title: Jõhvi suurfirma ravija

maintext:
Jõhvi suurfirma ravija
21. november 2016
Jõhvi suurim ettevõte, mille värskeks nimeks on Enefit Solutions (paremini tuntakse ettevõtet varasemast ajast Eesti Energia Tehnoloogiatööstuse, ASi Mäetehnika või isegi RMZna), on pidanud viimastel aastatel seoses suurte projektide lõppemisega ja energiaturge tabanud hinnakukkumisega rinda pistma mitmete väljakutsetega . Äritulud langevad, kahjum kasvab, inimesi koondatakse. Nelja aasta jooksul on juht vahetunud neljal korral. Varem gaasi- ja õlleärisid juhtinud Ott Licht on nüüd järgmine üritaja, kes püüab ebasoodsate olude kiuste 800 töötajaga ettevõtet tippvormi viia.
Te olete varem juhtinud rahvusvahelist gaasiettevõtet ja õlletehast. Mis paelus teid nüüd sellises ettevõttes, kus tehakse suuri metallist asju?
Ettevõtte juhtimisel ei olegi nii tähtis, kas see tegeleb gaasi, õlle või metalliga. Juhtida tuleb organisatsiooni ja tulemust. Peaasi, et see oleks endale huvitav. Eesti Energia kui üks Eesti suuremaid ja hinnatumaid tööandjaid mõjus küllap ka mulle nii hästi, et kui see pakkumine tuli, siis ma väga pikalt ei mõelnud.
Kuidas teid välja peiliti?
Ühel reede õhtul, kui hakkasin just ERSO kontserdile minema, tuli telefonikõne ja küsiti, kas sellisel teemal oleks huvi rääkida. Ja nii see läkski, tegin igasugused testid ära. Ju siis peeti valikust kõige sobivamaks. Olin mõned korrad selles ettevõttes varemgi käinud ja müünud siia muu hulgas ka mitmeid gaasiseadmeid ja mahuteid. Ettekujutus, millega siin tegeldakse, oli olemas.
Teie eelkäijad − Martti Kork, Otto Richard Pukk, Toomas Põld − ei püsinud selles ametis kuigi pikalt. Tänu millele loodate kauem vastu pidada?
Ma pole ausalt öeldes tahtnudki uurida, mis neid ära ajas. Kui ma õlletehasesse läksin, siis küsiti üsna samamoodi, miks ma sinna läksin, kui oli teada, et Viru Õlu ei ole ju väga tugeva turupositsiooniga. Ma arvan, et selline olukord loobki juhile huvitavaid võimalusi. Miks minna firmasse, kus kõik on ülihästi − seal pole midagi teha.
Tulite siia ajal, mil ettevõtte omakapital oli muutunud negatiivseks. Eelmine aasta lõppes viie miljoni euro suuruse kahjumiga, äritulud vähenesid veerandi võrra. Ei ole iseenesest just väga ahvatlevad väljavaated.
Tuleb arvestada, et see ettevõte teeb väga palju töid Eesti Energia kontserni jaoks. Seetõttu ei ole mõtet remondi- ja hooldustööde hindu väga kõrgeks seada, sest siis läheks elektri tootmine märksa kallimaks. Pealegi on konkurents ka sel turul olemas ja me ei pruugiks neid töid saadagi.
Aga selge muidugi, et tulles tekkis ka mul mitmeid küsimusi, kuivõrd probleemne see praegune miinus on. Mitmeid varasemaid välistellimusi oli ka vähemaks jäänud, kuna naftatööstus, kellele me varem tegime päris palju töid, on praeguse kriisi tõttu paljud varem planeeritud arendused seisma pannud.
Kuidas sellistes oludes taas jalule tõusta? Pealegi kui eelnevatel aastatel sai ka teie ettevõte palju tööd uue elektrijaama, õlitehase ja põlevkivilao ehitamisel, siis lähiaegadel Eesti Energial nii suuri investeeringuid plaanis pole.
Loodetavasti midagi ikkagi ehitatakse, kus ka meie saame osaleda. Narva karjäär planeerib näiteks maa alla minemist. Seal oleks kindlasti ka meil võimalusi mingeid töid teha. Palju on räägitud põlevkivibensiini suurenevast tootmisest ja tuulikutest.
Need on ikkagi pisut kaugem tulevik. Kuidas praegu ellu jääda?
Praegu aitab seegi, et Eesti Energia teeb Narva jaamades järjepanu elektri tootmise rekordeid. Kui kõik seadmed töötavad täiel võimsusel, siis see tähendab meile, et remondi- ja hooldustunnid saavad kiiremini täis. Aga sellest ei piisa, me vaatame väga palju ka väljapoole kontserni.
Kas Kesk-Soomes Äänekoskis biomassitehase rajamisel osalemine on sellest vallast tänavu teil üks suuremaid ettevõtmisi?
Jah. See on Soome tselluloosi tootmise suurim projekt, mis läheb maksma 1,2 miljardit eurot. Soomlased on ise öelnud, et Eestist on seal alltöövõtjaid 30 ligi ja meie sealhulgas.
Peale töö saame sealt ka väga hea kogemuse. Meile esitatakse väga kõrgeid nõudmisi. Seeläbi muutume ka ise konkurentsivõimelisemaks ja teeme tulevikus asju paremini. Nõnda toimubki arenemine.
Siiamaani oli enamasti nii, et me tegime siin mingi asja valmis ja keegi teine seltskond välismaal pani selle üles. Nüüd püüame rohkem ise kohale minna ja teha ka paigaldustöö ise.
Kuidas selliste välisprojektide puhul on võimalik jalg ukse vahele saada? Milles see edu võti on olukorras, kus metall tuuakse kusagilt kaugelt kohale, teie teete sellest Jõhvis midagi valmis, siis toimetatakse see omakorda sadade või tuhandete kilomeetrite kaugusele?
Me ei ole kindlasti kõige odavamad. Meie eelis, mida paljud ei paku, on ikkagi võtmed-kätte-lahendus. Meil on oma inseneribüroo, hankesüsteemid, tootmine − meil on võimalik kõik algusest lõpuni ära teha.
Suurtele rahvusvahelistele konsortsiumidele, kes teevad päringuid, meeldib, et meil on ka insenerid, kes aitavad kaasa mõelda, milline oleks parim lahendus.
Löögile pääseda ei ole lihtne. Kindlasti on meil omaniku näol, kelleks on Eesti riik, olemas väga hea garant. Et me ei kao lihtsalt ära. Neid tüngaprojekte on ju maailmas küll ja küll.
Väga tihti on ka tellijaid riigiosalustega ja neile meeldib see, et meil on riik omanikuks. Võib-olla me ei ole iga kord seetõttu kõige kiiremad ja paindlikumad ning mõningates asjades hoopis liiga detailised. Aga selles on mõnikord oma võlud. Kokkulepitud tähtaegadest kinnipidamine on muidugi ülitähtis. Kuid sellistes projektides kehtib sageli ka põhimõte, et tark ei torma.
Oluline osa on ilmselt ka hinnas, kuna Eesti töömees teeb sama töö ära oluliselt odavamalt kui näiteks Soome töömees. Kui palju teeb teile muret, et palgad tõusevad, ja kuidas see mõjub tulevikus konkurentsivõimele?
Me tahaksime oma töötajatele samuti rohkem maksta, kui oleks võimalik seda vähegi teha. Aga piirkonnas oleme loodetavasti siiski hea tööandja.
Keskmine brutopalk 2015. aastal 1261 eurot kuulub Ida-Virumaal kindlasti tippude hulka.
Kõrgemapalgalisi on vaja, et me poleks lihtsalt alltöövõtjad, vaid suudaksime ka ise projekteerida terviklahendusi. Selleks on vaja häid insenere, kellest paljud lähevad välismaale ära, kui me ei suuda neile siin head palka maksta.
Kuidas neid hoida?
Palk on kindlasti tähtis. Aga oluline on ka see, et pere ja sõbrad on siin. Mul on väga palju konkreetseid näiteid tuttavatelt inimestelt, kes on tagasi tulles rääkinud, et enam teist korda küll minna ei tahaks. Sa saad küll kõrgemat palka kui siin, kuid sa oled seal ei keegi ja sind nii väga ei oodata. Sa oled nendele odav tööjõud ja nii ongi.
Selge, et kui kõrgema palgaga inimestel peaks maksukoormus tõusma, siis on see ettevõtetele tugev väljakutse, kuidas leida lisaraha, et säilitada neile vähemasti senine sissetulek.
Kas ohkaksite kergemalt, kui oleks vaba voli tuua näiteks Ukrainast või kusagilt mujalt sisse nii palju kui vaja oskajaid keevitajaid, kes teeksid siin vajalikud tööd ära märksa väiksema palga eest, kui kohalikud praegu soovivad saada?
Pigem tuleks ikka mõelda kohalike inimeste koolitamisele, et nad saaksid tööd aladel, mis on nõutud. Näiteks Jõhvis ei ole kahjuks võimalik leida piisavalt keevitajad. Ega me väga hea meelega iga tööpäev mitut bussitäit inimesi Narva ja Jõhvi vahet sõiduta. Me ei tee mingit sotsiaalprojekti. Lihtsalt Narvas on nii head keevitajad, nad sobivad meile.
Samas me konkureerime hangetes tihti ka naaberriikidega, kes saavad pakkuda madalamat hinda tänu väiksematele tööjõukuludele. Selle peale tihti siin ei mõelda, aga näiteks ka Poola tööjõud on meist nii palju odavam, et meil on Skandinaavias väga raske nendega konkureerida. Reaalsus on selline.
Mida teie luureandmed ütlevad, millal naftatööstuses taas elavnemist on oodata ja teil avanevad võimalused samasuguste töömahtude juurde naasta nagu mõned aastad tagasi?
Kui käisin sel aastal Norras naftatöösturite messil, siis olid meeleolud sellised, et 2017. aastal pole suuri muutusi oodata, kui just maailmas midagi väga äkilist ei toimu. See tähendab, et väga suuri asju lähiajal ei tehta.
Võistlus käib pigem selle peale, kes suudab kõige odavamalt naftabarreli kätte saada. Kui näiteks varem oli Põhjamere naftabarreli omahind 35-40 dollari vahel, siis nüüd on õnnestunud see viia suurusjärku 25 dollarit. Ka naftatööstus muutub aina efektiivsemaks.
Kriisiaeg paneb pead paremini tööle.
Kahtlemata. Neid olukordi tuleb osata oma kasuks pöörata või nagu klassikud õigesti ütlevad: head kriisi ei saa raisku lasta.
Kohanemine muutunud oludega tähendab ka seda, et olete aasta esimeses pooles koondanud, töönädalaid lühendanud. Kas see protsess on suuremas osas selja taga või jätkub?
Eks ta ole pidev protsess. Kui parajasti tööd pole, siis ei ole võimalik ka inimesi tööl hoida. Kui on vaja, otsime jälle inimesi juurde, kui leiame, et võiksime mõnes valdkonnas rohkem teha. Peame liikuma selles suunas, et teha väiksema hulga inimestega rohkem.
Kas tänavune aasta kujuneb ettevõtte Enefit Solutionsi jaoks paremaks kui eelmine?
Tööd on ikka rohkem olnud. Kuid ega me aasta lõpus veel väga rõõmsaid arve näe. Esimesel poolaastal oli ikka tugev miinus. Loodame praegu saada stabiilset tegevust. Kõige hullem on siis, kui ka päeval on tootmishallid pimedad, siis tuleks kahjum veel suurem. Loodame eri projektide kaudu oma seisu parandada.
Tegutsesite aastaid õlletehase juhina. Kuidas niivõrd konkurentsitihedal turul läbi lüüa?
Eelkõige eristumisega, et sa ei tee samasugust õlut nagu teised. Õlle tarbimises ja margi eelistustes on väga palju emotsiooni.
Küsimus on sildis?
Kindlasti on pakendil väga tähtis osa. Aga äriedu määravad ka maitse, emotsioon ja lugu, mis iga konkreetse margiga kaasas käivad. Kui näiteks veinide puhul proovivad inimesed võimalikult paljusid tooteid, siis suurem osa Eesti õlletarbijatest ostab aastaid ja aastaid väga kindlat marki. Üks turu-uuring näitas näiteks, et Eesti inimene vahetab kõige harvemini panka ja õllemarki.


