description: Vaba Eesti Sõna

title: Tegevusrohke nädal Järvemetsal

maintext:
Tegevusrohke nädal Järvemetsal
Parima skaudi rändkarika võitis Karl Siismets. Pildil Karl koos vanemate, õdede ja juhtidega. Foto: Mairo Notton
Suurlaager "Järvemetsa 60 - Mereküla" II
Esmaspäeva õhtul toimus Järvemetsa peaväljakul ühine filmivaatamine. John Jester koos abilistega ehitas lipuvarrastele suure väliekraani (millest, see jääb tegijate saladuseks ning teistele mõistatamiseks) ning esimeseks filmiks oli “Kalapoeg Nemo”. Pimeduse saabudes kogunesid laagrilised oma tekkide või toolidega peaväljakule ning süües popkorni, asuti tähistaeva taustal nautima eestikeelset filmi väikesest kinnipüütud meriroosahvenast, kes püüdis uuesti vabadusse saada ja kuidas tema isa teda otsis. Paljud pisemad ei jõudnud filmi lõpuni vaadata ning lahkusid oma all-laagritesse unele, kuid paljud vaatasid siiski lõpuni, vaatamata niiskusele ja jahedusele, mis järvelt tuli. Peale väikest pausi, mil laagrilised said otsida soojemaid riideid ning jalga sirutada, vaadati ühiselt veel teist filmi – James Tusty „Üheshingamine”. See oli dokumentaalfilm ühest ameerika koorist, kes tegi ettevalmistusi Eesti Laulupeole minekuks ning ka seal olemisest. Kuidagi äärmiselt võimsalt mõjus eesti koorilaulu katkendite kuulamine vabas õhus tähistaeva taustal.
Ööl vastu teisipäeva korraldasid Siiri McClafferty, Külli Marotto ja Ilmar Tamm koos abilistega öömängu, kus külla tulid nii Poseidoni poeg kui merineitsid. Gaidid-skaudid jagati seitsmesse gruppi ning neil tuli mööda laagriala ringi käia ja otsida pärleid merineitside kaelakeede jaoks. Kuid samal ajal käis laagrialal ringi ka grupp vetikaid, kes üritasid pärleid omakorda enda valdusesse saada. Pärlite asukohta näitasid helenduvad õhupallid. Kuid pärleid sai ka erinevatest öömängu punktidest – kas tuli aidata nukrutseval armastajal leida tema printsess, tantsides ja lauldes printsessi röövijatele või tuli aidata katkise jalaga meest, loovutades enda seljast esemeid, et tema jalg kinni siduda ning seejärel ta laevale viia ja olla koos temaga tormisel merel (saades ka suure “veelainega” kastetud) või esitada üks stseen tuntud filmist või lasta nerfgun’iga topse või juhendaja eeskujul teha erinevaid joogapoose. Kogutud pärlid sai viia Poseideni poja kätte järverannale, kus mäng lõppes. Seal loeti kogutud pärlid kokku ning jagati osalistele küpsiseid ning sõõrikuid.
Teisipäeval kogunesid laagrilised peale hommikusööki peaköögi juurde, et koos minna Island Beach State Park’i. Tehti kaasa võileivad, pakiti need jahedust hoidvatesse kastidesse, lisaks banaane ning virsikuid ja hästi palju veepudeleid, sest lubati hästi sooja ilma. Saabusid kolm koolibussi, hundud ja hellakesed mahtusid ühte bussi ning ülejäänud laagrilised teistesse, lisaks sõitsid ka mõned juhid autodega. Hundude-hellakeste buss tegi peatuse pargi külaliskeskuses ning koos kahe noore giidineiuga jalutati ühe väikese lahesopi juurde. Giidid rääkisid, mis loomad pargis elavad – rebased, jänesed, kilpkonnad, mitmed pisemad närilised ja palju linnuliike ning veeloomad.
Jalutuskäik selle kuuma ilmaga oli küll raske, kuid veele lähenedes läks lastel eriti huvitavaks. Nimelt palusid giidid endile abilisi ning kolm eri gruppi lapsi said „seine”-stiilis võrguga veeloomi veest välja tõmmata. Kõige rohkem oli küll võrgus angerjarohtu, mida on lahes väga palju ja mis on veeloomadele nii toiduks kui ka varjumiseks. Kuid tõmmati välja ka hulga millimallikaid, mitmesuguseid väiksemaid kalu, krevette ja tigusid ning ka mõni väike lestakala ja paar ilusat sinist krabi. Lastel oli võimalus neid kõiki ka pihku võtta (krabisid ei soovitatud, kuna nende sõrad võivad napsata, kui valesti hoiad) ja siis nad vette tagasi lasta. Peale seda jalutati tagasi bussi peale ja ühineti rannas teiste laagrilistega.
Oli super ilus rannailm, soe ja veidike tuulekest, vesi mõnusalt soe ning natuke lainet. Kõigepealt söödi oma kaasatoodud lõunasöök ning siis vette! Ja ega mõnda last vist ei saanudki enne veest välja kui oli aeg rannast lahkuda. Paaril korral, kui oli korraga palju laagrilisi vees laineid püüdmas, võeti käte alt kinni ning tekitati lainetesse pikk inimkett, millest õnnestus vee ääres olijail ka mitmeid pilte võtta. Ja et pilte veelgi huvitavamaks teha, viisid noormehed kummagisse inimketi otsa eesti lipud. Seda küll vist pole varem tehtud, kuid väga tore ning meeldejääv oli!
Suurlõkke süütasid tõrvikutega vanemskautid „ürgeestlased -Hõimuvelled”. Foto: Rein Linask
Päev lõppes all-laagrite ühislõketega – hundud/hellakesed, skaudid/gaidid, veteranid/veimevakk ja tehniline ning sõbrad. Sellised hetked tähistaeva all lõkkelaule laulmas on vist laagri tõeline võlu.
Kolmapäeva hommikul oli metsamäng, mille korraldas gdr Tiina Ets. Laagrilised jagati kuude võistkonda (kokku 109 last/noort) ning laagrialale oli paigutatud kuus tegevustega kontrollpunkti. Peamaja juures tuli kostüümid selga panna ning perepilt teha. Ka oli vaja kirjutada jutuke oma perekonnast, mis sisaldaks liikmeid igast all-laagrist. Koostöö ja nutikus on metsamängus oluline. Skaudimaja juures tuli kinni püüda veega täidetud õhupalle ning söögipulkadega igasuguseid esemeid kanda. Võrkpalliväljakul anti kuulata katkendeid 50-st laulust ning tuli ära arvata laulu nimi. Gaidlaagri lõkkeplatsile oli üles pandud lohakas telk ning seal sees oli igasugu asju. Võistkondadel tuli leida, mis vead seal telgis või telgi ümber olid. Gaidiköögi juures tuli tuntud viisile luua uus laul teatud mereteemaliste sõnadega. Ning sauna oli saunamees skm Mati Kobin ise loonud ühe kontrollpunkti, kus ta oli oma ema mälestuste põhjal loonud laevahuku läbielamise võimaluse. Põgenikelaev sai torpeedotabamuse ning sellega seoses pandi proovile noorte oskus käituda stressisituatsioonis ning häire olukorras.
Metsamäng loeti kordaläinuks, noored tutvusid mitmete uute sõpradega teistest all-laagritest ning õppisid ka üksteisele toetuma. Põnevusega tuli oodata laupäevani, et teada saada milline nendest andekatest salkadest tuli võitjaks.
Kolmapäevase lõunasöögi tarbeks grillis Nils Puström loomaliha, mis oli tõesti väga maitsev. Siin tahaks ka ära mainida, et ühel esimestest laagripäevadest oli magustoiduks catch of the day - ehk kummikommikala tarretises, vahukoore lained peal. Ja ühel teisel korral oli magustoiduks Anne Holda tehtud pretselitarretise-vahukoore kook. Üldse olid kõik toidud väga maitsvad ning jääb vaid öelda kiidusõnu kokkadele. Aitäh pererahvas!
Gaidi tõotuse andsid Mathilde Engso, Toni Männik, Tia Puskar ja Danika Senzer. Foto Anne Sarapik
Kolmapäeval peale õhtusööki kogunes gaidlaager lipuväljakule, et vastu võtta uued õrnakesed, hellakesed ja gaidid. Oma õrnakese-lubaduse andsid Liisi Ladon, Luisa Uroza ja Aili Simonson, hellakeselubaduse Katherine Hubschmidt ja Kylee Krause ning gaiditõotuse andsid Mathilde Engso, Toni Männik, Tia Puskar ja Danika Senzer. Peale gaidide hümni laulmist ning lipu langetamist suunduti koos Metsakirikusse.
Metsakiriku koos armulauaga (armulaualeiva küpsetas Anne Holda) viis läbi õpetaja skm Thomas Vaga ning koos temaga lugesid jumalasõna ka mõned laagri noored – Maiki Müürsepp, Maria Siismets, Johanna Saarela, Linnea Tõõtsov, Tarmo Tari ja Karl Siismets. Kõigile kohalviibijatele jagati küünlad, mille värelev leek andis õhtuhämarusele nii palju pühadust juurde. Õpetaja Vaga jutlus oli mereteemaline, ta rääkis, kuidas Jeesus tormisel merel viibis ning teda paluti merd rahustada.
Mälestati ka sel aastal lahkunuid – Eesti Gaidide Malevast USA-s ngdr Elvi Tarien, gdj Lagle Kõiva ja ngdr Lilian Heldi Esop; Eesti Skautide Malevast USA-s skj Juta Aulik Roosaare ja skm Tiina L. Fischgrund ning noortesõber Kalli Kobin. Ning Kanadast gdr Oldi Põder, gdr Margot Nortmaa, nskm Tammi Ruutopõld, skm Heikki Paara ja skj Ekke Loo. Teenistuse ajal kutsus õpetaja Vaga ette Markus Kitsingu, kelle Kotkaskaudi (Eagle Scout) projekt on Metsakiriku uue altari ehitamine ning üldine renoveerimine. Uus altar õnnistati ning õpetaja Vaga jagas Markuse abiga kõigile soovijaile armulauda.
Mikko Liivak andis oma hundu lubaduse. Foto: Rein Linask
Enne Metsakirikut oli pidulik koondus hundude all-laagris, kus hundulubaduse andis Mikko Liivak. Peale Metsakirikut aga pimedas laagrilõkke ääres andsid oma skauditõotuse Wyatt McQuilkin ja Lukas Einberg. Skm.
Skaudi tõotuse andsid Wyatt McQuilkin ja Lukas Einberg. Foto: Rein Linask
Gunnar Tamm pani noormeestele südamele, et mehe sõna on tema kõige olulisem väärtus ning skauditõotus kinnitab, et skaut lubab nende seaduste ja aate kohaselt käituda – lubades seda teiste skautidele aga eelkõige iseendale. Juhid kinnitasid, et noormehed olid täitnud vajalikud nõuded ning värsked kaelarätikandjad andsid selge tõotuse. Peale pidulikku tseremooniat tulid skautlaagrisse ka gaidlaagri liikmed ning üheskoos mälestati sel kevadel lahkunud skm Tiina L. Fischgrundi. Tiina alustas gaidmalevas, kuid ajal, mil ta oma poeg oli pisike, liitus ta skautmalevaga, olles seal pesaema. Aja jooksul sai temast Eesti Skautide Maleva USAs juht (kokku üle 10 aasta), olles 8 korda suvise skautlaagri juht ning esimene naissoost skautmaster USAs. Ta oli ka mitmel aastal Eesti Skautmastrite Kogu USA koondise juht. Ta oli üle 50 aasta skautide maleva suvelaagri elanik ning kirjutas mitmeid laagrilaule.
Huvitavad andmed: neljapäevase seisuga oli registreeritud laagrilisi juba 213!
Kõige nooremad laagrilised olid Bodhi (4) ja Aksel (5) Kiiss ning 6-aastased Liisi Ladon, Oliver Lamvol ja Luisa Uroza. Küpseimas eas olid laagriveteranid daamid ngdr. Tiiu Ling ja skm. Ivi Tamm ning härrased ESL peaskaut skm. Rein Linask, skm. Enn Kiilaspea ja nskm. Veeliks Ling. Noored, tehke järele!
Neljapäeva õhtul olid gaidpere ja skautpere eraldi laagrites, kus sai palju laulda, hõisata ja naerda.
Ringkäigul läbi laagri demonstreerisid hundud oma alllaagris väikeste purjekate võidusõitu. Vajalikku tuult pidid hundud ise tekitama puhudes pikkade kõrde abil. Foto: Rein Linask
Reedel katsuti jõudu spordivõistlustes kuumale ilmale vaatamata – kavas olid ümber järve jooks, pallivise, kuulitõuge, kaugushüpe ning kiirjooks ehk sprint. Kindlasti innustas noori sportlasi ka see, et Rio olümpialt tuli teade, et esimene medal Eestile oli juba teenitud – meeste neljapaadi aerutamises pronksmedal! Spordijuhid skm. Toomas Kilm ja Ly Kilm viisid läbi heatujulise ning mitmekesise spordipäeva. Tänu tegijatele ja noorte juhtidest abilistele!
Õhtu lõpetas ühine tantsupidu. Suure köögisaali laest rippusid hiigelsuured meduusid; tantsupeolised tulid kohale mereteemalises riietuses, gaidlaagri juht ngdr Linda Kangro isegi poolenisti haikala hammaste vahel! Diskor Viktoria Hallikääre mängitud muusika saatel tantsiti mitu tundi.
Nagu tavaks, oli laupäeva hommikul kogu laagripere liikvel – all-laagrite külastamine. Hoolimata ülipalavast ilmast tõttas kogu laagripere sinistes laagrisärkides all-laagrist all-laagrisse, et imetleda kõrgele puudesse püstitatud telke, leidlikult kavandatud ehitisi ja ilusaid kaunistusi. Noored olid nädala jooksul palju õppinud ja saavutanud!
Metsamängu võitjaks tuli Tomatite salk, autasustamine toimus Olevi järves. Foto: Rein Linask
Pärastlõunane auhindade jagamine toimus seekord hoopis põnevas kohas, st Olevi järves! Laagripere kogunes sauna juurde liivasele rannale ning auhindade jagajad – laagrite juhid ngdr Linda Kangro ja skm Gunnar Tamm – läksid puusadest saadik vette, kus tänati laagri abilisi. Kutsuti ette ka skm. Toomas Kilm, kes jagas reedeste spordivõistluste auhinnad. Ka gdr Tiina Ets sumas järve jagama metsamängu ja viktoriini auhindu. Metsamängu võitis „Tomatite” salk, teise koha pälvisid „Americanadians”. Parimad viktoriinimängijad olid Elli Kipper, Talvi Parming ja Tiina-Kai Paluoja (kõk Kanadast). Auhinna said ka Kadi Laaneots, Silver Laur, Monika Hutchings, Stefan Skonberg, Krista Poolsaar ja Liina Sadul. Nooremate hulgast olid parimad hundud Viggo Vanaselja ja Jesse Jürimäe; palju ei jäänud maha skaudid Tormi Notton ja Karl-Heikki Jõks. Ka vanemad mängijad said tunnustust: Vilve Ladon, Endel Mell ja Ingrid Kütt. Hästi tehtud! Palju õpitud! Öömängu auhindu jagas vetejumal Poseidon (Ilmar Tamm) ise koos kahe näkineiuga (Külli Marotto ja Siiri McClafferty).
Kogu laagrinädala suursündmus – suurlõke – õnnestus üle ootuste. Ilmataat hoidis vihma vaos, kuigi kaugel taevavõlvil oli sageli näha piksesähvatusi. Hoogne laul, toredad lõkkenaljad ja etteastete hea tempo lõi külaliste ja laagriliste hulgas hea tuju. Lõkkel oli võimalik nalja teha laagris toimunu üle ja näidata seda, mis nädala jooksul õpitud. Laulu ja naeru tõusis lausa taevani. Suurlaagri sõprusring oli mitmekihiline ning oli osalistele liigutav seista kõrvuti, käed ühendatud “parem üle vasaku” inimköies.
Aga ka selline tore ja tegevusrikas nädal jõuab kord lõpule. Laagripere pakkis asjad kokku, võttis telgid maha, lammutas ehitised. Enne lõunat koguneti peaväljakule lõpuparaadile, kus kostsid kiidusõnad tublidele noortele laagrijuhtidele – ngdr Linda Kangrole ja skm Gunnar Tammele.
Parima noorjuhi tiitli omandasid hellakeste laagri juht ja abijuht Lia Triantafylidis ja Hailey Linask. Foto: Mairo Notton
Tunnustati ka teisi tegijaid. Gdr Tiina Ets märkis, et suurlaagri gaidlaagris olid kõik kõrgemad juhid – gaidlaagri juht ja abijuht (ngdr Linda Kangro ja ngdr Hillevi Ets), all-laagrite juhid (gdj Viktoria Hallikäär, gdj Ilona Lane, gdj Lia Triantafylidis), komandandid (ngdr Hillevi Ets ja gdj Teele Jõgi) – kuni 30 aastat vanad.
Gaidide Malev tunnustas selle aasta parimaid noori juhte, kes võtsid endale ülisuure ülesande – hellakeste all-laagri juhtimise – ja tegid seda rõõmu ja rahuliku meelega: Lia Triantafylidis ja Hailey Linask. Neile anti üle vastav rändauhind - autahvel.
Parima hundu rändkarika omandas Markus Jõks. Foto: Mairo Notton
Eesti Skautide Malev kutsus ette skm. Erni Kilmi-nimelise rändkarika võitja Parima Hundu Markus Jõksi; aule lisaks annetas skm. Ivi Tamm tublile hundule järgmise aasta skautlaagri maksu ja Pipra Poe arve. On teada, et tublidest hundudest sirguvad tublimad skaudid ning tänavuse Leo Roometsa-nimelise Parima Skaudi rändkarika võitja oli vanemskaut Karl Siismets. Tasub märkida, et see igati skautlik noormees on seda karikat varemgi ära teeninud! Hästi tehtud!
Gaidid ja skaudid läksid seejärel oma laagritesse, kus anti välja ka teised malevate ja all-laagrite kesksed auhinnad. Eesti gaidide Malev USAs andis Jüripäeval üle andmata jäänud edutuse väärikale kauaaegsele juhile: ngdr Katrin Pillion ülendati gaideriks.
Vanemgaidide all-laagris (juht Viktoria Hallikäär) valiti Parimaks Vanemgaidiks Lilly Aasmaa, Parimaks eesti keele rääkijaks Krista Poolsaar ja Kõige sõbralikumaks vanemgaidiks Megan Kruzyk. Gaidide all-laagris (juht Ilona Lane) jagasid Kõige sõbralikuma gaidi auhinda Kaili Myers ja Maria Siismets, Kõige gaidlikumaks gaidiks nimetati Elizabeth Master, Kõige abivalmimaks gaidiks Maiki Müürsepp ning Kõige püüdlikumaks eesti keele rääkijaks Kaili Linask.
Hellakeste all-laagris (juht Lia Triantafylidis) valiti Parimaks hellakeseks Melinda Siismets, Kõige sõbralikumaks hellakeseks Teija Hogg ja Eeskujulikumaks telgiks „Krabid” (Marina Põldmäe, Krista Chasse, Veronika Liivak, Morgan Tamm). Skautide all-laagris anti välja järgmised auhinnad: Parima telgi võitis „Silver Supporters” (Kristjan Tõõtsov ja Aavo McClafferty) Kõige kuulekam skaut oli Hendrik Kingo. Alati valmis oli Lukas Einberg. Kõige huvitavama ehituse tegid Carter Linask, Erik Saarela, Hendrik Kingo ja Jaak Kõiva. Parim kanadalane oli Markus Hogg. Kõige valgustatum skaut oli Karl-Heikki Jõks. Hundude all-laagris nimetati Sõbralikuimaks hunduks Felix Tamm, Püüdlikuimaks hunduks Connor Sarapuu ning E-telgi (eeskujuliku) telgi auhinna teenisid Jesse Jürimäe ja Maxim Tamm. Skautlaagri sulgemine oligi hundu all-laagriplatsil ning kauni sini-must-valge lipu langetasid selle laagri viimaseks korraks kombekohaselt Parim skaut ja Parim hundu.
Oli huvitav tõdeda, kuidas huvi ja armastus skaut-gaidlaagri vastu on vahel lausa perekondlik asi. Näiteks tulid kõik kolm suureks sirgunud Skonbergi venda laagrisse kaasa lööma. Magnus oli vanemskautide all-laagri juht, Stefan tema abi ja Carl Erik oli hundude all-laagri abijuht ja pühapäevase üldlaagri tegevuse korraldaja. Teine pere, kus skautlikud juured jooksevad sügavalt, on Siismetsa perekond: Melinda sai eeskujuliku hellakese auhinna, Maria kõige sõbralikuma gaidi auhinna ja Karl eeskujuliku skaudi karika. Need noored on aktiivsed gaidluses ja skautluses aastaringselt. Ka paljud teised pered paistavad silma oma suure osaluse, tubliduse ja abivalmidusega. Tuleb ka tõdeda, et skautlik programm annab igale põlvkonnale midagi uut ja kasulikku juurde.
Buss, mis pidi kanadalased koju viima, vist aimas, kui raske on skautidel ja gaididel Järvemetsa laagrist lahkuda ja buss ei tulnud….ja ei tulnud….ja ei tulnud. Enam kui kahetunnise hilinemisega said Kanada gaidid ja skaudid teele.
Nägemiseni järgmises laagris, kas siin- või sealpool piiri! Palju õnne kallis juubilar Järvemetsa – oled 60 aastat noor!
Vilve Ladon
Abistasid: gdr. Tiina Ets ja skm. Leelo Linask
Details Published: 11 September 2016


