description: Lugeja küsib: Tegeleme ettevõttes parasjagu ühe töölõigu automatiseerimisega, st tööd, mida varem tegid töötajad käsitsi, hakkab tegema masin ja töötajad hakkavad nüüd selle masinaga töötama. Mida me peaksime tööandjana selle muudatuse ja töökeskkonnaga seoses arvestama? Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Lugeja küsib, jurist vastab

maintext:
Majandus
Lugeja küsib, jurist vastab
Reede, 25. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Lugeja küsib: Tegeleme ettevõttes parasjagu ühe töölõigu automatiseerimisega, st tööd, mida varem tegid töötajad käsitsi, hakkab tegema masin ja töötajad hakkavad nüüd selle masinaga töötama. Mida me peaksime tööandjana selle muudatuse ja töökeskkonnaga seoses arvestama?
Vastab Mari-Liis Ivask, tööinspektsiooni töökeskkonna konsultant: Tegemist on kindlasti muutusega töökeskkonnas, mis tähendab, et üle tuleb hinnata töökeskkonnaga seotud ohud ning viia läbi uus riskianalüüs.
Töö automatiseerimisega muutub tihti töö inimese jaoks füüsiliselt kergemaks, kuid masinatega seoses võib kaasneda erinevaid uusi ohte (näiteks kokkupuude masina liikuvate osadega, müra, sundasendid ja sundliigutused masina opereerimisel). Kui tööandja on uued ohud välja selgitanud, siis tuleb mõelda ka sellele, kuidas neid ohte vähendada ja vältida. Kui masina kasutamiseks on vajalik luua uus töökoht, tuleb arvesse võtta, et töökoht oleks sobilik töötajale, kes seal tööle asub.
Muutuste puhul tuleb kindlasti olulist tähelepanu pöörata töötajate juhendamisele ja väljaõppele. Paljud tööõnnetused juhtuvad just nende töötajatega, kellel puudub teadmine ja eelnev kogemus, kuidas konkreetset tööd ohutult teha.
Samuti tasub mõelda hästi läbi ka see, kuidas töötajaid muutustest teavitatakse, kuidas muutuste sisu selgitatakse ja kuidas töötajaid muutustega kohanemisel toetatakse. Tehnoloogia areng ja tööprotsesside automatiseerimine on tööandjale kindlasti abiks, kuid see toob töötajate jaoks kaasa ka teatava ebakindluse ja täiendava stressi seoses töökohtade muutumise, uute oskuste õppimisega ja uute tingimustega kohanemisega. Autor: MM Reede, 25. november 2016.Vastab Mari-Liis Ivask, tööinspektsiooni töökeskkonna konsultant: Tegemist on kindlasti muutusega töökeskkonnas, mis tähendab, et üle tuleb hinnata töökeskkonnaga seotud ohud ning viia läbi uus riskianalüüs.Töö automatiseerimisega muutub tihti töö inimese jaoks füüsiliselt kergemaks, kuid masinatega seoses võib kaasneda erinevaid uusi ohte (näiteks kokkupuude masina liikuvate osadega, müra, sundasendid ja sundliigutused masina opereerimisel). Kui tööandja on uued ohud välja selgitanud, siis tuleb mõelda ka sellele, kuidas neid ohte vähendada ja vältida. Kui masina kasutamiseks on vajalik luua uus töökoht, tuleb arvesse võtta, et töökoht oleks sobilik töötajale, kes seal tööle asub.Muutuste puhul tuleb kindlasti olulist tähelepanu pöörata töötajate juhendamisele ja väljaõppele. Paljud tööõnnetused juhtuvad just nende töötajatega, kellel puudub teadmine ja eelnev kogemus, kuidas konkreetset tööd ohutult teha.Samuti tasub mõelda hästi läbi ka see, kuidas töötajaid muutustest teavitatakse, kuidas muutuste sisu selgitatakse ja kuidas töötajaid muutustega kohanemisel toetatakse. Tehnoloogia areng ja tööprotsesside automatiseerimine on tööandjale kindlasti abiks, kuid see toob töötajate jaoks kaasa ka teatava ebakindluse ja täiendava stressi seoses töökohtade muutumise, uute oskuste õppimisega ja uute tingimustega kohanemisega.
Veel artikleid samast teemast »


description: Ajal, mil uus valitsus unistab suhkrumaksust, on tore teada, et inimesed unistavad ka suhkruvabast hoidistamisest. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
NÄDALALÕPP
Otsitakse võimalusi kasutada vähem suhkrut
Reede, 18. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Ajal, mil uus valitsus unistab suhkrumaksust, on tore teada, et inimesed unistavad ka suhkruvabast hoidistamisest.