maintext:
Kaevandusettevõte sai süüdistuse kahe töötaja surmas
25. november 2016
Prokuratuur esitas süüdistuse põlevkiviettevõttele Enefit Kaevandused ning kahele selle töötajale juhtumis, mis lõppes peaaegu kaks aastat tagasi kahe Estonia kaevanduse töötaja surmaga.
Mõistatuslik juhtum leidis Estonia kaevanduses aset 2015. aasta 29. jaanuaril, kui põlevkiviettevõte − toonase nimega Eesti Energia Kaevandused (praegu Enefit Kaevandused) − andis teada, et allmaakaevanduses on leitud kahe kaevuri surnukeha. “Õnnetuse põhjused tuvastab uurimine, kuid juba praegu saab öelda, et tegemist ei olnud varingu ega plahvatusega,” öeldi pressiteates.
Surm mürgistuse läbi
Läbindajaid Igor Sannikovi (37) ja Nikolai Ivanovi (38) hakati otsima, kui nad neljapäeva õhtul vahetuse lõppedes maa alt välja ei tulnud. Nende vahetus algas hommikul kell 8 ning lõppes samal päeval kell 17.30. Juba toona oletati, et mehed võisid gaasi tõttu surra.
Järgnenud uurimine ning kohtuekspertiis tuvastasid, et mehed hukkusidki mürgistuse tagajärjel. Ent millesse täpselt, seda ei teata. Kriminaalasja materjalidest nähtub, et surma põhjustas tuvastamata gaas või aur.
“Üks põhjus, miks ei õnnestunud täpselt surma põhjustanud gaasi määratleda, võib olla see, et hukkunud leiti liiga hilja pärast traagilist juhtumit,” sõnas Viru ringkonnaprokurör Sigrid Nurm.
Käivitunud kriminaalmenetluse käigus asus uurimisasutus paralleelselt kohtuekspertiisiga uurima kaevanduskontserni sisedokumente, mis reguleerivad tööohutust, töökorraldust ning järelevalvet. Samal ajal tegelesid oma tõe väljaselgitamisega nii tööinspektsioon kui tehnilise järelevalve amet, aga ka kaevandusettevõte ise.
Menetluse käigus jõudis prokuratuur järeldusele, et see kriminaalasi tuleb viia kohtusse. “Analüüsides kõiki dokumente leidsin, et on olnud piisavalt rikkumisi, mis võisid selle õnnetuseni viia,” sõnas Nurm Põhjarannikule. Ta lisas, et peale töötervishoiu ja tööohutuse seaduse on olemas ka kaevandamisseadus, mis paneb tööandjale töökeskkonna ohutuse kontrollimise kohustusi.
“Pärast lahkamistulemiste saabumist olin veendunud, et siin on alust konkreetsete isikute kohtu alla andmiseks,” ütles prokurör.
Kuigi ekspertiisid tehti ainult hukkunute surnukehade kohta, olid need põhjalikumad kui tavapäraste surmajuhtumite puhul, võttes seetõttu rohkem aega. Ajakadu kriminaalasja menetlemisel tekkis ka sellest, et suur osa kaevandusettevõtte dokumentatsioonist on venekeelne ja see tuli kohtu-uurimise jaoks riigikeelde tõlkida.
Süüdistus ettevõttele ja kahele töötajale
Kohtueelse menetluse lõppedes esitas prokuratuur süüdistuse Enefit Kaevandustele, Estonia kaevanduse nüüd juba endisele peainsenerile Igor Agutinile ning kaevanduse ohutustehnika insenerile Vladimir Šalašinskile. Kõik nad said süüdistuse töötervishoiu- ja tööohutusnõuete eiramises, kui sellega on ettevaatamatusest põhjustatud inimese surm. Süüdistus hõlmab isikute tegevusetust surma põhjustamisel. Süüdimõistmisel näeb karistusseadustik selle eest karistusena ette kuni viieaastast vangistust füüsilisele ning rahalist karistust juriidilisele isikule.
Praeguseks on prokuratuur kriminaalasja kohtusse saatnud.
Prokuratuur tunnistab, et uurimine ei suutnudki tuvastada, mis ja kuidas täpselt sellel 2015. aasta traagilisel jaanuaripäeval kahe täisjõus mehega maa-aluses kaevanduskäigus juhtus. Ent mida siis kohtusse tõestama minnakse? “Me ei heida süüdistatavatele ette tahtlikku surma põhjustamist, vaid ettevaatamatust, mille käigus on rikutud tööohutusnorme, ning kohus peab tuvastama, kas see põhjustas surma,” ütles Nurm.
Selles asjas on kõik kolm süüdistatavat keeldunud kohtueelsel uurimisel ütluste andmisest, mis on nende seaduslik õigus. Kaevandusettevõte on esitanud uurijatele oma uurimise kokkuvõtte.
Süüdistusel on plaanis kohtusse tuua 17 tunnistajat ning kaks eksperti: Tallinna tehnikaülikooli emeriitprofessori ning lahkamiseksperdi.
Küsimusele, mis on selles asjas prokuratuuri suurem eesmärk, et kriminaalsüüdistusega kohtusse minna, vastas Sigrid Nurm: “Tööandjad kasutavad töölisi endale kasumi teenimise eesmärgil. Kuid osa sellest kasumist tuleb kasutada selleks, et töötajatel oleks ohutu tööl käia. Sest kui ettevõtja saab endale lubada, et ta ei panusta tööohutusse, saab ta turueelise töötajate turvalisuse arvel.”
Kohtuprotsess selles kriminaalasjas algab Viru maakohtus tõenäoliselt tuleval aastal.

fasttext_language: et


title: Põhjarannik kolmapäeval, 2. novembril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 2. novembril
2. november 2016
* Tänases Põhjarannikus on suur intervjuu eelmisel nädalal Ida-Virumaad külastanud president Kersti Kaljulaidiga, kes märgib muu hulgas, et talle oli üllatus, et erinevalt Tallinnast saab Narva kõigis lasteaedades eesti keelt õppida.
* Ajaleht kirjeldab ka üht kummalisevõitu lugu, kus endise kaevanduse šurfi varingust tekkinud pinnaseaugu täitmine võttis riigil aega kaks aastat ning projekteerimistöö läks viis korda kallimaks kui augu likvideerimine ise. Ent järge on ootamas juba uus auk ja kõik algab otsast peale.
* Kas Sillamäe ja Kotka vahel aastaid tagasi käivitatud ja seejärel katkenud laevaliin taastatakse ja mis on selle tingimused? Sellestki kirjutab tänane Põhjarannik.


maintext:
Omavalitsusjuhid taotlevad haldusreformi peatamist
16. november 2016
12 omavalitsusjuhti tegid koalitsioonikõnelusi pidavate erakondade juhtidele ühispöördumise, milles taotlevad käimasoleva haldusterritoriaalse reformi peatamist.
Tosina omavalitsuse juhid, teiste hulgas Lüganuse vallavanem Viktor Rauam, Tudulinna vallavanem Andrus Toss ja Vaivara vallavanem Veikko Luhalaid, märgivad Keskerakonna esimehele Jüri Ratasele, Isamaa ja Res Publica Liidu esimehele Margus Tsahknale ning Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esimehele Jevgeni Ossinovskile saadetud pöördumises, et 1. juulil jõustunud haldusreformi seaduse menetlemine oli väga kiire, kuigi reform vajanuks pikemat ja põhjalikumat kaalutlemist. Juhitakse tähelepanu, et 26 omavalitsust taotlevad riigikohtult haldusreformi seaduse mitme sätte, sealhulgas sundliitmise regulatsiooni kehtetuks tunnistamist selle põhiseadusvastasuse tõttu.
Reeglid enne paika
“Pöördumise sisu on täpselt samasugune nagu kohtule esitatud pöördumisel,” ütles Andrus Toss. “Riigikohtul on otsuse tegemiseks aega neli kuud; isegi kui see otsus peaks tulema enne jõulupühi, on rong selleks ajaks läinud − aasta lõpuks peavad omavalitsused olema oma otsuse teinud ja maavanemale esitanud. Enne millegi kokkupanemist peaksid aga olema reeglid paika pandud − nii rahastamine kui kohustused. Praegu võimul olev valitsus on andnud signaali, et enne 2018. aastat sellega ei tegelda.”
Tossu sõnul pole Tudulinna vallal ühinemise vastu mitte midagi, sest rahakraanid on aastate pikku nagunii juba kinni keeratud.
“Tegelikult peaksid sundliitmise vastu mässama mitte väiksed, vaid hoopis suuremad omavalitsused, kellel on oht, et nende külge hakatakse väiksemaid liitma,” ütles ta.
Pöördumises märgitakse, et haldusreformi käigus hinnatakse omavalitsuste võimekust üksnes elanike arvu järgi, kuid see ei ole ainsa kriteeriumina piisav ning erandid sellest on liiga kitsad. Seepärast paluvad allakirjutanud kaaluda kogu reformi peatamist ning võtta haldusreformi seadus vastu uuesti tervikuna, koos omavalitsuste osutatavate teenuste sisu ja kvaliteedi kriteeriumidega. Kui see ettepanek ei leia heakskiitu, palutakse teha seaduses muudatused selliselt, et haldusreformi lähtealuseks on omavalitsuste tegelik vabatahtlik ühinemine ning valitsuse algatusel sundühendamine jäetakse ära. Ühendamise aluseks peaks aga olema mitte elanike miinimumarv, vaid tegelikku haldusvõimekust näitavad sisulised kriteeriumid.
Sundliitmine edasi lükata?
Veikko Luhalaid ütles, et haldusreformi peatamist nõuda oleks praeguses situatsioonis liiast.
“Meie ise üksi olles reformi peatamist ei nõuakski, aga kui omavalitsustele tehakse liiga, siis tuleb solidaarne olla. Meile on oluline riigi käitumise õiguspärasus ja reformi ajakava nihutamine võiks väga reaalne olla. Sundliitmisele rõhudes võib tekkida olukord − kui liitmisest mitte huvitatud omavalitsus pole koostööst huvitatud −, kus kohalik elanik ei tea valimiste eel kuni viimase hetkeni, keda, kus ja kuidas ta peab valima.”
Luhalaiu hinnangul tuleks sundliitmine edasi lükata ja tegelda sellega järgmiste, 2021. aasta valimiste eel. “Seadusesse tuleks sisse kirjutada kaalutlusõigus; kui tegemist on juba ühinenud omavalitsustega, vaadatakse, kuidas need pärast ühinemisjärgseid valimisi toimivad, ning võimalik sundliitmine otsustatakse selle põhjal.”
Tema sõnul sõltuvad haldusreformi edasine käik ja tempo muu hulgas sellest, kellest saab riigihalduse minister. “Kui see koht jääb IRLile, on suund jäigem, kui sotsidele, siis pehmem; kui Keskerakonnale, siis võib ootamatusi tulla,” viitas ta Keskerakonna riigikogu ööistungite aegsele vastuseisule.
Keskerakonna esimees Jüri Ratas ütles eile pressikonverentsil, et haldusreform ei seisku. Tema sõnul on erakonnad kokku leppinud omavalitsuste tulubaasi suurendamises ning selleski, et koos rahaga antakse omavalitsustele ka rohkem ülesandeid. Nii täpsetest summadest kui ülesannetest ei soovinud erakondade esimehed siiski veel rääkida.


maintext:
Ühinemise rahvaküsitlused osavõtuga ei hiilanud
19. november 2016
Läinud nädalal Kohtla, Kohtla-Nõmme ja Toila vallas toimunud rahvaküsitlustel osales küll vaid väike osa valdade elanikest, ent enamik neist kiitis valdade ühinemise heaks.
Küsitlusele eelnenud rahvakoosolekud kulgesid kõikides valdades rahumeelselt.
“Ühinemise protsess on meil päris algusest peale olnud avalik ja avatud, oleme sellest vallalehes pidevalt rääkinud ning inimesed on asjaga kursis,” ütles Toila vallavolikogu esimees Roland Peets, et koosolekutel eriti midagi ei küsitudki.
Kuna koosolekute toimumise ajaks oli õhus juba kahtlus, et Jõhvi võib ühinejatest lahku lüüa, räägiti vallaelanikele ka sellest võimalusest ja edasisest arengust üksnes kolme valla kooslusena.
Hirmud jutuks ei tulnud
Kohtla vallavanem Etti Kagarov ütles, et just Järve külas toimunud koosolekul arvasid vallaelanikud, et mõistlikum oleks koos Jõhviga edasi minna − suur vald annab kõigile paremad võimalused.
“Ühinemist peeti valdavalt mõistlikuks, küll aga küsiti meilt, miks osa Järve küla elanikest tahaksid hoopis Kohtla-Järvega ühineda. Arvan, et see on meie, vallajuhtide tegemata töö − me pole piisavalt selgitanud, et jätkame ka pärast ühinemist Kohtla-Järvelt teenuste ostmist ja koostööd linnaga, nii et valla lapsed saavad Kohtla-Järvel koolis ja lasteaias edasi käia ning muudki teenused jäävad alles,” rääkis Kagarov.
Kohtla-Nõmmel peetud koosolekul osalenud vallaelanikud mingeid ühinemisega seotud hirme jutuks ei võtnud.
“Ainult üks inimene arvas, et asja kohta on vähe infot olnud, ülejäänud olid asjadega kursis ja suhtumine oli valdavalt positiivne,” rääkis vallavolikogu esimees Tarmo Kütt. “Mis hirmudesse puutub, siis ühinemislepingus on need ju maandatud − rahvamaja või kool ei kao mitte kusagil ära.”
Suuruses on jõud
Kõigi kolme valla juhid usuvad, et ehkki oma poolt- või vastuhäält käisid andmas vähesed vallaelanikud, on üldine suhtumine ühinemisse vallas pooldav.
“Pigem arvavad inimesed, et nende häälest ei olene midagi, ja eks see küsitlus olegi haldusreformi seaduse kontekstis ebaloogiline − mis mõtet on küsida inimeste arvamust, kui pärast sundliidetakse niikuinii,” arutles Tarmo Kütt.
Roland Peetsi sõnul on need kolm valda kultuuriliselt väga lähedased ja sellest kooslusest võib saada üks normaalne vald, kus suudetakse ka suuremaid asju teha.
“Olgem ausad: omavalitsuse funktsioonid on aastatega väga tõsiselt muutunud; inimene saab endale vajalikud teenused kätte niikuinii, aga suuremaid asju väike vald ette võtta ei suuda. Toila valla elanikule ei ole ju tegelikult absoluutselt oluline, kus kulgeb valla lõunapiir,” rääkis ta. “Suurus ongi see jõud, millega saame pakkuda inimestele sellist teenust, et nad ei tahaks siit ära minna.”


maintext:
Kiviõlis puudub kollektiivne vastutus küttearvete tasumise eest
10. november 2016
Kohtla-Järve korteriühistud võitlevad edutult kollektiivsete soojusvarustuse lepingute vastu, Kiviõlis aga sellist probleemi ei ole. Seal kehtivad soojusettevõtte ja korteriomanike vahel sõlmitud lepingud.
Seitsme Kiviõli korteriühistu juhatuse esimees Sarkis Tatevosjan ütles, et linna soojusettevõte nõuab ühistutelt jätkuvalt ühislepingute sõlmimist, ent ühistud sellega nõus ei ole. Seesama puudutab ka vee-ettevõtte teenuste eest tasumist.
“Nähtavasti on terve mõistus siiski veel ülekaalus,” märkis ta. “Me selgitame piisavalt argumenteeritult, et me ei pea vee- või soojusettevõttele tulu teenima. Kui korteriühistu hakkab neilt teenuseid ostma ühise arvesti järgi, siis saab temast majasisene vee või soojuse müüja. Korteriühistul aga sellist funktsiooni ei ole. Tema ülesanne on maja korras hoida.”
Tatevosjani sõnul tekkisid korteriühistud Kohtla-Järvel palju varem kui Kiviõlis, kuid nende juhid ei suutnud omal ajal konsolideeruda ja välja töötada ühtset seisukohta, kuidas oma huvide kaitseks tegutseda, ning seetõttu õnnestuski kohalikul soojusettevõttel neile kollektiivse vastutuse lepingud peale suruda.
“Kui meie seisukoht ei oleks seadustega kooskõlas, siis võiks soojus- ja vee-ettevõte selle kohtus vaidlustada, kuid nad ei tee seda,” ütles ta. “Meie olukorras mängib positiivset rolli ka see, et Kiviõli Soojus on munitsipaalne, mitte eraettevõte, ning linna juhtkond võtab elanike arvamust siiski arvesse.”
Järgivad põhikirja ja koosoleku otsust
Üht Kiviõli korteriühistut juhtiv Sirje Mägi rääkis, et korteriühistu moodustamisel kanti ühistu põhikirja punkt, mille kohaselt on ühistu liikmed kohustatud maksma maja teenindamise ja prügiveo eest, ent kommunaalteenuste eest − küte, gaas, vesi, elekter − maksab iga korteriomanik ühe või teise ettevõttega sõlmitud individuaallepingu järgi ise. Samasugune otsus võeti vastu ka maja korteriomanike üldkoosolekul.
“Meie maja on ehitatud 1956. aastal ning kuni korteriühistut polnud, ei remonditud siin peaaegu midagi,” märkis ta. “Tänu laenudele saime remonditud katuse ja fassaadi, aga kui me oleks pidanud veel ka küttevõlglaste eest maksma, siis oleksime me juba ammu pankrotti läinud.”
Võlgnikud on Kiviõli Soojuse mure
Soojusettevõtte Kiviõli Soojus juht Vladimir Tšikul tunnistas, et ettevõttel ei õnnestunud individuaallepinguid tühistada, kuid esialgu ta nendele ka ei rõhu, vaid püüab leida kompromisslahendust.
“Pakume praegu korteriühistutele tehnilise lepingu projekti, mis määrab kindlaks vastutuse liitumispunkti eest, ning seal ei ole sees punkti, mille järgi peab soojuse eest tasuma ühise arve järgi. Ent isegi sellise projektiga ei ole korteriühistud esialgu nõus,” märkis ta.
Kõik korteriomanike küttevõlad olid seni ja on ka edaspidi ettevõtte mure. Ettevõte annab võlgnikud kohtusse ja pöördub inkassofirmade poole. “Kuid see on praegu nii. Tulevikus, kui 2018. aastal jõustub uus korteriühistuseadus, tuleb neil siiski hakata ühislepinguid sõlmima,” märkis Tšikul. “Ent see ei tähenda, et Kiviõlis võib tekkida samasugune olukord nagu Kohtla-Järvel, kus terveid maju kütteta jäetakse. Mina selliseid meetmeid ei poolda.”
Ühinevad Kohtla-Järvega
“Kui meid sunnitakse 2018. aastal selliseid lepinguid sõlmima, siis olen veendunud, et pooled korteriühistud, mille esimees ma olen, lähevad kahe-kolme kuuga pankrotti,” kinnitas Sarkis Tatevosjan. “See seadus töötab monopolistide kasuks. Ühendame praegu Kohtla-Järve korteriühistute juhtide assotsiatsiooniga oma jõud, et Ida-Virumaa korteriühistute probleeme riigikogus kuulda võetaks ja arvestataks. Ei saa kõiki ühe mõõdupuuga mõõta: see, mis toimib Tallinnas, Tartus, Pärnus, raskendaks meil Ida-Virumaal elumajade olukorda veelgi.”
Tatevosjan kinnitas, et praegu ei õnnestu Kiviõlis 2toalist korterit maha müüa isegi 250 euroga, kuna kinnisvara on oma väärtuse kaotanud ja palju on maha jäetud kortereid. Samuti on rohkesti selliseid korteriomanikke, kellelt ei saa võlgu välja nõuda, kuna nad elavad Venemaal ning kohtusse võib nad samuti anda vaid seal.


