loomadele töö tegemise võimalusi otsida.
Kaks aastat tagasi pidasid raskeveohobuste kasvatajad Kiiklas plaani, kuidas tööhobustele tööd leida. Oli Lahemaa rahvuspargi kaitsekorralduskava koostamise aeg ja hobuseomanikel suur lootus, et hobutöö sellesse pärandkultuuri osana sisse kirjutatakse. Mis sellest lootusest saanud on?
Servapidi on raskeveohobune sinna kavasse sisse kirjutatud küll, aga keskkonda, et see ka toimima hakkaks, tuleb alles looma asuda. Küsimus on selles, et praegu käib metsavarumine riigimetsas vähempakkumistega. Hinnad on konkurentsipõhiselt nii alla aetud, et sellega ei ole võimalik konkureerida. Hobune teeb harvendusraies 5-7 tihumeetrit päevas − pigem isegi ruumi kui tihumeetrit, rohkem inimene ei suuda. Ja kui praegu on kokkuveohind aetud alla kolme euro, teeb see paremal juhul kokku 21 eurot − selle pealt ei maksa riigile makse ega inimesele palka.
Aga kaitsealadel peakski olema põhiline mitte puidu väärtus, vaid just see muu väärtus: et meil ei oleks metsas neid suuri paralleelkraavitusi, mis kokkuveost sinna lõpuks järele jäävad, et maastik oleks hoitud. Ma üritan nüüd siiasamasse lähedale, kus on tallamisele väga õrnad pohla-samblikumännikud, saada hobust tööd tegema.
On see teie hobustele ainuke võimalus tööd teha?
Vankriga nad ikka natuke sõidavad, viimased paar aastat on kodutalu sanitaarraied hobustega tehtud, seda on talvel ehk neli päeva kuus. Selle töö jaoks peab lumi maas olema, sest need riistad, mida ma hobuste jaoks teinud olen, on talvetööriistad.
Ühele hobusele ehk veel jupikaupa tegevust leiaks, aga teil on neid ju märksa rohkem.
Viisteist: üksteist mära, kolm täkku ja üks ruun. Kõige noorem mära on eelmisel aastal sündinud, sel aastal ei sündinud ühtegi. Kari läheb liiga suureks, vahepeal tuleb plaani pidada, mida nendega peale hakata.
Kas neid siis müüa ei saa?
Vahepeal ostsid soomlased meilt üsna intensiivselt, praegu ostjaid eriti pole. Hea korraliku hobuse hind peaks ikka kolme tuhande euro kanti olema, aga praegu üritatakse mingisuguse X-paaritusega järglasi saada ja müüakse neid kuuesajaga.
Mina pole ühtegi hobust müünud, aga mul on ka teine eesmärk; tahan teha valiku, millise põhikarjaga edasi lähen. Selge, et pooli märasid ma endale ei jätaks, aga täna ei ole müügivõimalust. Päris kingitusi ka ei tahaks teha ja päris igaühele müüa ka mitte. Nad on mul ikkagi oma loomad, kellega on side tekkinud.
Teie karjas on ka kogu tõu ainuke musta värvi hobune.
Rohkem neid ei ole, jah, ei Eestis ega Soomes; Etna on ainuke. Enne teda olid viimased mustad Kaljuranna kolhoosis Rebase Mardil. Etna on meie Ettori järglane, ema oli tal ka hästi tume. Üks Ettori järglane on mul veel suhteliselt tume, aga mitte must.
Olete põline lahemaalane?
Olen siin sündinud ja enamjagu aega ka elanud. Aaviku talu on esmamainitud 1700. aastate lõpus, siit on pärit mu emapoolne vanaema. Vanaisa oli kolhoosis tallimees, kuni hobused traktoriga konkurentsis veel vastu pidasid. Eks ma vahepeal käisin siit ära ka, elasin viisteist aastat linnas, aga kui kaheksakümnendate aastate keskel talu taastama hakkasime, kolisime päriselt tagasi.
Mismoodi see talu uus algus välja nägi?
Alguses olid meil pullid. Üheksakümnendate aastate keskel viisime nad Tallinna lihakombinaati, aga raha nende eest ei saanudki. Selline segane aeg oli. Soomlastest jahimehed, kes siin liikusid, rääkisid, et hakaku me metsaga tegelema. Kusagilt pidi ju kapital tulema, et uued pullid osta. Pullideni me enam küll ei jõudnudki, aga mets jäi. Läksin Sylvesteri (endine metsatööstuskontsern − K.K.) tööle, mõne aja pärast müüdi see Stora Ensole maha ja aastake hiljem tehti osakondade juhatajatele ettepanek osakond välja osta. Nüüd olemegi koos vanema pojaga Sylvester Kuusalu omanikud, tegeleme metsa ülestöötamise ja väljaveoga, põhipartner on Stora Enso, üht-teist teeme ka metsaühistutele.
Ja siis tulid uute pullide asemel hoopis hobused?
Mõtlesin, mis loomad võtta. Lihaloom on sul kaks aastat − ja siis on ta läinud. Aga hobune peab 25 aastat raudselt vastu, nii et ta on ikka lemmikloom ka, mitte ainult põllumajandusloom.
Esimesed hobused tulid mulle Ida-Virumaalt Atsalama külast Rene Tarumi tallist, kaks tükki korraga. Läksin sinna küll ainult Ettorit tooma, aga olin parasjagu teel sinna, kui Rene helistas ja ütles, et kuule, võta teine ka, neil on seltsim olla. Nii see läks.
Järgmisena tõin Vitsikust Andres Supi käest kaks noort mära, siis Kiiklast Hannes Kivililt veel ühe. Need olid esimesed hobused. Eleegia oli esimene mära, kellelt järglasi saime. Tema on ka Supi karjast pärit, aga jõudis juba Eesti peal ringelda, mina tõin ta Märjamaa kandist ära.
Siis tõid soomlased ühe seal sündinud mära siia paaritada. Pärast viisid Soome tagasi, aga mulle hakkas see mära nii meeldima, et hiljem ostsin ta koos varsaga ära. No ja ülejäänud kari on juba mu oma hobuste järglased.
Esimesed viis aastat sai ise õpitud, teised viis aastat olen üritanud hobuseid õpetada, järgmised viis on kõige keerulisemad: tuleb hobustele töö leida.
Hobusekasvatus on kallis hobi; kui müügist tulu ei tule…
Ega see tall, jah, midagi tagasi anna. Aga meil on ju metsaettevõte, see aitab ülal pidada.
Ohustatud tõugude kasvatamise eest makstakse ju toetust ka.
See toetus on ühe puhtatõulise hobuse kohta umbes 200 eurot aastas, ristandid ei saa midagi. Üks mu hobune toetust ei saa, kuna ta vanaema oli vale täkuga paaritatud. Nii et kokku saan 14 hobuse kohta vähem kui 3000 eurot aastas. Elektrikulu ikka aitab katta (naerab).
Tegelikult on see liiga väike summa, sest ohustatud tõuga peaks tegema uuringuid ja selleks raha ei jätku. Kindlasti peab siin mingeid muudatusi tulema, see probleem on ka lammaste ja lihaloomade tõuaretajatel.
Kui palju Eestis raskeveohobuseid ja nende kasvatajaid praegu on?
Raskeveohobuste haruseltsis on üle 30 kasvataja, tõuraamatus on 362 hobust, neist 70 Soomes. Ülejäänutest sada on Andres Supi karjas. Suuremad kasvatajad ongi Ida-Virumaal; Pärnu poole on ka mõned ja Lõuna-Eestis on üks paarikümne loomaga tall.
Vähehaaval tuleb huvilisi juurde ka. Kevadel, kui meil haruseltsi koosolek oli, hakkasid kaks Ida-Viru noort vene tüdrukut liikmeks. Siin meie kandis on ka üks noormees, kes tahab tegelda.
Viimastel aastatel hobuste arv langenud ei ole, madalseis oli 2000. aasta kandis, kui neid oli ainult 108. Aga me oleme Supi Andrese ja Tarumi Renega üheealised mehed, kõik pensionieas. Kui need suuremate karjade pidajad kõrvale astuvad, mis siis saab? Kes võtaks Andrese sajapealise karja üle? See on ju tohutu töö, ja kui väljavaated on peaaegu olematud…
Kuidas naaberriikides nende väljavaadetega on?
Öeldakse, et Rootsis pidi metsas miljon tihumeetrit hobustega välja toodama. Seal on aastane raiemaht muidugi ka 80-100 miljonit. Meie seltsi liige Tiina Nieminen teeb hobustega nii metsatöid kui keskkonnaalseid töid parkides, tänu toetustele maksab üks töötund 45 eurot. Ja ta ise ütleb, et elab sellega ära.
Meil üks mees Raplamaal üritab, tal on muruniitmiseks mingi leping. Hobune veab ja taga on bensiinimootoriga niiduk. Selliseid võimalusi on, aga neid tuleb otsida. Kui oleks mingi tegevustoetus, see innustaks inimesi rohkem võimalusi otsima. Kui palju inimesi saaks niimoodi metsas tööd − kaitsealadel just, hooldus- ja harvendusraietel. Kuni seda võimalust ei ole, pole mõtet hobustele uusi järglasi tahta.
Mida raskeveohobune veel teha saaks?
Ratsutamiseks ta eriti ei sobi, ta on ikka tööloom. Ma ise küll muldan oma kartuli hobusega, aga suurtel pindadel ei püsi hobune konkurentsis. Põllumajandus on meil puhtalt toetuste peale üles ehitatud − miks peaks riik toetama tegevust, mis talle kiiresti tagasi ei anna? Aga mets on isemajandav sektor, seal võiks hobune olla.
See on äärmiselt lokaalne tegevus, ei saa minna kaugele tegema. Hobuse päevased mahud on nii väiksed, et päev läheks kole pikaks. Metsamasinate tööpiirkond on sada kilomeetrit, selles raadiuses peaks väike firma töö kätte saama; kaugemale minnes ei tule enam ots otsaga kokku. Hobuse tööpiirkond on kuni kümme kilomeetrit, see on küll üsna meelevaldne hinnang, pigem võiks öelda kuni üks tund. Et kodust minnes oleksid tunniga metsas.
Hobutööga riigihangetel osaleda oleks ilmselt üsna lootusetu ettevõtmine.
RMK-l (riigimetsa majandamise keskus − K.K.) on oma keskkonnaosakond, just seal peaks ka teistsugustele võimalustele mõtlema. See hangete asi on kokkulepete küsimus; seadust saab ju muuta, kui vajadus tekib. Õnneks on Lahemaal praegu niisugused entusiastid nagu Artur Talvik ja Marti Hääl − need mehed on asja tõsiselt ajama hakanud. Ma usun küll, et see tuleb. Just kaitseala annab võimaluse, päris majandusmetsades konkureerimine ei ole praegu teema. Aga tulla saab see võimalus ainult läbi riigimetsa, sest 70% Eesti metsast on RMK hallata. Mingi pisike talu võib ju mida iganes välja mõelda ja oma metsas teha, aga kusagile kaugemale see mõte ja tegu ei jõua.
Kõik masinad muutuvad aina suuremaks. Kui ma üheksakümnendate aastate alguses alustasin, olid metsatööl põhiliselt 8-10tonnised masinad; praegu on 20tonnised ja ega väiksemaid enam eriti tehtagi.
Muide, jaapanlased õpetavad Stora Ensot, kuidas kokku koguda väikseid koguseid materjale. Ei pea olema alati suur lank, et võtad prauh 10-11 hektarit metsa maha.
Ega vist hobutööriistugi enam väga saada ole?
Neilt saab, kes ise teevad. Minul pole vanaisa tallist midagi järel, kõik on tulnud ise teha või otsida. Range näiteks käin Lätist toomas, seal üks väga hea mees teeb tellimise peale. Venemaal tehakse ka range, aga see kvaliteet ei kõlba kusagile: kasutatakse vilti, kuhu koi sisse läheb, ja varsti pudeneb kõik laiali. Lätlane paneb ikka nahka.
Lookrakendist võib-olla peamegi loobuma, sedelgarakendile üle minema − need on kiiremini tehtavad. Suulisi pole raskeveohobusele kusagilt võtta − tal on nii laiad lõuad, et nii laiu suulisi ei tehtagi.
Vankritega on oma lugu, ma pole näinud rattameistrit, kes kodaratega rattaid teeks. Eriti tagumisi, mis suuremad on, esimesi veel kuidagi leiab. Üks korralik hobuserakend maksab üle tuhande euro. Ja neid riistu, mida hobusele järele panna, pole ka juba ammu toodetud, igaüks proovib ise midagi ehitada.
Kuidas see raskeveohobusele mõjub, kui ta üldse tööd teha ei saa?
Eesti hobuse põhiline häda on laminiit ehk kabjanahapõletik. Mass on ju suur ja kui ta ainult sööb, siis mass aina kasvab. Ja kui siis põletiku sisse lööb… see ei ole ravitav. Kui liikumine tekitab hobusele valu, siis ta ei ole koostööaldis, sa ei saa teda kasutada. Selleks ongi vaja geneetilist uuringut − mida on vaja teha, võib-olla peame söötmisrežiimi muutma või teisi mineraale andma.
Kas eesti raskeveohobune jääb tõuna kestma?
Ma loodan. Tööd hobustele Eestis on, hobuseid selle töö jaoks on ka − tuleb nad omavahel kokku viia ja sellele kooslusele seadusandlik raamistik luua. Et asi muutuks hobusemehele lihtsaks: ma olen valmis seda tööd tegema ja see töö on kohapeal võtta.
Eelmisel aastal tegime Oandul RMK egiidi all metsaveo teemapäeva. Tänavu oleks vaja juba reaalset tööd näidata; teha selline päev, kuhu kutsuda tegelikud otsustajad, et nad saaksid ise hobust ja metsatööd katsuda. Praegu on selline sulamoment, kui seekord tulemus tulemata jääb, siis järgmine kaitsekorralduskava tehakse alles kümne aasta pärast.