Saarte Sahvrit pidav Lii Kirves ütleb, et inimesed on muutunud järjest teadlikumaks ning väga täpselt uuritakse, kuidas üks või teine hoidis tehtud on ja kui palju on kasutatud suhkrut.
“Ideaalis võiks moos olla magus, aga suhkruvaba,” naerab poe omanik.
Toitumisnõustaja Angela Ling (pildil) kinnitab, et osa marju säilib hästi ka ilma suhkruta. Näiteks mustikaid ja pohli võib vabalt keeta ilma suhkruta, sest neil on säilitusained sees, aga siis pole see enam moos, on lihtsalt hoidis.
“Mõned on kasutanud viimasel aja suhkru asendajana steviat,” lisab Angela.
Stevia magusaine saadakse samanimelise taime lehtedest. Paljud on kuulutanud stevia turvalisimaks ja parimaks kättesaadavaks sahhariinivabaks magustajaks. See kehtib siiski vaid stevia lehtede kohta.
“Suhkrulehte saab ka ise kasvatada. Tean inimesi, kes on seda kasvatanud. Nad võtavad selle lehe ja panevad näiteks maasikate sisse ning see teeb magusaks küll. See leht on erakordselt magus, aga tal on teatud kõrvalmaitse. Nii et kui sa pole sellega harjunud, siis võib see natuke häirida, aga moosi teeb magusaks küll,” iseloomustab Angela.
Steviapulber pole nii kasulik
Samas hoiatab toitumisnõustaja, et poodides müüakse ka rafineeritud steviat, mis on valge pulber.
“Selles osas olen väga kahtleval seisukohal. Kui näiteks võtad suhkruroo ja närid seda rafineerimata kujul, siis on see hea, aga rafineeritud suhkur pole enam see. Sellepärast olen ka stveiapulbri osas kahtleval seisukohal,” lisab Angela.
Steviapulber ei tõsta veresuhkru taset nii palju kui tavaline suhkur ja kui inimesel on diabeet, siis see võib olla hea asendus, aga kui inimene on terve ja tahab lihtsalt vähem magusat süüa, siis peaks hoolitsema selle eest, et menüü oleks toitainerikas ja toitumine regulaarne.
“Tuleks süüa marju, kaunvilju, köögivilju, mis tekitavad täiskõhutunde. Magusaisu tekib ju sellest, et söök on toitainevaene või liiga süsivesikurikas. Kui toit tõstab veresuhkru näidu kõrgele ja siis see langeb jälle alla, siis esimene asi, mida inimene teha tahab, on midagi magusat süüa,” kirjeldab Angela nõiaringi.
Tuleks mõelda, kas üldse peab nii palju magusat sööma. Angela ütleb, et ta teab oma isiklikust kogemusest, et siis, kui ta hakkas sööma regulaarselt kaunvilju, kadus magusaisu ära, sest kaunviljades on palju mineraal- ja kiudaineid ning hästi aeglaselt vabanev energia, mis hoiab kaua aega kõhu täis ja tahad palju vähem magusat.
Kas aju vajab magusat?
Kuid räägitakse ju, et aju turgutamiseks on vaja magusat.
“Aju vajab glükoosi, mitte magusat. Glükoosi saab aga marjadest, puuviljadest, köögiviljadest, täisteraviljadest. Kes teeb rasket füüsilist tööd, ei pea koju tulles sööma mitte magusat, vaid kaerahelbeid, ube, kikerherneid, läätsi, täisterariisi, köögivilju. Neid toiduaineid peaks sööma suures koguses, mitte suhkrut,” kinnitab nõustaja.
Hommikul enne tööle minekut tuleks süüa korralikult aeglaselt imenduvaid süsivesikuid – hirssi, ube, hapukapsast, lisaks munast valku. Siis jaksab inimene rasket tööd teha. Mõttetööga on samamoodi. Kui sööks lihtsalt magusat, siis ei jaksaks nii palju.
“Tahad jälle kohvi ja koogikest, aga aju ei vaja mitte magusat, vaid vajab glükoosi ja selle allikad on erinevad,” rõhutab Angela.
Ka moosidesse võiks panna vähem suhkrut. Kui purgid on korralikult kuumutatud ja steriliseeritud, siis ei lähe moos käärima. Kes aga hapumat moosi ei armasta, siis võiks panna marjad sügavkülma ja süüa näiteks pudru peale koos banaaniga, mis annab magusust.
Hiljutises “Ringvaate“ saates tutvustati raamatut “Hullult head valge suhkruta magustoidud. Retseptid loomingulisele inimesele“. Autorite sõnul olid nemad ise suhkrusõltlased, kes tarbisid varem iga päev šokolaadi ja muid maiustusi. Uues raamatus on toitude magustajana kasutatud mett, kuivatatud puuvilju, steviat vmt.
