title: Kesknädal

maintext:
Ühe vana saarlase maise teekonna vaevane lõpp
PIRET KUUB, 14. September 2016
Minu isa oli täiesti tavaline maamees. Elas Saaremaal oma maamajas, unistas kõrgelt, tahtis palju ette võtta. Veel vanas eas hakkas uut maja ehitama. Kuid ühel päeval kukkus ta puu otsast alla, ja nii õnnetult, et oli tükk aega teadvuseta. Kedagi läheduses ei olnud, kes oleks saanud teda aidata või arsti juurde viia. Mingi aja pärast isa aga toibus, ja häda ei olnud justkui midagi. Kuid ajapikku hakkas ta kuidagi veidralt käituma: muutus nagu teistsuguseks ja jutt kiskus kahtlaselt segaseks. Sai siis pöördutud psühhiaatriahaigla poole, kus aga arvati, et veider käitumine ei ole kukkumise tagajärg, vaid pigem pikaajaline protsess, mille käigus on isal arenenud dementsus, skisofreenia ja veel mingid ebamäärased psüühikahäired. Pea uuringuidki ei peetud vajalikuks teha. Võib-olla tõesti oli see vaid juhus, et haigus arenes välja just peale kukkumist...?
Kui isa 2015. aasta sügisel juba teist korda Tallinna psühhiaatriahaiglas viibis, ei andnud arstid enam paranemislootust. Vastupidi – isa tervis näis ainult hullemaks minevat. Ta oli äärmiselt rahutuks muutunud, käis muudkui ringi, paigutas asju ühest kohast teise, nägi luulusid, ajas segast juttu. Kuna arstid olid seisukohal, et teda ei annagi enam ravida, näis olevat ainuõige lahendus paigutada ta erihooldekodusse.
Sotsiaal-bürokraatiline kadalipp
Kuid selleks tuli läbida hirmus kadalipp, ja ütlen etteruttavalt, et lõpuni selle teekonnaga ei jõudnudki. Esmalt pidin hakkama isale eestkostjaks, et oleks üldse võimalik mingeid asju ajada. Selleks tuli teha kohtule avaldus, kuna eestkoste vajaduse üle otsustab kohus. Läks mitu kuud, enne kui minu taotlus ükskord rahuldati. Kohtul oli aega maa ja ilm. Haiglal seevastu oli tuli takus.
Vahepeal oligi isa viidud Tallinnast üle Jämejala haigla pikaravi-osakonda, kuid ka seal ei tahetud teda väga kaua sees hoida. Öeldi, et ta ei vaja ravi, vaid hooldust. Õigupoolest ei osanudki Jämejala tohtrid öelda, mis isal täpselt viga on ja milliste ravimitega teda ravida tuleks. Rohud, mis talle seal sisse söödeti, olid pigem „igaks juhuks“. Niisiis määrati tärmin, millal peab isa haiglast ära tooma. Aga kuhu ta siis viia, oli juba iseküsimus.
Kui kohus oli mind lõpuks eestkostjaks ära määranud, hakkasin kohe uurima erihooldekodusse paigutamise võimalusi. See osutus täiesti omaette katsumuseks. Nimelt on erihooldekodusse saamiseks nõutav, et isikul oleks koostatud rehabilitatsiooniplaan. Täitsin siis kõigepealt taotluse selle plaani saamiseks. Minu taotlus aga lükati tagasi põhjendusel, et minu isale ei ole määratud puuet, mis on aga rehabilitatsiooniplaani koostamisel üks eeltingimusi. Täitsin siis puude määramise taotluse. Mingi aja pärast, kui puue lõpuks määrati, täitsin uuesti taotluse rehabilitatsiooniplaani koostamiseks. Otsus võttis muidugi aega nagu ikka, aga lõpuks sai ta vähemalt tehtud. Mulle saadeti nimekiri asutustest, kes selle plaani koostamisega tegelevad koos nende lähimate vabade aegadega.
Jämejala haiglal samal ajal aga ei olnud võimalik enam oodata; isa väljakirjutamise kuupäev oli juba määratud. Minult nõuti, et otsiksin talle sobiva hooldekodu. Ütlesin, et ma alles tegelen erihooldekodusse paigutamise küsimustega, kuid haiglast kinnitati, et kuna isa käitub rahulikult, siis tuleb ta toime ka tavahooldekodus. Hakkasingi siis otsima hooldekodu, kuhu võiks isa ajutiselt paigutada. See osutus aga raskemaks, kui oskasin arvata. Selgus, et koha saamine on tõeline defitsiit, piirkonnast sõltumata. Hindadest ma üldse ei räägigi.
Kas ei oleks loogiline, et inimesel on hooldekodu kulud võimalik katta oma pensionist? Paljudes teistes riikides just nii ongi. Aga meil tuleb kaks või isegi kolm korda endal juurde maksta. Kust see raha siis võtta tuleb?
Sellele vaatamata on hooldekodud ülerahvastatud. Uurisin võimalusi mitmekümnetest hooldekodudest üle Eesti, igal pool öeldi olevat pikad järjekorrad.
Õnneks tuli haigla mulle appi ja leidis lõpuks ise ühe vabade kohtadega hooldekodu Helmes, kellega oli väidetavalt isegi meie saabumisaja juba kokku leppinud.
Läksin siis isale Jämejalga järele, et ta Helmesse viia. Isa oli vahepeal äratundmatuseni muutunud. Ta oli kohutavalt kõhn, füüsiliselt nõrk, kurnatud ja kuidagi apaatne. Jutt oli ikka segane, veel rohkem kui enne. Ta ei küsinud kordagi, et kuhu me nüüd sõidame. Kui Helme jõudsime, selgus, et seal ei teatud kokkuleppest haiglaga ega meie tulekust mitte midagi. Kummaline, sest isegi haigla saatekirja peale oli märgitud, et isa läheb Helme hooldekodusse. Õnneks kohti neil oli, nii et tagasi meid ei saadetud.
Niikaua, kui isa Helmes viibis, tegelesin mina erihooldekodusse paigutamise küsimusega edasi. Võtsin ette rehabilitatsiooniplaani koostavate asutuste nimekirja ja hakkasin uurima, kus seda kõige lähemal, aga põhiline, kõige kiiremini teha saaks. Kuna isa viibis Helmes ja mina ise Tartus, eelistasin Tartu asutusi. Kuid üsna mitmelt poolt sain eitava vastuse. Ühes asutuses leiti, et minu isa ei ole neile sobilik sihtgrupp, teisest öeldi jälle, et neil ei ole pakkuda ööbimisteenust.
Kolmas asutus oli kõige hullem – mind pandi kuuks ajaks ootele. Nimelt öeldi seal, et mu isal ei olevat tehtud hindamist, mis peab aga enne rehabilitatsiooniplaani koostamist kindlasti olemas olema. Sellega aga tegelevat pensioniamet. Kui ma siis viimasega ühendust võtsin, öeldi seal, et nende andmebaasi ei ole veel jõudnud vastavaid andmeid, mille alusel saaks hindamist sooritada. Paluti oodata ja lubati ise tagasi helistada. Jäingi ootama.
Haigus süvenes üha
Vahepeal tekkisid isal Helme hooldekodus igasugused jamad. Ta haigus aina süvenes. Personal kurtis, et ei saa temaga enam hakkama, sest ta olevat ülirahutu ja puhuti agressiivne. Mul polnud mingit lahendust pakkuda, lootsin vaid, et kõik kuidagi laabub. Kuid just päev peale seda, kui olin järgmise kuu tasu (600 eurot, ettemaksuga) hooldekodule ära maksnud, sain teate, et isale oli Helmes kutsutud kiirabi, millega viidud ta Jämejalga. Nii et hooldekodule sai makstud raha mittemillegi eest; lepingus oli kirjas, et juba tasutud summat ei tagastata. Öeldi vaid, et nemad tasuvad haigla arve. See paraku osutus tegelikult valeks, sest isal oli haigekassakindlustus ja juurde maksta ei tulnud midagi.
Samal ajal ootasin ikka veel teadet pensioniametist, mida ei tulnud ega tulnud. Kui juba kuu aega oli mööda läinud, võtsin lõpuks ise uuesti ühendust. Sain vastuseks, et neile pole ikka veel andmeid tulnud, ilma milleta ei ole võimalik hindamist teostada. Ma palusin, et äkki nad saaksid siis uurida, milles asi ja kui kaua sellega veel läheb. Lubasid, et teevad seda. Mõne aja pärast helistati mulle sotsiaalkindlustusametist ja öeldi, et minu isale ei olegi vaja enam eraldi hindamist teha, et kõik, mis tarvis, on juba olemas, nii et võib kohe hakata rehabilitatsiooniplaani koostama.
Rehabilitatsiooniplaan on kõige tähtsam!
Võtsin siis taaskord ühendust selle viimase rehabilitatsiooniplaani teenust pakkuva asutusega, tollesamaga, kes oli mulle sellest hindamisest rääkinud ja kelle pärast olin pidanud kuu aega ootama. Ütlesin, et kuna mingit hindamist ei olegi vaja, tahaksin tulla kohe plaani tegema. Kuid nüüd öeldi sealt, et neil puudub tegevusterapeut, kes on selle plaani koostamisel vajalik isik, ja et pöördugu ma kellegi teise poole.
Mis mul üle jäi – tuli ette võtta järgmine asutus, sedakorda siis Tallinnas, kuna seal oli lähim vastuvõtuaeg tulekul. Sain nendega õnneks kokkuleppele, nii et isa tuli transportida Tallinna. Kui ma Jämejala haiglast küsisin, kas saaksin isa mõneks ajaks Tallinna viia, öeldi: „Jah, palun, aga meile tagasi ta enam ei tule!“
Saime siis Tallinnas selle protseduuri, mis kujutas endast paaritunnist vestlust, ära tehtud. Mingit kohapeal ööbimist ei olnudki vaja. Plaani koostamine ise pidi aga aega võtma vähemalt kuu. Meil paluti varuda kannatust. Hoiatati ka, et erihooldekodude järjekorrad on üldjuhul paari aasta pikkused, kuigi mõnikord võib esimene koht vabaneda juba poole aasta pärast. Nüüd aga kerkis otseloomulikult esile küsimus, et mis isast senikauaks saab.
Lootsin Helme hooldekodu peale, et ehk võetakse ta sinna tagasi. Kuid ei – neil olevat juba koht käest antud. Hakkasin siis ruttu uurima teiste kõikvõimalike hooldekodude võimalusi, kuid tulutult. Mitte kusagil ei olnud vabu kohti. Kuna mingit muud võimalust ei olnud, tuli isa jätta mõneks ajaks koju. Kodus oli ta äärmiselt rahutu: kõndis ühes toast teise, käärid pidevalt peos, lõikus asju puruks, sodis ja rikkus toitu, tegi oma hädasid nurkadesse ja asjade sisse, magas väga vähe jne. Valitses oht, et ta võib vigastada nii ennast kui ka teisi või midagi muud meeletut korda saata. Oli selge, et kodus on temaga võimatu hakkama saada, kuna tal puudus praktiliselt igasugune kontroll oma tegevuse üle. Ta vajas väga kindlat järelevalvet ja ööpäevaringset hoolitsust.
Kuid kust seda siis saada, kas tuleb tõesti niimoodi oodata aastaid, enne kui järjekord ükskord temani jõuab?
Hooldekodudel erinevad võimalused
Uurisin vahepeal erinevate hooldekodude võimalusi intensiivselt edasi. Lõpuks leidsingi koha Hellenurme hooldekodus, kus olevat suisa erihoolekandeosakond. Mida veel tahta, parimat lahendust annab otsida! Seal pidid olema kõik vastavad arstid jm teenindav personal. Viisingi isa Hellenurme. Ta paigutati ühte tuppa koos ühe teise härrasmehega. Isa ei paistnud muidugi üldse eriti aru saavat, kus ta on ja mis ümberringi toimub. Minust jäi ta enda ette põrnitsedes voodile istuma. Läksin teise hoonesse lepingut sõlmima. Olin mingis mõttes väga rahul, sest see asutus tundus nii hästi sobivat, personal paistis äärmiselt sõbralik. Isast oli muidugi kurb, aga see oli hetkel parim lahendus, mida tahta. Niisiis olin parajasti lepingut sõlmimas, kui sisse tormas meeleheitel sanitar ja teatas, et nemad ei suuda teda kinni hoida. Nimelt oli hakanud isa paljajalu trepist alla minema, lükanud eest kõik, kes talle tee peale ette jäid, teatanud, et tema läheb Saaremaale – oma koju. Mind rahustati, et küll nad saavad temaga hakkama, neil olevat teisigi skisofreenikuid, kellega tulevad kenasti toime. Lubati, et õhtul tuleb arst ja isa saab vajalikud ravimid sisse.
Läksin koju. Hetkel ei saanudki nagu enam midagi teha. Tuli oodata rehabilitatsiooniplaani valmimist. Vahepeal täitsin avalduse rehabilitatsioonil käimise sõidukulude hüvitamiseks, mille jaoks oli riigilt ette nähtud teatav summa. Seda raha aga mulle ei antud.
Mõtlesin, et saan nüüd vahepeal veidi puhata, aga ei. Kõige hullem asjaajamine alles nüüd lahti läkski.
Isa ei olnud Hellenurmes üldse pikalt olnud, maksimum üks kuu, kui sain teate, et meiega soovitakse lepingut lõpetada. Põhjuseks toodi isa võimatu käitumine. Ta olevat paigutatud üksinda kolme inimese tuppa, kuna kellegi teisega ei saavat teda koos hoida. Mööbel koos kõigi muude asjadega olevat toast välja viidud, sest isa lõhkuvat kõike, mis ainult kätte satub. Teda varitsevat suur oht vigastada nii ennast kui ka teisi. Samuti olevat ta mitmeid kordi üritanud teadmata suunas põgeneda. Igal juhul kästi mul talle otsida „sobiv koht“. Sest kuigi neil endil on küll erihoolekande osakond, puuduvat seal tugevdatud järelevalve.
See uudis võttis mind üsna sõnatuks. Kust ja mil moel leida siis praegu seda „sobivat kohta“, kui kogu asjaajamine seisab alles rehabilitatsiooniplaani koostamise taga, mille alusel alles saab inimese erihooldekodu järjekorda panna?
Kuna aga isa käitumine muutus ikka tõsiselt hulluks, kerkis esile veel üks võimalus – paigutada ta kinnisesse asutusse eelisjärjekorras ehk kohtu määrusega. Selleks tuli taaskord kohtule avaldus teha. Küsimus võeti menetlusse, advokaat käis kohapeal isa üle kuulamas, kogus infot. Aga kohtus – nagu teada – võtavad kõik toimingud tohutult kaua aega, kuigi avaldusse sai juurde lisatud märge, et asjaga on kiire.