maintext:
Prokurör küsis kohtu all olevale arstile tingimisi vangistust
17. november 2016
Eile Viru maakohtus lõppenud protsessil, kus prokuratuur süüdistas arst Igor Gorjatšjovi patsiendi surma põhjustamises ettevaatamatusest, küsis prokurör kohtualusele kahe aasta pikkust vangistust tingimisi.
Kriminaalsüüdistus sai alguse 2012. aasta 24. novembri õhtul Ida-Viru keskhaigla EMOs aset leidnud juhtumist, kui kiirabi tõi sinna sillamäelase Valeri (42).
Kiiresti haiglasse ja kiiresti koju
Väljakutsele reageerinud kiirabibrigaad tuvastas patsiendil madala vererõhu, kahvatu jume ja muud haigussümptomid. Äsja oli Valeri korraks kaotanud teadvuse. Voodil lamanud mees kaebas kõhuvalu ning läbivaatus tekitas kiirabibrigaadis kahtluse, et soolestikus on verd. Mees viidi kiiresti haiglasse.
Umbes 12 tundi hiljem, 25. novembri varahommikul tuli samal brigaadil sõita jälle samasse Sillamäe Tškalovi tänava majja ning suur oli meedikute üllatus, kui nad leidsid samast korterist eest taas voodil lebava Valeri. Selgus, et EMOs valvel olnud arst Igor Gorjatšjov (39) oli õhtul haiglasse toodud patsiendi kodusele ravile saatnud, diagnoosides tal soolenakkuse. Mehe seisund oli väga raske ning sõit läks taas EMOsse. Kuigi Valerile tehti haiglas operatsioon (kaksteistsõrmiksooles avastati arteriaalne verejooks), tema elu päästa ei õnnestunud.
Pärast Valeri surma pöördusid tema omaksed tervishoiuteenuste kvaliteedi ekspertkomisjoni poole juhtumile hinnangu saamiseks. Kui komisjon tuvastas, et arsti tegevuses ilmnes vigu, andsid lähedased asjale ametliku käigu ja pöördusid politseisse. Lahang tegi kindlaks, et Valeri suri kaksteistsõrmiksoole haavandist tekkinud sisemise verejooksu tõttu, kuid arst seda õigel ajal ei tuvastanud.
Gorjatšjov sai süüdistuse surma põhjustamises ettevaatamatusest ning teine paragrahv näeb ette vastutust tegevusetuse eest.
Kohtuprotsessi alates tegi avalduse ka Eesti arstide liit, kes taunis meedikute karistamist kriminaalkorras.
“Arstid peavad ravitöös paratamatult võtma riske, otsuste tegemiseks on sageli vähe aega ja eksimisvõimalus on suur,” sõnastas Postimehele arstide liidu seisukoha peasekretär Katrin Rehemaa. “Arstlik viga ei tohiks kaasa tuua kriminaalkaristust, kui just ei ole tegemist patsiendi tahtliku kahjustamisega.”
Diagnostilise vea eest kriminaalvastutusele võtmine ei ole Rehemaa sõnul Euroopas tavapärane. “Üldse ei eksi ainult selline arst, kes patsiente ei ravi.”
Prokurör: eesmärk on inimese õiguste kaitse
Eile kohtus esinenud Viru ringkonnaprokurör Olga Dorogan oli teist meelt ning ütles, et elu ja tervis on õigushüved, mis on tagatud põhiseadusega. “Igaühel on õigus elule. See õigus on tagatud põhiseadusega. Seega on riigil kohustus tagada inimeste õiguste igakülgne ja täielik kaitse. Seetõttu leian, et on vaja karistusõiguslikku sekkumist ka nendel juhtudel, kui arst on põhiseadusega tagatud õigusi rikkunud. Kui arst on ettevaatamatusest pannud toime oma kohustuse rikkumise, mis viis patsiendi surmani, siis peaks olema võimalik tema vastutusele võtmine kriminaalkorras. Eesmärk ei ole kriminaalkorras karistamine kui selline, vaid õigusriigi prioriteet peab olema isiku põhiõiguste kaitse,” sõnas ta.
Prokurör ütles, et kuigi see on spetsiifiline kriminaalasi, sai menetluse käigus selgeks, et tegemist oli arstliku veaga, seda kinnitasid tema sõnul nii 12 asjatundjast koosnev tervishoiuteenuste kvaliteedi ekspertkomisjon kui ka kriminaalmenetlusse kaasatud eksperdid − Tartu ülikooli kliinikumi kirurgid.
Prokurör palus Igor Gorjatšov süüdi mõista ning määrata talle kahe aasta pikkune tingimisi vangistus kolme aasta pikkuse katseajaga, mille vältel ta allutatakse käitumiskontrollile. Samuti soovib süüdistaja lisakaristusena keelata Gorjatšjovil kolm aastat arstina töötada. Lisaks palus prokurör rahuldada arsti vastu esitatud tsiviilhagi ligi 50 000 euro ulatuses, millest 35 000 on moraalne kahjutasu.
Gorjatšovi kaitsja, vandeadvokaat Jüri Leppik palus oma kaitsealuse õigeksmõistmist süü tõendamatuse tõttu. Leppiku sõnul sai Valeri 25. novembril, kui ta uuesti haiglasse toodi, nõuetekohast abi, kuigi lõpuks suri. Leppiku väitel pole kuidagi tõendatud, et eelmisel päeval pani arst vale diagnoosi ega teinud vajalikke protseduure ning et just seetõttu saabus surm. Samuti seadis ta kahtluse alla ekspertiisiakti, kuna seal ei figureeri üks arst, kelle prokurör oli oma määrusega eksperdiks kinnitanud.
Gorjatšjov palus oma lõppsõnas kohut lahendada asi objektiivselt ja arvestada asjaolu, et surm saabus pärast seda, kui patsiendile oli tehtud operatsioon, ning et ekspertide hinnangul välistas nii ränk arteriaalne verejooks tema ellujäämise.
Kohus teeb oma otsuse teatavaks 29. detsembril.


title: Vorõ v zakone

maintext:
Vorõ v zakone
16. november 2016
Ma ei ole vanglaslängi spetsialist, kuid otsemõistes tundub see artiklile parim pealkiri. Vor v zakone on oma algses tähenduses isegi ehk mõneti auväärne või robinhoodilik. Ühiskonnas on alati kuritegeliku meelelaadiga isikuid, kelle käitumine ja põhimõtted ei ole sallitavad, ja nendega toimetulekuks tuleb ressursse kulutada. Vor-v-zakone-põhimõtted ohjeldasid kriminaalset maailma ja ühiskonnal oli kriminaalset elementi ehk kergem taluda.
Praegu on võimalik näha olukorda, kus seaduslikul alusel üritatakse röövida tervet kogukonda. Teisiti ei saa ma suhtuda olukorda, kus Jõhvi vallavolikogu otsustas loobuda pikalt planeeritud ühinemisest Kohtla, Kohtla-Nõmme ja Toila vallaga ning seega keelduda ka ühinemistoetusest. See, et Toila vald ei ole nõus üksinda Jõhviga liituma, oli teada ammu enne volikogu istungit. Ühinemistoetuse määr omavalitsuse miinimumsuuruse kriteeriumile vastavale omavalitsusele on 100 eurot ühinenud omavalitsuse elaniku kohta. Ühinemistoetuse minimaalne suurus on 300 000 eurot ja maksimaalne suurus 800 000 eurot ühe omavalitsuse kohta. Ühekordse boonusena makstakse lisaks veel 500 000 eurot omavalitsusele, kus ühinemise tulemusena elab vähemalt 11 000 elanikku või ühinemine hõlmab tervet maakonda.
Jõhvi valla puhul käib jutt summast 800 000 eurot + 500 000. Liitumisläbirääkimistel otsustati laekuv toetus investeerida liituvate valdade territooriumidel inimeste arvu järgi. Toila valla majanduskomisjon arutas seda küsimust juba septembris ning otsustati teha volikogule ettepanek investeerida see raha tänavavalgustuse energiasäästlikumaks muutmiseks, mis annaks võimaluse asumite valgustamiseks öö läbi, mitte ainult õhtuste ja hommikutundide ajal. Selline otsus lisaks oma elanikele mugavust ja turvatunnet ning toetaks turismi. Kohtla vald on planeerinud parandada valla teede olukorda. Kohtla-Nõmme kavatseb kasutada toetust omafinantseeringuna EASi investeeringuprojektide puhul, mis tagaks kokkuhoidu tulevikus.
Jõhvi saaks laekuva toetuse eest aidata sarnaselt eelmisel aastal toetatud kortermajade parklate remondiga kortermajadel fassaade rekonstrueerida. Kui arvestada, et Jõhvi toetaks ühe 45 korteriga maja fassaadi soojustamist ligikaudse eelarvega 100 000 eurot 20% ulatuses, siis oleks võimalik korda teha 40 maja kokku 1800 korteriga, kus võiksid elada pooled Jõhvi elanikud. Samuti saaks selle raha eest teha korda Jõhvi pargi, rekonstrueerida staadioni või teha muid vajalikke investeeringuid.
Kindlasti ei seisne omavalitsuste liitumise mõte ainult liitumistoetustes. Kuna asjaajamine ja juhtimine on viimase 25 aasta jooksul muutunud mitu korda efektiivsemaks, info liikumine kiiremaks ning iseseisvumisjärgsed reformid on lõppenud, ei ole mitte mingit vajadust lähedal asuva valla- või linnavalitsuse järele. Liikumisvõimalused on oluliselt kasvanud ning inimesed käivad kodust järjest kaugemal koolis ja tööl. Ettevõtted on samasuguste muutuste tõttu juba aastaid viinud läbi restruktureerimisi, konsolideerimisi ning ühinenud ühe juhtimise alla. Omavalitsused on sellest protsessist oluliselt maha jäänud ning nüüd tuleks juhtimiskulude kokkuhoid otsustavalt enda kasuks pöörata. Seetõttu ei ole ma valmis ka uskuma, et riigi vastne valitsus peataks haldusreformi. Haldusreformi piirkondliku komisjoni hinnangul tuleks Jõhvi senistel liitumiskõnelustel osalenud valdadega vajaduse korral sundliita.
Liitumise vastased kaitsevad ennast väitega, et ei ole piisavalt analüüsitud kõike aspekte. Mina ei püüaks liitumisest leida mingeid otseseid tuluallikaid. Liitumine on ilmselge maailmavaateline küsimus: kas me tahame liikuda edasi, kasvada, saada uusi kogemusi, suurendada eelarvet või jääda paigale − sinna, kus oleme praegu. Väide, et Jõhvi on investeerinud teedesse suuri summasid ja teised omavalitsused mitu korda vähem ning sellega tekib lisakoormus, on eksitav. Jõhvi on investeerinud riiklikku raha ennekõike transiitteedesse, mis teenindavad teiste omavalitsuste elanikke. Ja väikevaldade liiklustihedus on sedavõrd väike, et puudubki vajadus enamateks investeeringuteks.
Meie kontekstis tähendaks vor v zakone inimest, kes võib jätta teised täiesti seaduslikult ilma lisarahast ning -hüvedest. Tundub, et lisaks lühinägelikkusele on tegemist ka tavalise võimuihaga. Või siis sooviga võimu põlistada majanduslikest huvidest lähtudes. Seob ju liitumisele vastu olevaid saadikuid nii mõnigi kahtlane episood: vallavara omastamise kahtlustus, kahtlaste pakkidega tegelemine omavalitsuse töötajana või korruptsioonikahtluse all olnud ettevõtte juhtimine. Selle asemel et takistada Jõhvit arenemast, oleks väärikas sellise tausta puhul volikogust üldse taanduda. Jõhvi vallavolikogu opositsioonisaadikute ettepanekul on liitumisküsimus planeeritud uuesti 17. novembri volikogu istungiks.