Nii et suhkruvaba elu on moes. Autor: Heli Salong Reede, 18. november 2016.Saarte Sahvrit pidav Lii Kirves ütleb, et inimesed on muutunud järjest teadlikumaks ning väga täpselt uuritakse, kuidas üks või teine hoidis tehtud on ja kui palju on kasutatud suhkrut.“Ideaalis võiks moos olla magus, aga suhkruvaba,” naerab poe omanik.Toitumisnõustaja Angela Ling (pildil) kinnitab, et osa marju säilib hästi ka ilma suhkruta. Näiteks mustikaid ja pohli võib vabalt keeta ilma suhkruta, sest neil on säilitusained sees, aga siis pole see enam moos, on lihtsalt hoidis.“Mõned on kasutanud viimasel aja suhkru asendajana steviat,” lisab Angela.Stevia magusaine saadakse samanimelise taime lehtedest. Paljud on kuulutanud stevia turvalisimaks ja parimaks kättesaadavaks sahhariinivabaks magustajaks. See kehtib siiski vaid stevia lehtede kohta.“Suhkrulehte saab ka ise kasvatada. Tean inimesi, kes on seda kasvatanud. Nad võtavad selle lehe ja panevad näiteks maasikate sisse ning see teeb magusaks küll. See leht on erakordselt magus, aga tal on teatud kõrvalmaitse. Nii et kui sa pole sellega harjunud, siis võib see natuke häirida, aga moosi teeb magusaks küll,” iseloomustab Angela.Samas hoiatab toitumisnõustaja, et poodides müüakse ka rafineeritud steviat, mis on valge pulber.“Selles osas olen väga kahtleval seisukohal. Kui näiteks võtad suhkruroo ja närid seda rafineerimata kujul, siis on see hea, aga rafineeritud suhkur pole enam see. Sellepärast olen ka stveiapulbri osas kahtleval seisukohal,” lisab Angela.Steviapulber ei tõsta veresuhkru taset nii palju kui tavaline suhkur ja kui inimesel on diabeet, siis see võib olla hea asendus, aga kui inimene on terve ja tahab lihtsalt vähem magusat süüa, siis peaks hoolitsema selle eest, et menüü oleks toitainerikas ja toitumine regulaarne.“Tuleks süüa marju, kaunvilju, köögivilju, mis tekitavad täiskõhutunde. Magusaisu tekib ju sellest, et söök on toitainevaene või liiga süsivesikurikas. Kui toit tõstab veresuhkru näidu kõrgele ja siis see langeb jälle alla, siis esimene asi, mida inimene teha tahab, on midagi magusat süüa,” kirjeldab Angela nõiaringi.Tuleks mõelda, kas üldse peab nii palju magusat sööma. Angela ütleb, et ta teab oma isiklikust kogemusest, et siis, kui ta hakkas sööma regulaarselt kaunvilju, kadus magusaisu ära, sest kaunviljades on palju mineraal- ja kiudaineid ning hästi aeglaselt vabanev energia, mis hoiab kaua aega kõhu täis ja tahad palju vähem magusat.Kuid räägitakse ju, et aju turgutamiseks on vaja magusat.“Aju vajab glükoosi, mitte magusat. Glükoosi saab aga marjadest, puuviljadest, köögiviljadest, täisteraviljadest. Kes teeb rasket füüsilist tööd, ei pea koju tulles sööma mitte magusat, vaid kaerahelbeid, ube, kikerherneid, läätsi, täisterariisi, köögivilju. Neid toiduaineid peaks sööma suures koguses, mitte suhkrut,” kinnitab nõustaja.Hommikul enne tööle minekut tuleks süüa korralikult aeglaselt imenduvaid süsivesikuid – hirssi, ube, hapukapsast, lisaks munast valku. Siis jaksab inimene rasket tööd teha. Mõttetööga on samamoodi. Kui sööks lihtsalt magusat, siis ei jaksaks nii palju.“Tahad jälle kohvi ja koogikest, aga aju ei vaja mitte magusat, vaid vajab glükoosi ja selle allikad on erinevad,” rõhutab Angela.Ka moosidesse võiks panna vähem suhkrut. Kui purgid on korralikult kuumutatud ja steriliseeritud, siis ei lähe moos käärima. Kes aga hapumat moosi ei armasta, siis võiks panna marjad sügavkülma ja süüa näiteks pudru peale koos banaaniga, mis annab magusust.Hiljutises “Ringvaate“ saates tutvustati raamatut “Hullult head valge suhkruta magustoidud. Retseptid loomingulisele inimesele“. Autorite sõnul olid nemad ise suhkrusõltlased, kes tarbisid varem iga päev šokolaadi ja muid maiustusi. Uues raamatus on toitude magustajana kasutatud mett, kuivatatud puuvilju, steviat vmt.Nii et suhkruvaba elu on moes.