Kõige kiirem oli teadagi Hellenurme hooldekodul, kes tahtis isast võimalikult ruttu vabaneda. Juriidiliselt oli neil selleks ka täielik õigus, sest meie leping oli lõppenud. Ja nii nad muudkui survestasid mind, et tuleksin isale järele ja viiksin ta minema. Aga kuhu? Ei leidunud lihtsalt kohta, kuhu sellises seisundis inimest paigutada. Kodus ei oleks ju teda kuidagi hoida saanud, tavahooldekodudes ka mitte. Kõige rohkem tundus ta hetkel vajavat haiglaravi. Kuid kõikides haiglates, kellega ühendust võtsin, öeldi, et niisama lihtsalt neile küll ei saa. Haiglasse saamiseks on vaja seda, toda ja kolmandat, pealegi ei olevat hetkel kusagil vabu kohti – ka neil olla järjekorrad. Kohti leiduvat ainult nendele haigetele, kes tuuakse kiirabiga. Palusin siis Hellenurmet, et kas nad saaksid isale kutsuda kiirabi. Sain aga vastuseks, et nemad ei saa seda teha (miks, see jäigi mulle arusaamatuks; põhjenduseks toodi vaid, et kiirabi ei tule lihtsalt luulude peale välja), aga et tulgu ma ikka talle järele ja kutsugu näiteks ise tee peal kiirabi. Mul tekkis muidugi küsimus: kui kiirabi kutsun mina, et kuidas nad siis „lihtsalt luulude peale“ välja tulevad? Vastust ma sellele ei saanudki.
Terve see olukord tundus mulle kuidagi liiga jabur. Aga kuna ma ei osanud midagi ette võtta, siis ma lihtsalt ei läinud isale järele. Leping hooldekoduga oli juba mõni aeg tagasi lõppenud. Mind survestati ikka edasi, ähvardati, et kui ma talle järele ei tule, siis ta lihtsalt sõidutatakse hooldekodu autoga koju – kasvõi poollagunenud majja Saaremaal. Transpordikulud pean tasuma loomulikult mina. Palusin, et hoidku teda enda juures vähemalt niikaua, kuni kohus otsuse teeb. (Kuigi samas ei olnud sugugi kindel, mida kohus otsustab; ja isegi, kui ta määratakse kinnisesse asutusse, kas siis leiab kohe vaba koha jne.) Sain aga vastuseks, et see ei ole võimalik, kuna teised kliendid on ootel ja nad tahtvat veel teha enne remonti toas, mille mu isa olevat ära rikkunud. Arve lõhutud inventari ja remondi eest saadetavat aga mulle.
Rehabilitatsiooniplaan oli kaotanud mõtte
Kui poolteist kuud pärast Tallinnas-käiku lõpuks kauaoodatud rehabilitatsiooniplaan valmis, oli see juba kaotanud igasuguse mõtte. Esiteks, kuna inimese saatus oli nüüd kohtu käes, siis see plaan ei olnudki enam määrav. Teiseks: plaanis oli näiteks kirjas, et isa tuleks panna lugemisringi, näidata telerit ja lasta tal pärast loetu/nähtu üle arutleda; eesmärgiks kaasata ta ühiskondlikku tegevusse. Kuid mis tegevusse on võimalik kaasata inimest, kes täiesti kontrollimatult tõmbab seintest välja pistikupesi, on agressiivne ja ohtlik nii endale kui teistele? Sest selle poolteise kuuga oli olukord tunduvalt hullemaks läinud – isal näis olevat kadunud viimanegi mõistuseraas. Kõik oli hiljaks jäänud.
Vahepeal esitasin veel kohtule taotluse esialgse õiguskaitse kohaldamiseks, et ehk õnnestub seeläbi olukorda kuidagi päästa. Lisaks tõstatasin küsimuse: kas ja miks peab inimene, kes oma tegudest aru ei anna, enda lõhutud inventari ise kinni maksma? Ehk kas tõesti pean mina kui eestkostja vastutama kõige eest, mida mu isa meeltesegaduses korda saadab?
Nii see kui paljud teised küsimused olid õhus, kui Hellenurmest äkki teatati, et isa olevat kokku kukkunud ja viidud kiirabiga Valga haiglasse. Põhjus – sisemine verejooks. Mõne päeva pärast isa suri. Tõenäoliselt tüsistunud maohaavandite tagajärjel. Tema sisehaigust ei oldud mitte kusagil varem uuritud. Kusjuures kiirabiga olevat ta viidud kõigepealt Tartusse haiglasse ja sealt edasi Valka. Sest Tartus ei olnud vabu kohti.
Nüüd on isal lõpuks koht olemas. Saaremaal. Kaarma kalmistul. Oma vanemate kõrval.
PIRET KUUB
Viimati muudetud: 09/14/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Terane mõte [Siim Kallas]
14. September 2016
SIIM KALLAS, Reformierakonna presidendikandidaat, vastates maakonnalehe Harju Elu intervjuus (HE 26.8.2016) küsimusele „Miks Te üldse presidendiks kandideerite?“: „Küsin endalt vahel sama küsimust, nimelt vastupidi – miks ma ei peaks kandideerima? Kui ma poleks seda teinud, oleksid sõbrad hakanud kindlasti uurima, mis viga; ja kolleegid, kellega Euroopas koos töötasin, oleksid oma suhtumist väljendanud. Ning kindlasti mitte kõige positiivsemas toonis.“
Viimati muudetud: 09/14/2016
Jaga
|

fasttext_language: et


title: Kesknädal

maintext:
Mailis Reps – hingejõuline presidendikandidaat
ALAR NÄÄME, 21. September 2016
Presidendivalimiste kampaanias näeme kõrgeid panuseid nii erakondade kui ka kandidaatide jaoks. Kuigi presidenti ei vali rahvas, on selge, et avalikku arvamust enda poole kallutamata pole edu loota. Nii saimegi jälgida kandidaatide laiale publikule suunatud esinemisi, mis oma ülesehituselt meenutasid pigem kaupa reklaamivat telepoodi kui tõsiseltvõetavat poliitilist debatti. Paljusõnalises eluvõõras enesekiitmisõhinas kaotas nii mõnigi kandidaat oma näo. Ainsana suutis eneseks jääda Reps. Just sisemine selgus ja rahu ka ebameeldivates olukordades tegid temast presidendiks pürgijate seas kõige tõsiseltvõetavama kuju.
Samal ajal, kui teised üritasid parema mulje jätmiseks kasvõi nahast välja pugeda, säilitas Mailis loomulikkuse. Ta ei teinud oma repliikides konkurente maha ega soovinud kellelegi ära panna – mis mõne teise puhul kõhedust tekitas. Mailis ei salanud, et tema eesmärgiks on Eesti areng ja meie inimeste parem elujärg, mitte plusspunktide teenimine Berliinist või Brüsselist. Just kohalikele probleemidele keskendumine eristas teda Eesti elust võõrdunud Kallasest, pinnapealsest Jõksist või igavast ja truualamlikust Nestorist.
Olen kampaaniat jälgides üha rohkem hakanud mõistma Mailise kui erakonnakaaslase väärtust, austama tema julgust, millega ta oma kandidatuuri volikogus üles seadis. Situatsioonis, kus erakonna esimeest on tabanud just presidendivalimiste ajaks kavandatud salakaval rünnak nn õiguskaitseorganite poolt, oli see ainuõige samm. Alguses oli jah seda raske mõista, ent ajapikku taibati, et vaid sel moel võib järgmine president tulla Keskerakonna ridadest.
Mailis on tegusa kandidaadina kohtunud rahvaga paljudes Eestimaa paikades. Tänu sellele teab ta hästi, millele loodavad ja mille pärast muretsevad lihtsad töökad inimesed. Mailis teab ka paljudele hädadele lahendusi, ja seda mitte üksnes teoorias, vaid endise haridusministrina piisavat täidesaatva võimu kogemust omades. Mailise ministriksolemist meenutakse ajana, kui ministeerium tegi meeleldi koolidega koostööd ja hoidis uksed avatud kõigile, kes hariduselu pärast südant valutasid. Sel ajal ei põrganud koolid kokku nende probleemidega, mis täna, ning õpetajad ei lahkunud massiliselt töölt vähem närvikulu nõudvatesse ametitesse.
Mailise sõnades ja mõttearendustes peegeldub kindlus, ent tegemist pole arrogantse eneseimetlusega, vaid aastaid poliitmaastikul tegutsenud inimesena räägibki ta seda, mida usub ja õigeks peab. Ta ei valeta, et populaarsust koguda. Aga mis võiks olla presidendile tähtsam, kui oma rahvale ikka ja alati tõtt rääkida!
Mailis Repsist teeb kõige erakordsema ja õnnestunuma presidendikandidaadi see, et ta on viie lapse ema, kes teab, kuidas peret hoida, kildhaaval kokku korjata kõik ühendav, mis kaitseb, loob traditsioone ja ehitab uut.
Reps annaks presidendina meie rahvale tagasi usalduse homse päeva ees, paneks meid taas uskuma kestmisesse ja tulevikku. Meil oleks president, kes armastab mõistva emana võrdselt kõiki oma lapsi ning tugeva hingejõuga suudab pere eest seista, maksku see pealegi magamata öid ja pideva tööga täidetud päevi.
Usun, et iga Eesti edule mõtlev valijamees annab 24. septembril hääle Mailisele. Me oleme liiga kaua elanud tõe ja armastuseta!
KESKMÕTE: Mailis Repsist teeb kõige erakordsema ja õnnestunuma presidendikandidaadi see, et ta on viie lapse ema, kes teab, kuidas peret hoida, kildhaaval kokku korjata kõik ühendav, mis kaitseb, loob traditsioone ja ehitab uut.
ALAR NÄÄME
Tallinn, Kesklinna linnaosavanem
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kas Reformil õnnestub taaskord inimesi petta?
ANTS METSLA, 21. September 2016
Kas polnud see mitte Rõivase–Rosimannuse valimisstaabi otsus algusest peale? Kus oli läbi mõeldud ja paika pandud RE valimisstrateegia ja -taktika, poliittehnoloogilise etenduse peaosaline ja kõrvalosaline. Kuna RE poliitikute trend on langev, siis tuli välja töötada väga hea petuplaan. Generaalplaan nägi „parteitu“ Marina Kaljuranna saamist presidendiks; tema on selle etenduse peaosaline. Partei auesimees on aga kõrvalosaline, ehk pr. Kaljuranna soojendussolist. Oli ju teada, et Siim Kallas Riigikogus läbi ei lähe; sondeerimisel selgus, et ka valimiskogus mitte. Küll aga on proua Kaljurand pälvinud rahva palavat armastust; võimalik, et ka valijameeste poolt. Seda „armastust“ õhutati veelgi takka: rumal peaminister ja RE juht tegi ausale välisministrile liiga!
Ajakirjandus ja arvajad, hämmastav, et ka opositsioonist, skandeerisid: Reformierakond on lõhki ja vajub põhja! RE esimees Rõivas neelab kõik solvangud alla, partei ise tunneb end järjest paremini. Partei auesimees tunneb end küll natuke nadilt: tuleb tuua nooremate eest kastaneid tulest välja. Aga see ei pruugi tema poliitikukarjääri lõpp olla.
Miks mitte ei võiks Siim Kallasest saada Eesti Vabariigi peaminister? Kui „parteitust“ Kaljurannast saab president, kui õnnestuvad järgmised e-valimised või kui „rumal“ Rõivas riigilaeva enne põhivalimisi põhja ajab. Jutud praeguse valitsusjuhi rumalusest on üldse tugevasti liialdatud. Ei ole ta rumalam ega andetum kui tema eellased Kallas ja Ansip. Ta ajab RE-le omast mugavuspoliitikat, kus peamine on Euroliidu direktiivide täitmine, kus väiksemgi samm iseseisvas poliitikas on nurjumine (nagu see on nüüd haldusreformiga) ja kus ainsaks päästerõngaks on kaudsete maksude tõstmine. T. Rõivase kurbloolisus on selles, et temaga nähtavasti lõpeb reformikate riigilaeva uputamine.
Pr. Kaljurand on tõepoolest parim presidendikandidaat. Aga mitte Eestile, vaid Reformierakonnale. Oma senise tegevusega on ta näidanud oma poliitilist seisukohatust, isiksusetust. Ta on olnud tüüpiline reformierakondlik minister, kes täidab pisimaski partei käsujoont. Suur pluss RE-le on see, et Marina Kaljurand presidendina võib tuua vene valijate hääli. Kas tema lõpmatust optimismist ja soojast naeratusest piisab, et ühiskonda (ühiskonnatust) ühendada ja lepitada? Vaevalt.
Küll aga sobiks pr. Kaljurannal, kui ta presidendiks ei saa ja jääb ministriametist priiks, oma vaba aeg pühendada edaspidigi taidlusele. Koos hr. Kallase ja lavastajatega mõnes veelgi uskumatumas jandis. Millistest meil Eestimaal puudust ei ole.
ANTS METSLA, Vändra, Pärnumaa
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Tallinnas toimub rahvuskultuuride nädal
12. September 2016
Tallinna Kultuuriameti juhataja Aini Härmi sõnul toimub rahvuskultuuride festival teist aastat järjest. „Kui eelmisel aastal keskendus kultuuriamet mahuka rahvusvahelise kontserdi korraldamisele Kultuurikatlas, siis sel aastal toimub pealinnas rahvuskultuuride nädala raames üle 60 ürituse. Tallinn on täna koduks enam kui 100 rahvuse esindajale. Suur rõõm on tutvustada Tallinna mitmekultuurilise kogukonna traditsioone ja tavasid. Tegevust ja avastamisrõõmu jagub nii väikestele kui suurtele,“ lisas Härm.
Nädala jooksul saab vaadata näitusi eri rahvaste ornamentidest, ersa mütoloogiast ja soome-ugri kunstnikelt. Toimuvad nii mänguasjade meisterdamise kui ka tantsude ja käsitöö õpitoad. Loengutes ja arutelude käigus saab tutvuda soome-ugri rahvaste, eestirootslaste, romade, tatarlaste, mari ja esra rahvaste ning paljude teiste Tallinnas elavate kogukondadega. Tallinna Linnamuuseum, Ukraina kultuurikeskus ja Rootsi-Mihkli kirik korraldavad mitmeid põnevaid ekskursioone. Toidukultuuri tutvustavad korealased, udmurdid, ukrainlased, marid, romad ja venelased. Mitmekülgne programm on ka lastele, kes saavad läbi mängude, meisterdamise, lugemise ja muinasjuttude osa erinevate rahvaste eluolust, ajaloost ja traditsioonidest.