title: Võidujooks Jüri Ratase manu

maintext:
Võidujooks Jüri Ratase manu
9. november 2016
Jüri Ratas ei saanud mahtigi seedimiseks, et on see nüüd unes või ilmsi, et Keskerakonna esimees ei olegi enam Edgar Savisaar, vaid hoopis tema ise, kui uksest ja aknast tormas sisse eri parteide käskjalgu ühesuguse jutuga: “Jüri, hakkame valitsust tegema. Kohe!”
Eks sotsidel ja IRLil oli hirm nahas, et kui kohe ja kiiresti ei tegutse, siis jõuavad väledad oravad, kes neid varemgi reetnud, ette. Suur oli muidugi ka ahvatlus Reformierakond lõpuks ometi valitsusest välja ajada. Paremat võimalust ei pruugi niipea tekkida.
Samas tasub kogu võimupöörde õhina juures tähele panna ka mitmeid karisid ja küsimärke. Jüri Ratas on küll uusi tuuli tõotav kangelane, kes saanud äsja jagu ninasarvikust endast (olgugi et too pole just oma paremate päevade vormis). Ent millised on Jüri Ratase ja ka tema lähikonna konkreetsemad plaanid, on siiani mõistatus. Avalikkus on kuulnud toredaid loosungeid ja hüüdlauseid, ent mitte teid nende saavutamiseks.
Teiseks on Keskerakonna, sotside ja IRLi poolt toimiva koalitsiooni loomine ja kooshoidmine omamoodi kunst. Kolme peale kokku on neil küll riigikogus 56 häält, ent arvestades, et Keskerakonna sisesõja rahuleping on veel sõlmimata, ei tea keegi täpselt, kuidas seal hääled peavad. Erilist kujutlusvõimet vajab, kuidas saavad nüüd üleöö mõttekaaslasteks näiteks Mihhail Stalnuhhin ja Mart Nutt, Heimar Lenk ja Sven Mikser või Marko Mihkelson ja Oudekki Loone. Aga eks poliitikas ole võimu nimel imelisemaid ja hullemaidki asju juhtunud.
Samas oleks ehk pisut vara veel Reformierakonda alistatuks lugeda, sest ega see pole neil esimene kord parterist välja ronida.


maintext:
Kelmuses süüdistatav Narva volikogu esimees astub kohtu ette
8. november 2016
Eelmisel nädalal kohtusse antud Narva linnavolikogu esimees Aleksandr Jefimov on veendunud, et kohtuotsus tuleb õigeksmõistev. Sedasama usuvad Jefimovi tsentristidest parteikaaslased, kes pole usaldust tema vastu veel kaotanud.
Viru ringkonnaprokuratuur teatas reedel, et saatis oktoobri viimasel päeval üldmenetluses kohtusse kriminaalasja, milles Narva linnavolikogu esimeest Aleksandr Jefimovit kelmuses süüdistatakse. Kriminaalasja kohtueelset menetlust viis läbi kaitsepolitseiamet Viru ringkonnaprokuratuuri juhtimisel.
Sai hüvitist ebaausal viisil
Süüdistuse kohaselt sai Jefimov 2014. ja 2015. aastal linnavolikogu aseesimehena töötades haigekassalt kuuel korral kokku ligi 5000 euro ulatuses ajutise töövõimetuse hüvitist.
Prokuratuuris selgitati, et ravikindlustuse seaduse kohaselt on ajutise töövõimetuse hüvitis rahaline kompensatsioon, mida haigekassa maksab töövõimetuslehe alusel kindlustatud isikule, kellel jääb töö- või teenistuskohustustest või majandus- või kutsetegevusest ajutise vabastuse tõttu saamata isikustatud sotsiaalmaksuga maksustatav tulu.
Viru ringkonnaprokuratuuri eriasjade prokuröri Kalmer Kase sõnul viitavad kogutud tõendid sellele, et Aleksandr Jefimov ei kavatsenud haiguslehele jääda ning reaalselt ei viibinud ta ka haiguslehel, jätkates kõigil kuuel korral kogu haigusperioodi ajal oma töökohustuste täitmist Narva linnavolikogu aseesimehena, aga samuti juriidiliste ja muude teenuste osutamist FIEna.
“Kriminaalasja materjalidest nähtub, et haigushüvitise väljapetmise eesmärgil esitas Aleksandr Jefimov haigekassale haiguslehtede andmeid, luues haigekassale teadvalt ebaõige ettekujutuse endast kui ajutiselt töövõimetust isikust. Nende haiguslehtede alusel määras ja maksis haigekassa Jefimovile välja haigushüvitisi, millele Jefimovil õigust polnud, kuna ta sai samal ajal sotsiaalmaksuga maksustatavat tulu linnavolikogu liikmele ja aseesimehele makstava hüvitisena,” lisas Kask.
Kohus jõuab selgusele
Kui info Jefimovi suhtes algatatud kriminaalmenetluse ja maikuus tema kabinetis toimunud läbiotsimise kohta juunikuus avalikuks sai, keeldus poliitik ise talle esitatud kahtlustusi kommenteerimast. Tema kaitseks astus välja parteikaaslane ja Keskerakonna Narva piirkonna esimees Yana Toom, kirjutades oma Facebooki-lehel nõnda: “Vestlesime temaga ning ta kinnitas, et tegemist oli tahtmatu eksimusega − ma ei hakka raamatupidamise detailidesse süüvima. Kui ta tõepoolest seaduse vastu patustas, siis on ta valmis vabandust paluma ja raha tagasi maksma.”
Vastuseks sellele aga märkis Viru ringkonnaprokuratuuri pressiesindaja Carol Merzin, et kelmus on tahtlik kuritegu ning kogemata või ettevaatamatusest seda toime panna pole võimalik.
“Isikute suhtes, kellelt ühiskond eeldab kõrgendatud usaldusväärsust, pole võimalik menetlust lõpetada ka siis, kui nad nõustuvad oma tekitatud kahju hüvitamisega,” ütles Merzin.
Eile õnnestus ka Jefimovilt kommentaar saada. Ta ütles Põhjarannikule, et tal tuleb endal selles asjas selgusele jõuda.
“Mul on vastuväiteid ja selgitusi, kuid see on keeruline küsimus ning selle faabulat on telefonitsi raske kirjeldada. Ma olen valmis oma vastuväited, õigustused, selgitused ja tõendid esitama. Loodan, et kohus jõuab selles asjas selgusele,” sõnas Jefimov.
Poliitiliselt usaldusväärne
Aleksandr Jefimov kinnitas, et arvestab õigeksmõistva kohtuotsusega ning linnavolikogu esimehe volitusi maha panna esialgu ei kavatse.
Kuupäeva, millal nimetatud kriminaalasja kohtus arutama hakatakse, ei ole esialgu kindlaks määratud.
Narva linnavolikogu tsentristliku fraktsiooni esimees Aleksei Voronov välistas Jefimovi umbusaldamise kategooriliselt.
“Meil Narvas on paljud asjad kohtusse jõudnud, pärast aga lõpetatud või süüalused mingil moel õigeks mõistetud,” pidas Voronov silmas varem palju kõmu tekitanud linnapea Tarmo Tammiste, linnavolikogu liikme ja ettevõtja Fjodor Ovsjannikovi ning mitmete teiste isikute korruptsioonisüüdistusi. “Ovsjannikovi üle on juba kolm või neli aastat kohut mõistetud, arutatud ja teda õigeks mõistetud − no ja mis siis? Nii nagu ta oli meie saadik, nii on ta seda ka edaspidi. Nii et meie seisukoht on väga selge: ilma kohtu otsuseta ei saa inimest kurjategijaks pidada,” teatas Voronov.
2000. aastast Keskerakonda kuuluv Aleksandr Jefimov on Narva linnavolikogus olnud juba üle 14 aasta. Ta on 48aastane ja hariduselt jurist. Äriregistri andmetel on Jefimovil füüsilisest isikust ettevõtjana (FIE) ka oma õigusbüroo. Veel hiljuti kuulus ta partnerluses ühe Peterburi ärimehega väikese firma NN Digital juhatusse. Firma on registreeritud poliitikust juristi kodusele aadressile ning selle tegevuseks on märgitud telekommunikatsiooniteenuste osutamine. Jefimov kuulub ka korteri- ja paadigaraažiühistu juhatusse.


maintext:
Politseinike peksu ohver võitis Euroopa kohtus riiki
4. november 2016
Euroopa inimõiguste kohus (EIK) leidis, et Eesti riik on süüdi narvalase Aleksandr Mihhailovi ebainimlikus kohtlemises − aluseks sai aastatetagune politseinike jõhker vägivald mehe suhtes. Eesti riik peab politsei ohvrile maksma 10 000 eurot.
Vahejuhtum leidis aset 2009. aasta 29. aprilli õhtul Narva lastekodu ja keskkooli juures tänaval. Mihhailov väljus kauplusest, kust oli koos kaaslasega pudeli õlut ostnud. Mees tunnistas tookord Põhjarannikule, et nad olid veidi purjus. Tänaval hakkasid seal jalutavate laste silme all teda peksma kaks patrullautoga saabunud politseinikku, kellel väidetavalt polnud selleks mingit põhjust. Aleksandr kukkus maha ja üks viimaseid asju, mida ta kuulis, oli: “Praegu sööd sa liiva, aga meie juures lähed sa juba tualetti.”
Peksti ka jaoskonnas
Siis kaotas mees teadvuse ja toibus Narva politseiosakonnas kinnipeetute ülekuulamisruumis, kus polnud midagi peale laua ja tooli. Aleksandril olid käed raudus, mehe sõnul peksti teda perioodiliselt edasi, kokku umbes tund aega. Mees rääkis seitse aastat tagasi meie lehele, et üks politseinik pani iga kord enne peksma hakkamist musta sõrmkinda kätte. Kui kinnipeetaval hakkas väga halb − pea ja keha olid verised ja ta oksendas −, saabus kohale kiirabibrigaad, arst tegi süsti ja keeldus kategooriliselt meest politseisse jätmast.
Mihhailov viidi haiglasse, kus tal tuvastati kehavigastused. Järgmisel päeval tegi ta politseile peksmise kohta avalduse, mille alusel alustati uurimist, kuid järgmise aasta 20. jaanuaril menetlus lõpetati põhjendusel, et politseinike süü ei leidnud tõendamist. 15. veebruaril allkirjastas Viru ringkonnaprokurör määruse kriminaalmenetluse lõpetamise kohta, kuid täpselt kuu aega hiljem vaidlustas Mihhailov selle riigiprokuratuuris. Viimane jättis kaebuse läbi vaatamata põhjendusel, et tähtaega on ületatud. Ka Tartu ringkonnakohus jättis samal põhjusel kaebuse sisuliselt läbi vaatamata.
EIK leidis, et riigi seisukoht on kaebetähtaja puhul vale, kuna Mihhailovile ei saadetud kriminaalasja lõpetamise määrust tähitud kirjaga ja seepärast ei saa riik tõendada, millal mees kirja kätte sai.
Riik: vägivald oli õigustatud
Eesti valitsus justiitsministeeriumi näol vaidles kaebusele vastu ka sisuliselt, leides, et kaebaja suhtes jõu ja käeraudade kasutamine oli konkreetses olukorras õigustatud, kuna joobes kaebaja kinnipidamisel oli politseil teave, et tal võib olla nuga, samuti käitus kaebaja agressiivselt. Kaebaja osutas vastupanu nii kinnipidamisel kui politseibussi paigutamisel, mistõttu tuli tema suhtes kohaldada füüsilist jõudu.
EIK tõdes, et riigil oli kohustus tõendada nii seda, kuidas kaebaja vigastused tekkisid, kui ka seda, et jõukasutus oli otseselt vajalik ega olnud ülemäärane. Kohus märkis, et riigisisesest uurimisest piisanuks juhul, kui see menetlus oleks seaduse kohaselt läbi viidud, ent praegusel juhul see nii ei ole.
Kohus põhjendas, et esiteks ei alustatud uurimist kohe, kui kaebaja kaebuse esitas. Uurimise algatamise ja väidetavatelt süüdlastelt ütluste võtmise vahele jäi peaaegu üks kuu, teistelt tunnistajatelt ütluste võtmine toimus ajavahemikus 10 päeva kuni üks kuu pärast uurimise alustamist, mis andis võimaluse tõe selgitamist takistada. “Muu hulgas andis selline ajavahemik politseiametnikest kahtlustatavatele ja politseiametnikest tunnistajatele võimaluse oma ütlustes kokku leppida. Ei ole näha, et riik oleks teinud midagi sellise ohu ärahoidmiseks,” seisab kohtu otsuses.
Ei kogutud tõendeid
Samuti ei ole EIK arvates kogutud vajalikke tõendeid. Eelkõige ei määratud kaebajale kohest meditsiinilist ekspertiisi tema vigastuste fikseerimiseks ja põhjuste selgitamiseks. Ekspertiis telliti kirjalike meditsiinidokumentide põhjal alles kuu aega pärast uurimise algatamist. EIK rõhutas, et selline viivitus tegi sisuliselt võimatuks määratleda, millised vigastused kaebajal olid ning kuidas ta oli need saanud. Lisaks ei kuulanud politsei ära kõiki isikuid, kes olid kaebaja kinnipidamist pealt näinud või kes olid kaebajaga samal ajal arestimajas olnud, samuti ei korraldatud kaebaja soovitud vastastamisi.
EIK tõi esile, et uurimisasutused ei ole püüdnudki põhjendada tunnistajate ütlustes olevaid vastuolusid ega seda, miks eelistati ühtesid ütlusi teistele. Samuti ei ole riik võtnud uurimismaterjalide juurde arestimajas olnud turvakaamera salvestisi ega kogunud tõendeid oma initsiatiivil.
Lõpetuseks heitis EIK Eesti riigi uurimisasutustele ette ka sõltumatuse puudumist. “Uurimise viis läbi Ida prefektuuri uurija, kuigi ka sündmus toimus Ida prefektuuri haldusalas. Seega puudus institutsionaalne sõltumatus,” leidis kohus. Kuigi otsuse kohta uurimine lõpetada andis nõusoleku prokurör, märkis EIK, et ehkki prokurör on uurijatest sõltumatu, ei olnud tema roll järelevalvajana siiski piisav, et uurimist saaks nimetada sõltumatuks. “Nimelt ei olnud näha, et prokurör oleks aktiivselt uurimist suunanud või selle üle aktiivselt järelevalvet teinud. Vastupidi, prokurör oli mitmed kaebaja kaebused uurimisasutuse tegevuse peale formaalsetel põhjustel rahuldamata jätnud. Kohtu tasakaalustav kontroll praegusel juhul puudus, kuna kaebaja kaebusi ei võetud menetlusse väidetava tähtaja rikkumise tõttu,” leidis EIK, kes mõistis oma otsusega Mihhailovi kasuks Eesti riigilt välja 10 000 eurot valuraha ning 4500 eurot kohtukulude katteks.