Veel artikleid samast teemast »

fasttext_language: et


description: Novembrikuu viiendal päeval loodeti Keskerakonna väljumist pikaajalisest opositsioonis istumisest. Paides peetud erakonna XVI kongressil õnnestus enam kui tuhandel delegaadil valida silmapaistev poliitik, Saaremaa juurtega Jüri Ratas erakonna uueks esimeheks. Ta lubas samal õhtul Eesti poliitikaelus muutusi. Eeskätt erakonna väljatoomist isolatsioonist. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Lootuste täitumise päeval

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Lootuste täitumise päeval
Esmaspäev, 07. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Novembrikuu viiendal päeval loodeti Keskerakonna väljumist pikaajalisest opositsioonis istumisest. Paides peetud erakonna XVI kongressil õnnestus enam kui tuhandel delegaadil valida silmapaistev poliitik, Saaremaa juurtega Jüri Ratas erakonna uueks esimeheks. Ta lubas samal õhtul Eesti poliitikaelus muutusi. Eeskätt erakonna väljatoomist isolatsioonist.
Kongress, mida peeti Eestimaa südames, sujus ladusalt ja kardetud idasuunalist poliitikat tunnustavad delegaadid ei pääsenud mõjule, kui mitte arvestada mõnda kõnelejat, kes püüdis oma sõnavõtuga meeldida endisele esimehele.
Suurema osa üksmeel mõjus sümpaatselt ja eesmärgile jõuti otsustava enamusega. Võib arvata, et alates tänasest tööpäevast algab riigikogu erakondade kompamine otsimaks koostöövõimalusi uuenenud Keskerakonnaga. Pole võimatu, et näeme muudatusi ka Toompea koalitsioonis.
7. november 2016 Autor: MM Esmaspäev, 07. november 2016.Kongress, mida peeti Eestimaa südames, sujus ladusalt ja kardetud idasuunalist poliitikat tunnustavad delegaadid ei pääsenud mõjule, kui mitte arvestada mõnda kõnelejat, kes püüdis oma sõnavõtuga meeldida endisele esimehele.Suurema osa üksmeel mõjus sümpaatselt ja eesmärgile jõuti otsustava enamusega. Võib arvata, et alates tänasest tööpäevast algab riigikogu erakondade kompamine otsimaks koostöövõimalusi uuenenud Keskerakonnaga. Pole võimatu, et näeme muudatusi ka Toompea koalitsioonis.7. november 2016
Veel artikleid samast teemast »


description: Reede õhtul Kuressaares ja selle lähiümbruses politsei eestvedamisel toimunud esimese liiklusohutuseteemalise seiklusmängu “Kindlalt kohale” võitis tiim Maku. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Esimese seiklusmängu võitis Maku

maintext:
Uudised
Esimese seiklusmängu võitis Maku
Teisipäev, 29. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ahto Jakson Teisipäev, 29. november 2016. Pärast auto ülestõstmist tungrauaga ja ratta alt äravõtmist pidi tegema rattaga ringi ümber auto ning ratta uuesti auto alla tagasi panema. FOTO: Valmar Voolaid Reede õhtul Kuressaares ja selle lähiümbruses politsei eestvedamisel toimunud esimese liiklusohutuseteemalise seiklusmängu “Kindlalt kohale” võitis tiim Maku.
Võitjatiimi kuulusid Teet Varik, Meelis Leppik ja Malle Leppik. Teise koha sai A3 koosseisus Kenno Näälik, Ott Logvinov, Liina Leppik. Kolmandale kohale platseerus võistkond Lada, mida esindasid Jaagup Annast, Martin Lonn ja Kaspar Altmäe.
Makus võistelnud Teet Varik ise arvab, et võistkonna edu tagas eelkõige kogemus, sest enamus osalejaid on noored.
“Igaüks meist teadis mingist valdkonnast midagi. Enamik ülesandeid, mis võetud elust enesest, tuli hästi välja, välja arvatud mööduva auto kiiruse määramine silma järgi,” rääkis Varik, kelle üks vanematest Meelis Leppik on pikaaegne veokijuht ning tegi liiklustesti maksimumi peale.
“Saime ka uusi asju teada, mida enne ei teadnud. Iga kord küsisime ise juurde, eriti pääste ja tuletõrje valdkonnas,” lisas Varik.
Võitjatiimile anti auhinnaks 30-eurone Olerexi kinkekaart ja kolm “kuningliku autopesu” vautšerit.