description: Vaba Eesti Sõna

title: Välisminister Marina Kaljurand New Yorgis

maintext:
"Vaba Eesti Sõna" PDF-i täisversioon on tasuline. Kasutajakonto saamiseks tuleb täita tellimus. Maksmise ja tellimise info vaata sisukorrast Lehe tellimine. Tasuda saate krediitkaardiga PayPal'i kaudu siit.
Full PDF version of the paper costs $50 per year. To open your account, please click for more info Lehe tellimine. You can pay directly through PayPal. This is the safer, easier way to pay online.

fasttext_language: et


description: Vaba Eesti Sõna

maintext:
Eesti laste laululaager Long Islandil, NY
Foto: Siiri Lind. Suur valik fotosid laagrist on üleval New Yorgi Eesti Kooli Facebooki lehel
26.-28. augustil toimus USA idaranniku eesti koolide laululaager New Yorgi Eesti Haridusseltsile kuuluvas Long Islandi Eesti Kodus (Middle Island, NY).
Kevadel asutatud USA idaranniku eestlaste (veel nimetu) mudilaskoor harjutas järgmisel suvel toimuva XII noorte laulupeo "Mina jään" laule. Kunagi varem ei ole eesti mudilaskoorid USAst Eestis laulupeol käinud. Et laulupeole pääseda, on vaja juba 1. novembriks saata Eestisse laulupeo kunstilisele toimkonnale laulu "Laulu mõju" videosalvestis ning selle järgi otsustatakse, kas koor saab loa laulupeost osavõtmiseks. Kui meie koor osutub peole valituks, tuleb saata kogu ülejäänud kava videosalvestus 1. aprilliks 2017. Kes sellelt videolt puudub, laulupeole ei pääse. Seega on väga oluline, et lapsed saaksid võimalikult palju kokkulaulmist harjutada.
Laagrisse tuli kokku 55 last (18 last New Yorgi, 8 Philadelphia, 4 Lakewoodi, 8 Connecticuti, 14 Washington, D.C, ja 1 Bostoni Eesti Koolidest ning 1 laps Long Islandilt ja 1 Eestist) ja 46 täiskasvanut. Kooris osales 48 last.
Lapsed, kes kooris ei laula, said suurel maa-alal puude all ja mänguväljakutel mängida, ratastega sõita ja basseinis ujuda ka sel ajal, kui laululapsed seltsimaja suures saalis ning ühes eraldi toas harjutasid. Laululastel jäi puhkamiseks vähem aega, aga keegi ei virisenud. Lapsed, kes soovisid, said osaleda noore graafiku Gerda Märtensi kunstitunnis. Gerda tutvustas laulupeo repertuaari kuuluva laulu "Uhti, uhti uhkesti" tegelasi, lapsed joonistasid pilte, kuidas viisk, põis ja õlekõrs Ameerikast Tallinna laulupeole lähevad.
Kuna terve koori kokku kogumine ühel ajal ühte kohta on keeruline ja peredele küllalt kulukas, on väga oluline, et lapsed harjutaksid võimalikult palju kodus laulmist. Et see lihtsam oleks, on dirigent Maaja Roos lindistanud mõned lauluharjutused, mida saab kuulata NY Eesti kooli kodulehelt nyek.org.
Maaja Roos (NYC), Leena Sirp ja Holly Miller Vesilind (mõlemad Washington, D.C.) viisid kolme päeva jooksul läbi 4 proovi. Holly tuli appi koori juhatama, sest ta lapsed August ja Noelle Vesilind laulavad kooris.
Koorijuhid suutsid lapsi hästi motiveerida ja kooriharjutustele mindi lausa joostes. Järelikult igav seal polnud. Kõigil teistel oli harjutamiste juures viibimine keelatud, et kõik asjaosalised saaksid tööle pühendada.
Laagri aeg oli hästi organiseeritud, lastele jäi palju vaba aega. Kõige populaarsemaks kohaks osutus bassein, sest ilmad olid kuumad. Ning muidugi on telgis ööbimine ja pimedal ajal taskulampidega ringijooksmine olnud lastele alati väga põnev.
Lapsevanemad tegelesid söögitegemisega (iga kool oli vastutav ühe söögikorra eest ning eestlaste kokakunstil on teada kõrge tase), toimusid koorile riietuse loomise, nime mõtlemise ja rahastamise mõttekojad, köeti ehtsat eesti sauna ja tutvuti omavahel. Peaaegu kogu laagriaja põles lõke, nii et oli meilgi siin muinastulede öö nagu kodu-Eestis.
Teise laagripäeva õhtul tuli Maaja Roos mõttele, et koor võiks anda jõulude ja vabariigi aastapäeva ajal kontserte. Kui juba koorijuhil on lastesse nii suur usk, siis lastevanematele see mõte väga meeldis.
Laagri kulminatsiooniks oli pühapäeval toimunud kontsert, mis tõi kõigile lapsevanematele ja ka koorijuhtidele liigutuspisarad silma. Juhendajad olid saanud hakkama tõelise imega, laul helises Long Islandi Eesti Kodu seltsimaja saalis sama harmooniliselt nagu ta saab kõlama suvel Tallinnas toimuval laulupeol.
Lapsed väärivad erilist kiitust selle eest, et kasvades üles ingliskeelses keskkonnas, suudavad nad laulda eesti keeles ilma aktsendita. Ja laulud olid neil peas, keegi ei hoidnud laulusõnu käes. Siinkohal tuleb kiita ka lapsevanemaid, kes eesti keele õpetamisel järjepidevad on. Maaja Roos andis oma tänusõnad edasi New Yorgi Eesti Kooli juhatajale Merike Barborakile, kes oli teda kutsunud koori juhatama.
Suure tänu said laagriperelt Long Islandi Eesti Kodu üks tublidest peremeestest Valdur Pratka, kes hoolitses sauna kütmise eest ja Eve Saar, kes kinkis laagrile suure kastitäie ehtsat eesti leiba.
Järgmised kooriproovid toimuvad 22. ja 23. oktoobril New Yorgi Eesti Majas, kus samal ajal toimuvad Eesti Lastekirjanduse päevad.
Siiri Lind
Details Published: 03 September 2016