title: Põhjarannik reedel, 18. novembril

maintext:
Põhjarannik reedel, 18. novembril
18. november 2016
* Kui Püssi külje all olev Roodu aiandusühistu on juba paar aastat püüdnud leida lahendust ootamatult aiamaid rünnanud liigvee vastu, siis üleliigse veega on nüüd hädas ka aiandusühistust linnulennult mitte kaugele jäävad eramud, mille hoovid on vett täis. Eriti teravaks on probleem läinud selle aasta suurte vihmasadudega, millele nüüd lisandub veel lumesulamisvesi, mis tungib keldritesse.
* Läinud nädalal Kohtla, Kohtla-Nõmme ja Toila vallas toimunud rahvaküsitlustel osales küll vaid väike osa valdade elanikest, ent enamik neist kiitis valdade ühinemise heaks. Toila vallavolikogu esimehe Roland Peetsi sõnul on need kolm valda kultuuriliselt väga lähedased ja sellest kooslusest võib saada üks normaalne vald, kus suudetakse ka suuremaid asju teha.
* Mick Pedaja uue loo “Home” meditatiivne video võeti üles Narvas postapokalüptilisena näivas, täielikult inimtühjas Kreenholmi kvartalis. Režissöör Sander Allikmäe mõtleb, et peaks siin ka tulevikus filmima − tegu on huvitava arhitektuuriga ja siinsed vanad majad on väga lahedad.


maintext:
Riigikogu liige peaks tööga ise hakkama saama
30. november 2016
Riigikogu liikmetele abide palkamise mõte ei ole esile kerkinud esimest korda. Teema oli esil ka umbes kümme aastat tagasi, kuid siis tõmbas sellele kriipsu peale masu ja vajadus riigieelarve kulusid kärpida.
Olin abide palkamise mõtte vastu toona ja olen ka nüüd, sest meie praeguse kultuuri juures tähendaks see mitte niivõrd sisulisi, kuivõrd erakonnapoliitilisi ametikohti ehk toiduahela laienemist. Moraalselt saaks sellist sammu õigustada üksnes siis, kui erakondade ülemäärast rahastamist riigieelarvest jõuliselt koomale tõmmatakse.
Probleemid riigikogu liikmete toetamise ja riigikogu rolliga on samas siiski teravad. Sedamööda, kuidas on Eestis tugevnenud täitevvõim ja erakonnad, on riigikogu roll jäänud järk-järgult nõrgemaks. Kui püüda seda probleemi lahendada raha abil, siis tuleks alustada olemasoleva raha paremast kasutamisest. Üksnes mainet kahjustavate kuluhüvitiste olulise kärpimise arvelt on võimalik tugevdada nii riigikogu komisjonide kui fraktsioonide abipersonali.
Loodan, et Eerik-Niiles Kross ei mõelnud oma ettepanekut tehes sellele, kuidas leida uus töö inimestele, kes Reformierakonna valitsusest välja langemisega senise parteitöö kaotavad. Minu teada tiirles Krossi mõte riigikogu kuluaarides juba hulk aega enne Rõivase valitsuse langemist.
Muuseas olen ühte ligilähedast poliitnõunike ümbermehitamist riigikogu juurde juba näinud. See juhtus siis, kui Juhan Partsi valitsus 2005. aastal langes. Res Publica eestvõttel jagati fraktsioonidele nõunike palkamiseks mõeldud raha ümber nõnda, et suuremad fraktsioonid saaksid senisest veel rohkem nõunikke ja väiksemad veel vähem. Selline kord kehtib tänini.
Pole kahtlust, et kaheksaliikmeline Vabaerakonna fraktsioon riigikogus on oma väheste abilistega suutnud opositsioonis töötada ja poliitikateemadega kaasas käia. Me pole kolm ja pool korda suuremast ning rahaliselt paremini varustatud Keskerakonna fraktsioonist sammugi maha jäänud sel lihtsal põhjusel, et oleme olnud töökad. Fraktsioon koosneb motiveeritud inimestest, kes tulevad oma tööga toime.
Ebaõigluse tunne jääb mõnevõrra siiski hinge, sest personaliraha jaotus fraktsioonide vahel on kõike muud kui õiglane. Viimati lubas selle probleemiga tegelda riigikogu aseesimees Jüri Ratas, keda Vabaerakond aseesimehe valimisel toetas. Kahjuks mõtles ka tema ligilähedaselt nii, nagu Eerik-Niiles Kross praegu mõtleb, ehk nähes lahendust lisaraha leidmises. Ei, see pole kaugeltki meie eesmärk, hoopis olemasolev raha kuluhüvitistele ja suurte fraktsioonide personalile on pillav ning ülemäärane. Selle peale leidis Jüri Ratas muidugi, et seda ei mõistaks tema fraktsioon.
Kutsun kõiki edaspidi komplekteerima valimisnimekirju nii, et riigikokku jõuaksid oma tööga iseseisvalt hakkama saavad inimesed, kellest vajaduse korral saaksid ministrid. Riigikogu rolli tõstmine peaks algama töökultuurist, aga ka kodu- ja töökorra seaduse ülevaatamisest, millest on korduvalt kõnelnud Jüri Adams.
Kui aga alustatakse abide palkamisest, siis saadakse veel rohkem parteilisi toiduahelaid ning rumalusest tingitud mainekahju. Erakonnad peaksid rohkem mõtlema sellele, millise kvaliteediga inimesed neid esindavad. Kindlasti ei tohi maha võtta ka alustavate riigikogu liikmete motivatsiooni, surudes nad kohe niinimetatud kummitempli staatusesse.


title: Iisaku sulgeb laste nappuses õpilaskodu

maintext:
Iisaku sulgeb laste nappuses õpilaskodu
24. november 2016
2003. aastal Iisaku gümnaasiumi juures tööd alustanud 24kohalisele õpilaskodule jääb lõppev aasta viimaseks, sest seda ei õnnestu täita lastega, kes ei saa kodus normaalselt elada ja õppida.
Iisaku gümnaasiumi direktor Anneli Bogens teavitas haridus- ja teadusministeeriumi kooli õpilaskodu sulgemisest.
Õpilaskodu on mõeldud lastele, kes saavad tavakoolis õppimisega hakkama, kuid kellel ei ole võimalik kodus normaalselt elada ja õppida. Kõige sagedamini on põhjuseks vanemate alkoholilembus.
Liiga koormav
Praegu on maakonna ainsa eestikeelse õpilaskodu hingekirjas üheksa last, neist kaheksa Iisaku vallast. “Leidsime koos valla lastekaitsespetsialistiga, et saame neile pakkuda tugiteenuseid ka siis, kui nad elavad kodus. Näiteks mõnele perele on määratud tugiisik. Ja koolis on nad meil niikuinii silma all. Reaalne vajadus õpilaskodu järele on ühel Kohtla-Järve lapsel, aga talle leiame lahenduse,” märkis Bogens.
Tema sõnul ei piisa riigi makstavast pearahast õpilaskodu ülalpidamiseks. “Teised omavalitsused pole nõus nii kõrget kohamaksu tasuma ning püüavad probleemsete lastega ise hakkama saada. Seetõttu on õpilaskodu edasine jätkamine valla eelarvele liiga koormav.”
Ka Iisaku vallavanem Raivo Raap nentis, et õpilaskodu sulgemine on sundkäik.
“Kuigi kogukond pole õpilaskodule kõige parema pilguga vaadanud, sest lapsed liiguvad ringi ja tekivad probleemid, pole see sulgemise põhjus. Põhjused on ikkagi majanduslikud. Olid ajad, kui õpilaskodus elas 20 last. Praegu laste arv väheneb ja pole mõistlik palgal hoida kolme osaajaga töötajat. Samas ei kao õpilaskodu kusagile ja lammutama seda ei hakata. Ruumid on korras, nii et kui tulevikus tekib vajadus, saab selle taasavada.”
Vallavanema sõnul saab õpilaskoduks kohandatud endisi internaadiruume kasutada ka hostelina, et pakkuda majutust laste- ja spordilaagritele või valla ehitusobjektidel ametis olevatele töötajatele. “Elu muutub kogu aeg. Võib-olla tekib koolil näiteks spordikallak ja tekib veel suurem vajadus majutuse järele,” märkis Raap.
Ministeerium mõistab
Iisaku õpilaskodu ähvardas sulgemine juba 2009. aastal, kui vallavolikogu seda küsimust arutas. Põhjuseks oli samuti alatäitumine, mistõttu kuivas kokku haridus- ja teadusministeeriumi toetus. Toona leiti, et õpilaskodu on maakonnas siiski vaja, ja otsustati edasi pingutada.
Haridus- ja teadusministeerium suhtub Iisaku valla praegusesse otsusesse mõistvalt.
“Üldine õpilaste arvu vähenemine ning rahvastiku ümberpaiknemine on mõjutanud kogu koolivõrku. Ka vajadus õpilaskodukohtade järele on iga aastaga vähenenud,” ütles ministeeriumi koolivõrgu osakonna juhataja Raivo Trummal.
Ta lisas, et õpilaskodu on vaid üks võimalikke lapse ja pere toetamise viise, kuid ei tohi mingil juhul olla esmane ja ainuke võimalus.
“Lapse “ära paigutamine” ei soodusta tema arengu jaoks olulist − lapse lähisuhte hoidmist ja toetamist. Lapse esmane õigus on kasvada peres ning kui pere vajab tuge lapse kasvamiseks arendava ja turvalise keskkonna loomisel, siis lasub kohalikul omavalitsusel kohustus peret toetada. Õpilaskodude alleshoidmine ei ole kindlasti eesmärk omaette. Tulevikku vaadates tuleb keskenduda lapse ja pere suhet ning peret tervikuna toetavatele paindlikele võimalustele,” leidis Trummal.
Nii põhihariduse kättesaadavus kui ka sotsiaalhoolekanne on kohaliku omavalitsuse vastutus. “Koolide avamine ja sulgemine, samuti õpilaskodude avamine ja sulgemine ning selle teenuse asendamine sobivamaga on koolipidaja otsustada. Kui omavalitsus leiab, et nad õpilaskodu pidada ei soovi, siis lahendavad nad toimetulekuraskustes peredest pärit laste probleemid koostöös teiste omavalitsustega või teisi peret toetavaid meetmeid rakendades,” märkis Trummal.
Sel õppeaastal elab õpilaskodus 2038 last üle Eesti ning need kohad on jaotunud kokku 66 kooli vahel.


title: Põhjarannik laupäeval, 19. novembril

maintext:
Põhjarannik laupäeval, 19. novembril
19. november 2016
* Tänasest Põhjarannikust saab teada, miks tahab Eesti politsei pokri pista soomlasest slaalomi maailmameistrit Kalle Palanderi, kellele kuulub Kohtla-Järve lähistel Ontika mõis.
* 37 Ahtme kunstide kooli õpetajat pöördus Kohtla-Järve linnavalitsuse poole palgatõusu nõudmisega. Kohtla-Järve linnapea Ljudmila Jantšenko kinnitas, et linnavalitsusel palgatõusuks raha pole ja abi on vaja riigilt.
* Põhjaranniku nädalalõpuintervjuu on seekord Jõhvi suurima ettevõtte Enefit Solutionski juhi Ott Lichtiga. Varem ligemale kümme aastat Viru Õlu juhtinud Licht peab nüüd suure metallifirma kahjumist välja tooma ja viima ta tippvormi hoolimata sellest, et olud selleks pole sugugi soodsad.
* Tänases nädalalõpulisas on lugu ka Poola suursaadikuga Eestis Robert Filipczakiga, kes räägib muuhulgas ka sellest, kuidas saavad Poola õunad poodides nii odavad olla ja miks tema meelest läheb Poolal hoolimata sellest, et sealne keskmine palgatase Eestilegi alla jääb, ikkagi hästi.