Festivali programm ja registreerimisinfo on lehel www.tallinn.ee/rahvuskultuurid
Rahvuskultuuride nädal Facebookis: https://www.facebook.com/events/1857001071187773/
Rahvuskultuuride nädalaks on programmi ette valmistanud Tallinna Keskraamatukogu ja Tallinna Linnamuuseum filiaalidega, Tallinna Rahvaülikool ja Vene Kultuurikeskus. Kaasatud on Rahvusvaheline Rahvuskultuuride Ühenduste Liit LÜÜRA, EELK Tallinna Rootsi-Mihkli kogudus, Eesti Folkloorinõukogu vähemusrahvuste töörühm, MTÜ Töökoda-huviklubi STIIL, Ukraina Kultuurikeskus, Vene Filharmoonia ja Eestimaa Rahvuste Ühendus.
Viimati muudetud: 09/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakond korraldab Riigikogus haldusreformi teemalise istungi
12. September 2016
Simsoni sõnul vajab haldusreformi seadus hädasti sisulist arutelu, sest suve alguses seadust kiirkorras läbi surudes jäi kommunikatsioon valitsusesindajate ning omavalitsuste vahel selgelt poolikuks. Simson lisas, et vaatamata riigihalduse ministri Arto Aasa lubadustele jõuda haldusreformi sisustavate seaduseelnõudega parlamendi ette 2016. aasta teises kvartalis, pole neid siiani kuskilt näha. See muudab aga omakorda kahtlaseks võimaluse seadustada reformile sisu andvad seaduseelnõud enne sundliitmiste jõustumist.
„Järgmisel nädalal algav Riigikogu sügisene istungjärk tõotab tulla väga töine ning juba esimesel nädalal on meil plaanis tõstatada mitu tähtsat teemat. Kui nädal algab põllumeeste meeleavaldusega, siis neljapäeval on meil plaanis korraldada haldusreformi teemal olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelu. Peamiseks arutelu kohaks saab haldusreformi hetkeseis, antud seaduse vastavus põhiseadusele ning loomulikult ka küsimus, kuidas anda haldusreformile tegelikku sisu juurde,“ rääkis Keskerakonna fraktsiooni esimees Kadri Simson.
Olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelul esinevad ettekannetega Riigikogu Keskerakonna fraktsiooni aseesimees Mailis Reps, advokaadibüroo VARUL vandeadvokaat Paul Varul ning Ida-Virumaa Omavalitsuste Liidu esimees Veikko Luhalaid.
„On teada, et mitmed omavalitsusjuhid on sundliitmise ning reformis kehtestatud kriteeriumite tõttu juba riigikohtu poole pöördunud ning ootavad kohtu hinnangut, kas haldusreform ikka vastab põhiseadusele. Vastuolud valitsuse ning kohalike piirkondade vahel on väga suured. Meie eesmärk on panna omavalitsuste hääl parlamendis kõlama,“ lõpetas Kadri Simson.
Haldusreformi teemaline olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelu toimub Riigikogus 15. septembril algusega kell 10. Kõik meediaesindajad on oodatud teemat kajastama.
Viimati muudetud: 09/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Silmakirjalikult salajased e-valimised
VIRGO KRUVE, 21. September 2016
Eliit on alati targem kui keskmine valija. Nemad on loonud seadused ja teavad ka võimalikke nõrkusi. Nende eelistus paberil hääletada ei olnud tehniline, vaid põhiseaduse järgi peavad valimised olema salajased. Seda tagavad ainult pabersedelitega valimised.
Presidenti valiti paberist sedelitega
Seaduste hääletamine on avalik ja see võib toimuda elektrooniliselt. Saadikute igapäevaseks tööks loodud infosüsteem lubab hääletada ka anonüümselt – tehtud valikut ei kuvata saalis oleval ekraanil vastava värviga. Ometigi on nupulevajutamine avalik nii lähedalistujatele kui ka saali rõdudel olijatele. See välistab salajasuse.
Nii juhtuski, et 29. ja 30. augustil toodi saali plastmassist kast. Valimisametnikud tõstsid selle üles ja näitasid saalile, et kast oli seest tühi. Pärast turvaplommide lisamist viidi kast saalist välja. Isikut tõendava pildiga dokumendi alusel sai iga nimekirja kantud saadik pabersedeli ja ümbriku, mille sisse sedel panna. Erinevalt rahvale korraldatud valimistest ei pandud valimisametnike poolt templijäljendit mitte sedelile, vaid seda sisaldavale ümbrikule. See loob salajasuseks veelgi kõrgema taseme.
Esimese Riigikogus toimunud presidendivalimiste päeva järel puhkes debatt valimise salajasuse teemal. EKRE liige Jaak Madisson ning reformierakondlased Kristjan Kõljalg ja Aivar Sõerd olid internetis avaldanud foto enda valimissedelist, kus oli näha tehtud valik. See rikkus valimiste salajasuse põhimõtet, sest nad tõestasid oma hääletamist.
Valimiste salajasus seisnebki selles, et valija ei saa tõestada, kelle poolt ta hääletas, ja hääl sedelil jääb anonüümseks lõpuni. Nii välditakse tema meelitamist hüve lubamisega (häälte ostmine) või survestamist (karistusega ähvardades).
Õiguskantsler Ülle Madise märkis Facebooki kontol: „Presidendivalimised on põhiseaduse kohaselt salajased. See tähendab, et hääletatakse oma südametunnistuse järgi. Kui pidada lubatavaks valiku avaldamist, viib see lõpuks salajasuse põhimõtte murdmiseni. Seepärast tuleks hääletajatele südamele panna, et nad salajasuse põhimõttest kinni peaksid.“
Justiitsminister Urmas Reinsalu toetas: „Riigikogu peab kaitsma põhiseadust. Kutsun üles kõiki poliitikuid sellistest tegevustest ühemõtteliselt hoiduma, sest see on õigusriigi põhimõtte vastane. /.../ Põhiseaduse rikkumine presidendivalimistel on lubamatu.“ (Postimees, 30. august)
Tsiteeritud ametnikud jätavad kõrvale täpselt samasuguse salajasuse nõude parlamendi ja omavalitsuste valimisel ning rahvahääletustel, sest alates 2005. aastast on võimalik oma hääl anda elektrooniliselt ja väljaspool valimisametnike nägemisala. Seega on meil salajase valimise puhul erinevad tingimused, kuigi põhiseadus sellist erinevust ei tunnista. Toompea hääletab salajaselt, aga inimestele pakub silmakirjalikku salajasust.
Iga saadik sellest lühikesest nimekirjast sai teha salajase või avalikustatud valiku, aga see oli garanteeritult vaba. Ametnikud jälgisid, et saadik täitis sedeli kardina taga üksinda, teda ei mõjutanud teine inimene. Valimisjaoskonnas hääletamine on pabersedelite kasutamise tõttu salajane kuni lõpuni ning mitte keegi ei saa teada valija isikut. Valimiskomisjoni liikmed tagavad ka vabaduse, et hääletajat ei sunnita ning tema identiteeti ei kuritarvitata.
Uks häälteostuks e-valimistel avatud
Elektroonilisel hääletusel on saladus kokkuleppeline, seda saab rikkuda. Elektroonilise hääle krüpteeringu murdmine on kõigest infotehnoloogiline väljakutse. Valija isikuandmed on samas failis, milles sisaldub ka tema valik. Suurim oht on valija jätmine saladuse kaitseta, sest tema ümber võib olla mitu inimest, kes käsivad või meelitavad teda hääletama nii, nagu nemad tahavad.
Elektroonilisest hääletamisest jääb jälg serveri logifaili, ja soovi korral saavad ametnikud avada konkreetse hääletaja välimise ümbriku ning selle sees oleva krüpteeritud hääle. Saladuse rikkumist kaaluti 2011. aastal, kui esmakordselt elektroonilise hääletamise ajaloos esines kehtetu hääl.
Elektroonilise hääletamise komisjon ei saa mingil viisil tagada, et arvutiga hääletab isikukoodide tegelik omanik, mitte tema identiteedi kuritarvitaja. See võib olla pereliige, kes hääletajat abistab, või toimub hääleostmine, mis kumbki ei ole seaduslik. See rikub nii valimiste salajasuse kui ka vabaduse nõuet. Valijatelt hääletamata jätmise vabaduse võtmist või nende tahte vastaselt ID-kaardi ja paroolidega e-hääletamist korraldajad ei avasta. Samamoodi ei avastata logifailist e-hääli, mis ei ole valija enda antud.
Lugesin anonüümsete logifailide analüüsi ja imestasin sügavalt hääletamiseks kulunud sekundite graafiku puhul. Kuidas olid Eesti nobedaimad näpud 104-aastasel naisel, kes andis e-hääle alla 35 sekundiga, kui kuni 32-aastastel hääletajatel oli keskmine aeg ligi 3 minutit ehk 175 sekundit? Mis nipiga jäid 101- ja 102-aastased temast maha kuni 60 sekundiga ning olid omakorda kuni 75 sekundit kiiremad valijatest, kes olid neist 60 aastat nooremad? Muidugi räägime statistilisest keskmisest, aga mina pole lugenud, et vanadusega kiirus tõuseks, silmanägemine paraneks ja tekstilugemine läheks lennult.
Presidendi valimine on hea võimalus debatiks internetis valimise salajasuse ja vabaduse teemal. Äkki see viib tippametnikud järeldusele, et elektrooniline hääletus internetis ja väljaspool jaoskonda ei täida salajasuse ja vabaduse nõudeid?
Ühtegi seatud eesmärki ei ole e-valimised täitnud. Osavõtt ei ole kasvanud (valimisi ignoreerib 35%), valimiste kulud on hoopis mitmekordistunud (elektrooniline on ülikallis lisavõimalus) ning noorte valijate asemel möllavad neist 70 aastat vanemad inimesed (arvuliselt oli 91-aastaseid rohkem kui 18-aastaseid).
On aeg sulgeda uks liberaliseeritud häälteostule ja taastada salajased valimised, loobudes e-valimistest.
[esiletõsted]
Elektroonilise hääle krüpteeringu murdmine on kõigest infotehnoloogiline väljakutse.
Elektroonilise hääletamise komisjon ei saa mingil viisil tagada, et arvutiga hääletab isikukoodide tegelik omanik ja mitte tema identiteedi kuritarvitaja.
[fotoallkiri:]
PABERHÄÄL ON KINDEL: Õiguskantsler näeb ohtu valimiste salajasusele isegi pabersedelil oleva valiku pildistamises. Kas kedagi huvitab aga see, mis toimub valijaga arvutiekraani taga? On seal üldse õige valija?
VIRGO KRUVE,
MTÜ Eurosaadik
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Rahvuslinnu väljavahetamisest
Ann, 28. September 2016
Seepärast on mul ettepanek: hakakem uut rahvuslindu otsima! Mul on kandidaatki juba välja pakkuda – hallrästas. Tema sümboliseeriks hästi meie valitsust, mitte meie rahvast. Lärmakas, ahne, kus aga midagi sobilikku söömiseks saab, kohe nokkapidi kallal. Nokib ühe marja või naksab õuna küljest, siis proovib teist, või lihtsalt rapsib punaseid sõstraid põõsast maha, sest need ju hapud... Ja kasu pole sellest lendajast miskit, isegi laulda ei oska.
Teine variant oleks veel kajakas. Need ju ka riiakad ja lärmakad; haaravad sealt, kus saab, tulevad isegi põldudele – adra järelt nokatäit otsima.
Olen hakanud viimasel ajal jälgima TTV-d, sest ERR on olnud hõivatud presidendiralli kajastamisega (ülistamisega) ja teised kanalid on liialt reklaamirohked.
Soovin teile edu ja kaunist sügist! Loodame, et elu peagi saab uue suuna.
Ann
Viljandimaa Kolga-Jaani vallast
[fotoallkiri] Suitsupääsuke, väike armas vidistaja, valiti Eesti rahvuslinnuks 26. novembril 1962 Teaduste Akadeemia Loodusuurijate Seltsi ornitoloogiasektsiooni koosolekul õpetaja ja looduskirjaniku Kustas Põldmaa ettepanekul. Aga kes küll suudaks kõrgesse ausse läbi suruda suure kärisevahäälse hallrästa ehk paskrästa kandidatuuri?
Viimati muudetud: 09/28/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Haldusreform: Reps presidendina nii tühja seadust välja ei kuulutaks
TAAVI PUKK, 21. September 2016
Presidendikandidaat Reps rõhutas,
et haldusreformi seadus suruti parlamendis läbi kiirustades ning diskussioon opositsiooni ja valitsuse esindajate ning ka kohalike omavalitsuste ja keskvalitsuse vahel jäi poolikuks.
„Keeruliste probleemide lahendamiseks käis valitsus oma lahendusena välja haldusreformi seaduse, mida teadupärast on soovitud teha üle 20 aasta. Paradoksaalsel kombel unustati aga suurele reformile anda sisu. Liigne kiirustamine ja suutmatus vajalikke otsuseid langetada on viinud meid olukorda, kus paljud omavalitsused pöörduvad valdade liitmise reformi vastu Riigikohtusse. Tegelikku sisu on haldusreformile lubatud anda täiendava 18 seadusega, millest ühegi eelnõu pole valitsus veel Riigikokku saatnud.“
Repsi kinnitusel ta presidendina ei oleks nii tühja seadust välja kuulutanud. „Tuleb mõista, et me ei ole vastu haldusreformile kui seesugusele. Kindlasti mitte. Kuid me ei saa endale lubada poolikuid lahendusi ning reforme, mida tehakse vaid reformi enda pärast."
Reps tegi valitsusele ja Riigikogule ettepaneku vaadata kevadel vastu võetud haldusreformi seadus põhjalikult läbi.
"Vastasel juhul saame veelgi ebaühtlasemad ja väga erineva võimekusega, kohati sunniviisiliselt moodustatud omavalitsused, kus elukorralduse otsustamise ja pakutavate teenuste kvaliteet saab ainult halveneda ja kahjuks ka inimestest kaugeneda.“
Vandeadvokaat Paul Varul keskendus
haldusreformi seaduse vastavusele põhiseadusega.
„Kõigepealt tuleb ju esitada küsimus, kas kohalikel omavalitsuse üksustel, linnadel ja valdadel, on õigus olemasolule? Või on nii, et riik korraldab, et kohalik omavalitsus kui selline on tagatud, ja kõik muu on seadusandja otsustada? Tuleb välja öelda, et põhiseadus annab nn õigussubjektsuse garantii ehk õiguse olemasolule, ning seetõttu on sundühendamine sellise garantii oluline riive.