maintext:
Alajõe vald kaitseb Peipsi-äärset männimetsa
17. november 2016
Alajõe vallavalitsus palus keskkonnaametil mitte anda riigimetsa majandamise keskusele raieluba Kauksi – Vasknarva tee äärse männimetsa raiumiseks.
“Suhtleme keskkonnaameti metsaspetsialistidega päris tihedalt ja neilt ma kuulsingi, et RMK (riigimetsa majandamise keskus − toim.) on andnud ametisse metsateatise ja tahab seal raiuma hakata,” rääkis Alajõe vallavanem Taavi Vogt.
Jutt on Kauksi – Vasknarva tee ja Peipsi järve vahele jäävast pisut üle kahe hektari suurusest alast, kus kasvavad peamiselt männid.
Vogti sõnul on see männimets miljööväärtusliku piirkonna oluline osa ning sellel kaalutlusel menetleb vallavalitsus oma haldusalasse jäävate raielubade taotlusi erilise tähelepanuga.
“Raiega, milleks puudub väga mõjuv põhjus, vallavalitsus nõustuda ei saa. Vallavalitsusele on aktsepteeritavateks põhjusteks tuuleheite, surnud puude koristus või muud kaalukad tingimused. Üksnes majandustegevuseks raiutav puistu väärtuslikus puhkerajoonis ei ole mõistlik ega otstarbekas,” kirjutas Vogt keskkonnaameti metsaosakonnale, paludes võimaluse korral selles piirkonnas raieluba mitte väljastada.
Seaduse mõistes raieküps
Vallavanema sõnul on vallaelanikud kavandatavast raiest häiritud.
“Ega inimestel ole meelest läinud, mida mõni aasta tagasi Kauksis tehti,” viitas ta nelja aasta tagustele lageraietele naabervallas Kauksi ja Kuru küla ning ranna vahelisel alal.
“Meil siin tehti Karjamaa ja Remniku küla vahel ka lageraiet, tänavune juunikuine torm murdis seal tuulekoridorid sisse ja see suvine tuulemurd vedeleb seal siiamaani maas, pole seda keegi ära koristanud − missugusest heast metsamajandamise tavast me üldse räägime,” oli ta nördinud.
Vogti sõnul on arusaadav, et metsi on vaja majandada ja neid tuleb ka raiuda − kui need küpsed on. Kõnealune männik on tema hinnangul eluterve ning praegu poleks seda küll veel vaja maha võtta.
“Seadusandluse mõistes on see mets raieküps,” ütles keskkonnaameti metsaosakonna metsanduse spetsialist Heini Landra. “Jutt ei ole lageraiest; meile esitatud metsateatises soovis RMK teha seal harvendusraie põhimõttel aegjärgset raiet ehk siis korraga võetakse maha ainult osa metsa, lastakse sel alal looduslikult uueneda ning mingi aja pärast võetakse maha järgmine osa.”
Landra sõnul on RMK metsateatis keskkonnaametis alles menetluses, otsus tehakse tõenäoliselt 1. detsembriks.
“Minu isiklik seisukoht on, et seal võiks piirduda sanitaarraiega,” märkis ta.
Mis puudutab seni koristamata suvist tuulemurdu, siis on RMK Landra sõnul esitanud teatise selle koristamise kohta. Teatis kehtib aasta aega ehk siis metsaomanikul on koristamiseks aega tuleva aasta juunini.
Mets nagu porgandipeenar
“Planeeritud raiest selles piirkonnas praegu veel kindlasti rääkida ei saa − asi on alles metsateatise esitamise faasis,” toonitas RMK Kirde regiooni juht Avo Siilak. “Keskkonnaamet arvas, et praegu poleks seal üldse veel vaja raiet teha, aga minu meelest neil mingeid põhjendusi sellele arvamusele ei olnud − olen praegu metsas ega saa järele vaadata.”
Siilaku sõnul on mets mõnes mõttes võrreldav porgandipeenraga: kui saak on valmis, tuleb see ära koristada, muidu läheb hukka.
“Metsaga on samamoodi: kui see on küps, tuleb maha võtta ja uus asemele istutada. Paraku tuleb seda teha ka inimasustuste lähikonnas, varem või hiljem. Kõnealune mets on juba natuke rohkem kui küps ja kui me tahame seda mitmes jaos raiuda, on aeg algust teha, et maha võetud osa enne järgmist raiet uueneda jõuaks. Me võime lasta sel metsal veel viiskümmend aastat püsti olla. Aga ükskord tuleb ta maha võtta niikuinii.”
Siilak lubas, et kui RMK raiet juba konkreetsemalt kavandama hakkab, räägitakse sellest kindlasti ka kohaliku kogukonnaga.
“Esialgu ootame ära keskkonnaameti otsuse ja põhjendused ning kui need pole meile piisavad, arutame koos ametiga, kuidas edasi minna,” ütles ta.