description: Vaba Eesti Sõna

maintext:
Lakewoodi Eesti Ühingu 70. aastapäeva tähistamine
Rahvatantsijad tulid esinema viiest eri kohast. Foto: Rein Linask
2. ja 3. septembril tähistas Lakewoodi Eesti Maja oma 70. aastapäeva motoga “Tulge koju.“
Ettevalmistused selleks suureks tähtpäevaks algasid juba mitu kuud varem. Moodustati korralduskomitee, mille liikmed Andres Simonson, Eda Taps, Erik Must, Heili Paluoja-Tammaru, Helica DeShaw, Imbi Sepp, Ingrid Kangur, Marissa Karuks ja Ülle Saluri alustasid kiiret ja tegusat plaanimist ning plaanid viidi ka ellu.
Reedel, 2. septembril toimus Rahvapidu, kus peaesineja oli Andres Raudsepp Kanadast. Andres alustas mõnusat õhtut lauluga „Lakewoodi liiv“, millele rahvas hakkas hoogsalt kaasa laulma, sellele järgnesid lahedad merelaulud ja õhtu viimases osas sai nautida ja kaasa laulda isamaalistele lauludele. Õhtu jätkus tantsumuusika saatel, mida pakkus DJ Hillevi Einselni. Avatud oli fotokabiin, mille seadis üles Heili Paluoja-Tammaru ja kus sai teha sõpradega lõbusaid pilte. Õhtu läks igati korda ja rahvas tundis end koduselt.
Laupäeval, 3. septembril alustasime avatseremooniat Ameerika hümniga, millele järgnes piiskop Thomas Vaga palvus. Helica DeShaw andis lühiülevaate Lakewoodi Eesti Maja ajaloost, kus ta mainis, et tänu Konstantin Lachti New Yorgist Lakewoodi kolimisega 1933. aastal ja suurest tahtest tunda end eestlasena eestlaste seas tekkis idee, et eestlastele on vaja oma maja. Enne kui idee teoks sai, käidi koos saksa meeskoori ruumides.
LEÜ põhikiri kinnitati 28 kohaliku eestlase poolt 4. aug. 1945. a. Ühing moodustati 1946. a. 20. juulil – nimeks sai Lakewood Estonian Association. Ühingul oli 55 liiget ja esimees oli Konstantin Lacht, kes kinkis Ühingule maaala, kuhu kerkis LEÜ Seltsimaja.
Nurgakivi pandi 23. juunil, sinna asetati Eesti lipp, EV Põhiseadus, LEÜ põhikiri, viimane nr. " Meie Teed" ja teised Euroopas ilmuvad ajalehed, ajakirjad ning peotäis Eesti mulda president Pätsi taluõuelt ja EV-aegset metallraha. Nii hakati maja ehitusega peale ja 1947. aastaks oli LEM kasutamiskõlblik.
Samal aastal alustati DP laagris olevate kaaseestlaste abistamist. Uued eestlased saabusid 1949. aastal ja asusid hoogsalt abistama Ühingu tegevust. Nad tundsid, et Eesti Maja on nagu tükike Eesti pinda, kus oli võimalik kodumaalt kaasa toodud kultuuripärandit säilitada ja edasi arendada.
Nii hakkaski eesti elu siin majas käima. Toimusid jüripäeva pidustused, hakati tegema näidendeid, pandi alus raamatukogule, täienduskoolile ja skautüksusele, moodustati naistoimkond, tehti juurdeehitus lava jaoks, ehitati välibaar, välistantsupõranda, kõnepuldi ja kaminaga. Maaala suurendati, nii oli võimalik ehitada tolle aja moodsaim laskemaja. Kogu ehitustöö tehti liikmete poolt tasuta.
Maja pidevalt laiendati, millega seoses ka maja väärtus aina kasvas. Järgnevatel aastatel tekkisid huviringid – male, bridž, spordiring, rahvatantsurühm, meeskoor, skaudid, gaidid, orkester, teater.
Helica palus Lya Palsil, kui endisel Eesti Maja presidendil ja teatritegelasel, tulla ja rääkida Lakewoodi Eesti Maja teatrist. Lakewoodi Eesti Ühingu teater oli ligi 40 aastat eesti teatrikultuuri ja eestluse viljeleja.
Foto: Rein Linask
Järgmisena võttis sõna endine LEM president Priit Parming, kes meenutas Eesti Maja tegevusaastaid 2000-2015, kui presidentideks olid Tõnu Vanderer, Priit Parming ja Erik Must. Omapoolsed tervitused ja meenutused andis ka edasi Tõnu Vanderer.
Iga president on andnud oma panuse Eesti Majale ja sellega seoses me austasime kohalolevaid presidente – Heino Maasikas (1964), Lya Pals (1978-1979), Erik Must (1993, 2013-2015), Eda Taps (1997-2000), Tõnu Vanderer (2000-2009), Priit Parming (2010-2012) ja Helica DeShaw (2016- ) said Eda Tapsi valmistatud rinnamärgid.
Lakewoodi Eesti Ühing tänas Eesti Rahvuskomiteed Ühendriikides kui 70. aastapäeva peasponsorit ja sõna sai ERKÜ esindaja Matti Prima, kes andis lühiülevaate ERKÜ tööst ja tuletas rahvale meelde suure entusiasmiga, et täna on pidupäev ja me oleme kokku tulnud, et tähistada LEM 70. aastapäeva.
Eda Taps luges ette Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku Lakewoodi Pühavaimu koguduse tervituse, kus ta mainis , et “eestlus on olnud kui kaar üle Lakewoodi. Üheks kaare kinnituseks on olnud Eesti Ühing ja teiseks Eesti Luteri Kogudus, maja ja kirik. Tänu olgu Jumalale selle eest, et LEÜ ja maja on olnud 70 aastat eesti rahvale koduna ja kuulsa kohana läbi nende eluea."
Kohal oli ka EV Peakonsul USA-s Eva-Maria Liimets, kes andis oma soojad tervitused edasi LEÜ-le ja Lakewoodi Eesti Koolile koos elegantse lillebuketiga. Järgmisena sai sõna Leedu-Ameerika Kogukonna president Kesk New Jersey’s Rasa Miliute, kes soovis meile kõike paremat ja rõhutas häid suhteid Lakewoodi Eesti Ühingu ja Leedu Ühingu vahel ning kinkis ühingule Leedu traditsioonilise uhke ja kõrge puud meenutava koogi “Sakotis”- “Tree Cake”.
Meenutusterajale astus ka piiskop Thomas Vaga, kellel oli väga palju mälestusi Lakewoodi eestlaste tegemistest. Ta rääkis, kui olulised olid eestlased aastakümneid tagasi valijatena nii Lakewoodis kui ka NJ osariigist valitud esindajatele Washingtonis. Üks nendest oli James J. Howard (NJ saadikutekoja üks esindajatest, kelle järgi nimetati Rt.195), kes tihti tõi esile eestlaste kui vähemusrahvuse saavutusi ja tõi oma külalisi Lakewoodi, et näidata Lakewoodi Eesti Maja, kirikut ja Järvemetsa laagrit. Suure panuse andis sellele Juhan Simonson, kes oli tööl rahvusvähemuste osakonnas Washingtonis.
LEÜ 70. aastapäeva puhul tuli tervitama NY Eesti Haridusseltsi juhataja dr. Toomas Sõrra, kes soovis edu meie tegemistele ja mainis oma kõnes, et kuna eestlaste kogukonnad hakkavad vähenema, võiksime me tõsiselt mõelda Lakewoodi Eesti Organisatsioonide nagu kiriku, arhiivi ja Eesti Maja tegevuse koondumist ühele maaalale. Selle peale vastas piiskop Thomas Vaga, et viimasel ajal on paljud Lakewoodi inimesed sellel teemal mõtteid vahetanud.
Ametlik osa lõppes üheskoos Eesti hümni laulmisega, mida saatis Maaja Roos klaveril.
Programmi vahepeal laulsid Lakewoodi Eesti Kooli lapsed vahva laulu “Mere lapsed” õpetaja Ülle Bucholzi kitarri saatel.
Kava jätkus NY Segakoori võimsa etteastega Maaja Roosi juhendamisel. Koori koosseisu kuulusid Aime Andra, Eha Brownell, Gary Distilli, Epp Kotkas-Hardy, Uno Habakukk, Leevi Kiil, Mall Kiil, Jaan Kuum, Merle Le Franc, Kaarel Laev, Rein Linask, Madis Linask, Aino Põldmets, Emily Robbins, Liisi Vanaselja, Marianne Vanaselja, Alme Vänt. Kõlasid erinevad eestipärased laulud ”Kaunimad laulud”, “Pühapäeva hommik”,” Mis need ohjad meida hoiavad”,” Kui mina alles…, “Sind surmani”, “Veel kaitse kange Kalev”, “Ta lendab mesipuu poole”, “Ärkamise aeg”. Need liigutasid paljude inimeste südameid.
Esineb New Yorgi Eesti Segakoor. Foto: Leelo Linask
Järgmisena esines NY Rahvatantsugrupp “Saare Vikat” koos külalistantsijatega Baltimore ”Vanaranna” trupist, Washingtoni “Pillerkaare” trupist, Connecticutist ja Lakewoodist. Esinesid Liisi Vanaselja (“Saare Vikati” juht), Linda Kangro, Heili Paluoja-Tammaru, Tarmo Tammaru, Merike Kangro, Marissa Karuks, Neeme Markus, Monica Bein-Cravotta, Margus Laan, Viktoria Hallikäär, Anu Oinas (Washingtoni grupi juht), Lea Kiik (Baltimore grupi juht), Gunnar Tamm (tantsuõpetaja), Age Landra Robinson, Deborah Klepp, Eve Tisler, Kadri Kallas-Zelek, Kelsey Kiik, Laila Oinas, Sirli Hill, Andrus Kiik, Arney Smits, Jeff Zelek, Lauri Tankler. Ainulaadne tantsutrupp tuli tänu Linda Kangro ideele kokku viiest erinevast paigast, et esineda LEM 70. aastapäeval. Nende suurepäraseid tantse nagu Kungla Polka, Jämptpolska, Meremeeste valss, Naljapolka, Vanaisa polka, Kalamies ja Tuljak oli lausa lust vaadata ja tõmbas rahva käima.
Mõlemal päeval pakkus ka fotogalerii “Mälestusterajal” äratundmishetki!
Peale suurt ja sisutihedat kava pandi Inna Terepingi valmistatud suurele ja maitsvale sefiiritordile küünlad põlema ja kogu seltskond laulis üheskoos – “Palju õnne, Lakewoodi Eesti Maja”. Endised presidendid puhusid küünlad ära ja igaüks sai suu magusaks.
Kohvik oli avatud terve päeva rikkaliku menüüga, seal sai proovida eestipäraseid võileibu, pirukaid, kartulisalatit, rosoljet, hapukapsast, suitsuseapraadi, seljankat, erinevaid kooke. Enamus söögid valmistas Erik Must, kes on fantastiline kokk, köögis olid abiks Ingrid Kangur, Kaarin Must, Imbi Sepp ja Tõnu Kangur.
Tehnika osas oli meile suureks abiks Raivo Reinup.
Tantsuks ja kaasalaulmiseks mängis õhtul mõnus bänd Eestist “Väike Mees” koosseisus Törlep (Toomas Pae), Mõts (Margus Mõttus)ja Tarvi Jaago. Nad panid kõiki esimese lauluga jalga keerutama ja kaasa laulma. Tantsupõrand oli rahvast täis kuni viimase lauluni.
Meil on hea meel tõdeda, et Lakewoodis on oma Eesti Maja ja siin on inimesed, kes sellest hoolivad ja eesti kultuuri hoiavad! Rõõm oli näha kõiki, kes pidasid meie maja 70. aastapäeva tähtsaks ja tulid mälestusterajale nautima igat hetke, mis meil oli pakkuda!
Lakewoodi Eesti Ühing tänab kõiki liikmeid, sponsoreid, vabatahtlikke, esinejaid ja osavõtjaid, kes tegid meie aastapäeva võimalikuks!
Hoiame eestlust nii südames kui tegudes!
Helica DeShaw
Details Published: 27 September 2016


title: Nädalavahetus tuleb jahe ja pilvine

maintext:
Pikemalt meil ilma teinud sooja õhumassiga kõrgrõhuala asendub uue, kuid juba märksa külmemas õhumassis tekkinud kõrgrõhkkonnaga, seetõttu pole ilm enam nii kaunis ja päikeseline kui suvises kõrgrõhkkonnas.
Ööd on pikad, õhus on palju niiskust ning järjest madalamalt käiv päike ei suuda enam õhku nii palju soojendada ja kuivatada, et madalaid pilvi täielikult hajutada. Pilvekihi arengule annavad lisatõuke kõrgrõhkkonna servaaladel pöörlevad madalrõhualad. Suuremat mõju meie ilmale avaldab Loode-Venemaa madalrõhuala, mis saadab oma pilvi Eesti kohale ning mõnest pilvest võib laupäeval tulla ka vihma. Suurem on sajuvõimalus Põhja- ja Ida-Eestis, kuid õnneks on sajuhulk väike.
Pühapäevaks koondub kõrgrõhkkonna kese Ahvenamaa lähistele ja vihmavõimalus väheneb. Samuti ei tule märkimisväärselt vihma ka esmaspäeval, mil on lootust hoopis pikematele päikesepaiste hetkedele. Miinusena kandub piki madalrõhuala lääneserva meile juurde ka külmemat õhku. Nii on öine õhutemperatuur madal, jäädes 2–8 kraadi piiresse, ning maapinnalähedases õhukihis on oodata nõrka öökülma. Päevadki on jahedad – sooja tuleb vaid 11–16 kraadi.
Uue nädala algul, kui päikest loodetavasti rohkem, võib temperatuur mõne pügala võrra kõrgemale tõusta. Tuul puhub küll põhjakaarest, kuid on nõrk. Alates kesknädalast on oodata ilmamuutust, aga ikka sügise suunas.
Musta mere ääres areneb uus tsüklon ja see võtab suuna põhja poole. Kõrgrõhuala Skandinaavias püsib ja nende kahe vastasseisust tugevneb meil kirdetuul nädala teisel poolel üsna tugevaks. Tsüklon ise Eesti kohale tõenäoliselt ei tule, kuid kannab oma põhjaservas Venemaalt jahedat õhku juurde ning toob siia vihmapilved.
Kuna öösiti on pilvi enam ja tuul tugevam, siis öökülmaoht taganeb, aga õhutemperatuur jääb öösel ikka vaid 5–12 kraadi piiresse. Päevasooja oluliselt juurde ei tule ning jahedusetunnet suurendab hoopis vali kirdetuul. Alates kolmapäevast läheb ilm päev-päevalt järjest vihmasemaks.


title: Neljapäev toob kõva tuule ja hoovihma

maintext:
Põhja-Euroopas tegutsevad aktiivsed madalrõhkkonnad. Üks neist puhub Läänemere ääres tuulele hoo sisse juba täna ja homme on oodata siinsele ilmale juba järgmise keerise jõulist survet.
Shetlandi saarte lähistelt Skandinaaviasse suunduv tsüklon laieneb oma kaguservaga Läänemeremaade kohale ja uus sügistorm koputab peagi ka meie uksele.
Homme on pilves selgimistega ilm. Kohati sajab hoovihma, õhtupoolikul jõuab saartele uus sajuala.
Edela- ja lõunatuul tugevneb 5 kuni 12, pärastlõunal puhanguti 15, saartel ja läänerannikul puhanguti kuni 20 m/s. Sooja tuleb 14 kuni 17 kraadi.


description: Ilmateenistuse andmetel tuleb pühapäeval pilves selgimistega ilm, kohati sajab vähest vihma ja paiguti tekib udu.

title: Pühapäeval on oodata vähest vihma


description: Eesti ilma kujundab piki Venemaad liikuv madalrõhuala, mille loodeservas läheb meie ilm järk-järgult niiskemaks.

title: Sügis algab sajuselt


description: Kolmapäevaks saavutab ülemvõimu kõrgrõhuala ja päike saab enam sõnaõigust.

title: Homme on oodata päikeselist sügisilma


title: Ilmateenistus: tulekul on selle aasta esimene sügistorm

maintext:
Ilmateenistuse teatel saab homsega Põhja-Euroopas avatud Atlandi niiskete ja tuuliste madalrõhkkondade sügishooaeg ning oodata on selle aasta esimest sügistormi.
Norra merele pöörlema jäänud tsükloni servas tõuseb Läänemeremaades tuul ja madalrõhulohk kannab tihedaid vihmapilvi üle Eesti läänest itta. Õhtul on saartelt alates loota ilmaolude paranemist, kuid mitte kauaks. Uus tihe vihmasadu saabub merelt neljapäeva pärastlõunal.
Homme pilvisus tiheneb ning puhub lõuna- ja kagutuul 5–12 m/s, saartel ja rannikul 9–14, puhanguti kuni 20 m/s. Õhtuks pöördub tuul Lääne-Eesti saartel edelasse ja nõrgeneb. Õhutemperatuur on 12 kuni 16 kraadi.


description: Ukraina on kuum teema. Loodetavasti püsib riik maailma meedia fookuses ka edaspidi ja ehk ei ole selleks vaja enam nii veriseid sündmusi, kui viimase kahe aasta jooksul tavaks on saanud, kirjutab reisihuviline Erki Loigom.