Peab möönma, et sundühendamine on lubatud, on lubatud ka nende linnade ja valdade tahte vastaselt, kuid seda ei saa teha suvaliselt. Mille järgi mõõta, kas see riive on lubatav või ei ole lubatav? Peamiseks kriteeriumiks või mõõdupuuks ongi ikkagi haldusreformi eesmärk,” rääkis Varul.
Ta lisas, et haldusreformi seaduses on eesmärgiks sõnastatud, et see on valdade-linnade haldussuutlikkuse tõstmine, nende võimekuse tõstmine avalike teenuste pakkumisel.
Varul jätkas: "Peamegi võtma selle haldusreformi eesmärgi, haldussuutlikkuse tõstmise ja hindama seda, kas see sundühendamine kui riive on proportsionaalne ehk niisugune riive, mis tuleb välja kannatada eesmärke arvestades. Sellest on ju palju räägitud, et kõigepealt on plaan teha, joonistada ümber kaart ja teha need vastavalt suuremad kohaliku omavalitsuse üksused ja pärast vaadata, mis siis saab, et mis siis nende ülesandeks ja mis riigi ülesandeks jääb, ja millised on need teenuste standardid. Öelda, milline see üks haldussuutlik vald või linn peab välja nägema, tekitab raskust juba eesmärgi enda ebamäärasusega seoses.”
Omavalitsuste ühendamise kriteeriumitest rääkides nentis Varul, et 5000 elaniku kriteerium ei ole piisav haldussuutlikkuse mõõdik.
„Minu arust põhimõtteliselt vale on ju panna mingisuguseid konkreetseid arvusid. Konkreetne arv tähendab ju seda, et tõepoolest tulevad mõistusevastased olukorrad, et kui viis inimest on vähem, siis ei ole haldussuutlik, ja kui on viis inimest rohkem, siis on haldussuutlik; mis ei ole ju õige. Siit tekib seadusandjale otsene küsimus retoorilisel viisil: miks ei ole selle põhikriteeriumi miinimumkriteeriumi kõrvale pandud mingisuguseid muid kriteeriume, mida küll arvestatakse erandite tegemisel?
Näiteks ajalooline põhjendatus, mõju elanike elamistingimustele, elanike ühtekuuluvustunne, mõju avalike teenuste osutamise kvaliteedile, mõju haldussuutlikkusele jne.”
Sundühendamise vajalikkusest rääkides tõi Varul välja vajaduse hinnata, kas teistmoodi ei saa. „Samas pole riik ka seadusandja aspektist teinud kõike endast olenevat omavalitsuste vahelise koostöö edendamiseks. Seni on haldusreformi pooldajad väitnud, et see on ühiskonnale nii vajalik, et kaalub suure avaliku huviga kõik muu üles. See ei tohiks küll demokraatlikus riigis niimoodi olla, et on mingi abstraktne avalik huvi, mille ohvriks tuleb tuua mitte üks või kaks, aga paljud kohalikud omavalitsused. Kokkuvõttes võiks öelda niimoodi, et minu arvates sundühendamine ei ole haldusreformi eesmärgi saavutamiseks sobilik, vajalik ega mõõdukas, on ebaproportsionaalne ja rikub põhiseadust.”
Ka Veikko Luhalaid kritiseeris sätet,
et kohalikes omavalitsustes tuleb valida endale partnerid lähtuvalt ühest kriteeriumist – 5000 elanikku.
„Me peame tegema otsuse, kusjuures rahvahääletus ehk elanikkonna arvamus ei ole kohustuslik. Isegi kui me võtame selle enda kohustuseks, siis teie sunnite ikkagi meid vastu rahva arvamusele, elanike arvamusele.
Täna ei ole enam omavalitsuste töötajate ja juhtide hirmu, tänaseks on reaalne vastuseis elanike poolt. Aga vastuseis elanike poolt on seetõttu, et selles protsessis juhib meid hirm. Juhib hirm alates isiklikust pinnast: kui me ei tee vabatahtlikult seda otsust, siis võin ma tööta olla, ilma hüvitiseta olla. Juhib hirm, et selles protsessis mittevabatahtlikult ühinedes jääme ilma arendusrahadest ehk ma olen igavesti süüdlane selle protsessi pärast kohalike kogukondade ees.”
Luhalaid ütles, et omavalitsuste kohtusse pöördumise eesmärk on lahutada ära kaks protsessi – vabatahtlik ühinemine ja sundliitmine.
„Oleme selle protsessi alguses omavalitsusliitude ja omavalitsuste poolt teinud korduvalt ettepanekuid, et teeme ära vabatahtliku protsessi 2017. aasta valimisteks, siis on näha, milline on olukord. Kas vajame sunniviisilist liitmist või on teatud tingimused, mis sunnivad juba eluliselt liituma naabritega.”
Luhalaid tõstis esile ka riigi suhtumise omavalitsustesse. „Riik, kes käib vastavalt oma tahtmise järgi oma rada, kuulamata ära meid, tuleb siis ütlema meile, et te olete võimetud, me peame teid naabritega kokku panema, sest teie ei saa hakkama. Tuletades meelde finantsautonoomiat, maksude rakendamise võimalust ja meie maksusüsteemi, siis millest on omavalitsuste võimetus tingitud? Mõned märksõnad: perearstipunktid, päästekomandod,
politseikonstaablid, postkontorid, pangakontorid, sularahaautomaadid, maapoed, töötukassa, ARK, kohtud, haiglad, ühistranspordivõrk, maa korraline hindamine, kodualuse maa maks, looduskaitsealune maa, lendorav, Rail Baltic, teede rahastamine ja käibemaksu tõus. Iga sammu taga on kaugenemine kohalikust omavalitsusest, millegi äravõtmine kohalikust omavalitsusest ehk riigi teenuse või riigiettevõtte teenuse kadumine. Ja kõik see, mis on ära võetud, tuleb meil sisuliselt tagada vabatahtliku töö alusel või meie enda kohalikest maksudest tulenevalt.”
TAAVI PUKK
[esiletõsted]
PAUL VARUL: "Kokkuvõttes võiks öelda niimoodi, et minu arvates sundühendamine ei ole haldusreformi eesmärgi saavutamiseks sobilik, vajalik ega mõõdukas, on ebaproportsionaalne ja rikub põhiseadust.”
VEIKKO LUHALAID: "Millest on tingitud omavalitsuste võimetus? Mõned märksõnad: perearstipunktid, päästekomandod, politseikonstaablid, postkontorid, pangakontorid, sularahaautomaadid, maapoed, töötukassa, ARK, kohtud, haiglad, ühistranspordivõrk, maa korraline hindamine, kodualuse maa maks, looduskaitsealune maa, lendorav, Rail Baltic, teede rahastamine ja käibemaksu tõus. Iga sammu taga on kaugenemine kohalikust omavalitsusest."
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Oudekki Loone pöördumine
28. September 2016
Presidendivalimiste teise vooru eel ei julgenud inimesed oma eelistusi avalikult väljendada – ei julgenud oma toetajatele põhjendada, keda ja miks nad eelistavad. Vaatamata sellele, et omavahelistes vestlustes nimetati igasuguseid nimesid. Mul on kahju, et ka minu erakonnas leidus inimesi, kes ütlesid ühele umbes nii, et „reformikatele ei saa presidendikohta anda“, ümber pöörates lubasid teisele reformierakondlasele oma toetust, ning kolmandaks arvasid veel, et ehk võiks hoopis toetada kandidaati, kes esindas Kaitsepolitseid meie enda erakonna vastu!
See on ehe näide otsustamatusest, oma valijate huvide reetmisest ning märk segaseksjäävast omakasuhuvist.
Viimane aeg
on poliitikategemise viise muuta. Täna on maailm meie õuel ja me peame hakkama aktiivselt seisma oma huvide eest. Euroalal valitseb kasinuspoliitika tagajärjel rahanduskriis, Brüsseli koridorides on jälle kasutusel „idablokk“ jm säärased terminid ning suhted suurriikide vahel polariseeruvad kiirusel, mis meenutab aina enam külma sõja aega.
Kuid ei tule veel pead norgu lasta: meil on veel valik. Seisame teelahkmel. Meil on unikaalne võimalus taasavada mõistlikud sillad Ida ja Lääne vahel ning luua tulevik, kus kedagi ei jäeta maha, kus hakkamasaamist mõõdetakse inimeste heaolu objektiivses tõusus, pikenenud elueas, tervena elatud aastates, võimaluses omandada parimat võimetekohast haridust ning tunda end tõeliselt vabana.
Sellise tulevikuni jõudmiseks
tuleb pidada poliitilist võitlust. Lõpetame ära sellised asendustegevused nagu sisuta haldusreform, mis sundliidab liitmatuid ja joonistab suvaliselt kaardile jooni. Lõpetame ära sotsiaalmaksu langetamise 1% võrra, mis kuidagi ei suurenda töökohtade arvu, ent lööb augu haigekassasse.
Venemaa suunas veel ametisoleva presidendi moel rusikat viibutades ei tegele Eesti sisuliselt oma julgeoleku suurendamisega, vaid lihtsalt ärpleb elevandi peale haukuva kutsikana, saavutades vaid vähenenud ärivõimalused ning pidurduva majanduskasvu. Haukumine ei ole loov poliitika, mis jääb kindlaks demokraatiale, tekitades samas majanduslikku arengut. Vaatamata 25 iseseisvusaastale ei ole me ikka veel suutnud kõigile seda soovivatele eestimaalastele garanteerida kodakondsust, küll aga oleme omandanud suurepärase oskuse silmad selle küsimuse ees kinni suruda.
Head erakonnakaaslased, sõbrad,
tänan teid südamest toetuse eest, mida viimastel päevadel kogenud olen. Teate suurepäraselt, et rünnak minu vastu oli alusetu ning et minu kõrvaldamine Keskerakonna peasekretäri kohalt ei toimunud meie endi kokku lepitud reeglite järgi.
Loomulikult võiksin selle kohtus vaidlustada – põhikiri ei näe ette peasekretäri mahavõtmist, kuid näeb ette, et ametisse nimetatakse ta erakonna esimehe ettepanekul, rääkimata koosolekute korraldamise korrast.
Aga ma ei tee seda. Ma ei pea õigeks poliitilisi võitlusi kohtutes, sest neid tuleb pidada poliitiliste vahenditega. Mind süüdistatakse alusetult absurdsetes asjades – ärge uskuge neid süüdistusi! Valed ei muutu tõeks ka siis, kui neid valjuhäälselt üha korratakse. Ma ei lasku alatusteni ka siis, kui minu vastu alatu ollakse. See on küsimus põhiväärtustest, mida olen kaitsnud alati ja igal pool. Seisan nende eest, hoolimata sellest, et paljud soovitavad iga hinna eest ometi kord veel riigi võimutüüri juurde saada.
Ma teen kõike,
et mitte lubada Keskerakonnal rahva eest võitlemise teelt kõrvale astuda, vaatamata sellele, et paljud erakonna eliidist tahaksid veel viimasel hetkel Eestiga kuristiku suunas kihutavale poliitilise eliidi vankrile hüpata. Praegu ei piisa enam astmelise tulumaksu kuulutamisest, iseäranis, kui tegelikkuses ollakse valmis valitsusse pääsemise eest isegi sellest ideest loobuma. Selle asemel on aeg selgehäälselt ütelda, et maksusüsteem tervikuna vajab radikaalset muutust.
Ei piisa ka populistlikest avaldustest iseseisva kaitsevõime teemal, samal ajal nõustudes kaitsekulutuste tõstmisega koolide arvelt. Täna tuleb nõuda, et relvad kõikjal Euroopas vaikiksid, mitte neid juurde osta.
Seda kõike kahjuks Simson ja Ratas kas ei suuda või ei taha. Tundub, et nad on lihtsalt otsustanud meeldida Eesti neoliberaalsele eliidile, lootuses tasuna pääseda ministrikohtadele, teostamaks Reformierakonna poliitikat, läbi viima sedasama neoliberaalset kasinuspoliitikat, mida teised parteid tahavad teha meie tervishoiu, meie koolide, meie pensionide arvelt, aga sinna juurde lihtsalt murelikult pead noogutades: me vähemalt kuulame teid.
Mina luban,
et ma Riigikogu liikmena ei tee kompromisse teie tervise ega heaolu arvelt. Minu pakkumine teile on – elada rahulikus maailmas. Ma loodan, et peagi on meil taas Eesti Keskerakond, kes julgeb teha teisiti.
OUDEKKI LOONE, Riigikogu liige
[esiletõste] OUDEKKI LOONE: "Kuid ei tule pead norgu lasta: meil on veel valik. Seisame teelahkmel. Meil on unikaalne võimalus taasavada mõistlikud sillad Ida ja Lääne vahel ning luua tulevik, kus kedagi ei jäeta maha."
Viimati muudetud: 09/28/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Pensioniea tõus: noored lahkuvad ja pensionärid likvideeritakse
21. September 2016
Riigikogulase sõnul ei tuleks pensioniiga tõstes vaadata mitte keskmist eluiga, vaid tervena elatud aastaid. Seegi trend on Eestis languses.
Ka Keskerakonna peasekretär Oudekki Loone ütles Pealinnale: „Tsahkna on välja mõelnud, et kui pensione ei saa kaotada, kaotame pensionärid. Tegemist on ebamõistliku, et mitte öelda solvava ettepanekuga, arvestades meie rahva tervise olukorda ning keskmist eluiga.“ Loone arvates peaks Tsahkna oma ebaõnnestunud idee eest vabandama.
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakonna juhatus leiab garantiikirja-küsimusele lahenduse
KE, Kn, 07. September 2016
„Viimastel päevadel meedias elevust tekitanud garantiikiri ei ole Keskerakonna jaoks midagi katastroofilist, nagu seda on püütud väita,” ütles Oudekki Loone. „Ma rõhutan, et sellest garantiikirjast lähtuvalt ei ole garantiikohustust tekkinud. Antud hetkel räägime asjassepuutuvate isikutega läbi.”
„Midfield OÜ on olnud Keskerakonna pikaajaline ning hea koostööpartner, kes on andnud suure panuse erakonna valimiskampaaniate õnnestumisse ning aidanud meid viia väga heade valimistulemusteni. Seega ma ei näe, et meie vahel saaksid tekkida ületamatud erimeelsused,” kinnitas Keskerakonna peasekretär.
Loone hinnangul on Keskerakonna majanduslik seis hea ning kohustusi suudetakse täita. Ta lisas, et Keskerakond ei ole viimase 12 aasta jooksul olnud nii tugevas majanduslikus seisus kui täna, et erakonna finantsolukord on kindel ning et suudetakse kokkulepetest kinni pidada.