maintext:
Ida-Viru on Soomest vaadates kauge ja eksootiline
29. november 2016
Sõbrad on nagu peeglid, kes aitavad sul ennast ausamalt näha. Äsja sai valmis suure Eesti sõbra ja spetsialisti Tapio Mäkeläineni kirjutatud soomekeelne raamat “Rännates Tapioga Narva ja Kirde-Eestisse”, kust selgub, et tema teab meie maakonda paremini kui 99,9 protsenti kohalikest inimestest.
Seoses sellega, et sinu äsja ilmunud Ida-Virumaa reisijuht “Tapion matkassa Narvaan ja Koillis-Viroon” on juba kümnes sarjas, mis tutvustab Eesti eri maakondi, meenus üks anekdoot Gagarinist. Pärast tema kosmoses käiku küsitud temalt N. Liidus, kas ta taevas käies jumalat ka nägi, ja Gagarin muidugi ei näinud. Sama küsimuse peale vastas ta aga USAs, et nägi ja too olevat kena habemega vanahärra, muidugi valge. Aga Aafrikas ta rääkis, et nägi jumalat ja… too olnud neeger. Kindlasti sa võid öelda igas Eesti maakonnas, et just see ongi sinu lemmikmaakond?
Samas on nii, et kui arvutimälu on liiga täis, peab sealt midagi välja viskama. Kõige värskem on kõige paremini meeles. Kui tahad küsida, mis on minu lemmikkoht Pärnus või Saaremaal, on sellele palju raskem vastata kui sellele, mis on minu lemmikkohad Ida-Virus.
Sageli on nõnda, et inimese pilk kõrvalt on palju teravam. Mis on sinu pilgu läbi Ida-Virumaa suurim pluss ja suurim miinus?
Soomlaste seisukohast on kõige suurem miinus muidugi see, et maakond on logistiliselt liiga kaugel. Kui oleks säilinud laevaühendus Kotka ja Sillamäe vahel, oleks Soome turiste palju rohkem. Väga kihvt oleks, kui saaks ka Suursaarel peatuse teha (praegu on saar osa Vene Föderatsiooni territooriumist − toim.). Ja turistidega koos tuleksid kindlasti ka investeeringud ning kontaktid, nii kultuuri- kui ärivallas. Aga suurim pluss on tingitud samast asjast − suuremale osale soomlastest on tegu uue kohaga, kus pole varem käidud. Saadakse aru, et tegu on paigaga, mida peaks avastama.
Miks sa ei valinud omal ajal näiteks jaapani või vene filoloogiat, vaid valisid hoopiski eesti keele ja kultuuri eriala?
Minu naine on liivlanna Lätist ja ta oskab samuti eesti keelt ning tema üks lemmikväljendeid on “saatuse sõrm” − eks see oli kuskil tähtedes kirjas. Osalt oli tegu juhuse, osalt teadliku valikuga. Läksin tegelikult õppima soome-ugri keeli ja esmalt mõtlesin keskenduda Siberi rahvaste keeltele. Aga kui kohtusin eestlaste ja ungarlastega, sain aru, et poolsurnud keeled pole ikka see ning et tahan elus inimestega suhelda. Siis hakkasin rohkem ungari ja eesti keelele keskenduma. Aga miks just eesti keel mu südame vallutas, mitte ungari oma − sellele ei oskagi vastata.
Mis hetkest sa juba Eesti-spetsialisti tiitlit väärisid?
Maailm on pidevas muutumises ja küsimus on, millega seda spetsialistiks olemist mõõta. Aga Tuglase seltsi aktivist olen ma aastast 1983, Eestit külastasin esimest korda paar aastat varem ja sellest ajast olen igal aastal kümneid kordi siin käinud. 1985 juba õppisin pool aastat tollases pedas (TPedI) − Tartusse tollal välismaalasi ei lastud; olin seal koolis esimeses soomlaste grupis. Samal ajal asusin tööle reisibüroo juures.
Kas tundsid meile kaasa, kui olime okupeeritud ja elasime sellises moodustises, nagu seda oli ENSV?
Laulev revolutsioon oli minule väga suur asi. Kui toimus suurim rahvakogunemine “Eestimaa laulul” (11. september 1988 − toim.), pidin paraku poole pealt lahkuma, sest mind ootas Viru hotelli restoranis turistide grupp. Aga naasin nende juurde sinimustvalge lipuga! Elasin kaasa kõigele, nagu oleks ise eestlane olnud − noor inimene võtab selliseid asju ju väga südamesse. Kui Eesti taasiseseisvus, tundsin sama siirast rõõmu kui eestlased. Aga ma pole ennast petnud, nagu ma olekski eestlane.
Oma Ida-Viru matkajuhis oled välja toonud inimesed, kes on sinu meelest maakonnaga seoses olulised persoonid.
Iga raamatu alguses olen esile toonud 12-17 persooni. Nad on valitud ka selle järgi, et on seotud objektide/paikadega, millest raamatus juttu on. Ja nimme on valitud ka muust rahvusest inimesi − kui võimalik, siis ka mõni soomlane.
Kui sult küsida kogu Eesti plaanis − keda nimetaksid meie kõige võimsamate suurkujudena?
Kindlasti Lennart Meri, ja seda mitmel põhjusel. Tundsin teda isiklikult, kui ta oli kirjanik, ning nägin, kuidas ja kui tähtsat tööd ta tegi. Teine on Jaan Kross. Teda oli mul ka au tunda. Neid mehi mäletan kindlasti elu lõpuni. Kui saad noore tudengina Helsingist kirja ja raamatu, mille pead Tallinnas Krossile viima, ja vajutad siis esimest korda tema uksekella, oled ikka väga närvis. Aga kui oled seal juba kümme korda käinud, on seal päris kodune tunne. Mati Unt oli samuti inimene, keda väga austasin. Neid inimesi on väga palju − nii elus kui kadunud inimesi.
Aga keda tooksid Soomest esile?
Kindlasti Kekkonen (1900−1986; oli Soome Vabariigi presidendi ametis 1956−1981 − T.K.) oli suur poliitik ja tema teeneid on raske ülehinnata. Kui olin laps ja noor, oli ta kogu aeg president. Suurtest kirjanikest kõneldes − Frans Eemil Sillanpää pälvis Nobeli kirjanduspreemia ja see oli toonasele Soomele väga tähtis. Soome identiteedi jaoks oli sport aastakümneid väga oluline − võita spordivõistlustel, et Soome lipp lehviks. Alates suurtest jooksjatest ja suusatajatest Kimi Räikkönenini välja. Noortele on Mika Häkkinen ja Räikkönen olulisemad kui Paavo Nurmi ja Lasse Viren.
Kui hästi-halvasti tunnevad eestlased Soome kultuuri?
Mitte kunagi varem meie ajaloo jooksul pole me olnud nii lähedased ja suhelnud sel määral kui praegu. Põhjuseks on need sada tuhat eestlast, kes Soomes elavad-töötavad või Soome ja Eesti vahet pendeldavad. Ja need kümned tuhanded soomlased, kes siin suvitavad, kellel on siin teine kodu, kes igal aastal käivad kümneid kordi Eestis. Tegu on isikliku kogemusega, mitte raamatust või ajalehest loetuga. Info tuleb otseallikast, inimene saab selle naabermaa kohta ise ja see teebki käesoleva aja eriliseks.
Kuna sul on korter nii Tallinnas Kopli poolsaarel kui Helsingis Merihaka linnaosas − st vahetult kahel pool lahte − ja sa oled n-ö kahepaikne, võib sult küsida, miks on hea elada Soomes ja miks Eestis.
Igale inimesele oleks väga kasulik elada vähemalt kahes või kolmes kohas, eri riikides. Saan aru inimesest, kes elab 103aastaseks ja on kogu elu elanud oma väikses kodukülas, aga ikkagi on kasulik vaadata asja nii ühest kui teisest kandist. Mina olen elanud Eestis, Soomes ja Ungaris, kus olen ka õppinud ja töötanud, ning see kogemus on väga kasuks tulnud. Nõnda näed oma väikest kodulinna, riiki − ja loodetavasti ka iseennast − teisest vaatevinklist.
Aga mu naine on praegu teel hambaarstilt koju, ülehomme läheb ta oma auto piduriklotse vahetama − seda kõike on siin, Tallinnas, odavam teha kui näiteks Helsingis. Kvaliteet on sama − samad hambaarstid töötavad sageli nii Eestis kui Soomes, ja autoremondis pole ka vahet. Paljud asjad on Eestis odavamad − ja me ei räägi toiduainetest, vaid sellest, mis on seotud inimese tööga ja sellega, kui palju talle selle eest makstakse. Peale selle on disain erisugune ning paljudele soomlastele meeldib Eesti oma rohkem ja vastupidi.
Kas president Ilvese ajal halvenesid Eesti ja Soome suhted? Meie meediast käisid sellekohased uudised läbi…
Ma tunnen ka Ilvest isiklikult − veel ajast, kui ta oli ajakirjanik. See on küsimus, millele pole ühest vastust. Ilvesel on väga palju sõpru ja tuttavaid Soomes, ta käis presidendina väga tihti Soomes ning samuti enne seda. Aga ega Eesti välispoliitikat otsusta president ja Soomes on samuti presidendi roll ses vallas väiksem. Olulisem on tegelikult see, kuidas eri peaministrid ja valitsused läbi saavad.
Eestis siiski oli Ilvese mõju just välispoliitikale väga suur.
Kui mõelda sellele, et peaminister Rõivas rääkis soome keelt ja praegune president räägib soome keelt ning näiteks Tarja Halonen õppis president olles eesti keelt − eks see näitab, et poliitikutel on mõlemas riigis huvi ja tahtmine olemas.
Kui palju tunned sina huvi välispoliitika vastu?
Minu kadunud isa sündis Viiburi kandis. Olen pooleldi karjalane ning välispoliitika ja suhted Venemaaga on mind juba seetõttu alati väga huvitanud. Tore oleks vahetevahel seal kandis, kust esivanemad on pärit, vabamalt ringi käia.
Kas soometumise teemat on nüüdseks piisavalt tunnistatud ja lahatud?
Kui olime tudengid ülikoolis, ärritas meid suhtumine, kui välismaa noored Soomet selles süüdistasid. Aga olen olnud ka tunnistaja, kuidas Soomest sai Euroopa Liidu (EL) liige, ja koostöö NATOga on praegu väga tihe. Äsja tuli teade, et uusi hävitajaid hakkame ilmselt USAst ostma, sest tegu on meie kõige olulisema liitlasega tulevikus. Maailm on väga palju muutunud ja ega ta muutu üleöö, ta muutub sammhaaval.
Kui rääkida välispoliitikast kõnealuse raamatu kontekstis, oleks turistile tore, kui piiriületamine oleks Narvas lihtsam. Kui Soome turist näeb Narva silda ja jõge ning kindlusi kahel pool, külastaks ta heal meelel mõlemaid, aga see on keeruliseks tehtud − pole vahet, kummalt poolt tulla. Tegu on ELi kõige dramaatilisema ja sümboolsema piiriületuskohaga − just tänu nimetatud linnustele.
Raamatu alguses on veidi kahemõttelisena kõlav laul “Narva valss”, kus öeldakse, et “naine tuleb võtta Narvast”.
Iga “Tapion matkassa…” alguses on üks selle kandiga seotud Eesti laul. Murdsin kaua pead, millist Ida-Virumaaga seotud laulu kasutan, ja “Narva valss” on neist kõige rõõmsam. Aga “naine Narvast” on, jah, ilmselt vene rahvusest, sest kohalike etniliste eestlaste arv on tõesti väike.
Raamatus on ka huumorit, kas või fotodel. Näiteks on Mäetaguse osa juures sarvedega jänese topise pilt ja Sillamäe puhul sa istud ise nõukogude aja muuseumis Stalini suure pildi all − olles miilitsavormis.
Püüan olla väga informatiivne ja kasutada võimalikult palju fakte, et lugejad kõigest õigesti aru saaksid. Kui tekib võimalus naljatada, püüan sellega kogu materjali kergendada. Selle sarja puhul on väga oluline mu hea sõber Toomas Tuul, keda tunnen pikka aega. Toomase ja minu stiil sobivad hästi, tema tehtud fotode seast on lihtne valida. Selle raamatu jaoks käisime kordi kahekesi kohapeal ja Kadri Jalonen oli nende reiside korraldamisel palju abiks. Soome keeles sellist väljendit nagu “oma silm on kuningas” pole, aga püüan siiski igal pool ise kohal käia. Enne kirjutamist ja kirjutamise ajal loen erisuguseid materjale, korjan infot ning kasutan ka asjatundjate abi. Kui rääkida tekstist − mul oli abiks mitu inimest, kes selle läbi lugesid, et vigu oleks võimalikult vähe.
Kas sinu Eesti reisijuhid võiksid olla ka maakeelde ümber pandud?
Ei, sest soomlane kirjutab seal soome keeles soomlasele. Eestlane kirjutaks neist asjust teisti − neile peaks eestlane kirjutama ja seda veidi teises võtmes. Aga järgmisena hakkan kirjutama Tallinna-raamatuid ning algusest peale planeerime kirjastuse juhi ja fotograafiga, et need poleks kirjutatud vaid soomlastele; et need võiksid ilmuda ka mõnes teises keeles.
Paljud idavirulased on võib-olla üldse esimest korda Helsingisse jõudnud tänu seal toimuvale mardilaadale, mida sina oled juba 33 aastat vedanud. Kuidas see laat sündis ja kuidas ta nii elujõuline on?
Aastal 1983 oli Tuglase selts väike ja pisike ning mõeldi, kust oma tegevuseks raha saada. Soome seltsid korraldasid ja korraldavad aktiivselt laatasid ning Tuglase selts otsustas sama teed minna. Esmalt uuriti, millal eestlastel toimusid traditsiooniliselt laadad. Selgus, et mardipäev oli üks laadaaeg, ja nii see algas. Nüüd on ka Tallinnas taas mardilaat, aga see tuleneb jällegi meie laadast. Olen vist ainuke inimene, kes on igal mardilaadal ametis olnud − aastal 1983 müüsin seal “Tuglase tuletikke”. Esimesed laadad olid päris pisikesed, seal käis 200-300 inimest, tänavu oli külalisi 14 000, aga rekord on suisa 19 000! Oleks võinud kolida veel suuremasse kohta kui Kaapelitehdas, aga käesolev mastaap tundub õige.
Kui palju on eestlane ja soomlane ikkagi ühte nägu?
Kui vaadata USAst või Aafrikast, oleme väga sarnased, aga Lätist või Rootsist vaadates see enam nii ei tundu. Meie ajalugu on ikka väga erisugune ja kõik muu samuti. Kui meie sinuga vaatame kõrvalt, saame kohe aru, kes on soomlane ja kes eestlane.


title: Põhjarannik kolmapäeval, 23. novembril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 23. novembril
23. november 2016
* Nende 19 tubli eestimaalase seas, kes pälvisid eile justiitsminister Urmas Reinsalult kodanikujulguse aumärgi olid ka kohtlajärvelane Boriss Gritsjuk, kes aitas kinni pidada tänavaröövlikt ja Narva kojanaine Irina Martšenko, kes leidis Peetri platsilt koti, kus oli 4000 eurot sularaha ja viis selle politseisse.
* Sonda volikogu kiitis esimese Ida-Viru omavalitsusena heaks liitumislepingu. Selle kohaselt peaks tulevikus Sonda ja Lüganuse vallast ning Kiviõli linnast saama Kiviõli vald. Kui sel neljapäeval kiidab lepingu tõenäoliselt heaks ka Kiviõli volikogu, siis Lüganuse puhul on õhus ka võimalus, et sellest viimasel hetkel loobutakse.
* 2003. aastal Iisaku gümnaasiumi juures tööd alustanud 24kohalisele õpilaskodule jääb lõppev aasta viimaseks, sest seda ei õnnestu täita lastega, kes ei saa kodus normaalselt elada ja õppida. Praegu on maakonna ainsa eestikeelse õpilaskodu hingekirjas üheksa last.


title: Tuld, Virve, tuld!

maintext:
Tuld, Virve, tuld!
16. november 2016
Virve Osila esitles laupäeval Mäetaguse rahvamajas oma kaheosalist luulevalimikku “Süda peopesal”. Kaks päeva enne seda oli tal juubel, aga kuss!, mina teile sellest ei rääkinud.
Virve ei taha oma juubelist midagi kuulda. Ei taha sel puhul ei lilli ega kingitusi.
See, et elutöö kõvade kaante vahele kindlalt hoiule sai − see ongi kõige parem kingitus.
Ja saalitäis sõpru ja häid tuttavaid, kes raamatu esitlusele tulnud.
Enesekaitsevahend
Esitluse alguses teatab ta enda kohta, et “jutupaunikul on täna sõnad kurgus kinni”. Tõsi ka? Ei taha hästi uskuda…
See poleks Virve, kui ta ühtegi vaimukust publikusse ei pilluks.
See poleks Virve, kui ta kuulajaid sõnaosavusega ei kostitaks.
See poleks Virve, kui ta mõtteerksust vaid endale hoiaks.
Mis nüüd siis lahti?
Kaks tellisemõõtu köidet käes, teatab Virve peagi surmtõsiselt: “See on enesekaitserelv. Kui esimese raamatuga maha ei löö, siis teisega kindlasti.”
Jumal tänatud, kõik on endine!
Rahva kirjanik
Nõukaajal anti välja rahvakirjaniku aunimetust. Enam ei anta, aga Virvel pole seda vajagi.
Tema ongi rahva kirjanik.
Teda loevad tädi Maalid Moostest, tädi Leenid Leevakult ja onu Gustavid Kuhjaverest loevad ka.
Lugesid 26 aastat tagasi, kui ilmavalgust nägi Virve esimene luulevihik, ja loevad nüüd, kus luuletaja eakaaslastena 70. verstapostini jõutud.
Ja nende lapsed loevad. Interneti salmisalved on Virve luuletusi täis. Kõikidel pole autori nime all, mõni salm jälle, mis polegi Virve oma, on talle omistatud.
Rahva kirjaniku asi, nii vahel juhtub, kui nende looming muutub rahvaloominguks.
Hedvig Hanson pidas igatahes vajalikuks Virvelt üle küsida, kas see luuletus, mis ta interneti vahendusel leidis, on ikka Virve oma.
Oli küll.
Pealkirjaga “Armastus”.
“Armastus” on nüüd saanud lauluks. Hedvig tegi viisi ning laulis selle raamatu esitlusel antud kontserdil esimest korda ette.
Paljud Virve luuletused on saanud lauludeks, tuntumad neist Urmas Alenderi puudutuse läbi.
Kuidas Hedvig ja Virve üldse tuttavaks said?
Kollane Kroonika avitas!
Päris kirjad, päris pildid
Lugu oli nimelt nii, et Kroonika teritas Hedvigi peal ülekohtuselt küüsi ning Virvele see ei meeldinud.
Virve saatis Hedvigile toetuseks kirja.
“Päris kirja,” meenutab Hedvig. “Mitte elektroonilise. Sellise ümbrikus ja margiga.”
Kui ükskord kokku saadi, tehti koos pilti.
“Päris pilti,” meenutab Hedvig. “Mitte selfisid. Sellist pilti, mida tuli pärast ilmutada.”
Virvele meeldib, kuidas Hedvig laulab.
Hedvigile meeldib, kuidas Virve luuletab.
Nii lihtne see tutvus ongi, mis vormus Mäetagusel ilusaks kontserdiks.
Rütmi-riimi-hingeline luule
Mis teeb Virvest rahva kirjaniku?
Tema rütmi-riimi-hingeline luule.
See, mille pärast ta ise on nii palju kannatanud. “Palju aastaid tagasi ütles mulle üks kirjastuse Eesti Raamat konsultant, et minu luule on liialt annahaavalik ning tänapäeva ühiskond ei vaja seda,” meenutab Virve oma luulevalimiku eessõnas. “Mind alandada soovides ülendas ta mind ja ma tundsin äraütlemisele vaatamata end kõrvust tõstetuna. Ka praegu arvatakse üleval parnassil, et rütmi-riimi-hingeline luule on igand. Las arvavad! Mina juhindun ikkagi Anna Haavast, kelle kirjapandu on aastatega ka minu kreedoks saanud: “…luule, see on leekiv tõde, veri sinu südamest, seda pead sa ilmutama hoolimata enesest.””
Kui Albu vald andis Virvele 1998. aastal Tammsaare-nimelise lugeja preemia, said nad Mihkel Muti käest nahutada, sest kes siis rütmi-riimi-hingelisele luuletajale preemiat annab! Sellisele, kes pealegi ka aastaaegadest kirjutab.
“Me oleme väga rahul, et sulle preemia andsime,” kinnitasid Albu valla esindajad laupäeval raamatu esitlusel Virvet kallistades.
Süda peopesal
Ameerika tegi Virvele tänavu 10. novembril “kingituse”: valis presidendiks Trumpi.
1982. aastal pidi Virve oma sünnipäeval kuulama raadiost vaid leinamuusikat, sest Brežnev suri ära.
Virve sai 10. novembril 70. “Sügisetüdrukust on saanud sügisemutt,” ütleb ta ning naerab samas, et kui üle-eestiline tantsujuhtide rühm tahtis teda raadio teel õnnitleda, selgus, et ta on selleks liiga noor! Et peab vähemalt 80 olema.
Virve on luuletanud poolsada aastat. Tal on ilmunud paarkümmend luuleraamatut. Parem osa nendest on nüüd köidetud kaheosalisse luulevalimikku “Süda peopesal”, kus on ligi 1000 lehekülge.
See on kokku pandud raamatute ilmumise järjekorras. “Nii on mõistetavam mu loominguline teekond ammusest algusest kuni praeguse ajani,” põhjendab autor.
Virve sõnul on ta pidanud luuleraamatute pealkirjadega enamasti kurja vaeva nägema, aga seekord mitte. “See pealkiri tuli ise minu juurde,” lausub ta.
Süda peopesal… “Et ta oleks mul silma all ja ma talle haiget ei teeks,” ütleb Virve, kelle elu rippus 35 aastat tagasi haige südame pärast juuksekarva otsas.
Süda peopesal… “Ta on teistele avatud,” ütleb Virve.
Luulevalimiku eessõna lõpetab ta lausega: “Mu süda on peopesal, et teile tuksuda.”
Võit Venemaal
Virve luuletusi on aeg-ajalt teistesse keeltesse tõlgitud.
Seni pole tõlked kaante vahele saanud.
Luuletamisega sina peal olev Jõhvi mees Viktor Gaitšuk tahab selle vea parandada ning välja anda raamatu, kus Virve luuletused oleksid nii eesti kui vene keeles.
“Virve on minu hingesugulane,” kostab Viktor, Eesti kirjameeste ühenduse Russkoje Slovo esimees. “Teda lugedes on mul aeg-ajalt tunne, et milleks ise üldse enam kirjutada, sest ta on selle, millest ka mina mõtlen, nii hästi paberile pannud.”
Just niimoodi tundis Viktor, kui luges Virve luuletust “Emale”.
Ja kui Viktor seda luuletust Leningradi oblasti luulefestivali etlejate konkursil luges − nii eesti kui vene keeles, olles selle ise ära tõlkinud −, kuulutati ta konkursi võitjaks.
Jõhvi mees on tõlkinud juba üle 100 Virve luuletuse ning jätkab seda tööd.
Eesti keelt ta ei oska, see-eest valdab vene luule rütmi- ja riimikeelt ning saab n-ö joonealuste tõlkijate abiga edukalt hakkama.
Virvel endal on luuletustest aga praegu… mürgitus!
Leppimine endaga
Luulevalimiku kokkupanemine viis ta ajas tagasi. “Päris põnev oli endaga tuttavaks saada, endasse süüvida ja endaga sõbraks saada,” märgib ta. “Ma olen ikka olnud endaga pahuksis, sellepärast, mida olen teinud ja ka tegemata jätnud. Nüüd leppisin endaga ära.”
Kuid lugenud terve suve oma luuleraamatuid eest tahapoole ja tagant ettepoole, sai ta sügiseks luulemürgituse ning vandus, et ei kirjuta enam ühtegi rida.
“Aga ma ei tea, kas suudan sõna pidada,” kostab ta.
Muidugi ei suuda, ja hea ongi, sest kaks kolmandata ei jää.
Kolmas “tellis” vaja ka ühel ilusal päeval välja anda.
Nii et tuld, Virve, tuld!