title: Erki Loigomi reisilugu Ukrainast: riigipidamist tuleb neil veel õppida

maintext:
Riik on suur ja lisaks külmutatud sõjatandrile Ida-Ukrainas elab kümneid miljoneid ukrainlasi oma igapäevaelu ja proovib hakkama saada tasapisi aina halveneva elatustasemega. Külastasin hiljuti Ukraina pärli, mis neile peale Krimmi veel jäänud on, Odessat ja sain palju kinnitusi, et eluolu Ukrainas on kõike muud kui paranenud. Perspektiivid on üsna tumedad.
Kui varem on puhkust Odessas peetud nauditavaks privileegiks üle kogu endise Nõukogude Liidu, siis seoses praeguse sõjalise konfliktiga pidasid head tuttavad Peterburist ja Moskvast minu suviseid reisiplaane meeletuseks. Ka laia silmaringi ja suure välissuhtluse kogemusega haritud venemaalased kujutavad Ukrainat täna ette sõjatandrina, kus tänavatel patrullivad paremäärmuslased ja iga venelane saab kindlasti peksa.
Odessa ametiühingute maja. Foto: Erki Loigom
2014. aasta jaanuari väga segased sündmused Odessas, kus 42 venemeelset ametiühingumajja sisse põles, ei jätnud kahtlust – tugevate vene mõjudega omalaadne kuurortlinn on podisev katel, kus rahvustevaheline alatine sõprus on saanud väga tugeva löögi. Ametiühingute maja on tänaseks laineplekist aiaga piiratud ja kogu linnas on endiselt valitsemas suuremate rahvakogunemiste keeld.
Odessa ajaloo ja olemuse teemadel ei ole ma kindlasti pädev Igor Gräzini või Juku-Kalle Raidi tasemel sõna võtma, kuid nädalase viibimise ajal tekkis omajagu mõtteid ja kogemusi, mis küll mõningaid arusaamu paljuräägitud Ukraina korruptsioonist muutsid.
Ukraina «arengud»
Seda lugu ajendas mind kirjutama vägagi lugupeetud ja paljunäinud kaitseministri Hannes Hanso uskumatult moosine esinemine 25. augusti Vikerraadio saates Uudis+, kus muidu äärmiselt laia pilti nägev ja maailma suurepäraselt tajuv minister kiitis Ukraina arenguid. Ukraina ei olevat kunagi olnud nii sihikindel, tahtejõuline ja palju ei puuduvat lausa läänelikust riigist.
Ma ei tea, mida Hannes Hanso Kiievis toimunud sõjaväe paraadil nägi, kuid ilmselgelt tuimestas ukrainlaste väline paatos ja ürituse patriootiline meelsus ministri kainet mõttemeelt. Ma loen ja kuulan Hannes Hansot siiski ka edaspidi suurima huviga ja loodetavasti peale ministriameti mahapanemist vaatab ta ka sellele intervjuule veidi teisiti tagasi.
Ukraina on maa, kuid riigini on veel pikk maa minna. Sellekohase mõtteavaldusega esines hiljuti Venemaa asjatundja Karmo Tüür ja paremini ei anna Ukraina tänase olukorra kohta öelda (12. august Vikerraadio Uudis+).
Vastab tõele, et Ukrainas on patriootilisuse puhang, kus tänavatel ja raadiojaamades kutsutakse mehi üles liituma eraarmeedega, kus tõepoolest inimesed korjavad raha ja ostavad oma ressursside eest rindele minemiseks relvastust, kuid üldine riigitunnetus on Ukrainas viimaste aastatega tunduvalt langenud.
Patriootlik fotonäitus. Foto: Erki Loigom
Viibisin Ukrainas ka kolm aastat varem, vahetult enne pöördelisi sündmusi Maidanil ja juba siis pidin korduvalt imestama, kui arusaamatu on ka heal järjel ja haritud noorte ukrainlaste arusaam riigi toimimisest. Võib-olla mulle lihtsalt sattusid ette inimesed, kes pidasid normaalseks õiges suunas nutsurulli veeretada, kuid nende jaoks tundus maksude maksmine riigile midagi täiesti arusaamatut. Nüüd, kolm aastat hiljem on korruptsiooni ulatus ja tase aga lömastamas igasugust riigi toimimiseks vajalikku majanduslikku skeemi.
Ümberkorraldused
Ukrainas on praegu ümberkorraldamisel kogu korrakaitsesüsteem. Vana kaardivägi, kes on harjunud sularahaga kõike lahendama, saab kinga ja uued, väidetavalt rikkumata kadetid, võtavad politsei järk-järgult üle. Konkreetsemalt Odessas on politsei ümberkorraldamisega seotud endine Gruusia asesiseminister Georgi Lortkipanidze, kelle pani ametisse 2014. aastal Ukraina presidendi Petro Porošenko poolt Odessa oblasti kuberneriks nimetatud endine Gruusia president Mikheil Saakašvili.
Lortkipanidze on Gruusias tuntud kui sealse allilma raputaja ja samalaadset efekti loodab Ukraina riik ka Odessa regioonis. Küll aga põrkuvad n-ö grusiinide politsei huvid väga rängalt endiste politseiametnike huvidega linnas ja regioonis ning seeläbi on tekkinud kummaline olukord – politseiametis käib vihane sisevõitlus, kus ühel pool on Odessa venemeelne ja oligarhiat kaitsev linnapea Gennadi Truhanov ja teisel uuendusi läbi suruda lootev Saakašvili.
Meeleavaldus. Foto: Erki Loigom
Kui 2014. aastal mahtusid kaks meest veel ühele pildile, siis nüüdseks on neist saanud verivaenlased ja võitlustanner jookseb mitte kriminaalide ja korrakaitse vahel, vaid politseinike endi keskelt. On ka infot politseinike omavahelistest arveteklaarimistest. Odessas kohatud kohalike sõnul tuleb neil päevil kõige enam karta just politseid, kuna kriminaalide hulgas on teatav kord ja hierarhia veel alles.
Sarnaselt Tallinnaga on ka Odessa sadama piirkonnas äärmiselt oluline merevärav, mille kaudu liigub riiki ja riigist välja miljardite väärtuses importi-eksporti. Peamiselt sadamas toimuv ongi senise linnapea Truhanovi peamine motivaator, kuid ka siin on Saakašvili meeskond tegemas muudatusi, mis tekitavad viisakal moel kirjeldatuna teatavaid pingeid.
Odessa sadama tolliosakonna juhiks määratud 26-aastane Julia Maruševska on Odessa merevärava korruptsiooniga võideldes sunnitud tunnistama, et laevatäie lahtitollimise eest saadud miljonilised altkäemaksud on vähenenud küll mitu korda, kuid sellest lõplikult vabaneda proovimine võib osutuda eluohtlikuks katsumuseks. Odessa on aga ristteeks ida ja lääne vahel, mille kaudu liiguvad relvad Ida-Ukrainasse (peamiselt Balkanimaadest ja Albaaniast), narkootikumid Euroopasse (Tadžikistanist ja Afganistanist), aga ka võltsravimid ja -riided. Olulisel kohal linna kriminaalses tegevuses on inimkaubandus.
Korruptsioon
Kuidas väljendub igapäevane korruptsioon tavainimese argielus? Esitasin selle küsimuse Odessa kuulsate katakombide külastamiseks leitud giid Valentinile, kes oma umbes 40 eluaasta juures on äärmiselt pädev teemat valgustama.
Kindlasti on asjakohane hoida sularahagrivnasid (aga ka euro ja dollar on suurepärased valikud) taskus igapäevases liikluses. Ametlikku trahvisüsteemi praktiliselt ei ole ja politseinikud ei tea näiteks, kui suures joobes on Ukraina teedel lubatud sõidukit juhtida. Kiirust ametlikult mõõta ei saa, sest ükski mõõduriist ei ole ametlikult taadeldud, kuid see ei takista liikluspolitseid neid siiski kasutamast ja motiveerivaid trahve trassidel välja nõudmast.
Puudulik rahastus infrastruktuuri paistab eelkõige silma teede ja tänavate olukorrast – need on tõesti kohutavad! Ma ei olnud enne maailmas kohanud nii halbu teid, kus sõiduauto jäi korduvalt maanteel põhjapidi kinni või aukudest möödumiseks tuli kasutada aeg-ajalt tagurpidikäiku. Odessa keskuse tänavad on enam-vähem sõidetavad, kuid veidike kesklinnast eemaldudes tuleb rooli taga auku oodates valmis olla nagu jahilaskur lendavat taldrikut tabada püüdes. Olgu võrdluseks mainitud, et Euroopa kõige vaesemaks maaks peetud Moldovas või totaalseks perifeeriaks ristitud Dnestriäärses Moldova Vabariigis (Transnistrias) on teed oluliselt paremas seisukorras.
Odessa tänavad on kohutavas seisus. Foto: Erki Loigom
Lisaks liikluskorruptsioonile ei ole tavakodanikul mingit lootust ilma altkäemaksuta pääseda paremale tööle, saada sisukat arstiabi või omandada kinnisvara. Näiteid altkäemaksu toimimisest oleks ukrainlastel tuua ilmselt palju, kuid selle kõige juures jäävad nende näod üsna külmaks – jah, korruptsioon on probleem, jah meie endistest kriminaalidest riigijuhid on vahetatud väiksemate pättide vastu, kuid korruptsioon on meie riigi kahetsusväärne pärisosa.
Siinkohal tuleb veel kord meenutada Karmo Tüüri öeldut, et maana on Ukraina võimas ja ukrainlased patriootlikud, kuid riigipidamist tuleb neil veel õppida. Kahjuks on arengud ses osas viimaste aastate jooksul küll kõike muud kui lootustandvad.
Odessa
Turismi sihtkohana on Odessa suurepärane. Soe kliima, äärmiselt odavad hinnad, soe meri ja kenad rannad (küll ülerahvastatud) on piisav, et meelitada miljoneid päikeseturiste üle kogu Euroopa. Kui 2014. aastani moodustasid kuni poole külalistest Vene Föderatsiooni kodanikud, siis nende voog on täielikult peatunud ja Odessa elab seda väga rängalt üle.
Rannad on kaunid, kuid ülerahvastatud. Foto: Erki Loigom
Majutusteenust pakkunud Irina Ivanova vastab küsimusele, kas venelased oleks endiselt oodatud, uskumatult otsekoheselt – tulgu, kui tahavad. Ülearust entusiasmi venesuunalise turismi taastumisest proua sõnavõtt ei sisenda.
Linn on just hiljuti asunud usinalt investeerima turismi – korrastatud on unikaalne vanalinn, moodsas Arkaadia piirkonnas kerkivad pilvelõhkujad ja lõbustusasutused, valmimas on uus rahvusvaheline lennuterminal. Kuhu aga kopikatki ei ole panustatud, on maailma pikimad katakombid linna ja selle lähiümbruse all. 2500 kilomeetrit (jah, ma ei eksinud nullide või ühikutega) ülimalt unikaalseid ja potentsiaalseid turismimiljoneid pakkuvat vaatamisväärsust ei ole peetud piisavalt atraktiivseks, et neile mõni ajakohastatud muuseum rajada (üks toamõõdus stend siiski linnas on) või lõike turistidele turvaliselt avada. Seeläbi jääbki leida mõni asjatundlik kohalik, kes teid poollegaalselt maa-alust ajalugu vaatama viib. Ja uskuge, see on väärt kogemus!
Kuulus Odessa ooperimaja. Foto: Erki Loigom
Katakombides kohtub nii Odessale omane kriminaalne minevik, stalinlikud repressioonid kui Suur Isamaasõda. Tegelikult on need siiski endised kaevanduskäigud, mis on nüüdseks hüljatud, kuid pakuvad siiski huvi fanaatikutele üle maakera. Potjomkini trepp läbib kapitaalremonti ja Primorskii bulvaril loovad visuaal- ja helitaieseid lugematud elukunstnikud. Õlletoop maksab 50 eurosenti ja inimesed on rõõmsad. Aga mõnisada kilomeetrit ida poole ja lausa lähistel asuvas Transnistrias harjutavad Vene väed lahingülesandeid.
Odessa linna juhib avalikult venemeelne ja skandaalse-kriminaalse minevikuga linnapea, sadama kaudu liiguvad illegaalsed relvasaadetised. Ukraina riigivõim ei ole suutnud vähimalgi määral lahendada Maidani päevadel endale seatud ülesandeid. Riigi osakaal igapäevaelus väheneb. Ei ole just julgustandvaim väljavaade erinevalt Hannes Hansole tundunust.


description: Muidugi ole see inimeste elupaik üksnes minu hinges. Ka paljusid  mitte-petserimaalasi võlub Petserimaa oma sügava ja valusa hingelisusega, kirjutab petserimaalane Ilmar Vananurm.

title: Ilmar Vananurm: ärge unustage Petserimaad!

maintext:
Kurvastusega olen lugenud mõne ajakirjaniku reisimärkmeid, kus nähakse omaaegse Petseri maakonna keskuses vaid inetust. Ometi leiab laga igas ilmanurgas.
Mu ammuloodud «Petseri valsis» on sellised sõnad: «Petseri/taevaste tütar, sa kurja eest peitu,/karjana/ muidu kisuksid võõrad sul südame seest.»
Petseri areng pole sugugi tardunud. Viimasel ajal on Petseris kultuurimajana kasutusele võetud endine Kaitseliidu hoone, bürood on leidnud ruume nn Seto Majas (kunagine kapmeeste Nassari ja Mägi kaubamaja), peagi valmib uus kirik Jurjevskaja (Tartu) tänaval, Uuel tänaval valmib elumaja, klooster ehitab veel üht võõrastemaja, kloostri lähedal saab valmis ärihoone, Maiski piirkonnas linna piiril avab klooster jälle ühe mitmeotstarbelise ilusa hoone, korralikult on asfalteeritud mitmed tänavad, linna kõik suurmajad saavad optilise kaabli kaudu kiire internetiühenduse (paigaldamine juba käib).
«Õilsad» poliitikud manavad ette näo, justkui poleks Petserimaal mitte kunagi elanud petserimaalasi ehk Petserimaa-eestlasi, otsekui oleks ära haihtunud Petseri linn ja Petseri tagused eesti külad ja kalmistud ning ajalugu koos naha ja karvadega.
17. septembril tähistas Petseri luteriusu kirik oma 90. aastapäeva!
Võimalik, et lähiajal ei saa Eesti Vabariik omale kuuluvat maad hallata. Ent kole mõelda ja tunda, kuidas tänane poliitiline teerull meid petserimaalasi muljub: mitme tuhande aastane ajalugu püütakse paari aastakümnega minema pühkida kui kriidikirja klassitahvlilt! Eesti meedia on ammu unustanud sõnad Petseri ja Petserimaa, nende asemele on kui deus ex machina ilmunud nimetus Setomaa. Petseri maakonna asemele püütakse «ehitada» Mikitamäest Missoni ulatuvat Seto Soolikat.
Oinaski saab aru, et see kujutab endast üksnes poliitilist eesmärki. See on osa EV valitsuse ja Tallinna-meelsete poliitikute loobumisprogrammist. «Õilsad» poliitikud manavad ette näo, justkui poleks Petserimaal mitte kunagi elanud petserimaalasi ehk Petserimaa-eestlasi, otsekui oleks ära haihtunud Petseri linn ja Petseri tagused eesti külad ja kalmistud ning ajalugu koos naha ja karvadega.
Veel ülemöödunud sajandi lõpupoole kirjutasid nii Kreutzwald kui Hurt petserimaa-eestlastest, meie küladest ja oludest. (Lugege, tuletage ometi ajalugu meelde!) Nüüd aga siirdatakse uue põlvkonna pähe mingit setotamist, seto-värki, mis piirneb vaid Mädajõe ja Koidula ning Piusa jõe ja Kitse küla vahelise alaga!
Taolisele enesekitsendusele, sellisele Petserimaa kastreerimisele olen ma alati kategooriliselt vastu olnud. Varem, kui ei häbenetud kõnelda meie igivanast Petserist ja Petserimaast, ei häirinud mind seto-sõna kuigivõrd. Nüüdne setotamine häirib aga küll. Ülalmainitud põhjustel.
Ühtse (kui ühtse?) Seto valla pealesurumise asemel tuleb meil kõigil rohkem kõnelda Petserist ja Petserimaast, mille loovutamist ei kata iialgi ka kõige kallimad indulgentsid.