maintext:
Sõrumäel toimus raske liiklusõnnetus, üks inimene hukkus
26. november 2016
Laupäeval kella 10 paiku juhtus traagiline liiklusõnnetus Iisaku vallas Sõrumäel Jõhvi-Tartu-Valga 24. kilomeetril, kus kahe sõiduauto kokkupõrkes hukkus üks ja sai viga neli inimest.
Esialgsetel andmetel kaldus Jõhvist Tartu suunas liikunud sõiduauto Audi, mille roolis oli 37-aastane mees, tagaosaga vastassuunavööndisse ja põrkas kokku vastutuleva sõiduautoga Volkswagen. Liiklusõnnetuse tagajärjel hukkus Audis tagaistmel olnud 68-aastane naine. Sündmuskohalt toimetati haiglasse Audi juht ja kaasreisija ning Volkswageni juht ja kaks kaasreisijat. Kolme inimese seisund on raske. Esialgsetel andmetel oli nii hukkunul kui ka Audis juhi kõrvalistmel istunud 39aastasel mehel turvavöö kinnitamata. Mees viidi raskes seisundis haiglasse.
Volkswagenis oli kõrvalistmel 15aastane noormees ja tagaistmel 39aastane naine, kes mõlemad raskes seisus Ida-Viru keskhaiglasse toimetati. Volkswageni roolis olnud 21aastane mees toimetati sündmuskohalt hiljem haiglasse tervisekontrolli. Kõik kolm kasutasid nõuetekohaselt turvavarustust.
Sündmuskohal töötavate politseinike sõnul ei vastanud sõiduauto Audi talverehvid nõuetele.
Ida prefektuuri operatiivjuht Andres Jaggo kutsub kõiki juhte üles hoolivusele ja ettevaatlikkusele. “Liikluses ei piisa vaid teadmisest, et sõidukil on talverehvid all, nende muster peab ka nõuetele vastama. Lisaks tuleb igal sõidul valida teeoludele vastav sõidukiirus ning puhastada sõiduvahendid lumest ja jääst. See tagab turvalisema teekonna meile kõigile,” lisas Jaggo.
Viru ringkonnaprokuratuuri abiprokurör Maarja Germanni sõnul on esialgsetel andmetel liiklusõnnetuse põhjustamises alust kahtlustada 37aastast Audi juhti, keda on varasemalt mitmel korral väärteokorras karistatud liiklusnõuete rikkumise eest. Ühtlasi on meest karistatud ka juhtimisõiguseta sõidu eest. “Panen kõigile sõidukijuhtidele südamele, et sõiduauto rooli istudes tuleb lisaks enda ohutuse tagamisele mõelda ka teiste liikluses osalevate isikute ohutusele ning kohandada enda käitumist liikluses vastavalt ilmastiku – ja teeoludele. Liiklusõnnetused on enamasti ootamatud ja mittetahtlikud ning neid on võimalik ennetada olles ise hoolsam.”


title: Põhjarannik kolmapäeval, 16. novembril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 16. novembril
16. november 2016
* Põhjarannik anna räägib täna sellest, kuidas Alajõe vallavalitsus palus keskkonnaametil mitte anda RMKle raieluba Kauksi – Vasknarva tee äärse männimetsa raiumiseks, mis moodustab koos Peipsiäärsete liivaluidetega puhkajate jaoks piirkonna tõmbenumbri.
* Sihtasutus Ida-Virumaa Tööstusalade Arendus, kes sai piirkonna konkurentsivõime tõstmise programmist toetust veidi alla 5 miljoni euro, alustas taristuehitust Kohtla-Järvel, kus praegu tegeldakse vee ärajuhtimiseks vajalike kraavide rajamisega.
* Peatoimetaja Erik Gamzejev kirjutab arvamusleheküljel, et Reformierakonna pühkis riigist võimult aina kasvav ülbus, ent ainuvõimuga Tallinnas, Narvas ja Kohtla-Järvel on võimu ülbuse kontsentratsioon olnud veelgi tugevam. Kas valitsusse jõudmine muudab ka erakonna senist poliitilist kultuuri nende linnade valitsemises?


title: Põhjaranniku, kolmapäeval 9. novembril

maintext:
Põhjaranniku, kolmapäeval 9. novembril
9. november 2016
* Tänase Põhjaranniku esiküljelt saab teada, et Kohtla-Järve linn esitas bussijaama omanikule ultimaatumi. Kui uueks aastaks ei ole sinna tehtud piletite eelmüügi kassat ja infolauda, hakkavad linna läbivad kaug- ja maakonnaliinid peatuma kusagil mujal. Kohtla-Järve bussijaam koliti Vironia kaubanduskeskusesse üle kahe aasta tagasi, kuid senimaani pole seal lubatud teenuseid. Bussijaam koosneb vaid väikesest 12 tooliga ooteruumist linna suurima kaubanduskeskuse tagumises osas tühermaa ääres.
* Lõpukorrale on jõudnud Jõhvi kunstikooli hoone renoveerimistööd, mille käigus sai maja uue, rõõmsailmelise väliskuue, mis ühtlasi tagab maja parema soojuspidavuse. Uue välisilme autor on kooli enda direktor Mati Rautso, kes muigab, et kui seni oli kunstikool oma väsinud välimusega ainumas “hambaauk” Jõhvi pargi äärde kerkinud uute haridusasutuste asumis, siis nüüd on kunstikooli maja terveks ravitud ja plommitud.
* Kaitseliidu ja Eesti vabadusvõitlejate Ida-Virumaa ühendus paigaldasid eile Mäetaguse vallas 1946. aastal toimunud rabalahingus hukkunud Juljus ja Aliide-Leontine Lullale mälestusmärgi. Mälestuskivi avamisel oli ka Juljuse ja Aliide-Leontine Lulla tütar Laine Lulla, kes oli siis 14aastane, kui koos vanemate ja kahe õega küüditamise eest metsa varjus. “Isa ütles, et tema ja ta lapsed Siberisse ei lähe,” meenutas 87aastane naine eile.


title: Matka-Anu, Kaitseliidu-Anu ja Nõia-Anu

maintext:
Matka-Anu, Kaitseliidu-Anu ja Nõia-Anu
5. november 2016
Ida-Virumaal on sündinud igat masti kuulsusi. Nüüd selgub, et meil on ka oma nõid, kes TV3 saatesarjas “Eesti selgeltnägijate tuleproov” kuulsust kogub. Tema nimi on Anu ja Anul läheb seal saates hästi. Vähemalt siiani on läinud. Eelmine kord valiti ta saate parimaks ning kohtunike laua taga istuvale Marylin Kerrole meeldis ta taas kord kõige rohkem.
See võis olla 1980ndate lõpp, kui ma käisin ühe vahva matkaseltskonnaga Lätis Koiva jõel aerutamas ning sina olid matka juht. See on siiani mu elu parim süstamatk. Ma veendusin, et paremat matkajuhti kui sina pole olemas.
Ma mäletan seda matka, muidugi mäletan.
No vot. Aastaid hiljem sattus mu kätte kaitseliidu ajakiri ning oma üllatuseks nägin ma sind seal esikaanel. Matka-Anust oli saanud kaitseliidu ajakirja kaanetüdruk, Militaari-Anu. Kuid see ajakiri kõndis mu laualt minema ja ma ei saanudki lugeda, mida head seal sinust kirjutati. Siis läks jälle priskelt aastaid mööda ja mida ma ühel päeval näen: TV3 reklaamib saadet “Eesti selgeltnägijate tuleproov” ja üks osaleja, keda nimetakse šamaaniks, on kangesti sinu moodi. Aga no ei või olla! Vaatan siis saadet − Anu, mis Anu! Matka-Anust, kellest oli saanud Kaitseliidu-Anu, oli saanud Nõia-Anu! Mis juhtus?
No näed. [Naerab.] Ega kaitseliit pole mu elust kuhugi kadunud. Ma töötan seal jätkuvalt instruktorina.
Mida teeb kaitseliidu instruktor?
Õpetab kaitseliitlasi välja, nagu sõjaväes, ainult et ajateenijatel on õpe palju intensiivsem.
Mida kaitseliitlased sinu käe all teevad? Roomavad poris ja ületavad takistusi?
[Naerab.] Ei ületa ega rooma. Näiteks tegelen ma sellise asjaga nagu formeerimine, aga ega ma sulle nüüd kõike jutustada ka saa. Käime laskmas, käime metsas. Ma olen allüksuse ülem ja tegelen oma allüksuse väljaõppega.
Mehed söövad sul peost?
Kas nüüd just peost, aga meil on väga hea meeskond, me oleme loonud tugeva tiimi.
Naine peab selleks ikka kõvasti pingutama, et saada militaarvaldkonnas meestega võrdseks ja neist paremakski, et hakata õpetama.
Naised peavad alati pingutama. Meestepoolne aktsepteerimine − see tuleb aastatega.
Sõnamulin seal ei aita, aitavad vaid teod.
Jaa, pead eeskujuks olema ning näitama, milleks ise oled võimeline.
Mitu kätekõverdust teed?
Selleks, et saada tulemuseks 100 protsenti, tuleb kaitseliidu normatiivide järgi neid minuvanusel teha 28. Rohkem pole mõtet, sest 200 protsenti ikka ei saa.
Kas saad teiste normatiividega sama edukalt hakkama?
Jah. Kõhulihaste harjutust tuleb teha ligi 40 ning 3,2 km joosta natuke üle 19 minuti. Ma liigun väga palju looduses ringi, see aitab vormis olla.
Kas üldse on elus asju, millega sa hakkama ei saa?
Ma ei tea, ei oska öelda… Põhimõtteliselt proovin kõigega saada.
Nagu saatesarjast selgus, sa saad hakkama ka väga müstiliste ülesannetega. Anu, kuidas sinust šamaan sai? See ei juhtu ju üleöö.
Selleks peavad soodumused olema. Need võivad mingis situatsioonis avalduda, sul tekib huvi ning sa pühendadki ennast sellistele asjadele.
Kas pühendumine tähendab seda, et sa pead ennast koolitama?
Jaa, muidugi.
Sa oled ju Kohtla-Järve tüdruk, lõpetanud Kohtla-Järve 1. keskkooli.
Sündinud tuhamägede jalamil jah, aga 1. keskkoolis käisin ma kümme klassi, siis läksin tööle ning lõpetasin õhtukooli.
Seejärel tuli kooperatiivide ajastu ning sa läksid Enn Käissi kooperatiivi matkainstruktorina tööle.
Jah, see oli 1986. aastal. Kuriilid, Kamtšatka, Kesk-Aasia − kõik sai läbi käidud. Kevadel pesitsesin kolm kuud Hiivas, suvel kolm kuud Kuriilidel ja Kamtšatkal. 1991. aastal läksin naiskodukaitsesse, aasta hiljem sai seal minust instruktor. 1993. aastal võttis Ants Laaneots mind n-ö katse-eksituse meetodil ohvitserikursustele, et vaadata, kas naised saaksid seal hakkama.
Ära ütle, et sa olid seal esimene naine.
Olingi, minust sai esimene naisohvitser. Pärast hakkasid tasapisi teised tulema.
Sa oled seega elukutseline militarist.
Põhimõtteliselt jah.
Ja millal see militarist saua kätte võttis ja šamaaniks õppis?
See tuli aastaid tagasi. Suurema tõuke andis ema surm, kui ema ennast ilmutas − õnnelikuna teispoolsuses.
Tõsiselt?
Jah. Ema ütles, et see oli tema soov, ja kui ma unes seda teispoolsust nägin, siis sain aru, et see eksisteeribki, kõigile. Pärast seda asi algaski.
Mis mõttes oli see ema soov?
Et ta lahkus siit ilmast. Me tahtsime alustada kohtuprotsessi Kohtla-Järve arstide vastu, olles veendunud, et ema suri ebaõige ravi tagajärjel. Aga 40 päeva pärast surma ema tuli ja ütles mulle unes, et pole vaja, et kõik on süüst puhtad. Et see oli tema soov ära minna, kuna ta oli oma asjad siin ilmas kõik ära teinud. Pärast seda hakkasingi selle valdkonnaga tasapisi süvitsi tegelema. Läksin intuitiivteaduste kooli, lõpetasin selle. Sealt hakkas mulle meeldima šamanism, kuna see on seotud looduse ja loodusetundmisega. Pärast seda hakkasin huvi tundma maagia vastu, just valge maagia vastu. Loitsud, neli elementi − õhk, tuli, vesi, maa −, et mida need inimesele elus kaasa annavad. Nii ta läks, tasapisi. Lugesin ja katsetasin ja praktiseerisin ning sain ka vastu päid ja jalgu.
Vastu päid ja jalgu nagu Väike Nõid tädi Rumpumpelilt.
[Naerab kõlavalt.] Täpipealt, just-just! Neid tagaslööke on ikka olnud.
Sa meenutadki mulle selgeltnägijate saates Väikest Nõida − heasüdamlikku nõida.
Nii see läheb. Neli korda aastas käin ma kindlasti Leesoja nõia juures. Seal toimuvad vägevad naistelaagrid, kus saadakse naiste väge ja energiat. Ja kaks laagrit on ekstreemmatkalaagrid, kus me oleme looduses, ammutame energiat emakeselt maalt ja kosmoselt. Need laagrid on mulle aastast aastasse jäänud traditsioonid, kus ma pean kindlasti olema, sest mu vaim nõuab seda.
Kas ekstreemmatkalaagrites on samuti ainult naised?
Ei, nii mehed kui naised. Meid on seal väike punt, tugevad inimesed. Me oleme võtnud eesmärgiks, et me sellistel matkadel ei söö.
Ei söö?
Jah, need matkad on viis-kuus päeva pikad ning me paastume sel ajal. Sel kevadel katsetasime ka kuiva paastu, kolm päeva ei joonud tilkagi vett.
Nüüd ma saan aru, miks sa nii peenike oled.
Paast aitab meeli arendada, aitab loodust ja inimesi hoopis teistmoodi tunnetada. Kui selliselt matkalt tagasi tuled, on sul elule hoopis teistsugune vaade.
Kas oled proovinud ka teisi vahendeid, mida selgeltnägijad kasutavad? Näiteks pendlit.
Olen küll. Mul on väga hea pendel, mis vastab küsimustele konkreetselt. Ma kasutan seda enda tarvis, samuti panen ma vajaduse korral endale tarokaarte ning loen neist välja väga palju. Aga ma pole kaartides nii tugev, et saaksin seda kellelegi teisele teha. Põhiliselt ma siiski taon trummi ning rändan ringi mööda šamanistlikku maailma.
Sa oled saates sauaga. Kas see on ka selleks vajalik?
Sau ei ole šamanistlikus maailmas vajalik, aga sau on minu abimees ja tööriist, mis ühendab mind kosmose ja maaga.
Sa elad Tallinnas, kuid sul on MTÜ Anubise Nõiakatel, mis on registreeritud Tapal. Mis sa seal Tapal nõiakatlas teed?
Tapal on mul maja ja kevadel on seal plaanis suuremad tegevused. Ma tahan noortele propageerida looduses olemist ja looduse austamist ning naistele õpetada seda energiat, mida nad loodusest võivad saada.
Sa oled väga looduslähedane nõid.
Olen küll. Ja meestele tahan õpetada maaenergiat, mis annab neile jõudu elus raskustega hakkama saada. Ja muidugi tegelen väikestviisi valge maagiaga: proovin inimesi aidata sõnaga ja mõtte jõuga ning jõuda selleni, et inimesed ise saavad aru, et nad on suutelised oma elu muutma.
Kas valge maagia teeb head ning must halba?
Just. Mina pean kinni Wicca pühadest sõnadest: tee, mis sa teed, ära kurja tee. See tuleb kolm korda tagasi.
Mis Wicca ja mis sõnad?
Ütleme siis nii, et see on nõidade püha seadus ja mina pean sellest kinni. [Hiljem loen Vikipeediast, et Wicca on peamiselt inglise keelt kõnelevates maades levinud uuspaganlik usuline liikumine − T.L.]
Kuidas kaitseliidu mehed su nõiategevusse suhtuvad? Ei koputa aeg-ajalt meelekohale, et muidu justkui asjalik naine, tugev ja terane, aga vahepeal ajab mingit nõiajama?
Sellist asja pole, aga eks nad mõnikord nalja viskavad sel teemal, samas naeravad, et neil on targem suu kinni hoida, muidu muutuvad kärnkonnaks. [Anu naerab taas kord häälekalt. Nagu temast endast õhkub soojust, nii on ka ta naer mitte kõkutav ja eputav, vaid heatahtlikkusest kantud.] Ei, nali naljaks, suhtumine on positiivne. Ja kui kellelgi neist on nõu vaja, eks ma siis annan, ühe suupoolega.
Kas ühe suupoolega tähendab seda, et sa ei kipu igaühele nõu andma?
Ma ei tee seda kohe kindlasti. Ma ei roni ise kellegi keskkonda, sest see pole õige. Ka siis, kui minu käest palutakse abi, vaatan ma enne tükk aega, kas saan seda inimest üldse aidata või ei saa. Kui ei saa või kui inimene pöördub minu poole lihtsalt uudishimust, ei hakka ma üldse tegelema.
Venemaa telekanalil näidatud selgeltnägijate tuleproovis olid sealsed nõiad aeg-ajalt hädas sellega, et konkurendid kippusid üksteisele vastu töötama, pannes musta maagia abil kellelegi bloki ette või mõjutades kellegi energiat või midagi säärast. Kas Eesti selgeltnägijate tuleproovis seda pole tunda?
Ei ole. Aga kõik võib veel tulla, saade ju alles käib.
Ma mõtlesin, et kõik saated on juba lindistatud ning lõpptulemus osalejatele ammu teada.
Ei ole. Lõpptulemust ei tea veel keegi. Liiv [saatejuht Urmas E. Liiv − T.L.] ütles ju, et televaatajad saavad võimaluse hakata finalistide poolt hääletama.
Anu, ma ei saa seda sulle küll lubada, aga no kelle eest idavirulased peaksid veel hääletama kui mitte Ida-Virust pärit nõia eest? Meie oma nõia eest!
Kas see saade on suutnud sind ennast ka üllatada? Nagu paljusid su tuttavaid, kui sind ekraanilt nägid.
Need tuttavad, kellega ma pole ammu kohtunud, on kindlasti üllatunud. Aga see väike seltskond inimesi, kes minu viimase aja tegemistest rohkem teavad − nemad andsidki mulle idee saatesse minna, öeldes, et mine ja proovi. Ma ise poleks ilmselt läinud.
Inimene ei tea tegelikult kunagi, milleks ta suuteline on. Ma arvasin ka, et pole sellisteks asjadeks suuteline, nagu saates teha tuleb, aga tegelikult olen. See saade on suutnud mind väga, väga positiivselt üllatada.
Ühes saates seoti teil silmad kinni ning kästi öelda, kes istub teie ees toolil. Paljud ei tabanud sedagi, et seal istub mees, mitte naine. Sina panid kümnesse, öeldes, et see mees on Baruto. No kuule, ma pole mingi selgeltnägija, kuid ka mina oleks selle ära arvanud, just nimelt arvanud, mitte pendli või saua või kaartide abil näinud. Saatejuht ütles ju, et tegemist on rahvusvaheliselt kuulsa eestlasega. Palju neid meil ikka on, tegelikult ongi vaid kaks: Pärt ja Baruto. Ja kuna enne hakkab Päike ümber Maa tiirlema, kui sügavalt usklik Pärt nõidade saatesse tuleb, siis jääbki üle vaid Baruto. Mis sa kostad selle peale?
Asi on selles, et mõnikord kasutadki reaalset taju. Ma ei saa sulle kõike ette rääkida, aga ühes saates ma ütlen ka sellist asja.