maintext:
Miks ma hääletasin ainult Toilaga liitumise poolt?
5. november 2016
Jõhvi valla areng on mulle oluline alates vallavalitsusse tööle asumisest ning olen alati olnud valdade ühinemise toetaja. Ka siis, kui Jõhvi tegi 2009. aastal ettepaneku naabritele ühinemiseks (siis vastas Jõhvi ettepanekule positiivselt vaid Alajõe).
Jõhvi on maakonnakeskus ja parima tulemuse annaks minu arvates ühinemine maavaldadega laiemalt − Toilast Alajõeni. Kuna aga sellist varianti praegu laual ei olnud, siis võinuks Toilaga seda teekonda alustada.
Olgugi et toetan omavalitsuste ühinemist, saan Põhjarannikut lugedes teada, et olen ühinemiste vastu. Milles siis mind ning teisi Toila ja Jõhvi ühinemist soovinud volikogu liikmeid süüdistatakse?
Kas selles, et me ei soovi asuda Jõhvi vallaga Kohtla-Järve linnas? Kui palju Jõhvi elanikest teab, et Kohtla vallal on koos Kohtla-Järve linnaga lausa ühine jagatav tänav? Kohtla valla suurima elanike arvuga küla on Järve (625 elanikku), mis asub Kohtla-Järve vahetus naabruses. Valla lapsed käivad peamiselt Kohtla-Järve koolides ja lasteaedades, arstid asuvad samuti samas linnas. Ka Kohtla-Nõmme elutegevus on seotud pigem Kohtla-Järve kui Jõhviga.
Kui tahtnuksime olla “suuremeelsed ja riigimehelikud”, võinuks ju ühiselt ja kohe otsustada Jõhvi Kohtla-Järvega liitumise poolt. Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga ühinemine oleks samm sellel teel, muutes veelgi segasemaks need piirid, kus lõpeb Kohtla-Järve ja kus algab uus ühendomavalitsus. Üks osa ühinenud vallast asuks sisuliselt Kohtla-Järve linnas, samas piiraks seesama suurvald sisse nii Kukruse kui Sompa linnaosa.
Kas see on loogiline? Kas tahame veel segasemaks ajada omavalitsuse piirid uue võimaliku valla ja Kohtla-Järvega? Väga vastutustundetu on minu arvates valitsuse esindaja Kaia Sarneti väljaütlemine, et riik sundliidab Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme Jõhviga ning Jõhvi jääb ühinemistoetusest ilma. Kas valitsus hakkab nüüd otsustama kellegi lähedal seisvama soovide või emotsioonide najal ja analüüsita?
Sundliitmise korral on pigem loogiline liita omavahel Jõhvi ja Ahtme ning Toila ja Oru. Kui valitsus teab, kellega liitumine on Jõhvi jaoks parem, siis oleks võinud juba ammu vastutuse võtta ning liita, mitte kuulutada läbi kohaliku ajalehe, et karistame “mõistmatuid” ja jätame teid rahast ilma.
Kuigi Jõhvi volikogu opositsiooni esindajad soovivad luua kuvandit, et nemad on head ja õiged ning teisiti arvajad halvad ja varjatud tagamõttega, kinnitan siinkohal, et lähtusin oma otsuses eelkõige Jõhvi elanike heaolust ja tulevikust. Arutasin mitme volikogu liikmega ka ühinemise majanduslikku mõju, mille kohta läbirääkijad analüüsi tegemata jätsid − valla elanike arv, praeguste valdade eelarved ja tulumaksu laekumine ei ole ühendomavalitsuse majandusliku võimekuse analüüs.
Üks volikogu liige väitis ajalehes Põhjarannik, et tema näeb volikogu esimehe selja taga kellegi kõrvu. Mina ei näe kõrvu, sarvi ega saba ega oska teiste mõtteid lugeda. Mind ei huvita, kes kellega ja kus magab. Ma töötasin pühendunult Jõhvi vallavalitsuses jõhvilaste heaks ja maksan praegugi makse Jõhvile. Kõik volikogu otsuse-eelnõud teen endale selgeks, osalen vallavolikogu istungitel ja komisjonide töös, kuulan Jõhvi inimeste arvamust ning seisan oma valijate eest.
Mind on volikokku valinud Jõhvi inimesed. Vahetult enne viimasele volikogu istungile tulekut palusid mõned valla elanikud, et ma hääletaksin Toilaga ühinemise ning mitte Kohtla ja Kohtla-Nõmmega liitumise poolt. Olen oma otsustustes vaba ja lähtun eelkõige oma südametunnistusest, mul ei ole vaja käia kusagil tagatubades liite loomas, taga rääkimas või mingisugust võimupositsiooni taotlemas.
Ajalehel Põhjarannik ja Jõhvi volikogu praegustel opositsiooni liikmetel on kohatu hirmutada lugejaid alatihti Ossipenkoga, kes tuleb ja võtab Jõhvis võimu. Kas ikka tahab ja tuleb? Äkki suhtlete ja teete tegeliku olukorra selgeks, enne kui “tõde” kuulutate? Inimesed ju valisid need praegused volikogu liikmed. Vaadake siis uuesti järele, kes kui palju hääli sai, et teada, kes kelle eest otsustab. Need on ju samuti Jõhvi elanikud, kes valimisliidule Jõhvi − Meie Kodu oma hääle andsid.
Mida te, praegu opositsioonis olevad saadikud, kardate? Tehke ise paremini, tõestage tegudega, et olete paremad, et suudate inimesi ühendada, mitte kogukonda lõhestada või valet ja tarbetut hirmu külvata. Siis saategi valituks ja võimule.
Ma ei soovi Jõhvi ja Kohtla-Järve ühinemist. Me võiksime olla head ja sõbralikud naabrid. Usun, et Jõhvile jääb võimalus ühineda tulevikus nii põhja- kui ka lõunapiirkonna maavaldadega, see oleks suurepärane.


title: Põhjarannik neljapäeval, 24. novembril

maintext:
Põhjarannik neljapäeval, 24. novembril
24. november 2016
* Tänane Põhjarannik kirjutab esileheküljel värske maaeluministri Martin Repinski Ida-Virumaa kitsetalu äriasjadest ning uurib, miks on seal makstud palgad väiksemad, kui seadusega ette nähtud miiimumpalk. Samuti saab siit lugeda intervjuud Repinskiga, kus ta räägib tema vastu esitatus süüdistustest.
* Põhjarannikust saab ka teada, miks lahkub ametist Sillamäe keemiaettevõtte Molykorp Silmet kauaaegne juht David O`Brock ja kellest saab tema mantlipärija.
* Saab lugeda sellestki, kuidas oli üles ehitatud viimaste aastate Ida-Virumaa üks suuremaid käibemaksu petuskeeme ja kuidas väljapetetud raha spordiklubis puhtaks üritati pesta.


maintext:
“Maandumisrada” sümboliseerib kodusoojust
14. november 2016
Jõhvi kunstikool tähistas mardipäeval oma 46. sünnipäeva õpetaja Aira Rautso näituse “Maandumisrada” avamisega kooli galeriis.
Näituse pealkirja kohta ütleb Aira Rautso, et see tuli n-ö kaheteistkümnendal tunnil.
Müstiline sügis
Näitusel on valdavalt käesoleva aasta tööd: kevadest, suvest, sügisest. “Aknast välja vaadates näeb, et sügis oleks nagu lõppenud. Maalisin sügisepilte − neis on midagi müstilist. [Näitab töid nimedega “Haned läinud” ja “Sügis akna taga”, mille pealkirjad on inspireeritud vanarahvatarkusest: “Kured läinud − kurjad ilmad, haned läinud − hallad maas, luiged läinud − lumi taga.” T.K.] Lund veel polnud, aga haned olid juba läinud. Käin kõndimas ja näen lindude parvi − tavaliselt tuleb klomp kurku ja tahaks, et nende teekond läheks hästi. Töödestki tuleb välja, et sügis pole masendav, vaid pigem salapärane.
Kui hakkan maalima, ei mõtle, et teen paremale interjööri ja vasakule midagi abstraktsemat − pilt tekib looduse ja enese seisundist. Pildil “Sügis akna taga” on paremal pool tuba, kus võib olla juba jõuluhõngu. Aga kui aknast välja vaadata, näed videvikku, saladuslikku sügist. Sa ei teagi, mida seal näed − on see kivi või põõsas,” kirjeldab Rautso oma kauneid, abstraktseid maale, millelt iga vaataja võib erisugust välja lugeda − vastavalt oma alateadvusele.
Üle tuhande vilistlase
Näituse nimitöö kohta ütleb kunstnik, et kui sügisepildid olid valmis, selgus, et väikesed raamid on otsas − oli vaid suur, ruutmeetrine plaat. Ta hakkas kasutama samu tumedaid toone, kuni tundis… väsimust, sest töö sai liiga tume, raske ja suur.
“Palju ilusaid kohti, mis paraku koos ei seisnud. Oma kogemusest tean, et sellisel puhul ei aita muud, kui − oleks töö paberilehel, kägardaks kokku − võtsin laia pintsli ja hakkasin teda üle maalima, looma faktuuri ja seda omakorda kraapima. Tekkis pilt, mis oli arusaadavalt maastik linnulennult, selliseid töid on mul ka varem olnud. Paremal on meri, siin on maapind, kohati on näha põllud… Kui panin tööle ka kuldsed tulukesed, oligi “Maandumisrada” valmis. Kui hakkad maanduma, on ses midagi kodust − keegi ootab sind,” tutvustas Rautso.
Jõhvi kunstikool sündis 10. novembril 1970. Sellest ajast on kooli lõpetanud 42 lendu, kokku 1046 õpilast. Kooli kauaaegne direktor Mati Rautso alustas ise esimese lennuga, aga tal jäi see lõpetamata, sest enne sai keskkooliaeg otsa.


maintext:
Mäetagusel avati mälestussammas Pärnassaare rabalahingus hukkunud kangelastele
10. november 2016
Kaitseliidu Jõhvi ja Avinurme malevkond ning Eesti vabadusvõitlejate Ida-Virumaa ühendus paigaldasid Mäetaguse vallas 1946. aastal toimunud rabalahingus hukkunud Juljus ja Aliide-Leontine Lullale mälestusmärgi.
Mälestuskivi avamisel oli ka Juljuse ja Aliide-Leontine Lulla tütar Laine Lulla, kes oli siis 14aastane, kui koos vanemate ja kahe õega küüditamise eest metsa varjus.
“Isa ütles, et tema ja ta lapsed Siberisse ei lähe,” meenutas 87aastane naine eile, olles kaitseliitlastele ja vabadusvõitlejate ühendusele ääretult tänulik, et täitus ta ammune soov tähistada ebavõrdses lahingus hukkunud vanemate matmispaik mälestuskiviga.
7. märts 1946
Iisaku kodu-uurija Anne Nurgamaa ütles, et Lullad olid tavalised eesti inimesed, kel polnud nõukogude võimu ees mingit süüd. “Kuid neid hakati kimbutama, sest Lullade poeg Herbert oli metsavend, Eesti legendaarse metsavenna Pargase lähem võitluskaaslane, ning nad otsustasid tütardega metsa ära minna,” rääkis Nurgamaa, kelle sõnul rajasid Lullad metsa punkri, mille kohta võib öelda: minu kodu on minu kindlus. “See oli täispalkidest maa-alune punker, laskeavadega igas ilmakaares ning kaitsevõredega, nii et granaate polnud võimalik sisse visata.”Nurgamaa sõnul oli NKVD punkri olemasolust teadlik, kuid ootas ründamiseks õiget aega. “Oli äraandja, kes punaseid teavitas,” märkis ta.
7. märtsil alustasid kõigepealt rünnakut Iisaku ja Mäetaguse rahvaomakaitseväelased, 15 meest, kes avasid punkri juures tule. “Aga nad ei osanud arvestada, et punker on nii tugevalt kindlustatud,” sõnas ta. “Juljus Lulla võttis neid loomulikult vastu automaaditulega ning kaks Iisaku rahvaomakaitseväelast said kohapeal surma.”
“Siberist tuldi tagasi, metsast mitte”
“Ema ja isa olid meid õdedega eelmisel õhtul punkrist ära saatnud, öeldes, et minge, lapsed, teie ära,” meenutab Laine. “Nad teadsid, et meid on üles antud.”
Pärast kahe mehe hukkumist rahvaomakaitseväelased enam rünnata ei julgenud ning kutsusid Iisakust abiväe kohale. Samuti pöörduti lisajõudude saamiseks Jõhvi sõjaväeosa poole. “Enda julgustamiseks jätkati punkri tulistamist, aga kui Iisakust abivägi kohale jõudis, eesotsas NKVD-laste juhiga, saadi aru, et tulistamine on mõttetu, sest punker oli tühi: kõik olid jalga lasknud.”
Koos sõjaväelastega tuli Jõhvist kohale ka tankett. “See tegi punkri peal suure vihaga paar tiiru, sest midagi muud enam teha polnud,” nentis Nurgamaa, kelle sõnul oli Juljus Lulla lahkunud punkrist viimasena. “Ta oli noored ära saatnud, öeldes, et jääb nende taganemist katma. Et tema on juba vana, jalad pealegi haiged − ei suuda koos nendega põgeneda. Aga kui nägi, et pimedas ei julge enam keegi punkrit rünnata, avanes ka temal endal võimalus põgeneda.”
Nurgamaa sõnul asusid sõjaväelased punkrist pagenud inimesi jälitama ning said nendega kokku Pärnassaare mäerinnakul. “Kuigi sõjaväelastele tõmmati külgtuli peale, oli see võitlus ebavõrdne ning mõlemad Lullad said surma. NKVD ülem ütles ka ise pärast, et ega Lullad tegelikult milleski süüdi polnud. Aga nii nagu kõiki metsavendade peresid, ähvardas ka neid Siberisse sõit. Kuid Siberist tuldi tagasi, metsast mitte, aga kes seda tookord teada võis. Ikka oodati ju valget laeva, mida ei tulnudki.”
Lullade poeg Herbert sai Nurgamaa sõnul surma paar aastat hiljem. “Talle seati lõks − meelitati Tallinnas ühte korterisse − ning kinnivõtmisel sai ta tulevahetuses surma.”
Mälestuskivi paigaldamist korraldanud Eesti vabadusvõitlejate Ida-Virumaa ühenduse esimehe Einar Juuse sõnul hakkab mälestuskivi eest hoolt kandma kaitseliidu Avinurme malevkonna Iisaku rühm.