description: Eesti rahvaarvul pole häda midagi. Praeguse arvukuseni – kopik üle 1,3 miljoni – jõuti siinse maalapi ajaloos esmakordselt alles hiljuti, 20. sajandi kuuekümnendate lõpus. See tähendas toona absoluutset rekordit. Mis muidugi ei tähenda, et asjad oleksid hästi.

title: Mihkel Kunnus: sünnitusmasin ja põllutöömasin. Rahva elujõud suures ja väikses pildis

maintext:
Lauri Hussar: tuba on tühi
«Kaunist keskhommikut!» Just nii tervitades alustas Aarne Rannamäe laupäeviti Eesti kuulatavaimat raadiosaadet «Rahva teenrid». Nõudlik nii iseenda kui ka teiste suhtes, olid Aarne tele- ja raadiosaated nauditavad meistriteosed. Need kutsusid olulistest teemadest osa saama ja kaasa mõtlema. See kaasamõtlemine ei olnud kerge, sest süvitsi, vahel ka vastuvoolu minek oli viis, kuidas Aarne oma vaatajaid-kuulajaid kostitas.


description: Suur tõsielusari «Eesti otsib presidenti» jõuab nädala lõpul kulminatsioonini, kohtunikud ehk valijamehed tulevad üle Eesti kokku, saavad hääletussedeli, loodetavasti peavad veel korra nõu oma südametunnistusega ja selgitavad võitja.

title: Aarne Seppel: Eesti otsib... presidenti

maintext:
Vaatamata massiivsele meediakajastusele, konkureerivatele uuringutele ja narruseni üles kruvitud pingetele erakondade sees ja vahel, on võitmiseks vaja mõjutada ja veenda ainult valijamehi enda poolt häält andma.
Avalik arvamus on tore, aga sellega ei pea arvestama. Samuti on lõbus ajaviide varasemates pattudes urgitsemine ja enese kiitmine, aga vaja on seda infot kõigest 335 valijamehel.
Möödunud nädalaga said kõik valijamehed selgeks, esimesed arvamusuuringudki nende seas tehtud. Nüüd tundub, et vähemalt kaotatud puhkepäev kompenseeritakse valijameestele paari tasuta lõuna ja sorava poliitjutuga alanud nädalal.
Kes need valijad siis on? Esiteks on nad kõik meie endi poolt meid endid esindama valitud. Riigikogu liikmeid on teadupärast 101, lisaks 45 inimest linnadest ning ülejäänud 189 esindavad valdasid. Noorim on 23- ja vanim 83-aastane. Keskmine vanus on natuke enam kui 50 aastat, parteitutel paar aastat vähem ja parteiliikmetel rohkem.
Meeste-naiste suhe on valimiskogus enam-vähem sama, mis riigikoguski: ligi 24 protsenti on valimiskogus naisi, riigikogus paar protsenti enam. Nii nagu Eestis tavaks on valimiskogus kõrgharidusega naiste osakaal palju suurem kui sama näitaja meeste hulgas.
Ligi kolmandik valimiskogu liikmetest ei kuulu praegu ühtegi erakonda, samas ei saa neid nimetada ka poliitikavälisteks: paljud neist on varem kuulunud ühte või mitmesse erakonda ning kõik nad on kandideerinud vähemalt ühtedel valimistel. Huvitav on vaadata valimiskogu liikmete erakondlikku ajalugu, aga ka tuvastada erakondliku kuuluvuse suhtes mitmetimõistetavaid kirjeid.
Viimaste kohalike valimiste ajast on pärit ka info valijameeste ameti kohta. Üsna ootuspäraselt palju on juhatuse liikmeid, tegevjuhte, aga ka õpetajaid ja koolidirektoreid. Paaril puhul on volikogu saatnud valikut tegema ka pensionäri ja isegi ühe töötu.
Avalik info valimiskogu liikmete kohta ei ole kaugeltki piisav ning ka info kvaliteet on küsitav. Tuleb usaldada volikogusid, enamasti ongi presidendivalijaks lähetatud volikogu esimees. Läheb laupäeval kuidas läheb, aga ilmselt tullakse üle Eesti kokku siiski valikut tegema, mitte hääletussedeleid tühjaks jätma.
Valijamehed on ainsad, kes saavad Eesti vabastada presidendiotsingu painest. Kõik debatid ja uuringud peaksid olema adresseeritud otse neile, seepärast on ka hea, et kandidaadid mööda Eestit sõidavad ja oma seisukohti tutvustada üritavad. Samas on enam kui kummaline, et presidendikandidaatidele ei ole valimispäeval antud võimalust tutvustada oma seisukohti ja plaane ning iseennastki valimiskogu liikmete ees. Pikka kõnet võibolla ei tahakski kuulda, aga kümmekond minutit võiks igal kandidaadil ju olla.


description: Mõneti meenutavad meie presidendivalimised Eurovisiooni, mil enne ja pärast iga lauluvõistlust käib jutt vajadusest süsteemi muuta. Ja ongi muudetud, nüüd näikse olevat meie presidendivalimiste kord.

title: Erkki Bahovski: parlamentarismi allakäik

maintext:
Evelin Ilves: õnnelik president
Presidendivalimiste hommikul meeldib mulle mõelda, et kuigi on tegu kõige tähtsama institutsiooniga, on president ikkagi eelkõige inimene. Tema energia ja isiksus loovad pildi, millisena meie ise, aga ka ülejäänud maailm Eesti riiki teab ja tunnetab, kirjutab Evelin Ilves.


description: Jüri Raidla esitas oma programmi riigireformiks kümne käsuna. Mina katsetaks tosina mõttega, millest pool puudutavad hõimu valitsemist ja pool igapäevast majapidamist, kirjutab poliitik Rein Lang (Reformierakond).

title: Rein Lang: ärapanemisest ühistegevuseni

maintext:
Siim Tuisk: kellele on vaja presidenti?
Presidendi rolli juures ei ole põhiküsimus võimupiirides, vaid vabatahtlikus austuses. Mõelgem vanale professorile, kes ei saa noort üliõpilast käskida, küll aga mõjutada, kui viimane teda austab ja usaldab.
Kersti Kaljulaiul ei ole seda austust ega usaldust.


description: Viis aastat pausideta laval olnud bikiinifitnessi profiliiga võistleja Egle Eller-Nabi peab kõige olulisemaks, et trenni ja toitumisega endale liiga ei tehtaks.

title: VIDEO Egle Eller-Nabi võistlusdieedi saladus on lihtne!

maintext:
«Hästi paljud murduvad, väga vähesed jõuavad lavale,» tõdeb äsja Las Vegasest kulturismi- ja fitnessi olümpialt naasnud naine videos Postimehele, «treenerina näen, et kui näiteks kümme tükki alustab, siis on täiesti normaalne, et lavale jõuab kuus-seitse.»
«Väga palju on neid, kes ei võtagi treenerit ja püüavad omal käel hakkama saada, mis on kõige raskem variant. Siis tihti ei jõutagi lavale. See on hästi vaimne ala ja ei tohi üle pingutada. Loetakse igasuguseid asju ja jälgitakse erinevaid võistlejaid – aga võistlejad ei postita oma asju 100 protsenti tõeselt,» lisas ta.
Toitumine on komistuskivi
«Liiga vähe süüakse – nii ei jaksa trenni teha ja dieet ka ei toimi. Kõik mõtlevad, et jätavad söömata, aga siis dieet ei toimi. Tegelikult on vastupidi – pead sööma ja hästi mitmekülgselt.»
Võistlejate seas näeb Egle tihti, et minnakse väga ühekülgseks: «Tahetakse ainult ühte ja sama asja hakata sööma ja siis kaal ei langegi, keha läheb väga stressi. Pressitakse edasi, aga ei tule midagi.»
Menüü puhtaks
Kuigi Egle päevane kaloraaž on treeneritöö tõttu suurem kui tavavõistlejatel, jälgib ta, et toitumine oleks puhas. Eriti oluline on see võistluseelsel perioodil.
«Kui ma muidu ikka luban endale magusat ja ei mõtle igat oma sööki läbi, siis võistluse eel pean läbi mõtlema kellaajad, et saaksin regulaarselt süüa ja mul on see toit kaasas. Toitumine läheb režiimi.»
Puhas menüü tähendab ennekõike liigsest ja tundmatust loobumist, nagu kastmed ja väga paljudest eri komponentidest kokku segatud toidud.
«Kui muidu on kohv koore ja meega, siis alles jääb näiteks kohv piimaga. Sellised väiksed asjad lõpuks tegelikult loevad. Mu kaloraaž ei lähegi väga palju madalamaks, vaid just hästi puhtaks.»
Võistlemisest paus
Järgmised pool aastat ei plaani Egle võistlemise peale mõelda ning soovib kehale ja vaimule puhkust anda. See aga ei tähenda, et trennid ja tervislik toitumine ei jätkuks.
«Kui ma ise võistlen, jääb vähem aega teiste tegevuste jaoks. Ma tahaks näiteks minna kellelegi külla ja mitte mõelda, et aga ta ju küpsetab nii hästi ja on äkki kringlit teinud!,» naerab ta, «tahaks vahelduseks võistlusrežiimist välja tulla.»
Septembri keskel oli Eesti esmakordselt esindatud kulturismi- ja fitnessivõistlusel Mr. Olympia. Ala kõige mainekamal jõuproovil võistles bikiinifitnessis ka Egle Eller-Nabi ja sellega sai temast esimene eestlane, kes antud ala olümpial osalenud.
Kokku oli bikiinifitnessis võistlustules 42 naist, kellest edasi finaali pääses 15 paremat. Finaali eestlanna kahjuks ei jõudnud ehk Bikini Olympia 2016 lõpp-protokollis oli tal kirjas 16. koht.
Koos eestlannaga oli väljaspool USA-d starti pääsenud ainult 10 naist. Ülejäänud osalejad olid kõik ameeriklannad.
Vaata videot!


authors:
Jüri Allik
Elva Volikogu Liige
Valimisliit Elva

description: Presidendivalimiste ainsaks kaotajaks oli riigikogu erakondade usaldusväärsus, kes lasid suurepärasel presidendikampaanial raisku minna, kirjutab Elvast valimiskogus käinud psühholoog Jüri Allik.

title: Jüri Allik: kuidas valijamehed Tallinnas käisid

maintext:
Presidendivalimiste butafooriat ei jõutud veel ära koristada, kui ilmusid esimesed memuaarid sellest, kuidas valijamehed Tallinnas käisid. Ka minul psühholoogina on mõned tähelepanekud poliitiliste elukate – mitte midagi halvustavat, vaid Aristotelese zoon politikon’i otsetõlge – käitumise kohta.
Ootused ei olnud kõrged
Taustaks võin öelda, et valmistusin halvimaks. Näiteks pärast seda, kui Andrus Ansip lahkus kohalikust poliitikast, kadus teadmispõhisuse mõiste kohalike poliitikute sõnavarast, vähemalt kui see puudutas riigi juhtimist. Kui Mart Laar oli enda tunnistuste kohaselt läbi lugenud ühe Milton Friedmani brošüüri, siis vaadates seda, kuidas riiki juhitakse paari kulunud vanasõna abiga (eelarve peab olema tasakaalus, väiksemad maksud tähendavad suuremaid tulusid jne), tundub, et meie poliitilisel eliidil pole vist isegi seda valgustatuse astet.
Poliitikute släng
Veel enne Tallinna poole teele asumist ütlesin ma ühes usutluses välja lihtsa mõtte, et mul ei ole voli hääletada sellise presidendikandidaadi poolt, kes esindab mõnda etableerunud ja ennast kompromiteerinud erakonda. Selle peale võtsid kohe sõna mõned parteiveteranid, kelle kollektiivses mälus ärkas ellu kirjatöö «Mis teha?», mille üks sõnum oli see, et mingit parteideülest poliitikat ei ole olemas. Igal juhul oled sa mingi partei tööriist ja sulle endale on vähem valus, kui sa selle kohe alguses üles tunnistad. Sai selgeks, et Toompea slängi tundmata pole algajal asja tõsiseid asju otsustama.
Eesti poliitikas on palju tigedust
Esimene tähelepanek on see, et hästi palju on tigedust. See on keelele üldse omane, et on palju sõnu negatiivsete emotsioonide jaoks ja positiivsete jaoks vaid mõni üksik. Toompea püsielukate kõige sagedasem emotsioon on tigedus ja viha. Muidugi on seal ka mõned positiivse meelelaadiga inimesed, kuid paljudele lausa meeldib sappi pritsida, eriti kui see õnnestub suunata reporteri mikrofoni või kaamerasse.
Metsik mõtlemine
Teaduses harjud ära sellega, et kui sulle tuleb vastu mingi asi, mis liigub, ujub, häälitseb ja näeb välja nagu part, siis tõenäoliselt ongi tegu pardiga. Poliitikutel näib olevat teisiti. Kategooriasse kuulumine määrab mingi tabamatu olemus, mida tavainimene ei näe, kuule ega tunne. Ma mõtlesin kogu aeg, et ühe erakonna kandidaadiks olemine tähendab seda, et sa oled selle erakonna liige, see erakond on sind esitanud presidendikandidaadiks või on vähemalt üles seadnud valijameeste seas palju ühe kindla erakonna liikmeid. Meie poliitikud – nimekiri on väga pikk – nii ei mõtle. Seotuse erakonnaga määravad kuulujutud, ebamäärased vihjed ja kõige enam kõneleja ilmeksimatu usk võimesse ära tunda klassivaenlast. Ma ei näe siin mingit loogikat, moraalsest küljest kõnelemata. On ju täiesti ilmne, et Reformierakond sisuliselt hülgas Marina Kaljuranna, jättes ta ilma oma toetusest valijameeste kogus. Teised parteid kasutasid selle suure mõnuga ära, korrutades oksüümoroni, et Marina Kaljurand on Reformierakonna kandidaat.
Neljas võim
Ilma ajakirjanduseta poleks seekordsed presidendivalimised saanud kujuneda üldrahvalikeks valimisteks, milleks need sisuliselt olid. Kuid ajakirjandus ei olnud ainult kajastaja, vaid püüdis aktiivselt ka sündmusi mõjutada. Oma lemmikutest õigel päeval lugude avaldamine oli veel suhteliselt süütu katse. Kõige rohkem mõjutas minu meelest valimiste tulemusi püüd ennustada valimiste tulemusi, tuginedes valijameeste välja öeldud eelistustele. Selgus näiteks, et valijameeste arvamus langeb kokku rahva arvamusega – Marina Kaljurand oli kõige populaarsem kandidaat.
Muidugi pole ajakirjanikud süüdi, et teiste kandidaatide lobistid püüdsid Kaljuranna toetajaid ümber veenda argumendiga, et kuna ta võidab esimese vooru nii või teisiti, siis oleks taktikaliselt kaval toetada esimeses voorus hoopis kedagi teist. Samasugust käitumist oleme näinud ka Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus viimasel hetkel loobutakse hääletamast ilmse favoriidi poolt, kuna arvatakse, et ta võidab niigi.
Sama võtet – taktikalist hääletamist – kasutati ilmselt ka hoopis teiste motiividega. Kõiki asjaolusid arvesse võttes oleks Mailis Reps pidanud pääsema teise vooru. On üsna ilmne, et mõned keskerakondlased hääletasid hoopis Reformierakonna kandidaadi Siim Kallase, mitte Mailis Repsi poolt.
Hea ja kurja vahel
Kõige kummalisem jutt, mille ilmselt lasi lendu üks ajakirjanik, oli ühe presidendikandidaadi nimetamine hästi «disainitud tooteks», mis on kellegi poolt loodud selleks, et rahvale meeldida. Ilmselt oli selle autor sedavõrd uhke oma vaimukuse üle, et piiratud horisont ei lubanud märgata seda, et sellega kuulutas ta ka Eesti rahva idioodiks, kellele on lihtne ajupesu teha. Kus on Eestis see vabrik, mis selliseid mõttehiiglasi toodab?
Kes on kaotaja?
Lõpuks tahaks õiendada kommentaatoritega, kes tõsimeelselt arutavad, mis oli Allar Jõksi või Mailis Repsi «kaotuse» põhjuseks. Presidendivalimiste ainsaks kaotajaks oli riigikogu erakondade usaldusväärsus, kes lasid suurepärasel presidendikampaanial raisku minna.
Valimiskord ise vajab peenhäälestust. Toome presidendikandidaatide esitamise aja varasemaks, laseme rahval esitada oma kandidaate ja muudame, nagu soovitas Jüri Adams, kehtetud sedelid hääletuses mitte osalenuks. Mulle tundub, et kaduma läinud usalduse tagasivõitmiseks ei piisa ainult mugavuskandidaadi kiirkorras presidendiks valimisest.