title: Igale vallale oma politsei?

maintext:
Igale vallale oma politsei?
24. november 2016
Uus võimuliit lubab koalitsioonilepingus laiendada omavalitsuste õigusi avaliku korra tagamisel. Uue võimuliidu siseministrikandidaadi Andres Anvelti sõnul võiks omavalitsuste korrakaitseüksused saada õiguse rikkuja isiku tuvastamiseks ning teha järelevalvet omavalitsuse kehtestatud avaliku korra reeglite täitmise üle.
Teisisõnu oleks tegemist niinimetatud munitsipaalpolitsei üksustega, kelle õigusi soovitakse laiendada. Kui praegu on korrarikkuja isiku tuvastamise õigus vaid politseil, siis uue kava kohaselt võivad munitsipaalsed korrakaitseüksused samuti saada selle õiguse.
Tallinnas on munitsipaalpolitsei tegutsenud juba aastaid. See tegeleb parkimiskorra rikkujate, aga ka ühistranspordijäneste tuvastamisega, samuti elementaarse avaliku korra tagamisega.
Ida-Virumaal on suuremates omavalitsustes enamasti selles ametis tööl üks korrakaitseametnik, kes peamiselt tegeleb heakorraküsimustega. Rohkemaks ei jätku omavalitsustel reeglina ressurssi. Kuigi vajadust kindlasti oleks, sest politsei “pisiasjadega” tegelda ei jõua.
Mõned aastad tagasi ühendasid mitu Ida-Viru keskregiooni omavalitsust (Jõhvi, Vaivara, Illuka, Toila ja Mäetaguse) oma jõud ning moodustasid ühise menetlusteenistuse. Kuid selle tegevuse sihid jäid lõpuks üsna ähmaseks ning nii suurel territooriumil paari-kolme ametnikuga tulemuslikult tegutseda oli üsna keeruline. Nii hakkasidki vallad üksteise järel loobuma ning lõpuks läks see korrakaitseüksus hingusele. Küllap on uue koalitsiooni ideel hea tagamõte, ent siin tuleb rääkida sellesama koalitsiooni keeles − on nad ju väitnud, et omavalitsuste ülesannete ja pädevuse suurendamisel tuleb selleks anda ka raha. Sest eesmärk on lõpuks ju vähendada ka politsei töökoormust.


title: Põhjarannik reedel, 4. novembril

maintext:
Põhjarannik reedel, 4. novembril
4. november 2016
* Tänane Põhjarannik kirjutab esiküljel, mis juhtus Sinimäe kooli spordihoone ehitusel, et ehitajale tööleping üles öeldi ning mis edasi saab. Selge on, et oktoobris valmima pidanud hoones ei saa lapsed palli mängida enne järgmist suve või sügist.
* Vaivara otsib elanike värbamise kampaaniameistrit. Vallavalitsus tahab detsembris korraldada kampaania, mille tulemusel peab kasvama rahvastikuregistris registreeritud elanike arv ühe kuuga Vaivara vallas ja Narva-Jõesuu linnas kokku vähemalt 500 elaniku võrra, et täita kehtima hakkavat omavalitsuse miinimumsuuruse nõuet − 5000 elanikku.
* Kolm päeva olid Ida-Virumaal külas Leningradi oblasti omavalitsuste juhid. Koos siinsete valla- ja linnajuhtidega murti pead, milliste ühiste ettevõtmiste jaoks võiksid muidu jahedates suhetes olevate riikide omavalitsused üheskoos Euroopa Liidult raha küsida.
* Spordiküljel on juttu sellest, milliste Ida-Viru suusakeskustes juba lumelauad alla saab panna.