maintext:
Uus võimuliit lubab sisekaitseakadeemia Narva tuua
23. november 2016
Kui alates 2011. aastast kaalutud sisekaitseakadeemia Ida-Virumaale üle toomise idee oli viimaseid päevi ametis oleva Taavi Rõivase valitsuse poolt sisuliselt maha maetud, siis uus võimuliit lubab koalitsioonileppes selle taas ellu äratada.
See idee on koalitsioonileppesse kirjutatud eile riigikogult 53 poolthäälega valitsuse moodustamiseks volitused saanud Keskerakonna esimehe Jüri Ratase lemmikväljendit kasutades “väga selgelt”: “Viime sisekaitseakadeemia Narva.”
Üksmeelne otsus
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esimees Jevgeni Ossinovski ütles eile Põhjarannikule, et sisekaitseakadeemia ületoomise osas olid kõik kolm valitsust moodustavat erakonda üksmeelsed. “Varem oli Reformierakond olnud vastu, praeguses koosseisus tuli see otsus märksa lihtsamalt. Reformierakond lubas tuua praktikabaasi, mis oleks oma olemuselt olnud vaid hotell või majutuskoht, aga tegelikult ei suutnud sedagi ära teha. Nüüd on olemas kokkulepe, et me panustame ka raha ületoomisesse,” kinnitas Ossinovski.
Sisekaitseakadeemia rektor Katri Raik kirjutab tänase Põhjaranniku arvamusküljel, et kuigi tegu on Ida-Virumaale ja Narvale märgilise sammuga, ei ole akadeemia kolimist sisulises plaanis eelnevalt keegi kunagi arutanud.
“Räägitud on asukohast ja betoonist. Vastuseta on kaks põhiküsimust: kes hakkab õpetama ja kes hakkab õppima?” tõdeb Raik, kelle kinnitusel on kohe-kohe valmimas eelprojekt akadeemia uue hoone ehitamiseks Tallinna Kase tänavale ja Euroopa Liit on eraldanud selleks Eestile 13,5 miljonit eurot.
Sisekaitseakadeemia Narva kolimine ja kõigi vajalike hoonete rajamine läheks Raigi hinnangul maksma suurusjärgus 50 miljonit eurot.
Jevgeni Ossinovski sõnul olid uue võimuliidu loojad seda meelt, et see osa, mis oli planeeritud Tallinna Kase tänavale, tehakse hoopis Narva. “Uus siseminister Andres Anvelt peab tegema täpsema analüüsi ning plaani, kuidas ja millised osad sisekaitseakadeemiast Narva tulevad,” tõdes ta, märkides, et ilmselt jääb päästjate koolitamine endiselt Väike-Maarjasse ja Pärnumaal Paikusel asuvat üksust ei hakata samuti Narva üle tooma.
Jüri Ratas tõdes eile riigikogus, et kuigi põhimõtteline otsus on tehtud, on teada ka sellega seotud murekohad. “Kui maaküsimus Narvas on lahendatud, siis järgmine on rahaküsimus: kas tänase krundi müümine on piisav, kui palju saame Narva õppejõudusid jne,” kõneles Ratas.
Uues valitsuses maaeluministriks saava, Ida-Virumaalt riigikogusse valitud taluniku Martin Repinski arvates võiks akadeemia hakata paiknema Kreenholmi kvartalis. “Riik peab omalt poolt otsa lahti tegema ning näitama, et Narva on potentsiaalne sihtkoht erisugustele üksustele ja ettevõtetele,” ütles ta Põhjarannikule.
Koalitsiooni kolmas osapool Isamaa ja Res Publica on sisekaitseakadeemia Ida-Virumaale toomise mõtet hoidnud elus ka ajal, kui teised poliitilised jõud sellest enam eriti sageli ei rääkinud. Justiitsminister Urmas Reinsalu tõdes tänavu veebruaris Põhjarannikule antud intervjuus, et ta ei ole sisekaitseakadeemia ületoomise mõtet maha matnud. “Sotsiaalset jõudu peab olema rohkem kui selle muutuse tõrjujatel,” ütles ta.
50 miljonit lisainvesteeringuid
Peale sisekaitseakadeemia lubab uus võimuliit koalitsioonileppes välja töötada ka investeeringute programmi, mis sisaldab vajalikke investeeringuid infrastruktuuri ja inimeste elukvaliteedi parandamisse.
Jevgeni Ossinovski tõdes, et retoorilist tähelepanu on Ida-Virumaale jätkunud varemgi kõikidel erakondadel, kuid uus võimuliit on kokku leppinud, et tehakse väga konkreetne objektidepõhine ja konkreetsete rahaeraldustega programm.
“Ida-Virumaa saab lisaks varem olemasolevatele plaanidele investeeringuid silma järgi hinnates − 50 miljonit eurot, aga võib-olla rohkemgi,” ütles Ossinovski, lisades, et üksikasjalik kava peaks valmis saama tänavuse aasta lõpuks.
Martin Repinski soovib, et Ida-Virumaa kava oleks adresseeritud töötuse probleemide lahendamisele ja ääremaastumise peatamisele. “Tulevase maaeluministrina näen, et igas vallas peab tuli põlema jääma,” märkis ta.


maintext:
Toimus kuraditosinas kirjanike dessant maakonda
11. november 2016
Jõhvi ja Sinimäe raamatukokku jõudnud kirjanike dessant koosseisus Kätlin Kaldmaa, Anti Saar ja Karl-Martin Sinijärv tõi maakonda teavet uuemate trendide kohta Eesti ja maailma kirjanduses.
13. kirjanike tuur elik dessant elik “Sõnaränd” algas Jõhvi keskraamatukogus järgmise stand-up´iga.
Nagu teatris
Karl-Martin Sinijärv: “Taadid jätsite koju?”
Kätlin Kaldmaa: “Võib-olla on neil kirjanike allergia?”
Anti Saar: “Samas, tänu sellele, et saalis on vaid daamid, mahutakse siia, endisesse kinosaali ära. Mine tea, mis oleks, kui ka mehed oleks üritusele tulnud…”
Karl-Martin Sinijärv: “Täna me kino ei tee.”
Kätlin Kaldmaa: “Teeme-teeme!”
Karl-Martin Sinijärv: “Jah, võiks küll, sest oleme populaarsed. Tavaliselt on kohas, kus eestlased kokku saavad, esimene rida tühi, aga siin on seegi täis.”
Kõik osalised lugesid midagi oma loomingust, aga huvitavamaks läks, kui tekkis diskussioon ja publikul avanes võimalus küsimusi esitada.
Loomingust nii palju, et Anti Saar luges loo “Frida” oma tänavu kevadel ilmunud raamatust “Juturaamat”, mis sisaldab kümmet lugu ja mille muudab veel nauditavamaks see, et seal on Jüri Mildebergi illustratsioonid. “Fridas”, mida võib pidada nii laste kui mittelaste looks, võis hea tahtmise korral leida nii Kafka, Borgese kui Camus´ vibratsiooni.
Kaldmaa kandis ette jutukese oma suvel ilmunud raamatust “Halb tüdruk on jumala hea olla” ja lisas, et tal ongi sellega probleeme: “Kuna mind on kasvatatud “heaks”, on seda raske murda.” Sinijärv luges mõned lühemad luuletused, millest viimane lõppes sõnadega: “Okupatsiooniajas polnud midagi head − peale meie.”
Tasub tõlkida
Publik tundis huvi, miks pole enam teles kirjanduslik-muusikalist saadet “Jüri Üdi klubi” ja kas võiks oodata “Luuleminuteile” järge. Sinijärv arvas, et “Luuleminutid”, kus üks Eesti autor korraga kandis ise ette ühe oma pala, oli vajalik kraam − juba seetõttu, et sadakond raskemat või kergemat kirjainimest sai selle käigus telekapurki üles võetud. Ja mitte ainult selleks, et neid kunagi näidata − kui nad äsja lahkunud on.
Palju räägiti tõlgetest, sest kõiki dessandil osalenud autoreid on tõlgitud ning Kaldmaa ja eriti Saar tõlgivad ise. Sinijärvele meenus vahva lugu sellest, kuidas ta leidis ammustel 1990. aastatel Tartus elades oma postkastist tundmatute tähemärkidega raamatu.
Raamatus olid arusaadavad ainult seal aeg-ajalt esinenud araabia numbrid, aga nt 127. leheküljel oli lisaks arusaamatutele kriipsudele ka tema enda foto. Mees tassis raamatu orientalistide seltsi ja seal dešifreeris Mart Läänemets, et tegu on koreakeelse üllitisega. Tähendab − Sinijärv võttis kunagi kirjutada inglise keeles luuletuse, selle korjas üles keegi korea tõlkija ja… sündis asi, mis oleks algsele autorilegi huvitav lugeda, kui püüda see omakorda eesti keelde ümber panna.
Kaldmaa saab kiidelda sellega, et tema luuletus on teadaolevalt üldse esimene, mis maakeelest araabia keelde on tõlgitud ja trükituna välja antud. Kokku on Kaldmaad tõlgitud kahekümnesse keelde.
Lugejad tahtsid teada, palju kirjanikel lapsi on ja kas nad ikka loevad. Lapsi on ja loevad. Aga erisuguseid asju. Nii läks jutt näiteks Erik Tohvrile, kes on Jõhvi raamatukogu lugejate seas läbi aastate üks popimaid autoreid. Kui lapsed loevad näiteks Edgar Rice Burroughsi raamatuid (Tarzani lood) või Harry Potteri saagat, on see… ikka parem sellest, kui nad üldse ei loe!


maintext:
Sinimäe spordihoone ehitaja jäi töödega jänni
5. november 2016
Sellel nädalal ütles AS KA VAIKO üles Sinimäe kooli spordihoone ehitustööde töölepingu; oktoobris valmima pidanud hoone avamine lükkub suvesse.
Sada protsenti Vaivara vallale kuuluv kommunaalettevõte AS KA VAIKO sõlmis ühispakkujatega AS Riito Ehitus ja OÜ Sand Ehitus töövõtulepingu Sinimäe kooli spordihoone ehitamiseks 5. aprillil.
Lepingu järgi pidi 1,2 miljonit eurot maksev objekt olema kasutusvalmis 10. oktoobriks, tööde lõpptähtaeg oli 31. oktoober.
“Tellijale antud korduvatele lubadustele vaatamata ei suutnud töövõtjad endale lepinguga võetud kohustusi täita,” põhjendas tellija lepingu ülesütlemist. “Oktoobri keskpaigaks olid valminud kandvad seinad, paigaldatud katusekate ja tehtud osaliselt fassaaditööd. Sise- ja viimistlustöid ei olnud töövõtjad alustanud.”
Kuna töövõtjad 20. oktoobril objektilt lahkusid, võttis tellija seda selge märgina, et nad oma lepinguliste kohustuste täitmist jätkata ei soovi, ning ütles neile ehitustööde töövõtulepingu üles.
Algusest peale venima
ASi KA VAIKO juhataja Heiki Lutsu sõnul oli töö spordihoone ehitusel jagatud mitmeks etapiks.
“Vundament pidi valmima maikuus, tegelikult läks nädal aega üle. Jaanipäevaks pidi hoone karp püsti olema, tegelikult jõuti selleni alles 10. oktoobriks. Samas peab ütlema, et nad tegid ühtaegu ka järgmise etapi töid,” rääkis ta, et probleemid tähtaegadega ilmnesid juba üsna tööde alguses.
Kuna lepingusse oli sisse kirjutatud tellija õigus ka vaheetappidega hilinemise eest viiviseid nõuda, arvestati ehitajalt 58 500 eurot maha.
“Juba augustis ja septembris hoiatasime neid, et meil on alus leping lõpetada,” ütles Luts. “19. oktoobril saime ehitajalt kirja, et nad lõpetavad töö. Meie hinnangul pole sellel kirjal seaduslikku alust,” ütles Luts.
Praeguseks on hoonel soojustus ja tuuletõkkeplaadid seinas, fassaadilauad on kohapeale toodud ja asjade normaalse kulgemise korral oleks need Lutsu hinnangul jõutud ka enne lume tulekut paika panna.
“Tehtud tööd võib rahuldavaks hinnata; hea on ka see, et akna- ja ukseavad on koormakatetega kinni löödud,” ei ole tellija suhtumine läbinisti negatiivne.
Ehitaja pöördub kohtusse
ASi Riito Ehitus juhatuse liige Toomas Tromp ütles, et avaliku võimu teostajana püüab Vaivara vallavalitsus näidata Sinimäe kooli võimla ehitusega seonduvaid asjaolusid endale oluliselt soodsamas valguses.
“Meie koostöö sellel objektil katkes 19. oktoobril, mil peatöövõtjana tegime tellijale, valla ettevõttele KA VAIKO lepingust taganemise avalduse. Selle põhjuseks olid töövõtjale esitatud sisult ebareaalsed jäigad nõudmised ja tellija soovimatus arutada mis tahes meiepoolseid ettepanekuid töö edukaks lõpuleviimiseks,” selgitas ta.
Trompi väitel pole Vaivara vald, mida KA VAIKO esindab, praegusel juhul materiaalselt kannatanud: “Seadusest tulenevalt oleme välja maksnud tagatissumma 116 291 eurot, tasunud meie hinnangul ebaõiglase leppetrahvi 58 000 eurot ja teinud spordihoone ehitusel veel umbes 80 000 euro eest töid, mida tellija ei ole akteerinud ega tasustanud. Meil ei ole kombeks töid pooleli jätta, aga praegusel juhul, arvestades tellija suhtumist ja arusaamasid, ei näinud me teist võimalust kui kanda kahju ja püüda seda hiljem vaidluste käigus tagasi nõuda.”
Tromp viitas, et eelmisel aastal valmis Sinimäel koolimaja, mille ehitajaga käib vallal tänini kohtuvaidlus.
“Ka meie oleme nüüd sunnitud oma õiguste kaitseks kohtu poole pöörduma, mistõttu lähemaid kommentaare praegu anda ei saa,” märkis ta.
Valmib alles jaanipäevaks
Sinimäe koolimaja ehitanud OÜ KRTL ja AS Termentum nõudsid vallalt kohtu kaudu juba kirjalikult vastu võetud tööde ja lisatööde ning sellelt arvestatud viivise (kokku 791 000 eurot) tasumist. Kohtu otsus peaks selguma lähipäevil.
Heiki Luts ütles, et juba peaaegu kaks aastat tagasi valminud koolimajas jätkub vaeg- ja praaktöödega tegelemist veel tükiks ajaks.
“Tellime neid töid teistelt ettevõtjatelt, aga kuna lepingulise töövõtja raha on veel meie käes, arvestame kulud sealt maha,” täpsustas ta.
KA VAIKO on tellinud pooleli olevale spordihoonele 4500 euro eest ehitusekspertiisi, juba valmistatakse ette ka uut hanget, leidmaks töövõtjat ehituse lõpetamiseks.
“Kui me ehitame midagi toetusrahaga, peame tähtaegadest kindlalt kinni pidama, et meilt toetust tagasi ei küsitaks. Kui ehitame oma raha eest, siis soovime tulemuseks saada seda, mida oleme tellinud − ja mitte vähem. Kulugu selleks pealegi rohkem aega,” ütles Luts.