Lõpetuseks lisas Loone, et tal on kahju, kui presidendivalimiste lõpusirgel on üles puhutud niisugune skandaal. „Süstemaatiliselt püütakse jätta muljet, et Keskerakond pole ühtne ning juhtuvad mingisugused veidrad asjad, millest keegi midagi ei tea. See kahjustab selgelt Mailis Repsi positsiooni presidendikampaanias.“
Loone lootus on ka see, et Keskerakonna siseküsimuste arutamine ei toimu edaspidi meedia vahendusel. KE, Kn
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Terane mõte [Siim Kallas]
14. September 2016
SIIM KALLAS, Reformierakonna presidendikandidaat, vastates maakonnalehe Harju Elu intervjuus (HE 26.8.2016) küsimusele „Miks Te üldse presidendiks kandideerite?“: „Küsin endalt vahel sama küsimust, nimelt vastupidi – miks ma ei peaks kandideerima? Kui ma poleks seda teinud, oleksid sõbrad hakanud kindlasti uurima, mis viga; ja kolleegid, kellega Euroopas koos töötasin, oleksid oma suhtumist väljendanud. Ning kindlasti mitte kõige positiivsemas toonis.“
Viimati muudetud: 09/14/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
George Sorose ajupesuvabrik töötab täistuuridel
28. September 2016
Seevastu Ungari peaminister Viktor Orban teatas hiljuti, et George Sorose hoolikalt loodud “globaalse filantroobi” kuvand võib olla hoopis pettus. Orbani sõnul Soros toetab Euroopa destabiliseerimiseks illegaalset immigratsiooni Lähis-Idast.
Portaal Objektiiv kirjutab sellest, et nüüd on ka Poolas hakatud mõistma George Sorose tegelikku olemust. Portaalile Breitbart viidates kirjutab Objektiiv sellest, et kolme viimase kümnendiga on Soros end Poolasse sügavalt sisse söönud Stefan Batory Fondi abil. „Ükski Poola poliitik pole söandanud Sorost avalikult kritiseerida. Vaikuse purustas aga parlamendiliige Krystyna Pawłowicz, kes esitas talle terve rea otseseid süüdistusi,“ märgib Objektiiv.
Professor Pawłowiczi sõnul on Soros rahvusülene vasakpoolne pahandusepõhjustaja, kes avalikult ja jultunult finantseerib demokraatiavastast ja Poola-vastast elementi eesmärgiga võidelda Poola suveräänsuse ning Poolale omase kristliku kultuuri vastu. Sorose tegevus on Pawłowiczi hinnangul suunatud Poola vastu ning rikub Poola põhiseaduse põhimõtteid.
„Rõhutades Sorose kui globaalse spekulandi tegevuse salatsevat ja revolutsioonilist iseloomu, süüdistas professor Pawłowicz teda katses ühiskonda põhiseadusevastaselt ja ebamoraalselt kursilt kõrvale kallutada ning kõikvõimaliku tegevuse finantseerimises, mis vähegi on suunatud Poola praeguse demokraatlikult valitud valitsuse ja riigivõimu vastu,“ kirjutab Objektiiv.
Juristina on professor Pawłowicz eriliselt keskendunud Sorose tegevuse vaieldavale vastavusele Poola põhiseadusega ning küsinud, kas Sorose tegevus Poolas mitte pole illegaalne.
Objektiiv toob välja, et Eestis on George Soros tegutsenud aastaid peamiselt Avatud Eesti Fondi (AEF) kaudu, olles pikka aega selle peamiseks rahastajaks. Avatud Eesti Fond teeb koostööd (või pigem ajupesu?) vabaühenduste, kodanikuaktivistide, ettevõtjate, teadlaste, haridus- ja kultuuriinimeste, meedia, omavalitsuste ja valitsusasutustega.
Paljude muude projektide seas on Avatud Eesti Fond rahastanud Arvamusfestivali ja presidendi Jääkeldrist alguse saanud Rahvakogu, organisatsioonidest aga Kari Käsperi juhitud Eesti Inimõiguste Keskust, Helen Talalaeva juhitud Eesti LGBT (lesbi, gei, bi, trans) Ühingut ja Jevgeni Kristafovitši juhitud noorteühendust Avatud Vabariik. Samuti oli Avatud Eesti Fondil peamine roll valitsuse poliitikat suunava mõttekoja Praxis asutamisel ja ülesehitamisel.
Viimati muudetud: 09/28/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kahtpidi kullaime
JAAN VAHTRA, 21. September 2016
Aastaid tagasi tülitas telereporter kunagist Eesti Panga presidenti Siim Kallast küsimusega Eesti kullavaru saatusest. „Jah, see tuli maha müüa, kuna kulla hoidmine osutus väga kulukaks…,“ vastas jalge ette maha vahtiv endine riigipangapresident.
Ka Eesti Vabariigi hoidmine on väga kulukas! Ehk temagi vajaks siis likvideerimist!? Seda häda siiski annab veel parandada, kui valida riiki juhtima kogemustega spetsialistid. Siim Kallasel on kahtlemata kogemusi, millega ületab kõiki teisi seni esitatud presidendikandidaate.
JAAN VAHTRA, pensionär Tallinnast
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
„Meedia keskpunkt“ 21. septembril kl 19.10 TTV-s
21. September 2016
* Miks riigipea valimisel ei usaldata elektroonhääletust? Riigikogu valimistel seda ju lausa pressitakse peale.
* Kas tõesti Rõivase valitsuse minister Tsahkna tahab eestlased pensionita jätta ja nad surmani tööle sundida? Ehk nagu väljendus Oudekki Loone: IRL tahab Eestist pensionärid üldse ära kaotada.
Vaata kindlasti! Saad teada, mis Eestimaal tegelikult toimub!
Saates Urmi Reinde, Mart Ummelas ja Heimar Lenk.
Kommentaar
Rainer Kerge: „Meedia keskpunkt“, tegelikult Tallinna TV üldse, on ainus põhjus, miks ma ei tervitaks võimuvahetust pealinnas. Tallinna TV jääb küll kindlasti alles – ükski erakond ei jätaks sellist kanalit ära kasutamata –, aga ühelgi parteil pole võtta sellist saatejuhtide ansamblit.“ 7.09 Fb
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kui teile Keskerakond ei meeldi, jääte rongist maha!
URMI REINDE, 07. September 2016
Lühidalt, täide suudeti viia see, millele kutsus üles Edgar Savisaar oma 12. juuni pöördumises erakonna poole: Keskerakonna liikmete enamus asus suvel tööle, ühine töö liitis ning sügise alguseks oli erakond tugevam ja ühtsem kui kunagi varem. Hääled ei kõikunud, peeti oma lubadusi, ei kantud oma seinte vahel toimunut ajakirjandusse, ja seetõttu käisid kõik teised poliitilised jõud just Keskerakonna ukse taga. Kuid erakonna esimees suutis mõned neist veenda teises voorus hoopis Keski poolt hääletama! Ka peavoolumeedia oli mõistmas, et Keskerakonnata Eesti tulevikku ei otsustata.
Kahjuks aga tuli hoop sealt,
kust ei osanud arvatagi – erakonna enda seest. Võib-olla oli mõni kade, et Mailis Repsi kampaania hästi läks ja ta inimestele meeldis. Võib-olla mõni oli pettunud, et Keskerakond on ühtne ja tugev. Probleeme ei olnud, kuid neid hakati ise looma.
Selle asemel, et uurida erakonna esimehe või peasekretäri käest, kui kaugel on olud erakonna pikaajalistele koostööpartneritele antud lubaduste lahendamisel, nagu oleks teinud iga normaalne inimene, kellel on ka päriselt mure erakonna finantside pärast, kisuti tühjast tüli üles. Kahjustades kõiki keskerakondlasi, püüdes näidata, nagu erakonnas mässataks. Või lootes ehk, et mingi mäss sünnib, kui ässitada. Kasutades selleks positsioone, mis on saadud vaid tänu erakonna kui terviku abile; kasutades kurjasti usalduskrediiti, mida on noortele inimestele usaldatud.
Mõeldes Jaanus Karilaidi viimaste päevade tegevusele,
astuksin tema asemel erakonna aseesimehe kohalt tagasi.
Kui aseesimees esimeest ei usalda, siis ei saa ka ühiselt tööd teha. Ka kriitiline Jüri Ratas oleks võinud korvpallimängult Portugalist erakonna rahaasjade arutelule siiski kohale jõuda. Eriti, kui juhatuse koosolek seati päevale, kus selgitusi kuulsate garantiikirjade kohta saaks anda ka endine peasekretär Priit Toobal, keda just Ratas koosolekule nõudis. Kuid mis teha, kui sport on olulisem kui poliitika.
Siinkohal tuleb muidugi küsida: kas tegemist ei ole mingi korduva mustriga erakonna tänase vähemusliini tegevuses? Kadri Simson lükati mõni aeg tagasi sarnaselt esile, ning ta asus püüdma ametit, milleks ta valmis polnud.
Nüüd lükkab Karilaid esile Jüri Ratast, kes ise ei olegi avaldanud soovi erakonna esimeheks kandideerida – vastupidi, kellele seda kohta erakond juba varem usaldanud ei ole. Samasugune muster, samamoodi poliitika asemel politikaanlusega tegelemine: unustades ära meie väikese ja seega kergesti haavatava rahva kasu, unustades ära Keskerakonna valijate ootuse ja usu, ühisest tegevusest sündiva võimaluse Eesti elu tõeliselt muuta, kiputakse hoopis vett sogaseks ajama, et sealt siis omaenda lauale võimalikult suur kala kinni püüda. Ja kui kätte ei saa, pole teistele ka vaja!
Sest päris mitu juhatuse liiget kuulis pühapäeval Kadri Simsoni ütlemas, et „polegi meil Tallinnas vaja valimisi võita“, kui tema oma tahtmist ei saa. Õnneks juhatuses jäi peale terve mõistus: kui Priit Toobali selgitused olid ära kuulatud ja Oudekki Loone ülevaade Paul Varuli advokaadibüroost tellitud juriidilisest analüüsist samuti, otsustati häältega 10:3 toetada ettepanekut anda rahaliste asjade selgitamise ülesanne spetsialistide komisjonile.
Huvitav on tähele panna, et selline tehnikute võimuvõitlus pole omane ainult Keskerakonnale.
Mitmes teises erakonnas
on juhtpositsioonid juba haaranud „kaotatud põlvkond“: inimesed, kes on tulnud poliitikasse isiklikel eesmärkidel, selleks et saada tähtsaks ja kuulsaks; selleks et omada võimu, kuid tihti unustades, miks rahvas neile võimu usaldab. Unustades visiooni. Unustades selle, et saabki tegelikult teha teistsugust majanduspoliitikat kui praegune valitsus. Radikaalselt teistsugust, mitte ainult kosmeetilisi muudatusi üksikutes maksudes. Unustades ka selle, et Merkeli Euroopale ongi alternatiiv ja vabade rahvaste Euroopa saab olemas olla.
Kuid Keskerakonnal tasub teistes erakondades juhtunust õppust võtta: selle põlvkonna juhid, kes omandasid poliitikakogemuse 2000. aastate alguses, kus majanduskasv peitis ära kõik juhtimisalased läbikukkumised, on saamatud. Jevgeni Ossinovski, Margus Tsahkna, Taavi Rõivas. Mitte keegi neist pole oma erakonnale edu toonud, pigem vastupidi. Kõik nad on unustanud poliitika ja käitunud nagu ametnikud, viies ellu kellegi teise kuskil teises riigis välja mõeldud programmi.
Kuid Eesti inimesed tajuvad,
et mitmedki astutud sammud ei pruugi alati olla meie huvides. Seetõttu ongi neis erakondades kriis ja nende populaarsus väheneb. Täna on vaja inimesi, kes suudavad teha julgeid ja radikaalseid otsuseid.
Keskerakonnas on sellised inimesed olemas. Veel enam, selle erakonna enamus on ju alati volikogu otsuste taga seisnud ja kongressil valitud erakonna esimehe poliitikat toetanud.
Loodetavasti läheb erakond, vaatamata paarile intriigile, edasi. Nii nõrk ei saa üks rahvaerakond ju ka olla, et nende pärast Mailis Repsi maha jätta – ning sellega hoopis Jõksile teene teha.
Tuletan meelde suve alguses püsti pandud eesmärki: koos Kadrioru poole! Praegu ei saa Keskerakond endale lubada kaasa minemist provokatsioonidega, mis toovad kasu ainult konkurentidele. Praegu tuleb seista selle eest, et järgmine president võtaks Eesti rahva muresid tõsiselt. Inimesed, kes seda ei poolda, jätavad ennast ise rongist maha.
Autori märkus: Kuna allakirjutanu Keskerakonna 4. septembri juhatuse erakorralisel istungil ei viibinud, sündis lugu vestlustest juhatuse liikmetega.
[esiküljeillustratsiooni allkiri] KESKERAKONNA LENNUKI MUST KAST: Lootus on, et kui must kast [pealdisega: garantiikirjad?????] leitakse ja avatakse, selguvad saladused ja selginevad paljude asjaosaliste pilguid. Igasugune selgus on alati parem kui segadus. Aga segaduste likvideerimise käigus peab erakond säilitama külma närvi, et koos pesuveega last ennast välja ei visataks.
[esiletõsted]
Kui aseesimees esimeest ei usalda, siis ei saa ka ühiselt tööd teha.
Mis teha, kui sport on [Jüri Ratasele] olulisem kui poliitika.
Päris mitu juhatuse liiget kuulis pühapäeval Kadri Simsonit ütlemas, et „polegi meil Tallinnas vaja valimisi võita“, kui tema oma tahtmist ei saa.
2000. aastate põlvkonna juhid on saamatud. Jevgeni Ossinovski, Margus Tsahkna, Taavi Rõivas. Mitte keegi neist pole oma erakonnale edu toonud, pigem vastupidi.
URMI REINDE, Kesknädala peatoimetaja
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Tagatuba soovib Eestile ülem-välisministrit
KUIDO SÄDE, 07. September 2016
Täna, 24 aastat hiljem, oleme EL-i ja NATO liikmesriik, ÜRO ja lugematute rahvusvaheliste organisatsioonide liige. Ehk oleks aeg ka presidendi prioriteetsed ülesanded üle vaadata? Pöörata pilk sissepoole ja vaadata, mis on vahepeal saanud meie demokraatiast, põhiseadusest ja üldse seaduslikkusest. Kas meie riigis on ikka kõik korras?
President ja välispoliitika
Eestist ligi kolm korda suurema rahvaarvuga Horvaatial on 48-aastane naispresident, proua Kolinda Grabar-Kitarović. Teda valis rahvas, mitte Tagatuba. Miks Horvaatias saab presidenti valida rahvas, aga meil ei saa?