maintext:
Lüganuse kirikus pandi paika ebaseaduslik altarivitraaž
8. november 2016
Eelseisval pühapäeval peaks EELK peapiiskop Urmas Viilma pühitsema Lüganuse kiriku uue altarivitraaži, mille autor on tuntud kunstnik Andrei Lobanov. Ainuke viga, et muinsuskaitsealuses pühakojas toimetajad unustasid oma toimetamistest muinsuskaitseametit teavitada ja nüüd võivad järgneda sanktsioonid.
Kui Põhjarannik neljapäeva keskpäeval EELK Lüganuse Ristija Johannese kirikusse jõudis, oli altari kohal uus vitraaž juba paigas.
Vilgas ehitustöö
Aga kogu altariruum oli täis tööriisu, tellinguid ja ehitusprahti, sest töömehed tegelesid alles pühapildi raami ümbritseva seina krohvimisega. Ja varem altarit ehtinud kunstnik Riho Hüti valmistet vitraaž seisis põhjapoolse altariruumi seina ääres näoga selle poole − oodates kinnitamist seinale, kus ta hakkab paistma tänu sinna kinnitatud halogeenlampidele.
Kogudust teeniv diakon Tõnis Tamm ütles, et uus vitraaž sündis, sest VKG juhatuse aseesimehest ja tehnikadirektorist koguduse liige Meelis Eldermann tahtis kogudusele kinkida midagi sellist, mis “pühakoda kaunistaks ja inimesi kirikusse kutsuks”.
“Meelis tegi ettepaneku, et kingib kirikule vitraaži, mis sobiks kokku keskaegse arhitektuuriga. Vitraaž on uksest tulles kohe esimene asi, mida inimene näeb − sealt tuleb valgus ja valguse käes paistab ka suur ilus krutsifiks. Koos idast tuleva valgusega saame osa ka Kristuse võidust. Edasine lugu on, kuidas otsisime head vitraažikunstnikku, kes oleks ajaloolistesse pühakodadesse varem vitraaže teinud,” kirjeldas Tamm uue kunstiteose saamise lugu.
Jõuti kunstnik Andrei Lobanovini − lähim kirik Lüganusele, kuhu ta on vitraaže teinud, on Viru-Nigula. Viru praostkonnas on veel näiteks Iisaku kirikus tema töö. Lobanovi viimase aja vahest tuntumad vitraažid on Peterburi Jaani kirikus.
Värskel vitraažil on risti löödud Jeesus, ristist vasakul Jumalaema ja jünger Johannes ning paremal Ristija Johannes, kellelt kogudus on nime saanud. Pilt on ses mõttes allegooriline, et Jeesuse ristilöömise ajaks oli Ristija muidugi juba mõnda aega tapetud − pea maharaiumise teel.
Luba puudus
Tamm rääkis, et kuna kirik on väga niiske, oli eelmise vitraaži raami alumine ots määndunud − nüüd sai seegi asendatud. Seks kasutati Ulvar Kullerkupu abi: ta tegi puutööd, andes uutele raamidele n-ö saja-aastase garantii − töös kasutati tammepuud ja moodsaid immutusvahendeid. Diakon rõhutas, et ka kõik uue vitraaži valmimise ja ülespanekuga seotud tööd on tehtud annetuse korras.
Kõik on ilus, aga selgub, et kogudusel puudus eelnimetatud tööde tegemiseks muinsuskaitse luba. Muinsuskaitseameti Ida-Viru maakonna vaneminspektor Kalle Merilai ütles Põhjarannikule, et kogudus esitas ametile tegevuskava tagantjärele. Nüüd koostas amet vaatlusakti ja nimetatud tegevuskava on praegu läbivaatamisel. Hiljem võetakse asjaosalistelt seletuskirjad ja nõutakse tööde tegemise muinsuskaitselist aruannet.
“Tööde tegemise luba me tagantjärele ei väljasta. Esteetilist tulemust me ei hinda ja see on kiriku kunstinõukogu rida. Ilmselt järgnevad sanktsioonid. Kuidas täpsemalt seaduserikkujat karistada, on komplitseeritud küsimus − kogudus võib saada karistatud selle eest, et ei täidetud muinsuskaitseseaduse nõudeid seoses ehitustöödega kaitsealuses hoones. Teoreetiliselt võime isegi lasta ehitatu tagantjärele ümber teha, trahvid ja sunnirahad määrata − kuidas menetlemise käigus otsustatakse,” ütles Merilai.
Põhjarannik küsis ka eelmise altarivitraaži autorilt Riho Hütilt, mida tema asjast arvab. Hütt ohkas sügavalt ja leidis, et ei tahaks toimunut kommenteerida. Küll oleks normaalne, et temalt oleks vähemalt uuritud, kas ta on nõus oma vitraaži teisal − st altariruumi põhjaseinal − eksponeerimisega. Kui suured on autori õigused seoses tema taiesega avalikus ruumis? Õhus on palju küsimusi.
Pühapäeval kell 11 algaval teenistusel pühitseb peapiiskop Urmas Viilma uue vitraaži, samuti saavad kolm inimest leeriõnnistuse.


maintext:
Detailplaneering tegi Toila kalatööstuse arengule ukse lahti
12. november 2016
Toila vallavalitsuse kehtestatud Jõe t 12 detailplaneering annab OÜ-le Viru Rand võimaluse kavandatud arengutega edasi liikuda.
Praegu tegutseb Toilas Viru Ranna territooriumil üksnes väike kulinaariatsehh, kus töötab 65 inimest.
2012. aasta sügisel sai kalatööstus uue omaniku, kes võttis plaani tootmisse kõvasti investeerida: ehitada kaks uut tsehhi ning luua vähemalt sada töökohta.
Selleks pidi Toila vallavalitsus kõigepealt tühistama eelmise detailplaneeringu, mille alusel ettevõtte eelmine omanik oli kavandanud rajada tööstuse maa-alale ujulast, spaast ning hotellist koosneva spordi- ja vabaajakeskuse.
Uue detailpaneeringu algatas vallavalitsus novembris 2014, selle kehtestamiseni jõuti tänavu 1. novembril.
Planeeringus nähakse ette kahe uue tootmishoone ehitamine ja kahe olemasoleva hoone laiendamine ning parklate ja uue juurdepääsutee rajamine.
Konservitsehhi 300 töökohta
“Tegeleme praegu töödokumentidega, valmistame põhiprojekti ette − seni oli aluseks eelprojekt,” rääkis Viru Ranna juhatuse esimees Igor Solomkin. “Esimesena ehitame uue konservitsehhi; seal hakkab töö käima kahes vahetuses, kummaski sada viiskümmend inimest, nii et kokku saab tööd kolmsada inimest. Lisaks neile kuuekümne viiele, kes praegu kulinaariatsehhis töötavad. Teises etapis ehitame uue kulinaariatsehhi, mis annab veelgi töökohti juurde.”
Millal ehitamine lahti võiks minna, ei söandanud Solomkin ennustada.
“Kui kõik ainult meist oleneks, oleks ehitus juba ammu alanud ja hooned valmiski. Aga ametnikud töötavad väga aeglaselt ja kui me tahame kõike seaduse järgi teha, siis peame arvestama, et asjad venivad.”
Toila vallavalitsuse maakorraldaja Hannes Kohtring ütles, et detailplaneeringu avalikustamise tulemusena tehti sellesse suhteliselt vähe parandusi.
“Uus sissesõidutee nihkus naaberkinnistute hoonestusest väheke kaugemale ja natuke muutus ristmiku kuju,” märkis ta.
Tööstusele oma puhastusseadmed
Lisaks algselt kavandatud ehitustele peab kalatööstuse omanik ehitama ka puhastusseadmed.
“Päris alguses öeldi meile, et saame oma heitvee suunata asula puhastusseadmetele, hiljem tuli välja, et neil ei jätku nii palju võimsust. Meile pakuti kahte võimalust: investeerida asula seadmete laiendamisse või rajada ettevõttele oma puhasti. Otsustasime oma seadme ehitamise kasuks − tahame ehitada igati nüüdisaegse tööstuse, mis vastab kõikidele nõuetele ja keskkonda mingil moel ei saasta. Loodame, et nii vald kui keskkonnaamet puhastusseadmete lisandumise kooskõlastavad ja midagi selle tõttu omakorda venima ei jää,” rääkis Igor Solomkin.


maintext:
Alutaguse maraton sihib tulevikus rahvusvahelist sarja
17. november 2016
Ida-Virumaa murdmaasuusatamise Mekas Pannjärvel on iga aastaga tehtud väikseid samme selle nimel, et kunagi võiks Alutaguse maraton jõuda ka rahvusvaheliste maratonide sarja.
Ida-Virumaa suusaelu eestvedaja ja Alutaguse maratoni peakorraldaja Robert Peets on sel talvel FISi tehniline delegaat murdmaasuusatamise viiel maailmakarika etapil. Veelgi rohkem on tal tööd aga pikamaasuusatamise sarjas Ski Classics, kus ta on 11 etapi võistluse direktor.
Pöörane võistluste kalender
Pikamaasuusatamises konkureerivad omavahel kaks suurt sarja, kusjuures osa kuulsaid maratone, nagu näiteks Marcialonga, kuuluvad mõlemasse. Üks on FIS Worldloppet Cupi sari, kus püüab naiste arvestuses kolmandat korda üldvõitu Tatjana Mannima ja mille hulka kuulub teiste seas ka näiteks Tartu maraton.
Ski Classicsi kroonijuveel on 90 km pikkune Vasaloppet, aga ka näiteks Birkebeineri maraton. Peets hindab Ski Classicsit tugevamaks nii osalejate taseme, auhinnarahade kui ka meediatähelepanu tõttu. “Ski Classicsi kõikidelt etappidelt tehakse teles otseülekanded, mida näidatakse rohkem kui kümnes riigis,” tõi ta näite.
Sellise vastutusrikka karusselli ohjes hoidmine eeldab ka võistluse direktorilt täielikku pühendumist. “Olen paljudes võistluspaikades kohal käinud, pidevalt toimuvad online-koosolekud. Paras pähkel on ka kogu lendamise logistika paikapanek, et olla õigel ajal õiges kohas,” rääkis Peets, kes on arvestanud, et eelseisva nelja kuu jooksul on ta Eestist ära ligikaudu sada päeva.
Küll on ta aga kindlasti Eestis ja Pannjärvel kohal 11. veebruaril ning veidi enne seda, sest Ida-Viru tuntuma rahvaspordiürituse − Alutaguse suusamaratoni peakorraldaja on ka tänavu Peets. Pärast seda, kui eelmisel suvel õnnestus rada laiemaks ja pikemaks teha, ei ole tänavu metsas suuremaid töid olnud tarvis teha. “Mõnes kohas sai rada veel pisut laiemaks ja mõned kurvid laugemaks tehtud,” rääkis ta.
Alates eelmisest talvest on Pannjärvel ka lumekahurid, et vajaduse korral suusastaadioni ja mõne lumevaesema koha jaoks lund juurde toota. “Ega eelmisel aastal olekski saanud maratoni korraldada, kui meil kunstlund poleks varuks olnud,” tõdes ta.
Eelarvet tuleks kümnekordistada
Peetsi unistus on jõuda kunagi selleni, et ka Alutaguse maraton pääseks Ski Classicsi sarja. “Oleme tasapisi selles suunas liikunud nii raja kui taristu arendamisel. Aga selge on, et sellisel tasemel ürituse puhul peaks eelarve kasvama praegusega võrreldes vähemalt kümme korda suuremaks. Hetkel ei ole Eesti majandus selline, et võimaldaks selleni jõuda. Aga tulevikus − miks mitte, selle poole tasuks püüelda,” sõnas ta.
Aastaid rahvusvahelises suusakarussellis nii võistluste direktori kui tehnilise delegaadina tegutsenud Peets nimetab seda meelistegevuseks, mille eest ka makstakse. “Suusatamine on minu lemmikala. Eestis sel alal võistluste korraldamisega ära ei elaks, rahvusvahelisel tasandil saab hakkama. Neid kogemusi, mis maailmas ringi käies silma hakkavad, saan aga ka kodustel ettevõtmistel ära kasutada,” sõnas ta.
Peetsil on hea meel, et Pannjärvel on nüüd olemas nii FISi nõuetele vastavad 5 km ring kui ka 1,4 km pikkune sprindiring. “Klassikasprindile esitatava kõrguse vahe nõude 20 meetrit oleme kätte saanud. Rada on huvitav ka selle poolest, et seal on päris mitmeid häid sõidutehnikat nõudvaid laskumisi,” rääkis ta.
Pannjärvel toimuvad jaanuari alguses Eesti noortesarja etapi sprindivõistlus ning Eesti noorte meistrivõistluste klassikasõidud 5 ja 10 km distantsil.


title: Repinski: töötajate arvestuses oli viga

maintext:
Repinski: töötajate arvestuses oli viga
29. november 2016
Skandaali sattunud maaeluministri Martin Repinski väitel oli Konju kitsefarmi majandusaruandesse töötajate arvestamisel sattunud viga, mistõttu paistis välja, et tema ettevõtte töötajatele maksti töötasu kehtivast alampalgast vähem.
Repinski rääkis eile õhtul Põhjarannikule, et eelmine raamatupidaja oli täistööajale taandatud keskmise arvu tuletamisel kasutanud metoodikat, mis ei andnud õiget pilti töötajate arvust. Ehk neid oli tegelikult vähem kui 12, nagu on märgitud Repinski poolt äriregistrile esitatud aruandes.
Praegu töötab kaheksa inimest
Peale selle ütles Repinski, et 2015. aastal olid tema töötajad kokku ligikaudu 400 päeva haiguslehel, mis samuti mõjutas keskmise töötasu kujunemist aastaaruandes esitatud andmete põhjal.
“Neid asjaolusid arvestades ei olnud keskmine palk alampalgast väiksem, vaid pisut suurem,” kinnitas Repinski, kes ei soostunud konkreetset numbrit välja ütlema, kuid lubas seda teha lähiajal, kui saab raamatupidajalt üksikasjalikud selgitused.
Reedel ei suutnud Repinski anda selget vastust töötajate arvu kohta tema enda kokkukutsutud pressikonverentsil. Eile kinnitas ta, et praegu on Konju kitsefarmis üheksa töötajat, kellest üks on lapsepuhkusel.
Kui aruandes deklareeritud palgakulud ilma sotsiaalmaksuta jagada töötajate arvuga, siis 2015. aastal kujunes Konju kitsefarmis keskmiseks brutopalgaks 357 eurot kuus ja 2014. aastal 339 eurot. Eestis kehtivad alampalgad olid neil aastail vastavalt 390 ja 355 eurot. Niivõrd väiksed palganäitajad on äratanud kahtlust, et maaeluministri firmas on osa töötasust makstud maksuvabalt. Repinski on kinnitanud, et palgamaksmine on toimunud seaduslikult.
Ratas andis aega atra seada
Eile arutas Repinski küsimust ka Keskerakonna juhatus. Erakonna esimees ja peaminister Jüri Ratas ütles pärast koosolekut ajakirjanikele, et Repinski jätkab maaeluministrina, sest erakonna juhatuse hinnangul on tal selleks piisavalt häid kogemusi.
Samas märkis ta, et peale oma ettevõtete juhtimisest taandumise peab Repinski likvideerima ka kõik võlgnevused ja mõistma, et rohkem selliseid eksimusi olla ei saa. “Ma loodan, et ta ikka suudab oma kitsed üle lugeda ja teab väga hästi, mis nii tema farmis kui poes toimub. Kahtlustused ei ole kindlasti olnud head, ei ole olnud head ka startinud valitsusele, aga tegu ei ole olnud piisavalt suure eksimusega, et erakonna juhatus või ka peaminister ütleks, et nüüd on aeg sul tagasi astuda. Ma annan talle aega atra seada ja oma valdkonnas edasi minna,” vahendas Postimees Ratase sõnu.
Martin Repinski ütles, et loodetavasti aitavad lähiajal tema esitatavad selgitused selle kohta, kuidas käis töötajate arvestamine ja palga maksmine, hajutada tema pea kohale tekkinud kahtlusi ning need ei jää teda pikalt saatma ja ta saab keskenduda ministritööle.
Repinski on lubanud järgmise aasta veebruariks töötajatele ja äripartneritele kõik võlad ära klaarida. Põhjaranniku küsimusele, mil moel saab ta seda garanteerida, kui on lubanud ise täielikult taanduda kõigi oma ettevõtete juhtimisest, vastas ta, et võlad saavad makstud tänu eelmisel aastal koostatud äriplaanile. “Võlgnevuste tipp oli eelmisel sügisel, mis kujunes keerulisemaks, kui olin arvestanud. Mõningase viivitusega me tasume võlad,” lubas ta.
Kellele Repinski oma firmade juhtimise üle annab, ta eile veel öelda ei osanud. “Üks kandidaat, kellega olime kokkuleppele lähedal, loobus. Kuid mul on plaanis rääkida veel paari inimesega,” sõnas ta ja avaldas lootust, et hiljemalt nädala jooksul annab ta Konju kitsefarmi juhtimise üle.