maintext:
Rikkujaid süüdimõistmine liiklusest ei kõrvalda
30. november 2016
Alles me toibusime suvisest liiklusšokist, kui Koogul toimus ränk liiklusõnnetus, kus hukkus kolm noort inimest. Ainsana jäi ellu juht, kes suure tõenäosusega selles avariis süüdi oli. Sellel juhil oli oma noorusele vaatamata hulk liiklusrikkumisi, mis tõendab, et tegu oli paadunud liiklushuligaaniga, kuid riik ei suutnud sellegipoolest teda takistada ikka ja jälle rooli istumast, kuni see kõik nii traagiliselt lõppes.
Läinud laupäeva hommik jäi viimaseks ka ühele pensionärist naisterahvale, kes surmakutsari juhitud auto tagaistmel istudes hukkumisest ei pääsenud. Muidugi võib põhjus olla ka kinnitamata turvavöös, kuid hukkumise peasüüdlane oli siiski avarii ise.
Kahtlemata peab nüüd asjaolud välja selgitama uurimine, kuid tähelepanuväärne on see, et prokuratuur ja kohus leidsid, et avarii põhjustanud Audi roolis olnud Jevgeni tuleb vahi alla võtta. Vahi alla võtmiseks kohtueelsel uurimisel saab olla vaid kaks ajendit: kui on oht, et kahtlustatav jätkab vabaduses kuritegusid, või eksisteerib risk, et uurimisalune hakkab menetlusest kõrvale hoidma. Praegusel juhul on põhjuseks kindlasti esimene. Nagu oli ka selle ülalmainitud Koogu õnnetuse puhul, kus kohus pidas tõenäoliseks, et kahtlustatav hüppab vabaduses taas rooli ja hakkab inimelusid ohustama.
Ent nüüdseks on noor mees juba tükk aega vabaduses olnud ja küllap lastakse enne kohut vabaks Jevgenigi. Kuid ega sellega nende ja paljude teiste nendesarnaste juhtide oht ühiskonnale ei kao. Isegi pärast süüdimõistvat otsust. Sest paraku näevad meie seadused ette juhtimisõiguse äravõtmist vaid ajutiselt.


title: Jõuluvanade peaproov

maintext:
Jõuluvanade peaproov
19. november 2016
Eestis uut valitsusliitu loova kolme erakonna juhtide eileõhtune pressikonverents oli justkui jõuluvanade peaproov.
Kingitusi tõmmati heldelt kotist välja peaaegu kõigile. Tänu kavandatavatele maksumuudatustele peaks rohkem raha kätte jääma valdavale enamikule töölkäijatele. Prisket palgatõusu lubati õpetajatele ja kultuuritöötajatele, lisatoetusi põllumeestele ja ka teistele ettevõtjatele, lisaraha omavalitsustele ja nii edasi.
Ei ole kahtlust, et enamik kavandatavatest plaanidest on suuremale osale Eesti elanikest meeltmööda. Ratast, Ossinovskit ja Tsahknat tuleb tunnustada, et nad püüavad kujundada sellist poliitikat, mis peaks inimeste elujärge parandama.
Näiteks Ida-Virumaa jaoks, kus on väga palju alampalgaga ja selle lähedasi töökohti on tulumaksuvabastus, mis jätab kätte ligikaudu 60 eurot rohkem, küllaltki märkismäärne muudatus. Riigieelarve seisukohast on see aga väga kulukas muudatus, mille selged katteallikad jäid eile välja ütlemata.
Millal hakkavad tulema vähem meeldivad uudised? Kust tuleb raha nende plaanide elluviimiseks? Näiteks on paljude omavalitsuste kukrut seni aidanud suuresti täita madala palgaga inimeste tulumaks. Kui nemad tulumaksust priiks saavad, siis kuidas need eelarveaugud kinni lapitakse?
Küsimusi on väga palju. Samas tuleks hoida pöialt, et loodav kolmikliit ikka kaua koos püsiks, nii et nad jõuaksid vastutada oma seatud eesmärkide elluviimise eest. Eile jagati komme vaid suusõnal, reaalselt peaks enamik neist kohale jõudma alles 2018. aastal. Loodetavasti on see valitsusliit siis veel olemas.


title: Põhjarannik neljapäeval, 17. novembril

maintext:
Põhjarannik neljapäeval, 17. novembril
17. november 2016
* Ida-Virumaa läheb sellel nädalavahetusel Helsingisse mardilaadale ennast tutvustama ja soomlaste südameid vallutama, sest põhjanaabrid on siinse turismisektori prioriteet. Mardilaat, mis on Soome suurim Eesti-teemaline üritus, toimub Helsingis sellel nädalal ja selle fookuseks on tänavu Virumaa.
* Eile Viru maakohtus lõppenud protsessil, kus prokuratuur süüdistas arst Igor Gorjatšjovi 42 aastase patsiendi surma põhjustamises ettevaatamatusest, küsis prokurör kohtualusele kahe aasta pikkust vangistust tingimisi. Gorjatšovi kaitsja, vandeadvokaat Jüri Leppik palus oma kaitsealuse õigeksmõistmist süü tõendamatuse tõttu.
* Juhtkirjas kirjutab Põhjarannik, et loodava koalitsiooniga peaks kaasnema ka poliitiline pärituul aastaid tulemuseta räägitud Sisekaitseakadeemia ületoomiseks Ida-Virumaale. Seni on nii IRL, sotsid, kui Keskerakond seda ideed toetanud ja nimetatanud piduriks Reformierakonda, kes nüüd võimult eemale puksiti.


title: Põhjarannik kolmapäeval, 30. novembril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 30. novembril
30. november 2016
* Põhjarannik kirjutab täna esileheküljel, et aastaid tagasi Kuremäe lähedal Kaatermu külas Briti kodaniku Robert Timminsi (65) poolt tapetud mehe juhtumit võib hakata uurima Suurbritannia kohus, kui prokuratuuril õnnestub kriminaalasi sealsetele võimudele üle anda. Prokurör Olga Dorogan ütles, et kriminaalasja üleandmine brittidele suurendab võimalust, et praegu Filipiinidel redutav Timmins tuuakse lõpuks kohtu ette.
* Veel saab lugeda, et nädalavahetusel toimunud tulevase Alutaguse valla haldusreformi rahvaküsitluses osales keskmisest rohkem vallaelanikke rikastes põlevkivivaldades Illukal ja Mäetagusel, kus enamik hääletanuid oli ühinemise vastu.
* Kui paljudes maakondades võib rahastamise kärpimine naiste varjupaigad sootuks kaotada, siis Ida-Virumaa saab senisega võrreldes raha juurde. See võimaldab teenindada Narva kliente nende kodulinnas.
Eelmisel aastal abistas Ida-Virumaa naiste tugikeskus-varjupaik sadakonda koduvägivalla all kannatanud naist. Kümne tegutsemisaasta jooksul on abistatud ligemale 800 perevägivalla ohvrit.


maintext:
“Seadusloome nii õhukeses riigis on selline, nagu ta on”
14. november 2016
Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liiget ning Euroopa Liidu asjade komisjoni esimeest Kalle Pallingut tabas nädala alguses ebameeldiv üllatus. Postimehes ilmus pikk lugu, mis jutustas tema lemmikteemast − “jagamismajandusest” − piinlikus võtmes.
Nimelt oli ajakirjanik uurinud Pallingu initsiatiivil riigikogu menetlusse jõudnud ühistranspordiseaduse muutmise eelnõu failide metainfot. Tavaline arvutikasutaja ei oska seda vaadata ning tal ei ole ka enamasti põhjust. Nimetatud juhul selgus aga, et mitte ainult polnud rahvusvahelise taksofirma Uber lobistid Pallingut veennud neile kasulikku seadusemuudatust läbi suruma, vaid sõna otseses mõttes eelnõu teksti ka valmis kirjutanud.
Failidest ilmnes, et ühistranspordiseaduse muutmise eelnõu loojad on olnud Soraineni advokaadibüroo vandeadvokaat Mihkel Miidla ja Uberi suhteid Eestis korraldav Andreas Kaju.
Lobisti poolt kliendi soovide alusel ette valmistatud eelnõu jõudis Reformierakonna fraktsiooni liikme vahendusel riigikogu menetlusse, ilma et seda oleks kooskõlastatud ühegi asjasse puutuva osapoolega.
Faktidega silmitsi seatud Palling ei eitanud, kes eelnõu valmis tegid. “Seadusloome nii õhukeses riigis on selline, nagu ta on,” selgitas ta Postimehele, kuidas Uberi eelnõu sündis. “Põhjus, miks mina selle siit alustasin, on see, et läbi majandusministeeriumi oleks eelnõu tulnud 1,5 aastat.”
Ning kuigi tegelikult peaks analüüsima ka seda, kuidas on võimalik, et peaministri erakonna vaata et ainus silmapaistev uus initsiatiiv ettevõtluskeskkonna vallas seisneb sisuliselt ühele ülemaailmsele suurettevõttele soodustingimuste loomises, tahan ma siiski rääkida vähemalt sama olulisest asjast. Pallingul on nimelt põhimõtteliselt õigus.
Seadusloomega on Eesti “õhukeses riigis” tõepoolest asjad nii nirud. Pallingul olid küll omad põhjused lobisti abi kasutamiseks, aga tegelikult on samasuguses olukorras iga üksik riigikogu liige − isegi olenemata sellest, kas ta kuulub valitsuskoalitsiooni või opositsiooni.
Kui eelnõu või võrreldav algatus pole riigikogu menetlusse jõudnud mõne ministeeriumi ja valitsuse abiga, siis peab saadik või paremal juhul fraktsioon selle koostamise tööga üksi hakkama saama. Fraktsioonil on küll loetud arv nõunikke ja tehnilisi töötajaid, kuid nemad on üldjuhul niigi väga koormatud, ning mis saab siis, kui initsiatiiviga soovib välja tulla rahvasaadik enda nimel? Siis tavaliselt kas ei saa midagi või võimaluse korral leitakse keegi väljastpoolt parlamenti, kes on huvitatud vajaliku töö ärategemisest.
Eesti on jätkuvalt üks kahest Euroopa Liidu riigist, kus parlamendi liikmel pole ühtegi abi, nõunikku või muud tugipersonali ega ka eelarvet nende palkamiseks. Ilmselt on paljud selle üle lausa uhked, riigikogu liikmed ise aga ei ole pärast 2009. aastat enam julgust leidnud, et jabura olukorra muutmise ettepanekutega välja tulla.
Olen sellest ka varem kirjutanud, kuid kordan üle: Eestis on küll põhiseaduse järgi parlamentaarne demokraatia, kuid rahva valitud riigikogu liikme võimalused võimu teostada on peaaegu olematud, võrreldes formaalselt parlamendi kontrollitava valitsuse ehk täitevvõimu liikmetega. Poliitik, kes on jõudnud ministri kabinetti koos selle juurde kuuluvate nõunike, sekretäride, abide ning kogu ministeeriumi ametnikega, teab väga hästi, et riigikokku “tagasi kukkudes” ootavad teda piltlikult öeldes üksnes personaalsed kirjatarbed. Kindlasti on sel teadmisel oma roll selles, et riigikogu “tagapinklaste” profiil iga koosseisuga kuulekamaks kujuneb.
Aga praegu on avanemas haruldane võimaluste aken. 18 aastat võimul olnud Reformierakond peab siirduma opositsiooni. Hulk nõunikke ja “juhtmeid” kaotab töö ning riigikogu pinkidele maandub hulk endisi ministreid, kes pole kunagi oma elus valitsuskoalitsioonist väljaspool olnud. Pole enam ametnike tuge, pole enam autojuhti ega assistenti. Varsti näeme Jürgen Ligi esmaspäevase “vaba mikrofoni” ajal tühjale riigikogu saalile kõnet pidamas.
Samas mäletavad opositsioonis olemist väga hästi Keskerakonna ning üsna hästi sotside ja IRLi fraktsioonide liikmed. Oleks ülimalt mõistlik, kui tekiks parteideülene konsensus riigikogu liikmele mingisugustegi valijate huvide sisuliseks esindamiseks vajalike võimaluste loomise suhtes. Ka Kalle Palling saaks soovi korral “jagamismajanduse” asja väärikamal viisil edasi ajada.