Jätame kõrvale igasuguse Tagatoa-häma ja keskendume tegelikule põhjusele: õige valiku presidendivalimistel saab teha ainult õigesti valgustatud rahvas. Konks on meil selles, et valgustamiseks ei sobi mitte kuidagi valge valgus – päevavalgus, vaid „parima“ tulemuse rahva valgustamisel annab ainult oravakollane valgus. Täpselt selline, millega meid valgustab Rahvusringhääling reformierakondlase Margus Allikmaa suunamisel. Ainult „õigesti“ valgustatud rahvas teeb „õige“ valiku ja ametisse pannakse „parim“ võimalik presidendikandidaat.
Rahvas võiks ka meil vabalt presidenti valida, kui ei eksisteeriks neid teisi vastikuid rahvavalgustajaid: TTV, „Kesknädal“, „Pealinn“ ja veel mõni. Hea oleks, kui president muudkui tutvustaks ja esindaks, esindaks ja tutvustaks Eestit ega topiks oma nina valitsuse (loe: Tagatoa) tegemistesse.
Ajakirjandus valgustab kõikides riikides põhjalikult presidentide kohtumisi. Lipud lehvivad ja kohtumistel arutavad presidendid parasjagu päevakorral olevaid küsimusi. Kõigis neis jõutakse EL-i suurtega ja USA-ga ühistele seisukohtadele.
T. H. Ilves lausus Horvaatia presidendiga kohtudes tähelepanuväärsed sõnad: „Eesti ja Horvaatia on rajamaad, kes mõistavad ühtemoodi nii piiririikide kui ka kogu Euroopa muresid; me teame, et Euroopat aitab edasi üksmeel.“
President ja kingitused
Tähtis teema ajakirjanduse jaoks on veel see, mida presidendid üksteisele kingivad. EestiPäevalehe ajakirjanik Kärt Anvelt teavitas meid nii: „Horvaatias riigivisiidil viibivad president Toomas Hendrik Ilves ja proua Ieva Ilves kinkisid Horvaatia presidendile proua Kolinda Grabar-Kitarović’le Johannes Lorupi klaasivabriku hõbeäärega kristallkarahvini, Horvaatia presidendi abikaasale, härra Jakov Kitarović’le aga Eestis ülipopulaarseks saanud puidust kikilipsu ning puidust mansetinööbid.“ (Delfi 21.03.2016)
Anvelti nimi sattus siia näitesse täiesti juhuslikult. Samamoodi valgustatakse presidentide visiite kogu maailmas.
President ja daamide riietus
Veelgi tähtsamaks ajakirjanduslikuks teemaks on daamide riietus. Positiivne on, et presidentide visiite saadavad tihti äridelegatsioonid, kelle kohtumistest võib ehk tulevikus tulla majanduslikku tulu. Kuidas äridelegatsiooni liikmed valitakse, s.t. kuidas lunastatakse pääse presidendi kaaskonda – see peaks vägagi huvitama uurivat ajakirjandust. Peale äridelegatsiooni oli viimasel riigivisiidil Horvaatiasse kaasas rida ametnikke: välisminister Marina Kaljurand, siseminister Hanno Pevkur, ettevõtlusminister Liisa Oviir, kaitseväe juhataja Riho Terras, mitme ministeeriumi asekantslerid.
Meie presidendil on siiski kaks teemat, millega võiks ja suudaks tähelepanu tõmmata välisriikides.
Meil on maailmas täiesti ainulaadsed e-valimised. Probleem on vaid selles, et presidendile võidakse esitada piinlik küsimus: „Aga kes teil siis tegelikult määrab parlamendi koosseisu?“
Teine teema oleks hoopis huvipakkuvam ja läbilöögivõimelisem – Tallinna tasuta ühistransport.
President ja kontroll
Kui kass on kodus, on tema kohuseks sahver hiirtest puhtaks teha! Mailis Reps: „Riigipea ei ole lihtsalt ülem-välisminister, vaid tal peab olema tuntav sisepoliitiline mõju ja autoriteet. Tema roll on seista kogu Eesti riigi ja rahva heaolu eest ning kõnetada kõiki Eesti elanikke. Presidendi käes pole võluvitsa kõigi küsimuste lahendamiseks, kuid tema kohustus on olulised teemad lauale tuua (Riigikogu kummitempel ei saa sellega juba ammu hakkama – Autori märkus) ning esitada ka omapoolseid ettepanekuid...“
Toimetuleku-kontrolli vajaksid kõik eelmiste presidentide käepigistusega ametisse nimetatud inimesed. Nii mõnigi neist, olles ametikohal, mis nõuab iseseisvat otsustamist vastavalt seadustele, tegutseb hoopis Tagatoa või isegi KaPo kummitemplina. Uuel presidendil seisab ees lausa Heraklese jõudu nõudev vägitöö: viimase kümne aasta jooksul kogunenud parteistunud tegelased Augeiase tallidest, s.t Eesti Vabariigi ametkondadest, välja rookida. Tõsta uuesti ausse Eesti Vabariigi põhiseadus ja seaduslikkus. Jälgida, et seadused kehtiksid võrdselt kõigi kohta, parteilisest kuuluvusest olenemata.Presidendil on õigus ja kohustus saamatutele ja seaduste vastu eksinud ministritele, kohtunikele ja muudele riigiametnikele Kadriorus mõru kohvi pakkuda. Ja vajaduse korral teha ettepanekud nende ametist vabastamiseks. Lennart Meril ei tekkinud mingit probleemi peaminister Mart Laari tagandamisega.
Sooviksin, et uus president vaataks ametivande andmise ajal otse kaamerasse. Rahvas peab nägema uue presidendi silmi hetkel, mil ta lausub: „...annan mina, [ees- ja perekonnanimi], pühaliku tõotuse kaitsta vankumata Eesti Vabariigi põhiseadust ja seadusi, õiglaselt ja erapooletult kasutada minule antud võimu ...“
Sest Eesti vajab presidenti, kes taastaks usu selle ametikoha vajalikkusse.
KUIDO SÄDE, vaatleja
[fotoallkiri] INTERNET JA TEGELIKKUS: Eestist ligi kolm korda suurema rahvaarvuga Horvaatial on 48-aastane naispresident, proua Kolinda Grabar-Kitarović (parempoolsel fotol). Teda valis rahvas, mitte Tagatuba.Vasakul internetis leviv võltsing Horvaatia naispresidendist. Mailis, ole ettevaatlik!
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Siret Kotka: Kultuuriministeeriumi tegevusetus seab Käsmu Meremuuseumi olemasolu kahtluse alla
07. September 2016
„Käsmu Meremuuseum on üks vähestest muuseumitest, mis suudab end ise ära majandada ega ole vajanud riigilt abi tegevuskulude katmisel ning nende üritusi külastab aastas ligikaudu 40 000 inimest, mis on muljetavaldav number. Samas muudab Käsmu Meremuuseumi edasise tegevuse väga ebakindlaks nende ning Kultuuriministeeriumi vaheline keeruline suhe. Mulle teadaolevalt on muuseum korduvalt palunud, et nende ning ministeeriumi vahel sõlmitaks selge üürileping, mis lubaks neil ministeeriumile kuuluvas hoones edasi tegutseda. Sellele soovile pole aga keegi vastu tulnud. Soovin, et minister heidaks olukorrale senisest enam valgust ning selgitaks, kuidas ministeerium muuseumiga edasi minna soovib,“ rääkis Lääne-Virumaalt parlamenti valitud Siret Kotka.
Kotka hinnangul on tähelepanuväärne on, et Käsmu Meremuuseumit hoiavad suurel määral elus aktiivsed ühiskonna liikmed, kes toimetavad vabatahtlikena. Valitsuse ebakorrektne asjaajamine on aga tekitanud sealses kogukonnas ebakindlust ning viinud vägisi mõttele, et Kultuuriministeerium ei mõista muuseumi olulisust.
„Käsmu Meremuuseum tegutseb hoones, mis on tihedalt seotud mereajalooga. Seega on väga oluline, et muuseum saaks just samas hoones edasi tegutseda. Kohalikele on jäänud arusaamatuks ka asjaolu, miks ei ole Kultuuriministeerium aastate jooksul eraldanud raha antud hoone renoveerimiseks. Lääne-Virumaa inimeste jaoks on tegemist tähtsa küsimusega ning ma loodan, et kultuuriminister suudab selgitada, millised plaanid on Kultuuriministeeriumil Käsmu Meremuuseumiga tulevikuks,“ lõpetas Siret Kotka.
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Hunt lambanahas?
MAIE KIVISELG, 21. September 2016
Oli aeg, mil pidasin Jaanus Karilaidi tõeliseks Keskerakonna tõekspidamiste ja väärtuste eest võitlejaks. Kuid tema viimase aja väljaütlemised ja seisukohad on seda arvamust kummutamas. Kas tõesti on tegemist kannapöördega – erakonnasisese kasulikuma poole valimisega või lihtsalt tähelepanuvajadusega?
Kui meenutada esimest Priit Toobaliga seotud skandaali, mille tagajärjel pidi P. Toobal lahkuma erakonna peasekretäri kohalt, siis oli esimene nimi sellega seoses Jaanus Karilaid. Kooseluseaduse järgi ei teinud P. Toobal ju midagi taunitavat.
Garantiikirjadega seoses on jälle Jaanus Karilaidi nimi esikülgedel. Miks ja kelle huvides on ikkagi lekitada meediasse negatiivset materjali? Sh nõudmine erakorraliseks kongressi kokkukutsumiseks. Kas see kõik on ettevalmistus võimupöördeks?
"Kahekõnes" Jaanus Karilaid ütles Kesknädalas ilmunud tuntud inimeste artiklite kohta tema garantiikirjade alaste arvamuste puhul – "armsad kirjad". On see ülim ülbus või lollus? Ma ei saa ka mööda minna Jaanus Karilaidi „ettenägemisvõimetest“ – nimetada Jüri Ratas Keskerakonna esimeheks ja peaministriks, kuigi nimetatu sellest midagi ei arva.
Kahju, et järjekordne Edgar Savisaare usaldusalune läks reetmise teed. Mind on kasvatatud väärtustama ausust, lojaalsust ja isamaa-armastust. Need sõnad tunduvad võib-olla liiga äraleierdatud, kuid nad ei kaota ajas oma tähendust.
Siit soovitus valijameeste kogule: mõelge, kes ikka on kõige õigem RAHVAPRESIDENT, vaatamata seisusele ja minevikule.
MAIE KIVISELG, Tihemetsa, Saarde vald, Viljandimaa
Viimati muudetud: 09/21/2016
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Perestroika, glasnost ja Võru 21. oktoobri meeleavaldus
Võrumaa kroonik, 14. September 2016
Fosforiidiga on asi selge. Kange üritus, massiline liikumine, nõukogudevastane maik man, sest võideldi ka võõrtööliste maaletuleku vastu. Tublid!
Hirvepark on mu meelest üleheroiseeritud teatud ringkondades. Gorbi glasnost lubas juba aastake varem avalikult rääkida küüditamistest, stalinlikest repressioonidest, Balti riikide okupeerimisest N.Liidu poolt. Eesti kommunistid ise olid hukka mõistnud venestamise ja muu ülekohtu. MRP-AEG oli kantud samast soositud vaimust. Ei miilitsakoeri, ei relvi ega arreteerimisi.
Ja Võru 21. oktoobril äkki Eesti iseseisvusmõttega – Eesti ning terve laia Nõukogude Liidu dissidentide imetluse all.
Ain Saare [Vaba-Sõltumatu Noorte Kolonn Nr. 1 algataja – Toim.] heaks allkirju korjates olen kokku puutunud igasuguste kabajantsikutega. Mõni vigiseb, et miks Keskerakond selle kampaania algatas. Ma küsisin vastu: „Aga kus Sa, kõva mees, oled olnud 25 aastat, mil Eesti on vaba riik, miks Sa, molkus, pole ise Aini esitanud teenetemärgi saamiseks? Ära vigise, hoia suu kinni!“
Mõni töll on kobisenud, et Ain oli KBG agent. Ma ütlesin: pane kohe suu kinni, õnnetu! Ain ei lasknud end mõjutada mitte ühelgi tüübil. Ta oli nii noor ja nii julge, sirge selja ja maailmavaatega, mida kõrgeltharitud üliõpilased, esteedid, kes Ainile külje alla ujusid, ei evinud. Nad kartsid kordades rohkem, sest neil oli palju kaotada tol hetkel.
Ain ja töölisnoored, lihtsad Võru inimesed, kes julgesid 21. oktoobril meeleavaldusele tulla, surnuaeda koristavad vanad eidekesed, elus karastunud Siberi-ülikoolist tulnud vanad eesti mehed hoidsidki Võru võitlusvaimu-vabadusevaimu-vabaduseaadet puhta ja pühana!
Kõik teised vaatasid oma toaakendest hirmunud-segase piiluva pilguga kardinaprigude vahelt Võru tänavail toimuvat.
Võrumaa kroonik
(Kirjutanu isik toimetusel teada.)
Viimati muudetud: 09/14/2016
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Eestimaa elutegelikkusest
INNELE ÕISPUU, 07. September 2016
Ei saa alalõpmata süüdistada miinimumpalgalisi nende kasina sissetuleku pärast. Keegi peab ka nende töö ära tegema. Tänase seisuga peaks vähemalt miinimumpalk ja pension olema 600 eurot kätte, et üldse kuidagi ära elatud saaks. Sellest rahast aga muudeks kulutusteks midagi ei jätku: teater, kino, väike sõit naaberlinna – sellest kõigest saab vaid unistada.
Eestimaal on neid, kes kipuvad inimeste muredest rääkimist tõlgendama vingumiseks. See aga pole vingumine, vaid rääkimine tegelikkusest, reaalsusest. Mis asi on üldse vingumine? Üldiselt need ei oskagi aru saada, kes ise pole nälga ja puudust tundnud, võlgasid kannatanud.
Väga inetu ja alatu on poliitikuil olla tegelikult ükskõikne Eestimaa ja rahva suhtes. Selliseid Eestimaa rahvas ei taha. Meil selliseid mõttetuid poliitikuid tarvis pole. Mis eesmärkidel siis üldse erakonnas konutatakse, kui kõigist pohh (ükskõik) on?
On ka selliseid töökohti, kus miinimumpalgalisel tuleb tööl käia kaks korda päevas. On teada ka juhtumeid, kus tööandja hoiab töötajat ametis täpselt katseaja, ja siis lõpetatakse tööleping, ning inimene on jälle ilma tööta.