description: Eesti arstkond väärib kahtlemata lugupidamist, nagu ka nende meditsiiniõdedest ja hooldajatest töökaaslased. Muidugi näevad tohtrid iga päev, missugune on tegelik elu meditsiiniasutustes: kui palju tehakse ületunde ja mida rikkamate naabrite tõmme tähendab.

title: Juhtkiri: streikige ka haiglajuhtide vastu

maintext:
Arstide liit on ametiühinguna valinud täiesti arusaadava strateegia. Kunagi ei näe me nende sõnumites ega aktsioonides vastandumist patsientidele ning iga kord rõhutatakse veel eraldi, et erakorralise abita ei jäeta kedagi. See on mõistetav viis leida oma nõudmistele nii avalikku toetust kui ka hoiduda sellest, et suhted oma tööandjatega, haiglate juhatustega läheksid liiga teravaks.
Rohkem küsimusi tekitab aga see, et tüüpiliselt ei (hoiatus)streigita oma vahetu tööandja või haiglate liidu vastu, vaid sihikul on kogu meditsiinisüsteemi rahastamine. Hoiatusstreiki põhjendava pöördumise tekstil võiks samahästi, sõnagi muutmata olla ka haiglate liidu allkiri ja keegi ei imestaks selle üle väga. Seega võib öelda, et olemuselt on tegemist poliitilise streigiga.
Kuidas me kodanikena, maksumaksjatena ja patsientidena peaksime toimuvasse suhtuma? Vastus ei ole üksüheselt lihtne.
Oleme mitmetes varasemates juhtkirjades kutsunud poliitikuid üles tegudele, mida siiani pole julgetud või osatud ette võtta. Hiljemalt järgmiste parlamendivalimiste (2019) eel on erakondadel tagumine aeg tuua kodanike ette konkureerivad kavad, kuidas Eestis edaspidi arstiabi rahastada. See võib ka tähendada näiteks muutusi maksusüsteemis või haigekassale lisaraha andmist muude maksude kui ravikindlustusmaksu arvelt – kokkuvõttes maksukoormuse tõusu. See võib ka tähendada patsientide omaosaluse tõusu – oled haige, siis maksad ise või maksab erakindlustus. Vaja on selgeid poliitilisi programme, mille vahel kodanikud saavad valida.
Teisalt tuleb meil kodanike ja maksumaksjatena arvestada, et kogu lugupidamise juures tohtrite ametieetika ja hea tahte vastu, on igasugune ametiühing põhimõtteliselt ikkagi grupihuvi esindaja. See, mida saab teha ilma kogu kodanikkonda valimistel kaasamata, on raiskamise ja valskuste süsteemist välja rookimine. Õigupoolest on see ka igasuguste suuremate valikute eeldus, vajalik kodutöö, milles peaks oma nõudmistega osalema ka arstide liit. Kodanikuna on päris raske ühemõtteliselt kaasa kiita «vaja on lisaraha, patsientide huvides» koorile, kuuldes väidet, et ülemäärastele radioloogilistele uuringutele kulutatakse Eestis igal aastal hulk miljoneid eurosid (ETV saade «Pealtnägija»), või lugedes suure haigla juhatuse kummalisest autohankest (PM 19.09).
Tohtrid, kui nad tahavad patsientidest/maksumaksjatest endile liitlasi, peaksid pihtide vahele võtma ka oma vahetud tööandjad – haiglate ja teiste raviasutuste juhatused. Otsige esmalt säästu süsteemi seest ja siis on ka lihtsam kõike muud arutada.


description: Kas teile ei tundu, et täna on tavaks kõike jagada, lausa maniakaalselt? Samas ka arvustada kõike ja kõiki, üsna samaväärse hasardiga? No muidugi, vabadus täpselt seda tähendab. Teen, mida tahan, ja ütlen, mida mõtlen. Aga siin ongi konks: ei öelda kaugeltki seda, mida mõeldakse. Jagamine on üldjuhul väga fassaadlik ja siirusest sama kaugel kui Päikesesüsteemist välja pudenev Pluuto.

title: Kristina Herodes: tagarääkimine ja esindusrääkimine

maintext:
Meil on kaks normatiivset tõde: üks kehtib meile ja teine neile. Mulle tundub, et inimesed aktsepteerivad seda nagu mingit üldkehtivat head tava, kõik teevad nii, sest nii on kombeks teha. Tahad ju ometi endast head muljet jätta? Olla sarnane isend kanakarjas, et jumala eest ära ei nokitaks? Niisiis, vaatame, kuidas see siis käib.
Oma elust räägitakse ainult ilujutte. Glasuuritakse, liialdatakse ja poseeritakse. Suhtes olijatel käib päevast päeva lillede ja küünaldega vehkimine ning käsikäes Kuu poole õhkamine. Võsukeste elu on üks kullasärane saavutuste jada. Samasse alaliiki kuuluvad ka koduloomad, kes on lakkamatult supernummid ja viskavad jala pealt saltot. Tööelu – samuti üks ürgedukas mäkketõus. Suur osa meist näeb iga päev vaeva, et jätta oma elust ideaalset muljet, nii et tihti pole mahti märgatagi, mis seal tegelikult toimub.
Hoopis erinev on suhtumine teistesse. Nojaa, edulugudele on küll kombekas kaasa noogutada, kuid sisimas eelistavad paljud vaadata teiste tegemisi läbi teravdatud kriitikafiltri. Alati keegi eksib, teeb valesti, ütleb valesti, mõtleb valesti… Või no kui kohe kuidagi midagi ei leia, siis on ta niisama nõme. Kole, paks, kannab maitsetut kleiti…
Meedias toimub täpselt sama, mis sotsiaalmeedias või sõbrantside veiniõhtul: halb uudis on hea uudis, kõik on elevil ja tahavad teada. Oma elus räägitakse vaid läbi ilustavate filtrite, need lood on sama ebatõesed ja ebahuvitavad nagu hoolsalt tuunitud ja instafiltritest läbi lastud libaelu ikka. Klatš on nagu hüpnootiline paha hais, kellelegi ei meeldi tegelikult selle sees olla, kuid kõik on liialt uudishimulikud ja lummatud, et lahkuda. Mine tea, saab veel midagi valgustkartvat teada, millele toetudes hiljem vaesele tagaräägitavale vargsi mõni üleolev pilk visata.
Kes julgeb tõde välja öelda, tundub ebaviisakas ja imelik. Ja oh seda üllatust, kui keegi kirjutab avameelse loo sellest, kuidas ta ise eksis ja end rumalasse olukorda pani. Ma tegin seda hiljuti ise – tean, millest räägin. Kõik kargavad kõrri. Samas kõik loevad. Inimestel on tühjadest maneeridest isu täis, ma ei saagi aru, miks seda moepärast edasi tehakse, kui kedagi tegelikult ei eruta ega huvita.
Sisutühjade täitetegevuste asemel, nagu oma elu ülistav esindusrääkimine ja vaid emotsioonivahul purjetav tagarääkimine, võiks vahelduseks hoopis suu kinni panna ja vaikida. Pole tähtis, kuidas näib – loeb see, kuidas on.


description: Nõiaprotsessid on uusaegne vihakampaania, milles kuradit ja põrgujõudusid kasutati inimeses peituva viha indikaatori ja testivahendina. Saavutati mitu asja: testiti ideesid ja nende toimet rahvale, vabaneti valitsevatele klassidele sobimatutest inimestest ja vabastati ressursid (suhteliselt) elujõulisematele, kirjutab Õpetajate Lehes kirjanik Aarne Ruben.

title: Aarne Ruben: maagia eest tuleb maksta

maintext:
Nõiaprotsessid ilmusid Euroopasse kooskõlas ikalduste ja taudide, külmema aja saabumisega: need tulid 14. sajandi keskel, aga hoogustusid 15. sajandi keskel. Põhjused: 1) kirik kontrollis nüüd toimuvat vähem; 2) keskaegsed kindlad hierarhiad lõdvenesid. 1470.–1480. aastatel lisandus veel üks oluline põhjus: trükikunst hakkas levitama nõiaraamatuid eri värvi tähtede, saladusliku manamise ja tähetarkuse joonistega, kuhu olevat sisse kirjutatud kõikide saatuste jubedad üksikasjad ja mida innustunult loeti. See on hea näide, et kui anda kirjanduse ilmumiseks ette valmistamata inimestele raamat, siis loeb lihtne inimene sealt välja midagi sellist, mis võib tema elu ohtu seada. Külatarga kuju sai nõiaprotsessides keskseks. Vahel said nõiaprotsessid alguse sellest, et mõne vana naise poolt terveks ravitud inimesed jätsid tasu maksmata või oli tegemist võla tasumisest või abiandmisest keeldumisega. Pärast seda tabas süüdlasi haigus või õnnetus (s.o kaetamine, lad maleficia).
Nõial on kindlad tunnused
Kui ta on naine, siis tiirane ja salapärane, ta võib oma vöökotikeses kanda madu. Vene pildike kanajalgadel nõiamajast, milles elab baaba-jagaa, on kiiruse metamorfoos nagu libahuntki: niisugustel suurtel jalgadel võib joosta päris kiiresti. Jalgadel maja sümboliseerib uusaegset hirmu ja alalist põgenemistunnet, sest hunt on karjas, lastel kodus leiba vähe ja tungaltera rukkis. Niisiis – põgeneda!
Meessoost nõia-kahjustaja kuju on eraklik tark või nurgaarst, kes elab väljaspool küla „ametlikku” piirkonda. Temal, nagu naissoost luual lendajailgi, võivad olla pikad küüned ja sau, millega ta mittekuuletunuid puudutab. Nii ühe kui ka teise isand on pärimuse demonoloogilise kihi järgi Saatan. On väga huvitav teema, eriti tänapäeva ilukirjandust arvestades: kuidas muutus selline veneficus klassikaliseks võluriks tähemustrilise kübara ja võlukepikesega, kes astub sisse ja välja nõiaringist. Nooremail lugejail tuleb siinkohal meelde „Harry Potter”, mis mütoloogia ajaloo seisukohalt polegi nii väheoluline, näidates, et pärimus transformeerus edasi ka 20. sajandil. Briti kultuuris on legend vägevast võlurist Merlinist, kes aja jooksul ja eri tõlgendustes on hakanud vehkima võlukepiga ja kel on tähekarva mantel, nagu oleks ta mathematicus – tähetark (viimasel võis olla ka negatiivne tähendus).
Hea nõid, paha nõid
Saksa traditsioonis kujunes nõid üdini pahaks, kuid inglise (normanni) omas oli nimetus „nõid” ambivalentsem. Chrétien de Troyes’ eeposes „Sir Lancelot, kaarikurüütel” kasvatab peategelast haldjas. Arvukates rahvapärimustes ei ole haldjad kurjad – nad sõlmivad magajate juuksed nn haldjalukkudesse, varastavad pisikesi asju ja juhivad teekäijat eksi. On teoloogia küsimus, kas pidada neid haldjaid Jumalast või Kuradist suunatuks. 12. sajandi Inglise monarhid istusid meelsasti ühe laua taha salakunsti jüngritega. Moodustus teatav õukondlik sein: maagid, kes olid kuningakojas, olid kaitstud, samas kui isikud, kes olid monarhi kaitsest väljaspool, jäidki eestkosteta. Suhteliselt „hea” õukondlik nõid Inglismaa pruugis kujuneski välja sellest, et kloostrid ei tegutsenud ja lasid maagial vohada. Hereesiate paljusus ja reguleerimata usuelu 12. sajandi lõpu Inglismaal kutsusid esile paavst Innocentius III viha, 1210. aastast pärit kirikudokument ütleb, et „kuningas John … kui ta hoidis Iirimaad oma jalge ja Walesi oma küünarnuki all, lõi Šotimaaga rahus käed ja painutas Prantsusmaa oma mõõgatera alla”, oli tervelt viis aastat kirikuvande all. Inglismaa keskaegsest usupluralismist kujuneski välja suhtumine, et maagia ei ole lõpuni alati paha.
Saksa (ja Liivi- ja Eestimaa) pärimuses on maagia alati paha, sest usuti ja räägiti seda, kuidas nõiad põldudele rahet, öökülma ja vihmavalinguid saadavad, lehmi-lambaid-sigu kahjustavad, halba teevad ja tüli sünnitavad nii vanadele kui ka noortele, eriti aga väetitele lastele. Martin Luther uskus, et nõiad kaetavad ära piima juba lehma nisas, kui aga piimast saab võid, siis seda lihtsam on nõial või peale toimetada mõni kärnkonn või must heie. Kahjustav maagia tähendab, et sel viisil koheldud või ei lähe lihtsalt pahaks, ta muutub iseenda ohtlikuks vastandiks, mis pulbitseb nagu põrgukatel. Mis Jumala maailmas on headus, on Saatana paralleelmaailmas kurjus ja õudus.
Libahundiprotsess
On teada huvitav juhtum 1623. aasta Meremõisa (Harjumaa) libahundiprotsessilt, kus rannarootslased omavahel arveid õiendasid. Peter Kerre ütles oma naabrimehe Klatti Jaagu kohta: „Tema vastas mulle: sina kummarda minu ees ja palu mind. Mina aga: kas sina mõni Jumal oled, et mina sind kummardama pean, ega seda ole. Mina palun tõelist Issandat. Jaak aga vastu: kui sina ei taha, siis mina pole ka kobakäpp, vilistan kohale nii Jumala kui Kuradi. Mina tal kohe käest kinni, aga Jürgen (kolmas talumees) mulle: „Sina ära nori tüli, me peame ise otsustama, kel on õigus ja kel ei ole.”
Mehed rääkisid eesti sõnadega segatud rannarootsi dialekti, aga Klatti Jaak oskas ka korralikku maakeelt. Samuti nõiaprotsesse uurinud Juri Lotmani terminoloogias tähendas see, et Jaak valdas mingit väga silmatorkavat kvaliteeti, mida teistel polnud. Samuti kehkles Jaak rasketel aegadel oma härjaga ja sai Mädakala Eerikult kaela süüdistuse, et ta on teistele pikkade jalgadega ja siplevaid põrgusitikaid õllekibu sisse toimetanud.
Ühelt naiselt sai ta ka libahundisüüdistuse, loomulikult kinnitas ta seda piinamisel, sest piinad toovad välja mis iganes tunnistuse. Libahunt oli aga juba nii õudne olend, et see Klatti vastus oli responsio mortifica (inkvisitsiooni keeles vastus, mis toob surma). Klatti Jaak põletati.
Ajaloolase asi on seda lugu lähemalt uurida. Sellel libahundiprotsessil on tüüpilisuse tunnuseid: kadedad naabrid, endas vaheldumisi kindel ja ebakindel nõid, kes läheb lõpuks tuleriidale. Viis süüdistavat sõrme tõuseb tema poole ja ta ise süüdistab Tammeaugu Anne, kes ka põletatakse. Jaagul oli mitu eelist teiste ees: ta oli kunagi pidanud maksma poole oma härja eest ja mõisnik oli talle kord andnud sõjakäigule minnes hea hobuse. Loomulikult said kadedad kaebajad sellised hüved endale. Järeldus: kui ühiskond ümberringi muutub jäigalt totalitaarseks, küll siis kaebajad leitakse.
Selles loos on ära toodud vaid mõnesid detaile sellest, kuidas maagia eest karistati. Kuidas nõiamaania edasi läks, missugused olid saatused, mis on maagia ja miks selle eest maksta tuleb – sellest juba lähemalt autori vastilmunud raamatus „Nõiaprotsessid Eestis”.
Eestlased, nõiarahvas
Holsteini hertsogi diplomaat Adam Olearius eestlaste kohta, 1656: „Neid peetakse võlurirahvaks ja öeldakse, et nõidus on nende seas nii tavaline, et vanad õpetavad seda noortele, aga mõnedele pole nende vanematelt ja esivanematelt õpitud ebausu võlukunstist rohkem külge jäänud, kui paljad kombed mõningais asjus, ja kujutavad endale ette, et neidsinatseid maha jättes ei ole neil nende tegemistes enam mingit õnne.” Kuna nad nõidust nii väga usuvad ja on nii raske tööga koormatud, võiksid nad küllap, kui nad seda suudaksid, muuta ka oma isandad ja ametnikud hobusteks või härgadeks ning panna enda heaks tööle ja hiljem tagasi mõistuse juurde tuua.
Euroopa nõiaprotsessid kippusid sõjaks vanade naiste vastu.
Pealekaebamine, tulus amet?
Pealiskaudselt vaadates on kaebamine tulus amet: ohver viiakse köidikuis minema ja terve tema majapidamine jääb naabritele. Ja 17. sajandi alguse olustik oli nii repressiivne just sellepärast, et talumees mõtles lihtsalt: kui võim viskab inimese minema, siis jääb mulle rohkem manti. 1983. aastal avaldas akadeemik Juhan Kahk Loomingus oma kuulsa uurimistöö „Inimesed ja olud vanal „heal” Rootsi ajal”, milles sedastas, et Eesti talupoeg oli väga impulsiivne ja oma teo tagajärgedele hakkas ta mõtlema alles hulk aega hiljem.
Klatti Jaagu libahundiprotsessis peegeldub ka süüdimõistetute sooline vahekord: tuleriidale mõistetakse üks naine ja üks mees, 50:50. Eesti nõiaprotsessides on eri aegadel prevaleerinud erinevad sood, kuid ajal, mil surmaotsuseid oli rohkem, olid ülekaalus naised. Seega on alust ka siinset nõiajahti pidada kuulsaks sõjaks naiste vastu. Ka nõidumise asjus satuti kohtulaua ette väga erinevatel asjaoludel ja ka saatused erinesid. Lõpuks (eriti 17., „raudse” sajandi lõpus) oli ju ka juhtumeid, mil naisi hoiti. Enne 1696. aasta näljasuve võttis kohus kinni Vastsemõisa (Suure-Jaani khk) Tutsi Tooma tütre, 16-aastase Kreeda, kelle ametiks oli märgitud „väike plika”. Tema olla süüdistuse kohaselt „Tiokeetsi Peetsi juures kivil” hundinahka kuivatanud, seda kolm korda ümber pea keerutanud ja nõiasõnu hüüdnud, mille peale kohalikud talunikud kokku jooksnud. Kuid nõiakohus laskis temal kui nendes asjades veel vilumatul inimesel rahus minna.