Kokku osales üheksa kolmeliikmelist võistkonda. Tegelikult registreerus neid rohkem, aga politsei üle kümne võistkonna seekord osalema ei lubanud, sest tegemist oli ikkagi esimese korraga, mille eesmärk saada tagasisidet. Kuna ühel võistkonnal jäi üks kolmest liikmest haigeks, asus reede õhtul võistlustulle üheksa võistkonda.
Luges kiirus ja ohutus
Kümnes punktis tuli täita erinevaid ülesandeid, aega selleks anti iga ülesande puhul maksimaalselt 15 minutit. Mõnes punktis luges ka kiirus.
Esimeses punktis ootas võistlejaid liiklustest. Ereston OÜ autokooli õpetaja kontrollis testid üle ja andis ka kohe teada, milles eksiti. Kahel võistkonnal õnnestus test läbida ilma vigadeta.
Teises punktis tuli tiimidel tegutseda sõiduki süttimise korral maanteel. Aeg pandi kinni siis, kui võistkonna liige auto kõrvale pandud vahtkustutist tortsu kindlasse kohta laskis. Autojuhi ja teiste võistkonnaliikmete tegutsemist hindasid päästjad. Muu hulgas arvestati ka seda, kus tulekustuti autos asub ning kas see on kinnitatud.
Kolmas punkt asus Upal ametikooli hoone juures õppesõiduplatsil. Seal said autojuhid kõigepealt läbida koonustest üles seatud raja – sõita slaalomit ja garaaži. Seejärel pandi juhile ette joobeprillid, mis tekitavad talle silmavaate kolmepromillise joobe korral ning rada tuli uuesti läbida.
“Kui juht ütles, et ta ei saa autoga selles seisus manööverdada, sai ta plusspunkte. Kui aga ütles, et on võimalik sõita ja ajas koonused sõites pikali, sai miinuseid,” selgitas seiklusmängu üks korraldajaid, politseinik Ahto Aulik.
Purunenud rehv ja liiklusõnnetus
Neljandas punktis tuli Fixuse juures läbi teha autoratta vahetus ehk hinnati tegutsemist rehvi purunemise korral maanteel. Pärast auto ülestõstmist tungrauaga ja ratta alt äravõtmist pidi tegema rattaga ringi ümber auto ning ratta uuesti auto alla tagasi panema.
Järgmisena ootas ees Kaitseliidu organiseeritud punkt. Teelt välja sõitnud autos viga saanutele pidid võistlejad andma oma oskuste piires esmaabi, olles eelnevalt helistanud hädaabinumbrile. Juht asus autos teadvuseta, üks reisija oli autost välja paiskunud ja teine paanikas eemale jooksnud.
Kuressaares Komandandi tänava noortekeskuses asuvas kuuendas punktis ootas võistlejaid liiklusnõuetele mittevastav jalgratas. Sellele oli vaja külge kruttida kõik vajalik, et ratas saaks liikluskõlblikuks, alustades kodara helkuritest ja lõpetades kellaga. Kõik käis aja peale. Aeg pandi kinni siis, kui võistleja tegi jalgrattal ära tiiru ja lukustas ratta jalgrattahoidlas.
Seitsmendas punktis tuli lahendada liiklusõnnetuse olukord. Auto oli sõitnud vastu liiklusmärki, kuid teist osapoolt kohapeal ei olnud.
Ka järgmises punktis, mille korraldas politsei koostöös Ergo kindlustusega, läks tarvis oskusi liiklusõnnetuse valdkonnas. Parklas tagurdas üks auto teisele otsa. Teine osapool oli kohal. Võistkond asus piltlikult öeldes otsa tagurdanud sõidukis. Kohapeal tuli vormistada liiklusõnnetuse akt.
“Võistkonnad teadsid väga hästi, mida peab taolises olukorras tegema,” kiitis politseinik Aulik.
Võimalik koguda lisapunkte
Eelviimases punktis pidid võistkonnad arvama ära auto kiiruse pimedal ajal. Politseinik sõitis autoga maanteel kolme erineva kiirusega: 50, 70 ja 90 km/h. Ükski võistkond siin päris täppi panna ei suutnud.
Viimasena lasti võistkondadel platsil autot juhtida raja peal kõrvalist tegevust kasutades ehk mobiiltelefoniga ühe käega sõnumit toksides ja teisega rooli keerates. Raja lõpus ootas juhti teel musta värvi valgustamata nukk, mis imiteeris helkurita jalakäijat.
Lisaks andsid loovust nõudvad viis lisaülesannet boonuspunkte. Üheks võimaluseks punktilisa teenida seisnes Kuressaares jõulumeeleolu leidmises ja sellest paigast oma võistkonnast pildi tegemises. Veel tuli leida linnast tänav, kuhu ei ole registreeritud ühtegi hoonet.