Noored ei taha jääda Eestisse tööle näiteks müüjatena, sest tasuks on samuti miinimumpalk. Panduna sundolukorda, saab neist töölisrahva väljaränne ehk pagulased. Eesti riik ise toodab pagulasi, Reformierakond ainult annab sellele tuld kaasa. Võttes riiki sisse immigrante, kelle igakuine sissetulek on suurem, kui meie oma rahval. Meie omad inimesed kannatavad vaesuses, lapsed ei saa täistervislikku toitu. Täiskasvanud töötavad mitmel kohal, et üldse ellu jääda, töötatakse endid sandiks ja vaimselt haigeks. Seda kõike on juba pikemat aega soosinud Reformi valitsemine. Reformierakond aitab kaasa inimeste virelemisele. Pole mitte kuskilt märgata, et riik oleks tõusuteel. Ise vaesed olles aidatakse võõraid. Tehes sellega hoopis head nägu Euroopa Liidule, kummardades ja pugedes.
Räägitakse, et vabu töökohti on palju. Kui ongi, mis palga eest neid pakutakse? Kas Reformierakond on pime, kurt või puruloll? Süüdistatakse inimesi selles, et nad elavad lastetoetustest või abirahadest. Nii rumalat juttu ajada – no ma ei tea… Abitoetused on imeõblukesed, sellest piisab mõne leiva jaoks vaid. Hinnad on nii kõrged ees, et lastetoetused küll piisav ei ole äraelamiseks.
Mõelge töötu abirahale. Kas sellega peab nüüd inimene saama kõik maksud makstud ja ennast ning ka lapsed toidetud, lasteaiamaks makstud?
Hästi, töötu saab tööle, kuid sealne edaspidine sissetulek on ka röögatav – karju appi. Ja nii polegi ime, et Eestimaal suur protsent rahvast on vaimselt haiged, kes rohkem, kes vähem. Juba paljalt närvilisus liigitubki vaimse seisundi alla.
Ees on varsti taas Riigikogu valimised. Selleks, et Reformi-ajale lõpp teha, tuleb valida Keskerakonda, kes on ainukesena suuteline võidukas olema, kuna on suur erakond. Senikaua kuni lööb laineid Reform, saab vaid allakäik jätkuda. Mingi 20-eurone miinimumpalga ja pensioni tõus kindlasti ei lohuta ega päästa meie riigi inimeste nahka; sealjuures kohe on hinnad selle tõusu kenasti endaga kaasa viimas. Eesti rahvas vaesub iga aastaga veel ja veel.
Mõtleme noortele, meie järeltulevatele põlvkondadele – ka eestlastele kui rahvusele. Kõik see olukord kokku soosib eesti rahvuse väljasuretamist. Meie rahvas süüakse sõna otseses mõttes oma kodust välja. Kaua võib?!
INNELE ÕISPUU Rakverest
[fotoallkiri] Halamisest pole abi. Ka nutustele sõnakeerutustele järgnegu seadusekohased teod, sealhulgas tahteväljendused valimistel. Kas meie armas rahvas tahab ja oskab enda eest seista?
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Venekeelsed ei koondu iialgi Ratase, Repsi või Simsoni taha
AVE VOOLAID, 28. September 2016
Venekeelne inimene usaldab Savisaart. Venekeelne inimene on jõuline ja soovib näha julget visiooni ning tegusid. Savisaar on Tallinnas viinud ellu rida projekte, mis on kogunud enamiku venekeelsete usalduse.
Tasane ja muidu tore inimene – madalat profiili hoidev poliitik – pole variant venekeelsete jaoks. Savisaar on ideede generaator ja tegutseja, midagi pole teha, meeldib see kellelegi või mitte. Reps, Ratas, Simson – kus on teie visioonid? Edgari mahakiskumisest jääb väheseks!
Yana Toom järgmiseks presidendiks!
Kui ennast suureliselt eestimeelseteks pidajad suudaksid maailma vaadelda krambi- ja klišeevabalt, valiksid nad järgmiseks presidendiks Yana Toomi. Me ju vajame stabiilsus- ja julgeolekugarantiid. Või kuidas?
Aga Marina Kaljurand? Kuidas sobivad omavahel patriotism ja Venega vastandumine? Marina meenutab rikkiläinud grammofoni, kui Vene-teemal sõna võtab. Pole lootustki vanal plaadimängijal eri rahvusi Eestimaal ühendada. Venekeelsed ei loobu ealeski Vene meediakanalitest. Sest on äärmiselt tervendav koguda infot ka alternatiivsetest allikatest. Soovitan seda isegi.
Hvostov kiitis Yanat
Et Yana Toom on Eesti patrioot, seda julges ETV eetris tunnistada ka peavoolumeedia esindaja Andrei Hvostov.
Ärgem laskem Keskerakonnal muutuda ilmetuks väheneva toetajaskonnaga parteiks, kus juhtfiguuridel puuduvad ideed, julgus, otsustavus. Karismast rääkimata.
AVE VOOLAID, põhjatallinlane
Viimati muudetud: 09/28/2016
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Satanistlik ühiskonna totaalne hävitamine
FEJA RÄIM, 07. September 2016
Aga vaadake ringi - meil on isegi enam-vähem viisakaid inimlikke rõivad vaid suuruseni 128. Edasi peaksid lapsed riietuma satanistlikuks karnevaliks. Vaadake, millise satanistliku välimuse on kohalik provintsimood ka emale ja isale poodiumile upitanud. Ilma naljata, minge poodi ja vaadake. Vaadake, milliseid puuritaolisi kolemaju inimestele linnades ehitatakse.
Avalikkuse surve on kasvatada sataniste, sotsiopaate ja kultiveerida sotsiaaldarvinismi (vaeste inimeste ülbet surmamist). Raha ei aita, kui inimesed ei hakka nõudma ühiskonna alusväärtuste austamist, perekeskset poliitikat ja inimväärseid palkasid ja pensione. Isa, ema ja vanainimeste austamist. See ei ole majanduses kinni, majandus on kinni Eestis valitsevas destruktiivses mentaliteedis.
Pealisehitus hävitab baasi, ja see on hullem kui fašism. See on kogu ühiskonna totaalne hävitamine.
FEJA RÄIM, Keskerakonna liige Tallinnast, Facebook 30.08.
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Tuus-Laul: Tervishoiu rahastamist tuleb põhjalikult muuta
JAAN MÄNNIK, 21. September 2016
„Elanikkond vananeb, kasvab tunduvalt tervishoiusüsteemi koormus. Kõrvutades numbreid ja fakte jääb valitsusel süsteemsete ümberkorralduste tegemiseks vähe aega. Eriti juhul, kui kõrgetasemelist arstiabi tahetakse säilitada ka viie ja kümne aasta pärast. Praeguse süsteemiga jätkates ei ole tervishoiusüsteem jätkusuutlik,“ põhjendas Riigikogu sotsiaalkomisjoni liige Tuus-Laul.
Rahvasaadiku sõnul on tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski pakkunud erinevaid lahendusi, alustades sotsiaalmaksu langetamise ärajätmisest, kuni sünnitus-, haigus- ja hooldushüvitise lae kehtestamiseni. Samuti on minister öelnud, et ainus viis haigekassa eelarveprobleemide lahendamiseks on leida lisaraha. Terviklikku plaani valitsuse poolt tulnud siiski ei ole.
„Rahandusminister on välja käinud mõtte, et mis näeb ette patsiendi omaosaluse tõstmist. Reaalsuses küündib patsiendi omaosalus niigi 25 protsendini, mis on Euroopa kõrgemate hulgas. Oleks ebanormaalne seda veelgi tõsta. Pigem tuleks kaaluda 0,5-protsendilise sotsiaalmaksu langetamise ärajätmist – eriti kui puudub selgus, kuidas langetust kompenseeritakse. Rahandusminister peab kiirelt omapoolsete ettepanekud tegema. Vastasel korral võime Eesti tervishoiusüsteemi lõplikult välja lülitada,“ hoiatas Tuus-Laul.
Esialgse prognoosi kohaselt pidanuks Haigekassa tänavune kahjum olema 9 miljonit eurot. Poole aastaga on see kerkinud 33 miljoni euroni. Hetkel kaetakse puudujääk Haigekassa reservi kogunenud umbes 114 miljoni euro arvelt, kuid sama süsteemiga jätkates saab reserv otsa aastaks 2020.
JAAN MÄNNIK, Keskfraktsiooni pressiesindaja
Viimati muudetud: 09/21/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Karilaid pingutab üle
07. September 2016
Sisemisi lõhesid süvendava jutuga erakorralisest kongressist väljatulemine praegusel hetkel kahjustab tugevalt Mailis Repsi võimalusi 24. septembril presidendivalimiskogus. Karilaiu avaldused meedias läksid garantiikirjadest liiga kiiresti liiga kaugele, ja ta jäi üksi.
Keskerakonnast korduvalt välja astuda lubanud Karilaid on varemgi silma paistnud heitlikkusega – kord toetab ta sotse, siis kohtub Jõksiga, ja ta on avalikult ka EKRE suur sõber. „EKRE on uus tulija, kellel pole stampe peal. Nad aitavad kukutada Stenbocki valitsust ja on kasulikud kogu ühiskonna jaoks. Paljud teised on zombistunud,“ on Karilaid öelnud Eesti Ekspressile. Jaanus on kahtlemata inimene, kes armastab lihtsalt barrikaade ja lehvivaid lippe. Olles Keskerakonna liige juba 19 aastat, on mees kaua oodanud oma šanssi Edgar Savisaare varjust välja tulla. Selle võimaluse on paradoksaalsel kombel andnud talle Savisaar ise, usaldades talle aseesimehe positsiooni. Veel hiljuti suuresti tundmatust Haapsalu poliitikust on ta tõusnud meediat hanitades Simsoni, Repsi ja Ratasega võrreldavale pulgale.
Paraku on suurel ja igati sissetöötanud Keskerakonnal sedavõrd impulsiivseid meelemuutujaid raske austada. Karilaiust kui „Savisaare viimasest samuraist“ (taas Eesti Ekspressi tsiteerides) on saanud hoopis teine mees, kes käitub kamikaze ehk enesetapupiloodina. Kahjuks mees, kelle on ründelennukisse pannud Savisaare poliitilised vastased, kes asuvad nii erakonna sees kui ka väljas.
Karilaiu enesekindlus võib tuleneda ka sellest, et ta ei tee pikki plaane erakonda jäämiseks, vaid erakonna vahetamiseks. Praegugi on ta ju Riigikogus vaid Kalev Kallo asendusliige. Võib juhtuda, et 2019. aasta Riigikogu valimistel näeb Karilaid endale soodsamat võimalust reitingut kasvatava EKRE ridades.
Kesknädalal on kahju, et tarkuse- ja rõõmupäev 1. september lörtsiti mingi garantiikirja ümber kisamisega meedias ära, rikkudes nii paljude perede, sh Keskerakonna valijate, ilusa koolialguse. Karilaiu eestvõttel üles haibitud kära garantiikirja ümber oli niivõrd kunstlik, et seda panid tähele ka poliitikavälised avaliku elu tegelased, kes tavaliselt Savisaart ei toeta. Näiteks naersid 2. septembri Sky Plusi hommikuprogrammis Rain Kelk ja Kristjan Hirmo välja kogu teema. „Huvitav, et neid pabereid ikka leitakse siis, kui on vaja kedagi kangutada. Ega muidu ju poleks see paber kusagilt välja ujunud. Aga näed – nüüd leiti,“ ironiseeris Hirmo.
Kesknädala toimetus
Viimati muudetud: 09/07/2016
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Lääne-Viru ja Tartumaa keskerakondlased: Rõivase valitsus pärsib Eesti arengut
14. September 2016
Muuhulgas tõdesid keskerakondlased ühiselt, et Rõivase valitsus on eriti kehva olukorda jätnud maapiirkonnad, mis pärsib ühiskonna ja majanduse terviklikku arengut. Kohtumisel toodi välja peamised probleemid, mis vajavad ühiskonnas kiiresti lahendamist:
- Üha rohkem Eesti koolilapsi peab leppima tühja kõhuga, sest valitsuse poolt makstav 0,78 eurot koolilõuna toetuseks on ebapiisav täisväärtusliku toidu tagamiseks. Kiiremas korras on vaja, et eelnimetatud summa tõstetakse 1,5 euroni.
- Eesti majandust ja riigi arengut tuleb vaadelda pikemas perspektiivi kui vaid parlamendivalimiste tsükli lõikes, nagu seda teeb Reformierakonna valitsus.
- Eesti peab panustama naaberriikidega võimalikult heade suhete loomisse. Riigil tuleb kasutada oma geograafilist positsiooni majandussuhetes Venemaaga, on aeg leida konstruktiivne lahendus, kuidas Eesti ettevõtjad saaksid eksportida oma toodangut ka Venemaale.
- Selleks, et maal elamine ei oleks luksus, tuleb tasuta ühistransport luua ka maapiirkondadesse. Tihti kulub kaugel tööl käimisele suur osa teenitud palgast, mis võib jätta inimesed vaesuslõksu. Riigi võimalikult laialdane ja ühtlane asustusega kaetus peab olema valitsuse julgeolekuvaldkonna prioriteediks. Inimväärne elu maapiirkonnas on selle eelduseks.
- Tänased pensionid on oma ajale igatpidi jalgu jäänud, sest pärast kommunaalkulude maksmist ja ravimite ostmist ei jää paljudel üksikutel eakatel tihti midagi elamiseks. Muuhulgas peaks vanaduspension olema vähemalt nii suur, et see suudaks katta hooldekodu koha maksumuse.
Tartumaa ja Lääne-Virumaa keskerakondlased on veendunud, et Taavi Rõivas pole suutnud valitsust juhtida ning riigimehelik samm oleks ametist lahkumine. Ühiskonnas valitsevatele probleemidele leiaks lahendusi kõige paremini just Keskerakonna valitsus, rõhutavad Lääne-Viru ja Tartumaa keskerakondlased.
Viimati muudetud: 09/14/2016
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kalev Kallo: Peame ekspordi käima saama!
TAAVI PUKK, 07. September 2016
Millised on selle hooaja suurimad prioriteedid Tallinna linnavolikogu ja ka Tallinna linna jaoks?
Kui pidada silmas sügistalvist aega kuni jõuludeni, siis on kõige tähtsam prioriteet 2017. aasta eelarve ettevalmistamine ja vastuvõtmine. Järgmine aasta on ju valimiste aasta, ja selle eelarves peab kajastamist leidma neljaks aastaks planeeritu lõpuleviimine ja suurte tulevikuprojektide jätkamine.
Millised kavasolevad ja valmivad objektid mõjutavad linnaelanike elu kõige enam?