title: Põhjarannik laupäeval, 12. novembril

maintext:
Põhjarannik laupäeval, 12. novembril
12. november 2016
* Tänane Põhjarannik kirjutab esileheküljel kangelaslikust 10aastasest Kohtla-Järve poisist Dima Tsarinnõist , kes päästis läbi tiigijää vajunud sõbra. “Seni kui mu sõber kelguga alla lasi, otsisin kohta, kust mina alla võiksin lasta, kui ma aga silmad tõstsin, nägin teda vees siplemas. Jooksin kohe trepist alla ja ulatasin talle käe,” meenutas Dima Põhjarannikule juhtunust rääkides.
* Narva linn müüd kaks ja pool aastat tagasi täisühingule Inkeri vanalinnas kinnistu, millel asub parkla. Omanik soovib nüüd sinna hotelli ehitada, kuid Narva sellist investeeringut ei luba ning nõuab, et ärimaana registreeritud plats jääks avalikuks parklaks.
* Keskerakonna Ida-Virumaa piirkonnajuht ja Sillamäe aselinnapea Eevi Paasmäe räägib, kuidas ta omal ajal Edgar Savisaarele silma jäi ja mida ta arvab Keskerakonnas toimuvast.


title: Põhjarannik teisipäeval, 15. novembril

maintext:
Põhjarannik teisipäeval, 15. novembril
15. november 2016
* Tänane Põhjarannik räägib sellest, et Lüganuse vald, kes on alates haldusreformi päevakorrale kerkimisest otsinud võimalusi sellest pääsemiseks, võib pärast kuid kestnud ühinemisläbirääkimisi Sonda valla ja Kiviõli linnaga öelda liitumisele siiski ei, sest sarnaselt omavalitsuse juhtidega on ka rahvas selgelt ühinemise vastu.
* Narva linn, kes hiljutises kohtuvaidluses kaotas ehitusettevõttele 100 000 eurot, püüab nüüd kaotust korvata tõstes huvikoolide tasusid, et saaks võimalikuks nende õpetajate palgatõus.
* Jõhvi volikogu liige Meelis Tint leiab, et maakonnakeskuses võimul olev koalitsioon röövib kogukonda, kui on otsustanud viimasel hetkel loobuda naabritega ühinemisest, kaotades nii 1,3 miljonit eurot ühinemistoetusi.


maintext:
Repinski ei kõhelnud hetkegi ministritooli vastu võtmast
23. november 2016
Maaeluministriks saav Konju kitsefarmi omanikust riigikogu liige Martin Repinski ei kõhelnud hetkegi, kui tulevane valitsusjuht Jüri Ratas talle läinud laupäeva hommikul maaeluministri portfelli pakkus.
“Viisteist minutit enne erakonna juhatuse koosolekut kutsus Jüri mind enda juurde ja küsis, kas ma oleksin nõus seda kohta vastu võtma. Minu “jah” tuli kohe,” rääkis Repinski eile Põhjarannikule. Ta lausus, et maaeluministrina ootab teda ees suur töö, kus ta peab tublisti pingutama, kuna teha on tarvis palju, kuid aega järgmiste riigikogu valimisteni on vaid veidi üle kahe aasta.
Võlad saavad klaaritud
Tema sõnul on tähtis, et riik maksaks põllumeestele riigisiseseid toetusi, mida siiani täies ulatuses tehtud pole. “Aga see asi on juba koalitsioonilepinguga paika pandud, mistõttu nüüd tuleb keskenduda teistele teemadele.” Ühe ideena nimetas ta riikliku ekspordiagentuuri loomist, mille ülesandeks oleks aidata toidutootjatel ning maapiirkondade väikeettevõtjatel oma toodanguga välisturgudele jõuda.
“Teiseks väga oluliseks teemaks pean ma kohaliku toidu programmi arendamist, mille eesmärk on propageerida kohalikku toitu, et saada see toodang sisse kaubanduskeskustesse, aga ka riigiasutustesse. Paljud riigiasutused tellivad praegu toiduaineid välismaalt, sest see on odavam, kuid minu meelest pole see õige,” ütles Repinski.
Tulevane maaeluminister lausus, et kavatseb eemalduda oma kitsefarmi juhtimisest, sest on aru saanud, et tegelda samal ajal poliitika ja ettevõtlusega on võimatu. “Lähipäevil asub ametisse uus juhatus ja minule jääb vaid omaniku roll,” ütles Repinski.
Küsimusele, kas vastab tõele, et ta on ettevõtjana mitmetele tarnijatele ja partneritele võlgu jäänud, tunnistas Repinski: “Võib öelda jah, et on mõningaid probleeme. Kuid midagi hullu pole. Kõik jookseb äriplaani kohaselt ja sellest tulenevalt peaksid need probleemid tuleva aasta veebruariks lahenema.”
Ta lisas ka, et raskuste taga võivad olla mõningad pahatahtlikud konkurendid. “Konkureerime näiteks maa küsimustes ja mulle on öeldud, et kui ma ei loobu mõnedest maatükkidest, siis aetakse mind pankrotti. Pealegi oleks praegust turu olukorda arvestades imelik, kui kõik oleks ideaalne,” ütles ta.
Korb Jõhvi ja Kohtla-Järve ühendamisest
Repinski tulevane kolleeg, Kohtla-Järvelt pärit tulevane regionaalhalduse minister Mihhail Korb ütles samuti, et Ratas pakkus talle ministrikohta vahetult enne juhatuse koosolekut ja mõtlemisaega kaua polnud.
Korb on juba jõudnud kritiseerida haldusreformi, kuid ei kavatse seda tagasi pöörata. “Minu kriitikanooled olid suunatud sellele, et kui Taavi Rõivaselt küsiti, mis pärast edasi saab, siis ta vastas, et midagi ei saa, sest reform ongi siis valmis. Mina vaatan seda aga kui suuremat protsessi, mitte lihtsalt piiride nihutamist,” lausus ta.
Korbi sõnul on oluline tähtsustada omavalitsuste rolli, sest omavalitsused on kohaliku elu mootor. “Omavalitsustele on viimastel aastatel liiga tehtud,” sõnas ta, viidates keskvalitsuse sammudele omavalitsuste tulubaasi vähendamisel. “Minu arvates tuleks omavalitsustele anda ülesandeid koos reaalse rahaga,” lausus ta. Ent haldusreformi esimene etapp, mis puudutab omavalitsuste vabatahtlikku liitumist, peab Korbi sõnul kindlasti jätkuma. Kuid järgmises etapis võiks ette näha ka erisusi näiteks elanikkonna arvu nõudes, milleks praegu on 5000. “Näiteks on Lõuna-Eestis üks vald, mis loogiliselt ühinedes saaks kokku 4900 elanikku. Aga et ületada 5000 elaniku künnis, tuleks terve maakonna kaart ringi joonistada,” rääkis ta.
Viimastel päevadel on Ida-Virumaal seoses Korbi saamisega regionaalministriks palju küsitud: kas Mihhail Korb viib ministriks saades ellu oma isa, riigikogu liikme Valeri Korbi unistuse Jõhvi ühendamisest Kohtla-Järvega?
Selle küsimuse peale hakkas Mihhail Korb naerma: “Võite kirjutadagi, et naeran siinkohal. Selleks, et Valeri Korbi soovi ellu viia, ei oleks tarvis panna ministriks Mihhail Korbi, seda oleks võinud teha ükskõik missuguse Keskerakonna ministrikandidaadi abil. Kui tõusebki küsimus Jõhvi ja Kohtla-Järve ühendamisest, siis tuleb seda arutada ja kuulata eri osapooli. Praegu aga käib jutt vabatahtlikust liitumisest,” ütles Mihhail Korb.


maintext:
Kas Keskerakond muudab kaugkütteseadust?
10. november 2016
Kuigi kaugkütteseadus hakkas Eestis kehtima juba 2003. aastal, pole Ida-Virumaal kired selle ümber vaibunud. Ja kõige rohkem poleemikat tekitab jätkuvalt soojavarustuse lepingute sõlmimise küsimus.
Kaugkütteseadus ütleb: “Korteriomanditeks jagatud kinnisomandi puhul on liitujaks korteriühistu. Korteriomanik võib olla liitujaks juhul, kui on võimalik tema tarbijapaigaldise ühendamine võrguga käesoleva seaduse nõuetele vastava liitumispunkti kaudu.”
Ja ühistud peavad just seda punkti neid ahistavaks ja põhjuseks, miks Kohtla-Järve kortermajades juba aastaid küttekriisi olukord valitseb.
Riik on hakanud nüüd probleemiga küll tegelema, kuid seda niinimetatud kollektiivlepingu punkti pole kavas välja võtta.
Eelmisel nädalal pöördusid Kohtla-Järve korteriühistud järjekordselt õiguskantsleri poole kirjaga, kus väidavad, et selline lähenemine rikub ka korteriomanike põhiseaduslikke õigusi, kui nad peavad olema kaasvastutavad soojavõlglaste eest.
“Eesti Vabariik on õigusriik, milles ei tohiks olla kohta olukorral, kus legitiimse seadusandja väljatöötatud seadused rikuvad inimese põhiõigusi, s.o õigust eluasemele, omandiõigust, ning toovad kaasa isiku vara hävimise. See viimane on vastuolus põhiseaduse mõttega,” seisab pöördumises.
Siiani pole valitsus olnud valmis lähenemist muutma, kuid sel teemal väga palju sõna võtnud Keskerakond pääseb nüüd ilmselt uude valitsusse ja saame näha, missugune on tema retoorika selles küsimuses nüüd.