Lisapunkte tõid ka kõige liiklusohtlikuma ja kõige parema liikluslahendusega koha ülesleidmine. Siin said võistkonnad ise anda oma hinnangu, millised paigad neile taolistena tundusid. Kõige parema liikluslahendusega paikadena mainiti ära Tallinna tänava ja Smuuli ringtee ning Tooma poe lähedal asuv ringtee. Ohtlikuima paigana mainiti linnas Rohu ja Rootsi tänava ristmikku. Võitjatiimi kuulusid Teet Varik, Meelis Leppik ja Malle Leppik. Teise koha sai A3 koosseisus Kenno Näälik, Ott Logvinov, Liina Leppik. Kolmandale kohale platseerus võistkond Lada, mida esindasid Jaagup Annast, Martin Lonn ja Kaspar Altmäe.Makus võistelnud Teet Varik ise arvab, et võistkonna edu tagas eelkõige kogemus, sest enamus osalejaid on noored.“Igaüks meist teadis mingist valdkonnast midagi. Enamik ülesandeid, mis võetud elust enesest, tuli hästi välja, välja arvatud mööduva auto kiiruse määramine silma järgi,” rääkis Varik, kelle üks vanematest Meelis Leppik on pikaaegne veokijuht ning tegi liiklustesti maksimumi peale.“Saime ka uusi asju teada, mida enne ei teadnud. Iga kord küsisime ise juurde, eriti pääste ja tuletõrje valdkonnas,” lisas Varik.Võitjatiimile anti auhinnaks 30-eurone Olerexi kinkekaart ja kolm “kuningliku autopesu” vautšerit.Kokku osales üheksa kolmeliikmelist võistkonda. Tegelikult registreerus neid rohkem, aga politsei üle kümne võistkonna seekord osalema ei lubanud, sest tegemist oli ikkagi esimese korraga, mille eesmärk saada tagasisidet. Kuna ühel võistkonnal jäi üks kolmest liikmest haigeks, asus reede õhtul võistlustulle üheksa võistkonda.Kümnes punktis tuli täita erinevaid ülesandeid, aega selleks anti iga ülesande puhul maksimaalselt 15 minutit. Mõnes punktis luges ka kiirus.Esimeses punktis ootas võistlejaid liiklustest. Ereston OÜ autokooli õpetaja kontrollis testid üle ja andis ka kohe teada, milles eksiti. Kahel võistkonnal õnnestus test läbida ilma vigadeta.Teises punktis tuli tiimidel tegutseda sõiduki süttimise korral maanteel. Aeg pandi kinni siis, kui võistkonna liige auto kõrvale pandud vahtkustutist tortsu kindlasse kohta laskis. Autojuhi ja teiste võistkonnaliikmete tegutsemist hindasid päästjad. Muu hulgas arvestati ka seda, kus tulekustuti autos asub ning kas see on kinnitatud.Kolmas punkt asus Upal ametikooli hoone juures õppesõiduplatsil. Seal said autojuhid kõigepealt läbida koonustest üles seatud raja – sõita slaalomit ja garaaži. Seejärel pandi juhile ette joobeprillid, mis tekitavad talle silmavaate kolmepromillise joobe korral ning rada tuli uuesti läbida.“Kui juht ütles, et ta ei saa autoga selles seisus manööverdada, sai ta plusspunkte. Kui aga ütles, et on võimalik sõita ja ajas koonused sõites pikali, sai miinuseid,” selgitas seiklusmängu üks korraldajaid, politseinik Ahto Aulik.Neljandas punktis tuli Fixuse juures läbi teha autoratta vahetus ehk hinnati tegutsemist rehvi purunemise korral maanteel. Pärast auto ülestõstmist tungrauaga ja ratta alt äravõtmist pidi tegema rattaga ringi ümber auto ning ratta uuesti auto alla tagasi panema.Järgmisena ootas ees Kaitseliidu organiseeritud punkt. Teelt välja sõitnud autos viga saanutele pidid võistlejad andma oma oskuste piires esmaabi, olles eelnevalt helistanud hädaabinumbrile. Juht asus autos teadvuseta, üks reisija oli autost välja paiskunud ja teine paanikas eemale jooksnud.Kuressaares Komandandi tänava noortekeskuses asuvas kuuendas punktis ootas võistlejaid liiklusnõuetele mittevastav jalgratas. Sellele oli vaja külge kruttida kõik vajalik, et ratas saaks liikluskõlblikuks, alustades