Eks peaaegu iga linlase jaoks on prioriteedid erinevad, kuid kahtlemata on tõsine projekt näiteks trammiliikluse nüüdisajastamine. Äsja läks käiku Kopli-suunalise trammitee esimene järk – kuni Balti jaamani. Ees ootab suur ehitustöö kuni Kopli trammidepooni, mis võimaldab sinna uued CAF-trammid liinile panna. Järgmisel aastal valmib kauaoodatud trammiühendus lennujaamaga.
Jätkuvad suured teetööd, Haabersti ristmiku ümberehitus ja kvartalisiseste teede renoveerimine, mitme kergliiklustee rajamine jm. Loomulikult ka Linnahalli renoveerimine ning Tallinna Haigla rajamise kava. Suuri ja väiksemaid projekte on niipalju, et kõiki ei jõua loetleda.
Esimesel volikogu istungil võtsime vastu otsuse, mille tulemusena rajatakse 2017. aastaks Kadriorgu 121-kohaline lasteaed. See on kesklinna elanikele eriti hea uudis. Tegemist jagub!
Linnavolikogu praeguse koosseisu volituste lõpuni on jäänud veidi üle aasta. Opositsioonilt kostab meedias kriitikat, et Keskerakond teeb selle koosseisu ajal pidevalt “teerulli” ning ühtegi teist arvamust kuulda ei võta. Kuidas vastate?
Vastan nii, et võiks vaadata peeglisse! Peab ütlema, et Toompeal, Riigikogus on palju suurem „teerull“ töötanud juba üle kümne aasta. Kusjuures seal on juhtkangide taga needsamad erakonnad, kes Tallinna opositsioonis kurdavad, aga Toompeal vastu võetavad otsused mõjutavad kogu riigi elu väga kardinaalselt, ja seda opositsiooni kaasarääkimise võimaluseta.
Milline peaks olema opositsiooni roll Tallinna linnavolikogus?
Nagu opositsiooni roll mujalgi – näha kitsaskohti ja neile tähelepanu juhtida, pidada konstruktiivset dialoogi. Kindlasti ei ole opositsiooni rolliks mõnitavate, puhtalt valega täidetud kõnede pidamine või eelnõudesse muudatusettepanekute tegemine raha eraldamiseks varblastele läti keele õpetamise jaoks, nagu mõni kipub arvama.
Te olete Tallinna volikogu juhtinud alates 2015. aasta aprilli lõpust. Loobusite siis linnavolikogus tööle asumiseks oma valijatelt värskelt saadud Riigikogu mandaadist. Kas olete jõudnud juba kahetseda, et Toompealt all-linna tulite?
Nii ja naa. Üldiselt pole ma inimene, kes otsuseid kergekäeliselt teeks ja seetõttu ka pärast kibedasti kahetsema peaks. Need kaks ametit on oma olemuselt täiesti erinevad, aga kuna olen ju varemgi pealinnas töötanud, nii linnaosavanemana kui ka abilinnapeana, siis teadsin, mida oodata. See oli tol hetkel Keskerakonna strateegiline otsus, sest läheme 2017. aasta sügisele vastu ikkagi oma absoluutset enamust kaitsma. Seetõttu peab pealinna meeskond olema nii tugev kui vähegi võimalik.
Lisaks linnavolikogu juhtimisele olete pikka aega olnud ka Eesti Panga nõukogu liige. Kuidas hindate Eesti praegust majandusseisakut? Mida peaks teisiti tegema?
Olen korduvalt välja öelnud, et meie majanduse arengut takistab ja rõhub, nagu veskikivi kaelas või pomm jala küljes, Eesti arhailine maksusüsteem, mis midagi ei stimuleeri, vaid pigistab ettevõtjatest viimase mahla välja.
Kui riigil ei ole ka piisavalt ekspordivõimekust, on raske loota, et meie majandusse raha juurde tuleb. Uute turgude otsimine, arenevate turgudega suhtlemine, olulisel määral Aasia poole vaatamine. Me peame riigi ekspordi käima saama, kui tahame majanduskasvu näha. Meie enda elanikkond on liiga väike, et sisetarbimise pealt majandus jõudsalt kasvada võiks. Selle asemel valitsus kokkuhoiu mõttes hoopis sulgeb Eesti välisesindusi. See pole väga tark tegu. Riigil puudub tulevikku vaatav terviklik nägemus majanduse arengust. Seda on kohe vaja.
Ei saa jätta küsimata: kas Tallinna rahaasjad on korras?
Tallinna rahaasjad on jätkuvalt korras. Peatselt jõuab volikogusse selle aasta teine lisaeelarve, ja see on loomulikult positiivne lisaeelarve.
Milline on teie hinnang praegusele päevapoliitiliselt „kuumale” teemale – parvlaevahankele, mida saadab ebaõnnestumiste jada. Mis läks valesti?
Kogu hanke aia taha mineku peamine põhjus on valesti püstitatud eesmärk, tahtmine tänasele vedajale lihtsalt ära teha. Ehkki retoorikas küll püüti eesmärgina näidata parvlaevaühenduse paremaks ja odavamaks tegemist, siis tegelikult taheti ikka ainult „ära teha”.
Alati, kui tahetakse kellelegi lihtsalt koht kätte näidata, kipub asi halvasti välja kukkuma. Faktid räägivad täpselt seda keelt – parvlaevaühendus on läinud mitu korda halvemaks ja riigi raha kulutamisele ei näi lõppu tulevat.
Kas asja taga oli ka „nelja sidruni küsimine“ või mitte, seda ei oska öelda.
Kui olete nõus, siis puudutame veidi ka isiklikku teemat. Aasta algul, veebruaris sattusite ootamatult haiglasse; teie seisund oli raske. Mis juhtus?
Täiesti ootamatult tabas mind väga raske haigus, aga pikemalt ma sellest rääkida ei soovi.
Kuidas olete taastunud?
Algul raskelt, aga nüüd on juba päris hästi. Selle eest, et see nii on läinud, olen tänulik paljudele inimestele. Loomulikult oma raviarstile doktor Andrei Smirnovile ning kõigile õdedele ja hooldajatele. Väga liigutav ja jõuduandev oli Tallinna linnavolikogu Keskfraktsioonilt saadetud heade soovide raamat, kus fraktsioonikaaslased mulle toetust avaldasid. Kolleegid Eesti Panga nõukogust ja juhatusest saatsid ilusa toetava ja innustava kaardi, sõbrad helistasid või käisid külastamas. Sealjuures olen eriti tänulik loomulikult oma lähedastele, emale, tütrele ja vennale toe eest. Erilist tänu väärib minu kallis kaasa Rita, kelle ennastohverdav tugi ehk aitaski mul üldse sellest välja tulla. Kõrvus kõlavad siiani doktor Ralf Allikvee korduvalt lausutud sõnad: „Meie, arstid, oleme teinud kõik võimaliku, aga tervenemine sõltub sinu enda kõrvade vahel toimuvast ehk tervenemise peamine komponent on sinu enda tahe.“
Olen püüdnud teha kõik, et neid, kes mulle head soovisid, mitte alt vedada.
Kesknädalale on teada, et teie uhkuseks on koduaed ja sealsed kaunid roosid. Kas olete viimasel ajal ka aeda uute põnevate sortidega täiendanud?
Kahjuks seoses tervisliku seisundiga ei õnnestunud sel aastal ka olemasolevate rooside eest nii hoolitseda, nagu peaks, rääkimata uute hankimisest. Vaatamata sellele on osa roose õitsenud juba kaks ringi ja osa alles õitsevad.
Lõpetuseks: millist raamatut viimati lugesite?
Kuna olin sunnitud veetma haiglaseinte vahel üle kolme kuu, siis oli piisavalt aega ka lugemiseks. Ühtekokku sai loetuid vist isegi kuus. Kõik need käsitlesid minu lemmikteemat – ajalugu. Esile tooksin kolm, mis enim meeldisid – Paul Kriwaczeki „Babülon. Mesopotaamia ja tsivilisatsiooni sünd”, Dionysios Stathakopoulose „Bütsants. Impeeriumi ajalugu“ ja Lindsey Hughesi „Romanovid. Venemaa valitsejad 1613–1917”. Julgen kõiki neid soovitada!
Küsinud TAAVI PUKK
[esiletõsted]
Tallinna rahaasjad on jätkuvalt korras. Peatselt jõuab volikogusse selle aasta teine lisaeelarve, ja see on loomulikult positiivne lisaeelarve.
Kõrvus kõlavad siiani doktor Ralf Allikvee poolt korduvalt lausutud sõnad: „Meie, arstid, oleme teinud kõik võimaliku, aga tervenemine sõltub sinu enda kõrvade vahel toimuvast ehk tervenemise peamine komponent on sinu enda tahe.“
Kogu parvlaevahanke aia taha mineku peamine põhjus on valesti püstitatud eesmärk, tahtmine tänasele vedajale lihtsalt "ära teha".
Viimati muudetud: 09/07/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakonna fraktsioon kaalub Kersti Kaljulaidi kandidatuuri toetamist
28. September 2016
„Kersti Kaljulaid on väärikas kandidaat, kes on igati kompetentne ning täidab mitmeid kriteeriumeid, mida me tulevaselt presidendilt ootame. Meile meeldib tema tugev majandusalane taust ning sõltumatus erakondadest. Me vajame erakondade ülest kandidaati ning Kersti Kaljulaid võiks selleks sobida. Kui riigikogulased esitavad Kaljulaidi kandidaadiks, siis Keskerakonna taha tema ära valimine kindlasti ei jää,“ rääkis Keskerakonna fraktsiooni esimees Kadri Simson.
Simson jätkas: „On selge, et meie esimene valik on endiselt Mailis Reps, kuid ka meie oleme valmis tegema kompromisse. Mailis on sõnanud, et kui me leiame erakondade ülese kandidaadi, siis ta on valmis ka ise sellise inimese esitamist allkirjaga toetama.“
„Mailis Reps tegi väga tugeva kampaania ning oleks olnud igati sobilik kandidaat presidendi positsioonile. Paraku ei näe ma täna võimalust ühelgi juba valimistest osa võtnud kandidaadil end taas üles seada ning osutuda erakondade üleseks valikuks. Seega tuleb leida uusi nimesid ning Kersti Kaljulaid on meie hinnangul selleks igati sobiv valik,“ lõpetas Kadri Simson.
Viimati muudetud: 09/28/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Poliitiline kriis riigis
ENNO TAMM, 28. September 2016
Ma ei mõistnud korrapealt, miks nad ei suutnud otsust langetada. Hiljem kodus toimunut analüüsides rahunesin, sest mõistsin, et 24. september 2016 oli mitmel põhjusel siiski ajalooline päev, mis andis ühiskonnale selge signaali, et riigi edasise toimimise huvides on tarvis arvestada mitme olulise realiteediga.
Millest valimiste nurjumine kõneleb?
Esimene õppetund seisneb selles, et praegune valimissüsteem on oma aja ära elanud. See võis toimida siis, kui Riigikogusse kuulus vaid neli erakonda, kuid praegu, mil esindusdemokraatia on arenenud kuue erakonnani, pole senine süsteem enam elujõuline. Üksnes poliitiliselt kanapime võib peale kujunenud patiseisu korrutada käibetõde rumalast rahvast, kes pole võimeline presidenti valides õiget otsust langetama.
Otsevalimistele vastandujatel tuleb eneselt küsida: kes nüüd rumal on? Kui presidenti valinuks rahvas, piinlikku seisu poleks. Pole ju võimatu, et ka 3. oktoobril ei suuda Riigikogu otsust langetada, sest aeg, mil erakonnadistsipliini peeti esmatähtsaks ning ühiselt otsustatud käitumisliinist taandumist võimatuks, on Reformi, IRL-i ja sotside jaoks möödas.
Ühise maailmavaate ähmastumine johtub erakondadesisesest võimuvõitlusest, kuigi sotsid püüavad oma liikmete allumatust näidata mõttekaaslaste diskussioonina; Reform aga kiidab arvamuste paljusust. Reformierakonna killustatusest kõneles ilmselgelt kahe konkureeriva kandidaadi esilekerkimine, millest ühe selja taha koondus peaministri fraktsioon ja teist püüdis upitada mõjuvõimas halli kardinali tiib. Kuna mõlemad pooled on piisavalt võimuahned, üritatakse veel enne uut valimistevooru teineteisele koht kätte näidata.
Presidendivalimiste nurjumine annab tunnistust sügavast poliitilisest kriisist koalitsioonis, mida ei saa enam eirata, kuna valitsuse teovõimetus seab ohtu kogu riigi edasise käekäigu. Vastuolud on muutunud ületamatuks ning kokkulepped ei pea.
Venivad valimised kinnitavad üheselt ka tõsiasja, et opositsioonist teerulliga üle-sõitmise aeg on läbi. Eesti poliitiline juhtimine on ummikus ning riigi perspektiivitust seisust välja toomine nõuab olulisi muutusi. See, et me ei suuda presidenti valida, pole veel suurim õnnetus.
Valimiste võitja oli vähimagi kahtluseta Mailis Reps. Pääseda peale Keskerakonna pihta suunatud õukonnameedia turmtuld Riigikogust otse edasi ning koguda tähelepanuväärne häältesaak, kinnitab, et tegemist on väärt kandidaadiga. Kui paar puuduvat häält poleks peatanud Mailise teed valimiskogu teise vooru, oleks Eestil praegu esimene naispresident. Mailise edu tunnistab, et Keskerakonnas lepped peavad ja jutte erakonnasisesest lõhest pole mõtet üle dramatiseerida.
Mis saab edasi?
Pole siiski tarvis pikalt kurvastada. Viimased kümme aastat on muutnud presidendiinstitutsiooni niivõrd marginaalseks, et ka siis, kui Kadriorgu peremehe leidmisega läheb pikemalt aega, ei juhtu midagi hullu. Seda enam tuleks seista hea, et väsinud Ilvese asemele astuks tõeliselt väärikas ja tasakaalukas inimene, kes ei häbeneks oma rahvast ning julgeks võtta vastutuse riigi käekäigu eest.
Selleks tuleb erakondadel teha koostööd, jätta erimeelsused, loobuda tagatubades õhutatud omameeste upitamisest ning leida kandidaat, kes koguks Riigikogu või valijameeste enamuse. Ning muidugi tuleks kohe alustada protseduuridega, mis võimaldaksid järgmise presidendi valida üldrahvalikul hääletusel.
KESKMÕTE: Eesti poliitiline juhtimine on ummikus ning riigi perspektiivitust seisust väljatoomine nõuab olulisi muutusi.
ENNO TAMM, valijamees
Viimati muudetud: 09/28/16
Jaga
|