description: Norra kaitseministeeriumist ja armeest on saanud iseäralike palverändude sihtmärk – pärast seda, kui kuningriigis laiendati ajateenistuskohustus ka naistele, käivad nii ministrid, kaitseväelased kui ka ajakirjanikud seal uurimas, kuidas see toimib. Ka Eesti on huviline.

title: Norra esitab väljakutse iganenud arusaamale armeest

maintext:
Risto Berendson: kohtumine allilmaga
Kümme aastat oli möödas organiseeritud kuritegevuse viimasest jõhkrast arveteklaarimisest Eestis. Kalev Kure palgamõrva järel 2005. aasta sügisel valitses seal maailmas näiline vaikus. Avalikkus oli harjunud, et nn pätipealikke puudutanud uudised kuulusid valdkonda, kus teatati, kes neist on parajasti kinni võetud ja milles neid süüdistatakse.


authors:
Gerli Liivet
Eõli Juhatuse Liige

description: Just see ületöötamine, mida meie sektoris harrastatakse ja suisa eeldatakse, muudab ka meid ühel hetkel abivajajateks, kes soovivad võtta haiguslehte, minna eriarsti konsultatsioonile ning saada vajalik operatsioon õigel ajal, kirjutab Eesti Õdede Liidu juhatuse liige Gerli Liivet.

title: Gerli Liivet: arstide ja õdede hoiatusstreik on appikarje

maintext:
Saabub õhtu, kell on pool üheksa ning välisuks läheb lahti. Sisenejale jooksevad vastu lapsed, kes on tulija üle nii õnnelikud. Kõik räägivad oma päevast ning tahavad kallistusi. Õhtu, mida on sageli vaid tunnike, möödub kiirelt ning lapsed tuleb magama saata. Väsinult suudleb hiline tulija lapsi ning läheb kööki. Magama saab toimetaja alles mitme tunni pärast, sest lisaks söögile on vajalik sättida valmis laste riided ning suhelda ka kaasaga.
Saabub hommik, mil tuleb taas minna, enne lapsi, sest uus päev viib teise asulasse, kus valve kestus on 24 tundi. Väsinult istub see inimene autosse ning asub teele. Hiline saabuja ja varajane ärkaja on ametilt õde, kes töötab mitmes vahetuses, et perele raha teenida. Tänases süsteemis on tavaline asendada oma haigestunud kolleegi või täita puudu oleva õe kohta, sest patsiendid vajavad ju abi.
Just selline on minu paljude tuttavate argipäev. Et ellu jääda ja hakkama saada, on vaja minna. Minna tööle, oma pere juurest eemale, teise pere juurde, kelleks on kolleegid. On tavaline, et kolleegide elust teatakse isegi rohkem, kui sellest, mis toimub kodus oleva lapse hinges. Ületöötamine jätab haavad nii õe kehale kui hinge. See kurvastab meie lähedasi ning muserdab õde, kes peagi ise abi vajab.
Tervishoiu rahastamine
Tervishoiu rahastamist on vaja suurendada, eelkõige ravi kättesaadavuse parandamiseks. Kui me ei ole õed, hooldustöötajad või arstid, siis oleme me ise ka inimesed, kes vajavad raviteenuseid. Just see ületöötamine, mida meie sektoris harrastatakse ja suisa eeldatakse, muudab ka meid ühel hetkel abivajajateks, kes soovivad võtta haiguslehte, minna eriarsti konsultatsioonile ning saada vajalik operatsioon õigel ajal. Ka meie vanemad vananevad ja vajavad suuremat toetust tervishoiuasutustest ning me soovime saada head tervishoiuteenust neile.
Tervishoiuteenus ei koosne vaid vahenditest, majadest ja oskustöölistest. Eelkõige on vaja inimesi, kes kõike olemasolevat kasutavad, kuid kes ise on nii terved, et suudavad abi anda.
Tervishoiu rahastamise suurendamise vajadusele on tähelepanu pööratud juba 10 aastat. Hoiatusstreik on appikarje, sest kui saabub õhtu ja me ei ole enam tööl, oleme samuti tavalised kodanikud, kes vajavad kvaliteetset, kiiret ning professionaalset abi.
Me võitleme kõigi eest, ka meil on perekonnad ja lähedased. Meil kõigil on mõni tuttav tervishoiutöötaja, kes tahab naeratada nii tööl kui kodus, pakkuda hoolimist ja hoolivust ning jõuda igal hommikul terve ja puhanuna tagasi tööle. Kõik vaid selleks, et abivajaja saaks parimat abi.
Olge terved! Ja olge meiega.


authors:
Mirjam Võsu
Advokaadibüroo Magnusson
Mait Valberg

description: Euroopa Kohus tegi autoriõigusi ning avalikku wifi-võrku puudutavas kohtuasjas hiljuti otsuse, mis puudutab paljusid avaliku võrguühenduse pakkujaid nagu kohvikud ja lennujaamad, kirjutavad advokaadbüroo Magnusson advokaadid Mirjam Võsu ja Mait Valberg.

title: Mait Valberg ja Mirjam Võsu: kohvi kõrvale wifi pakkuja võib varsti varsti olla sunnitud oma võrku salasõnaga kaitsma

maintext:
Euroopa Kohus leidis, et avaliku wifi ühenduse pakkuja ei vastuta kolmanda isiku poolt toimepandud autoriõiguste rikkumise eest, kuid võib olla rikkumiste lõpetamiseks kohustatud oma võrku salasõnaga kaitsma.
Kuidas jõudis kaasus Euroopa Kohtusse?
Tobias Mc Fadden pakkus oma ettevõtte piires ja ümbruses avalikku wifi-võrku, mis oli avatud kõigile ega olnud kaitstud salasõnaga. Avalikku võrku pakuti eesmärgil suurendada oma kodulehe ja poe külastuste arvu. 2010. aastal tegi selle võrgu kaudu anonüümne võrgu kasutaja avalikkusele tasuta kätte saadavaks muusikateose ilma autoriõiguste omaja nõusolekuta.
Muusikateose fonogrammi tootja, Sony Music Entertainment Germany GmbH, nõudis kahjuhüvitist autoriõiguste rikkumise eest, rikkumise lõpetamist koos vastasel korral trahvi määramisega ja kohtukulude hüvitamist. Kohtuvaidluse üheks põhiliseks küsimuseks kujunes, kas T. Mc Fadden kui avaliku wifi-võrgu pakkuja vastutab vaatamata sellele, et rikkumise pani toime kolmas isik tema võrgu kaudu.
Mida otsustas Euroopa Kohus?
Euroopa Kohus leidis, et Wi-Fi võrgu tasuta avalikult kättesaadavaks tegemine majanduslikul eesmärgil kujutab endast «infoühiskonna teenust» direktiivi 2000/31/EÜ tähenduses. Nii on see eelkõige juhul, kui wifi-võrku pakutakse tasuta selleks, et teenuseosutaja saaks reklaamida oma müüdavaid kaupu või pakutavaid teenuseid.
Euroopa Kohus nõustus T. Mc Faddeni seisukohaga, et kui teenuseosutaja ei algatanud edastust, ei valinud edastuse vastuvõtjat ega valinud ja muutnud edastuses sisaldunud teavet, siis ei saa avaliku võrgu pakkujat vastutusele võtta. Seega ei saa autoriõiguste omaja üldjuhul nõuda kahju hüvitamist kliendi või muu kolmanda isiku poolt autoriõiguste rikkumiseks kasutatud avaliku võrgu pakkujalt. Samuti ei saa sellisel juhul nõuda kohtukulude hüvitamist.
Euroopa Kohus seadis aga eeltoodule piirangu ja asus seisukohale, et isik, kellele on autoriõiguste rikkumisega kahju juba tekitatud, võib nõuda, et liikmesriigi haldusasutus või kohus keelaks sellel teenuseosutajal rikkumise jätkamise võimaldamise. Sobivaks meetmeks pidas Euroopa Kohus õigust kohustada avaliku wifi-võrgu pakkujat oma võrku salsaõnaga turvama ja piirama võrgu kasutajate ringi isikutega, kes on nõus enda identifitseerimisega. Kohus oli arvamusel, et salasõna kasutamine tagab tasakaalu intellektuaalomandi kaitse, võrgu pakkuja ettevõtlusvabaduse ning kasutaja teabevabaduse vahel.
Miks on antud kohtulahend oluline?
Vaatamata sellele, et Euroopa Kohus leidis, et üldjuhul avaliku wifi-võrgu pakkuja ei vastuta autoriõiguste rikkumise eest ning ei pea hüvitama sellega seotud kohtukulusid, siis kohtu või pädeva haldusasutuse kaudu saab autoriõiguste omaja nõuda rikkumise jätkamise võimaldamise keelamist. Euroopa Kohus pidas sobivaks meetmeks internetiühenduse salasõna abil turvamist ja selle käigus kasutajate identifitseerimist. See tähendab, et Euroopa Kohus ei seadnud vaikimisi kohustust kaitsta salasõnaga igat avalikku wifi-võrku, vaid andis selleks nõudeõiguse kahjustatud isikule, kui rikkumine on juba toimunud. Kasutajate identifitseerimise kohustuse sisu Euroopa Kohus aga ei selgitanud.
Võttes arvesse, et Euroopa Kohtu hinnangul on sobiv meede internetiühenduse salasõna abil turvamine ja kasutajate identifitseerimine, siis juhul, kui avaliku võrgu pakkuja jätab vastava ettekirjutuse täitmata, saab talle määrata trahvi (sunniraha) ja kohtumenetluse korral kannab ta suure tõenäosusega ka kohtukulud. Seega võib kolmanda isiku poolt autoriõiguste rikkumine avaliku salasõnata wifi-võrgu pakkujale kaasa tuua haldusorgani poolt ettekirjutuse tegemise ja/või kohtumenetluse, mis omakorda on seotud märkimisväärsete kuludega.
Eelnevast tulenevalt on mõistlik enda klientidele või muudele kolmandatele isikutele pakutav avalik wifi-võrk koheselt kaitsta salasõnaga selliselt, et kasutajad oleksid identifitseeritavad ja ei saaks tegutseda anonüümselt. See kohtuotsus näitab selgelt suunda, kus soositakse isikute anonüümsuse järk-järgulist vähenemist internetis.