kodara helkuritest ja lõpetades kellaga. Kõik käis aja peale. Aeg pandi kinni siis, kui võistleja tegi jalgrattal ära tiiru ja lukustas ratta jalgrattahoidlas.Seitsmendas punktis tuli lahendada liiklusõnnetuse olukord. Auto oli sõitnud vastu liiklusmärki, kuid teist osapoolt kohapeal ei olnud.Ka järgmises punktis, mille korraldas politsei koostöös Ergo kindlustusega, läks tarvis oskusi liiklusõnnetuse valdkonnas. Parklas tagurdas üks auto teisele otsa. Teine osapool oli kohal. Võistkond asus piltlikult öeldes otsa tagurdanud sõidukis. Kohapeal tuli vormistada liiklusõnnetuse akt.“Võistkonnad teadsid väga hästi, mida peab taolises olukorras tegema,” kiitis politseinik Aulik.Eelviimases punktis pidid võistkonnad arvama ära auto kiiruse pimedal ajal. Politseinik sõitis autoga maanteel kolme erineva kiirusega: 50, 70 ja 90 km/h. Ükski võistkond siin päris täppi panna ei suutnud.Viimasena lasti võistkondadel platsil autot juhtida raja peal kõrvalist tegevust kasutades ehk mobiiltelefoniga ühe käega sõnumit toksides ja teisega rooli keerates. Raja lõpus ootas juhti teel musta värvi valgustamata nukk, mis imiteeris helkurita jalakäijat.Lisaks andsid loovust nõudvad viis lisaülesannet boonuspunkte. Üheks võimaluseks punktilisa teenida seisnes Kuressaares jõulumeeleolu leidmises ja sellest paigast oma võistkonnast pildi tegemises. Veel tuli leida linnast tänav, kuhu ei ole registreeritud ühtegi hoonet.Lisapunkte tõid ka kõige liiklusohtlikuma ja kõige parema liikluslahendusega koha ülesleidmine. Siin said võistkonnad ise anda oma hinnangu, millised paigad neile taolistena tundusid. Kõige parema liikluslahendusega paikadena mainiti ära Tallinna tänava ja Smuuli ringtee ning Tooma poe lähedal asuv ringtee. Ohtlikuima paigana mainiti linnas Rohu ja Rootsi tänava ristmikku.
Veel artikleid samast teemast »


description: Maanteeamet kuulutas välja liiklusohutuse auhinnad, kus liiklusohutuse koostööpartnerina toodi Lääne regioonis välja Saare maavalitsuse terviseedenduse peaspetsialist Imbi Jäe. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Imbi Jäe sai liiklusohutuse koostööpartneriks
Neljapäev, 17. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Neljapäev, 17. november 2016. Liiklusohutuse koostööpartneri auhinna pälvinud Imbi Jäe kiidab koostööd maanteeametiga ja peab saadud tunnustust oluliseks maakonnale tervikuna. FOTO: Valmar Voolaid Maanteeamet kuulutas välja liiklusohutuse auhinnad, kus liiklusohutuse koostööpartnerina toodi Lääne regioonis välja Saare maavalitsuse terviseedenduse peaspetsialist Imbi Jäe.
Maanteeameti ennetustöö ja liiklusohutuse osakond valisid liiklusohutuse valdkonnas silmapaistvamad välja viies kategoorias – kohalik omavalitsus, viis koostööpartnerit, neli sündmust, üleriigiline eeskuju liiklusohutuses ja kaheksa õpetaja kategoorias.
Imbi Jäe (pildil) oli uudisest kuuldes küll mitte sõnatu, aga rõõmsalt üllatunud. “Ossa, selline asi või, väga põnev! Tore kuulda, see on küll üllatus,” oli Jäe esimene reaktsioon. “Esiteks on see nii suur üllatus, et ma pidin kohe uuesti küsima. Teiseks arvan, et see on tunnustus kogu maakonnale.”
Jäe tunnistas lõbusalt, et ega tema üksi toimeta, ta tõmbab vaid niite. “Selliste ennetustöö tegijatega on lust tööd teha, nagu on seda maanteeamet,” kinnitas ta.
Ohutuimaks kohalikuks omavalitsuseks peeti Viljandi linnavalitsust ning üleriigiliseks eeskujuks Pärnus Gepri OÜ ja Ametikoolitus OÜ mootorsõidukijuhtide koolitajat Priit Lilleorgu. Parimaks sündmuseks Lääne regioonis valiti infopäev “Roolimobiilikud”.