maintext:
Politsei tahab Soome suusaässa pokri panna
21. november 2016
Eesti politsei tahab trellide taha saata Ontika mõisniku, Soome mäesuusakuulsuse Kalle Palanderi (39), kuna tal on tasumata kiiruse ületamise eest määratud trahvid.
Lõppeva nädala esmaspäeva hommikul pidi Viru maakohtus arutusele tulema Põhja politseiprefektuuri taotlus asendada Kalle Markus Palanderi rahatrahv arestiga. Algusega kell 10.15 määratud istung jäi aga ära, sest Palander ei tulnud kohale. Kohtuistungi sekretär ütles Põhjarannikule, et kohtul ei ole infot selle kohta, kas Palander on kohtuistungi kutse kätte saanud või mitte − see saadeti välja poolteist nädalat tagasi. Kuid Omnivalt polnud tulnud ka tagasisidet selle kohta, et teatist pole Palanderile kätte toimetada õnnestunud.
Ei tasunud trahvi
Politsei- ja piirivalveameti pressiesindaja Marie Aava ütles Põhjarannikule Palanderiga seonduvalt, et politsei taotles asenduskaristust, sest Soome suusakuulsus ei olnud tasunud trahvi ning ka kohtutäituril pole õnnestunud täitemenetluse raames seda välja nõuda. “Sellisel juhul on politseil õigus teha kohtule taotlus asenduskaristuseks,” sõnas ta. Küsimusele, miks politsei esindaja esmaspäeval kohtuistungile ei tulnud, vastas Aava, et asenduskaristuse määramisel ei pea politsei esindaja kohtuistungil osalema ega tavaliselt osalegi. Erandiks on tema sõnul istungid, mil kohtunik peab vajalikuks politsei kohalolekut, näiteks lisaküsimuste esitamiseks vms.
Palanderil on Eesti karistusregistri andmetel kolm maksmata trahvi kogusummas 480 eurot. Kõik need on saadud kiiruse ületamise eest, mis näevad ette karistust, kui ületamine jääb vahemikku 21-40 km/h. Aastatel 2012-2014 aset leidnud rikkumiste eest on Palander saanud 25 (100 eurot), 45 (180 eurot) ja 50 (200 eurot) trahviühikut trahvi. Maksimumkaristus sellise rikkumise eest on 100 trahviühikut või juhtimisõiguse äravõtmine kuni kuueks kuuks.
12 päeva
Arvestades Palanderi maksmata trahve, peaks ta nende asendamisel arestiga trellide taga istuma 12 päeva.
Kohtust öeldi nädala alguses Põhjarannikule, et pole teada, millal uus istung toimub, sest detsembris siirdub selle asjaga tegelev kohtunik puhkusele.
Kui saatsime Kalle Palanderile juhtumi kohta selgituste saamiseks elektroonilisel teel küsimused, siis viie päeva möödudes neile vastust ei tulnud.
Kalle Palanderil oli aga Eesti politseiga arusaamatusi kiiruseületamise pärast ka enne neid juhtumeid. Aastal 2011 kirjutasid Soome ja Eesti meedia sellest, kuidas Palander kihutas Ida-Virumaalt Tallinna lennujaama suunas, kui politsei ta kinni pidas. Mehe kiirus oli 90 km/h piirkiiruse alas 151 km/h.
Asja arutamine Eesti politseiga võttis toona nii palju aega, et mäesuusaäss jäi lennukist maha.
“Trahvi sai vähem kui Soomes,” nentis Palander toona.


title: Ida-Viru tippsport varjusurmas

maintext:
Ida-Viru tippsport varjusurmas
10. november 2016
Peagi seisab Ida-Virumaal ja selle omavalitsustes ees aasta parimate sportlaste valimine. Seda pole sugugi lihtne teha, sest täiskasvanute saavutusspordi seisukohast on tegu ühe Ida-Viru nigelama aastaga pärast Eesti taasiseseisvumist.
Üks piirkonna spordielu kvaliteedimärke on see, kui palju kohalikke sportlasi on jõudnud tasemele, mis tagaks neile olümpiapääsme. Tänavu suvel toimunud Rio suveolümpia oli üle pika aja esimene, kus ühest Eesti suuremast maakonnast ei osalenud ühtegi sportlast.
Endised paraadalad varjusurmas
Sajandi esimesel kümnendil Ida-Virumaa paraadalaks kerkinud sõudmine, kus nii olümpiale kui ka maailmameistrivõistlustele jõudsid Leonid Gulov, Andrei Šilin, Igor Kuzmin ja Vladimir Latin, on nüüdseks varjusurmas. Vanad kõvad tegijad on tippspordist taandunud, nende asemel pole praegu kedagi, kes suudaks Eesti täiskasvanute koondisesse tõusta. Ometigi on Narvas nüüd korralik sõudebaas ja Aidus sõudekanal.
Olümpialasi tuli Ida-Virumaalt ka teisel veega seotud spordialal − ujumises. Kuigi noorteklassides on mitmetel kohalikel klubidel Eesti meistrivõistlustelt kuhjaga võidetud medaleid, pole selliseid tegijaid nagu Elina Partõka või Vladimir Sidorkin, kes suudaksid murda ka olümpiale, viimastel aegadel siinsetest ujulatest võrsunud.
Spordialade kuninganna kergejõustikuga on Ida-Virus aga sootuks nirud lood. On olnud üksikuid sähvatusi noorte seas. Tänavu olid neist ühed eredamad kindlasti Narva noormehe Vitali Rubenkovi pikad hüpped ja kuues koht noorte Euroopa meistrivõistlustel. Positiivsel poolel on kahtlemata ka Jõhvi noore jooksja Deniss Šalkauskase isiklike rekordite areng ja tema tõusmine keskmaadistantside valitsejaks Eesti noorte seas. Teivashüppaja Reena Kolli tänavune eesmärk − pääs Euroopa täiskasvanute meistrivõistlustele − nurjus vigastuse tõttu.
Medaleid on Eesti täiskasvanute meistrivõistlustelt noppinud küll Ida-Viru käijad, kuid sel alal peale nende endi Eestis suurt kedagi konkureerimas pole ja pealegi jääb nende tulemuste tase ka keskpärasest Euroopa klassist väga kaugele.
Kergejõustiku madalseis on tegelikult loogiline, kui maakonnas pole ikka veel ühtegi nüüdisaegset staadioni, kus oleks elementaarne jooksurada ning heite- ja hüppesektorid.
Voronova ja Latini pingutused ei kandnud vilja
Kui eelmisel suveolümpial päästis Ida-Viru spordiau laskur Anžela Voronova, siis seekord ei jagunud tal olümpiapileti lunastamiseks piisavalt kindlat kätt ja raudseid närve. Kõige selgemalt paistis olümpiapääse Narva triatleedile Aleksandr Latinile. Kurnava treeningtsükli järel mööda maailma karika etappe rännanud Latin tegi mõned head võistlused, kuid olümpiale kvalifitseerumiseks jäi siiski energiat pisut napiks.
Ida-Virus on traditsiooniliselt populaarsed olnud jõu- ja võitlusalad. Ent ei maadluses, poksis ega tõstmises pole praegu ühtegi sellisel tasemel sportlast, kel olnuks vähegi reaalne olümpiašanss.
Talialadel paistsid silma Alutaguse suusaklubi noored Vane Vähk ja Aveli Uustalu, kes kuuluvad 16-17aastaste seas Eesti paremikku. Täiskasvanute leeris aga Ida-Virust lõppeval aastal Eesti meistrivõistlustel poodiumile ega selle lähedale kellelgi asja polnud. Järgmisel aastal on olukord ilmselt teistsugune tänu Tatjana Mannimale, kes naasis pärast teise tütre sündi tippsporti ja üritab taas võita rahvusvahelist pikamaasuusatamise sarja.
Hokikuld Narvas, Kohtla-Järve audis
Vähe rõõmustavat pakkusid ka võistkonnaalad. Kõige säravam saavutus on kindlasti Narva Paemurru spordikooli tulek Eesti jäähoki meistriks. Iseenesest vägev saavutus, et Narva tuli meistritiitel 15aastase vaheaja järel, kuid seda pisendab tõsiasi, et meistrivõistlustel osales vaid neli meeskonda ja neistki noortekoondis väljaspool arvestust.
Et ka jäähokiga on lood selle ala põlises kantsis Ida-Virumaal nigelad, kinnitab fakt, et Kohtla-Järve ei suutnud oktoobris alanud meistrivõistlusteks enam meeskonda välja panna.
Jalgpall teeb vähikäiku
Vähikäiku teeb ka jalgpall. Kui veel mõned aastad tagasi olid Sillamäe Kalev ja Narva Trans Eesti meistriliigas medalinõudlejad, siis tänavu jäädi esinelikust kaugele maha ja leppida tuli liiga keskmike rolliga, kes aeg-ajalt tugevaid hammustada võivad. Plusspoolele jääb ka Kalevi jõudmine karikasarjas finaali, kuid seal jäädi alla Florale ja koos sellega jäädi ilma nii eurosarja kohast kui ligikaudu 200 000 eurost.
Rahapuudus on Ida-Viru vutiklubisid viimastel hooaegadel üha tugevamini kammitsenud ja kõigi märkide järgi lähevad asjad pigem hullemaks kui paremaks. On oht, et kui uusi toetajaid ei leita, muututakse amatöörmeeskondadeks.
Krahh tabas ka Kiviõli jalgpalli, mille lipulaev Irbis pidi teises liigas raha- ja mängijate puuduse tõttu hooaja katki jätma. Kohtla-Järve JK Järve ei suutnud esiliigas kanda kinnitada: jäädi viimaseks ja langeti taas kraadi võrra nõrgemasse seltskonda. JK Järve tulevikku aitab loodetavasti helgemaks muuta Eesti vutilegendi ja kogenud treeneri Marko Kristali asumine klubijuhi ametisse. Samuti on Kohtla-Järvel lootust, et paari aasta pärast valmib uus kunstmuruga staadion. Positiivne on seegi, et Jõhvis sai jalgpalliväljak tasandatud ja uue murukatte ning järgmisest kevadest saab seal ka vutti mängida.
Kui veel mõned aastad tagasi üritas HITO korvpallimeeskond Eesti meistriliigas hambaid näidata, siis nüüd ei ole Ida-Viru meeskonda ei meistriliigas ega esiliigaski. Võrkpallis ja käsipallis ei kuulu siinsed võistkonnad juba aastaid Eesti täiskasvanute paremikku. Hea märk on aga see, et Jõhvi spordikooli neiud on omaealiste seas tõusnud Eesti paremikku.
Võistluste korraldamise meistrid
Kui esile tuua, millega Ida-Viru sport lõppeval aastal silma paistis, siis see võiks olla võistluste korraldamine. Üle riigi on hea maine nii Alutaguse suusamaratonil, Narva energiajooksul kui ka Kurtna järvede vahel peetavatel rattamaratonidel. Ka Ida-Virumaa mulluse aasta tegija Vladimir Všivtsevi ja tema kaaskonna rajatud rattakrossirajad Narvas Pähklimäel, kus tänavu peeti Eesti meistrivõistlusi, on pälvinud vaid kiidusõnu. Omaette fenomeniks on kujunenud aga Ida-Virumaa spordiliidu eestvedamisel toimunud ultrajooksjate peod, nagu Iisaku staadionimaraton ja 24 tunni jooks ning äsja Mäetagusel toimunud naiste talimaraton ja meeste kuue tunni jooks. Need üritused pole toonud küll kohale sadu ja tuhandeid osalejaid, kuid tekitanud siiski oma eripära ja kiiksuga laiemat tähelepanu.
Et Ida-Virust tõuseks lähiaastatel esile uusi spordisangareid, kelle tegemised läheksid laiemale üldsusele korda ja kujundaksid piirkonnale positiivset mainet, on vaja spordiklubide ja kohalike omavalitsuste ning ettevõtete senisest märksa tihedamat koostööd. See puudutab spordibaaside rajamist ja hooldamist, klubide toetamist rahaliselt ja ka nende tegevuse üldisemat korraldamist ning kogukonna kaasamist. Üks Eesti suuremaid maakondi peaks oma spordisaavutustega märksa rohkem silma paistma, kui see tänavu õnnestus.


title: Põhjarannik neljapäeval, 10. novembril

maintext:
Põhjarannik neljapäeval, 10. novembril
10. november 2016
* Purtse jõe puhastamisest saab pikk ja aeganõudev protsess. Uue aasta alguseks valitakse välja tööde teostaja, kellel siis kuue aasta jooksul tuleb likvideerida Kohtla-Järve alune fenoolisoo, puhastada Kohta jõgi ja Purtse jõe Püssi lõik. See on keeruline ülesanne, kuna kogemusi voolava veega jões pinnase laiaulatuslikuks puhastuses pole ei Eestis ega mujal maailmas.
* Kalevi 39 asuva endise Kohtla-Järve kutsekooli hoonet rentiv firma Monetta teatas linnavalitsusele saadetud kirjas, et lülitab 9. novembril kunstide koolis elektri välja. Nimetatud päeval seda küll ei tehtud, kuid firma ja linna vahelised suhted on endiselt keerulised. Monettal ei ole elektrienergia müügiga koolile mingit pistmist, ent arvab, et linn peab neile maksma kooli varustavate elektrikaablite teenindamise eest, kuna need läbivad hooneid, mida firma kooli naabruses rendib.
* Eile Jõhvi ja Sinimäe raamatukokku jõudnud kirjanike dessant koosseisus Kätlin Kaldmaa, Anti Saar ja Karl-Martin Sinijärv tõi maakonda teavet uuemate trendide kohta Eesti ja maailma kirjanduses.