authors:
Siret Rutiku
Eesti Teadusagentuur

description: Ikka ja jälle tõuseb igihalja teemana üles küsimus doktorikraadiga inimeste vajalikkusest ja rollist ühiskonnas. Ka aruteludes teaduse rahastamise teemal on doktoriõppe probleemid taas päevakorrale kerkinud. Samas sellal, kui nurisetakse Eesti majanduse vähese teaduspõhisuse üle, ei seostata seda probleemi doktoriõppega. Ja nii jääb sild teaduse ja majanduse vahele ikka ehitamata, kirjutab Eesti Teadusagentuuri uurimistoetuste osakonna juhataja filosoofiadoktor Siret Rutiku.

title: Siret Rutiku: Eesti vajab doktoriõppe reformi!

maintext:
Kui varem oli doktoriõpe peaaegu eranditult teadustegevuse väljund, siis juba vähemalt paarkümmend aastat, Eestis ehk viimased kümmekond aastat, see enam nii ei ole või õigemini – ei tohiks olla. Doktorikraad on küll Eestis ainus teaduskraad, ent doktorikraadiga inimese ja teadlase vahel ei ole enam automaatselt võrdusmärki.
Ühiskonnal on lisaks teadlastele vaja inimesi, kes oskavad teadusliku uurimistöö kogemusele tuginedes lahendada ühiskonna probleeme ja väljakutseid, kujundada nägemust ühiskonna arengusuundadest ning juhtida protsesse. Selliste pädevustega inimesi on vaja nii avalikus kui erasektoris, nii mittetulundus- kui tulundusettevõtetes, nii kultuuris kui majanduses, nii hariduses kui tervishoius.
Vastuolud vajaduste ja valikute vahel
Tänased doktoriõppekavad ja doktoriõppe korraldus laiemalt on seevastu suunatud tulevaste teadlaste «koolitamisele». Fookus on kitsal teaduslikul uurimisküsimusel, mida uuritakse enamasti kindla erialase traditsiooni reeglite järgi ja mida tutvustatakse üldjuhul erialases võõrkeeles rahvusvahelistes teadusajakirjades. Nii teadlaseks saamisest huvitatud kui ka mittehuvitatud doktorandid on, sõltumata nende east ja eelnevast töökogemusest, üliõpilase staatuses teaduse «õpipoisid/-tüdrukud», kes lisaks oma uurimistööle täidavad juhendaja antud ülesandeid, õpetavad ülikoolis ja üritavad seejuures lisateenimise võimalusi leida või säilitada.
Doktoriõppe õpingute osa, ehkki teadustöö osaga võrreldes oluliselt väiksem, koosneb enamasti erialastest teoreetilistest õppeainetest. Doktorikraadi omandanu on seega keskmiselt kuus aastat tegelenud väga kitsa (üldjuhul) teoreetilise probleemi uurimisega, millel ei pruugi olla suurt ühisosa akadeemiavälise maailmaga. Seetõttu on väljaspool alma mater´i seinu tööd otsivad doktorid sunnitud sageli tõdema, et doktorikraad ei olegi väljaspool nii väärtuslik ja nad ei ole seal oodatud.
Samas ei soovi mitte kõik doktoriõppe läbinud isikud valida teadlaskarjääri. Doktorikraadiga inimesed on põhjalike ja laiade eriala- ja üldteadmistega, avarama maailmapildiga, kõrgel tasemel argumenteerimisoskusega, oskusega teadmisi edasi anda jne. Seetõttu oleks ehk hoopis parem, et rohkem doktorikraadiga inimesi töötaks näiteks poliitikanõunikuna, ettevõtte juhina, ministeeriumiametnikuna, koolidirektorina – igal pool seal, kus teaduspõhine lähenemine oleks kogu ühiskonnale vajalik ja kasulik.
Seega on doktoriõppe üle arutlemisel olulisim põhimõtteline küsimus mitte kas avalikus ja erasektoris on vaja rohkem doktorikraadiga inimesi, vaid milliste pädevustega doktorikraadiga inimesi on vaja, et tagatud oleks nii teadlaskonna järelkasv kui ühiskonna võimekate liidrite ja ettevõtetes tippspetsialistide olemasolu.
Samas kui uuringutes ja poliitilises diskussioonis kurdetakse ettevõtete vähest valmidust võtta tööle doktorikraadiga inimesi, kasvab erasektoris teadlaste osakaal küll, aga mitte doktorikraadiga töötajate arvelt. See on ilmselt isegi rahvusvahelises võrdluses tõeline kurioosum – sellal, kui rahvusvaheliselt on doktorikraad eri sektorites (eriti tippjuhtide positsioonidel) selge konkurentsieelis, võib Eestis doktorikraad osutuda isegi ülikoolivälises teadlaskarjääris takistuseks, sest tööandjad eelistavad magistrikraadiga teadustöötajaid. Ka avaliku sektori tööpakkumistes esineb doktorikraadi nõuet üliharva.
Rohkem doktorikraadiga inimesi majandust edendama
Selleks, et rohkem tarku inimesi jõuaks edukalt majandust ja ühiskonda edendama, on vaja doktoriõppe reformi.
Doktoriõppe kestus on jätkuvalt neli aastat. Doktoriõppekavad on vaja ümber struktureerida kaheastmeliseks kolme spetsialiseerumissuunaga.
Esimesel astmel omandatakse kahe aasta jooksul kõrgel tasemel teaduslikuks uurimistööks vajalik metoodika, täiendatakse teadmisi intellektuaalomandi, teaduseetika, projektijuhtimise, teadmus- ja tehnosiirde ning innovatsiooni jms valdkonnas, läbitakse mahukam eneseanalüüsi ja ettevõtte/asutuse projektiharjutus ning viiakse läbi lühem teaduslik uurimisprojekt ja koostatakse avaldamisvalmis teadusartikkel. Kõigi tegevuste käigus toimub integreeritult ülekantavate pädevuste arendamine.
Esimese astme järel on doktorantidel teisel astmel, mis samuti kestab kaks aastat, kolm spetsialiseerumisvõimalust: 1) teadussuund (alus- ja rakendusuuringud); 2) eksperimentaalarenduse (kunstide valdkonnas loome-) suund (sh tehnosiire ja ettevõtlus); 3) juhtimissuund (juhtimine ja teadmussiire, sh juhendamine ja õpetamine).
Teadlaskarjäärist huvitatud doktorandid spetsialiseeruvad teaduslikule suunale, jätkates esimesel astmel alustatud teadusprojektiga ning omandades süvendatud erialaseid ja edasiseks teadlaskarjääriks vajalikke teadmisi ja oskusi. Eksperimentaalarenduse suuna valivad doktorandid jätkavad koostöös juhendajatega kokkulepitud rakenduslike uurimisprojekti(de)ga ning omandavad täiendavaid teadmisi ja oskusi tehnosiirde ja ettevõtluse vallas. Kunstide valdkonnas on eksperimentaalarenduse suunal käsitletavad loomeprojektid. Juhtimissuunast huvitatud doktorandid jätkavad koostöös juhendajatega kokkulepitud rakenduslike uurimisprojekti(de)ga ning omandavad täiendavaid teadmisi ja oskusi juhtimise, teadmussiirde ja ettevõtluse vallas.
Juhtimis- ja eksperimentaalarenduse suuna valinutele määratakse lisaks ülikooli juhendajale teine, üldjuhul ülikooliväline juhendaja, kes juhendab doktoranti uurimisprojekti rakenduslikes küsimustes.
Kõigil kolmel spetsialiseerumissuunal koostavad ja kaitsevad doktorandid doktoriväitekirja. Teaduslikul suunal on lisaks doktoriväitekirja kaitsmisele lõpetamise eelduseks avaldatud teaduspublikatsioonid (nende arv ja tase vajab tõsiseltvõetavat diskussiooni rahvusvahelises võrdluses Eestis kehtivate nõudmiste asjakohasuse üle).
Eksperimentaalarenduse ja juhtimise suunal on eelduseks uurimisprojekti(de) reaalse katsetamise või rakendamise tulemused (tööstusomandi taotlused, metoodika katsetused, valmistatud prototüübid, loomeprojektid jne).
Seadusandlikult vajab doktorandi staatus (üliõpilane või töötaja või mõlemad) ning eri spetsialiseerumissuundadel väljaantavate doktorikraadide eristamise vajalikkus põhjalikumat diskussiooni.
Reformiga tuleb alustada kohe ja selle õnnestumiseks on hädavajalik hästi juhitud ja avatud dialoog kõigi osaliste, eriti aga ülikoolide ja ühiskonna teiste valdkondade esindajate vahel.


description: Roim leidis aset Virumaal, Paasvere vallas Moora küla väiketalupidajate Senkelite juures, kellede poeg Johannes, 31 a. vana, oli juba varemalt tuntud oma metsikustega, nii et isa, ema ja vend olid sageli sunnitud talust lahkuma ja peatusid naabrite juures.

title: Postimees 1935. aastal: metsik veretöö - palvevennast sai ematapja

maintext:
Esmaspäeva hommikul, kui Johannes joobnuna koju ilmus ja peale mõneaegset puhkamist üles ärkas, lasi ta jahipüssist parajasti sisseastuva ema peale kaks lasku, millistest üks tungis rinda ja tekitas surmava haava, teine purustas käe. Ema Mai Senkel oli kella 8 ajal hommikul tulnud naabrite juurest, kus ta viibis poja kartusel ööd, koju kanu söötma. Seejärel läks ta kambrisse vaatama, kas poeg on koju tulnud ja seal tabaski teda haavlilaeng. Ta heitis arsti ja konstaabli tuleku järel hinge, kuna mõrvar enese ise politsei kätte andis.
Metsiku veretöö korraldaja oli alles mõnede aastate eest tundud härda palvevennana, kes kord elutses isegi metsaonnis erakuna, kuid laskus hiljem joomisesse ning terroriseeris koduseid.
Aastat kolm või neli tagasi puutus Johannes Senkel kokku küla palvevendade ja usklikkude ringkondadega ning peagi hakkas ka tema usujoovastusse langema. Päev-päevalt tihenesid ta käigud palvetundidesse ja varsti oli ta juba innukas pühakirja uurija, kes selleks kulutas kogu oma aja, loobudes kõikidest töödest ja toimetustest. Ei möödunud kaua kui Johannes oli vanemategi külainimeste hulgas võitnud üldise lugupidamise ning varsti nähti teda pidamas teistele usklikkudele palvetunde. Johannes ei leppinud aga veel sellegi seisukohaga, vaid otsustas enesele kätte võita pühalikku aupaistust.
Vanade pühakute eeskujul otsustas ta maisest ilmast täielikult eralduda ning valis eluasemeks Paasvere metsatihniku. Ta valmistas omale algelise koopa ning kolis vanemate talust alaliseks sinna elama.
Metsaeraku elu ei meeldinud aga kuigi kaua, vaid varsti levisid kuuldused tema uutest ilmalikkudest tempudest. Juba oli ta mitmel korral võtnud koos teiste noormeestega viina. Lõpuks oli Johannes kogu oma pühalikkuse kaotanud ja laskus nüüd täielikult joomingutesse. Johannes, kes sageli joobnuna koju ilmus, sai siin korduvalt hakkama suuremate mürgeldustega. Samalaadne juhus oli ka möödunud pühapäeval.
Mõrvar viibis ööl vastu teisipäeva Paasvere arestikambris, kuid kuna see paik kardetava isiku hoidmiseks mitte küllalt kindel pole, siis pandi ta raudu ja korraldati ka valvet.
Kuna kõik viimased mõrvarid on antud sõjakohtu alla, siis ootab sama saatus arvatavasti ka Johannes Senkelit.
17.09.1935


description: Teisipäevase Postimehe artikkel, kus figureerisid sellised tegelased nagu İlham ja Heydər Əliyev, ehmatas nii ajakirjanikke kui ka lugejaid. Tekkis küsimus, kas ikka on vaja asja nii keeruliseks ajada, varem oli meil ju Alijev – mugav kirjutada, lihtne hääldada, kirjutab Postimehe keeletoimetaja Maris Jõks.

title: Maris Jõks: miks me Alijevi asemel Əliyev kirjutame

maintext:
Ausalt öeldes olen minagi venepärase kirjapildiga harjunud, aga eestikeelses tekstis seda kasutada ei ole tegelikult õige.
Võõrnimede kirjutamises kehtib lihtne loogika: kui nimi on originaalis mõnes muus tähestikus (kirillitsas, gruusia, armeenia, araabia tähestikus vms), siis tuleb ta eestikeelses tekstis kuidagi ladina tähtedesse saada ja sellega kaasneb teatud mugandamine. Kui nimi on originaalis ladina tähestikus, ei tee me temaga mitte kui midagi, jätame nii, nagu on – sest me ise kasutame ju ka ladina tähestikku.
Aserbaidžaan on üks neid endisi Nõukogude Liidu vabariike, kus nõukogude võimu tulekuga võeti käsu korras kasutusele kirillitsa. See tähendas ühtlasi, et isikunimed omandasid venepärase kuju, kuna tegelikult vene tähed selle keele hääldust kuigi täpselt edasi ei anna.
Praegu kasutatakse aserbaidžaani keeles ladina tähestikku – üleminek algas juba nii ammu kui 1991. aastal. Tõsi küll, aserbaidžaani tähestikus on palju meile võõraid tähti, nagu näiteks ç ja ş (nagu rumeenia keeles), aga ka ə, ı, ğ (viimaseid tuleb ette ka türgi nimedes). Aserbaidžaani keel ongi väga lähedane türgi keelele. Türgi nimedega, nagu Recep Tayyip Erdoğan või Binali Yıldırım, oleme aga vist harjunud, keegi ei protesteeri, et imelikud tähed ja arusaamatu hääldus. Arusaadav, Türgi pole elanud vahepeal üle venestamist ja türgi nimed pole kunagi võtnud venepärast kuju.
Muu hulgas kuulsin ettepanekut, et lihtsuse huvides võiks ju aserbaidžaani nimesid hakata kirjutama mitte vene-, vaid häälduspäraselt, näiteks Älijev. Iga nime puhul tuleks siis järele kuulata, kuidas see hääldub (internetis on ju kõik olemas!), ja siis kirjutada eestipärase loogika järgi.
Aga esiteks, kas see pole veel keerulisem kui praegune süsteem? Häälduse edasiandmine on alati ligikaudne, inimesed kuulevad erinevalt: kas see oli nüüd pigem e või ä, pigem i või õ… Teiseks, kui me nii toimime aserbaidžaani nimedega, kuidas siis jääb türgi omadega? Hakkame kirjutama Redžep (või Rädžäp) Taaip Ärdooan ja Binalii Jõldõrõmm – et lugejal hea lihtne lugeda ja rahvusringhäälingu diktorid ei saa enam asjatundlikelt kuulajatelt kurja kriitikat, et valesti hääldavad? Ainult et miks siis siin pidama jääda, on ju nii palju teistegi keelte nimesid, mille kirjapilt ja hääldus erineb: teeme Johnist Džoni, Charlesist vastavalt Tšaarlsi või Šarli ja François’st Franssuaa. Vene keele oskajatele tuleb see ehk tuttav ette. Just nimelt, vene keeles need nimed mugandatakse, sest seal kasutatakse teist tähestikku. Nagu mugandame ka meie teistest tähestikest tulnud nimesid. Aga mitte nimesid, mis on originaalis ladina tähestikus.
Keda asi rohkem huvitab, leiab siit aserbaidžaani ladina tähestiku koos mõnede varasemate, kürilliliste nimekujudega: http://www.eki.ee/knab/tab_aserbaidzaani.pdf.