Lääne regioonis toodi välja Tootsi lasteaed-põhikooli õpetaja Inga Raudsepp ja Kärdla politseijaoskonna noorsoopolitseinik Kädu Aasma. Liiklusohutuse auhinnad antakse üle pidulikul vastuvõtul 8. detsembril Pärnumaal Eagle golfirestoranis. Maanteeameti ennetustöö ja liiklusohutuse osakond valisid liiklusohutuse valdkonnas silmapaistvamad välja viies kategoorias – kohalik omavalitsus, viis koostööpartnerit, neli sündmust, üleriigiline eeskuju liiklusohutuses ja kaheksa õpetaja kategoorias.Imbi Jäe (pildil) oli uudisest kuuldes küll mitte sõnatu, aga rõõmsalt üllatunud. “Ossa, selline asi või, väga põnev! Tore kuulda, see on küll üllatus,” oli Jäe esimene reaktsioon. “Esiteks on see nii suur üllatus, et ma pidin kohe uuesti küsima. Teiseks arvan, et see on tunnustus kogu maakonnale.”Jäe tunnistas lõbusalt, et ega tema üksi toimeta, ta tõmbab vaid niite. “Selliste ennetustöö tegijatega on lust tööd teha, nagu on seda maanteeamet,” kinnitas ta.Ohutuimaks kohalikuks omavalitsuseks peeti Viljandi linnavalitsust ning üleriigiliseks eeskujuks Pärnus Gepri OÜ ja Ametikoolitus OÜ mootorsõidukijuhtide koolitajat Priit Lilleorgu. Parimaks sündmuseks Lääne regioonis valiti infopäev “Roolimobiilikud”.Lääne regioonis toodi välja Tootsi lasteaed-põhikooli õpetaja Inga Raudsepp ja Kärdla politseijaoskonna noorsoopolitseinik Kädu Aasma. Liiklusohutuse auhinnad antakse üle pidulikul vastuvõtul 8. detsembril Pärnumaal Eagle golfirestoranis.
Veel artikleid samast teemast »


description: Reedel ja laupäeval toimus Kuressaares juba viiendat korda algajatele noortele väitlejatele mõeldud START turniir. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Väitlejad arutasid hariduse rahastamise üle
Teisipäev, 08. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Teisipäev, 08. november 2016. Parimaks osutusid võistkond MituMõtet, mille koosseisus olid (Vasakult) Britte Kruusement, Aleksander Lember ja Hanna Tammel. Reedel ja laupäeval toimus Kuressaares juba viiendat korda algajatele noortele väitlejatele mõeldud START turniir.
Parimaks osutus Kuressaare gümnaasiumi võistkond “MituMõtet“, kuhu kuulusid Hanna Tammel, Britte Kruusement ja Aleksander Lember. Individuaalselt omavahel rinda pistnute vahel selgusid parimad väga tasavägises punktiheitluses, kus tugevaimaks osutus Karl Hendrik Tamkivi Saaremaa ühisgümnaasiumist.
Seekord väideldi haridusteemal ja arutati, kas riik peaks rahastama kõiki koole võrdselt olenemata omandivormist.
Tublimad esindavad maakonda novembri lõpus peetavatel Eesti meistrivõistlustel. “Mõnusat ettevalmistusaega ja loodame, et tugevad saare väitlejad näitavad taset ka mandril,“ soovis noortele START turniiri koordinaator Marit Tarkin.
Turniiri peakohtunik oli Kristin Parts, kes on Eesti väitlusseltsi noortesuuna juht ja tunnustatud väitleja nii Eestis kui piiri taga. Kohtunikutööd õppisid ja tegid ka maakonna oma noored väitlejad, kes on juba eelnevalt mandril võistlemas käinud.
Turniiri võitjad:
I koht – KG 10.c võistkond “MituMõtet“
Hanna Tammel
Britte Kruusement
Aleksander Lember
II koht – SÜG-i 10.c võistkond
Karl Hendrik Tamkivi
Ly-Sandra Tohter
Elo Nõmm
III koht – KG 10.a võistkond “Two guys one Kerstin“
Kerstin Tang
Rauno Rauniste
Eke Ao Nettan
Parimad spiikrid:
I koht – Karl Hendrik Tamkivi SÜG 71.33
II koht – Ly-Sandra Tohter SÜG 69,67
III koht – Aleksander Lember KG 69,67
IV koht – Laura Priske KG 69,56
V koht – Eke Ao Nettan KG 69,22
Parimaks osutus Kuressaare gümnaasiumi võistkond “MituMõtet“, kuhu kuulusid Hanna Tammel, Britte Kruusement ja Aleksander Lember. Individuaalselt omavahel rinda pistnute vahel selgusid parimad väga tasavägises punktiheitluses, kus tugevaimaks osutus Karl Hendrik Tamkivi Saaremaa ühisgümnaasiumist.Seekord väideldi haridusteemal ja arutati, kas riik peaks rahastama kõiki koole võrdselt olenemata omandivormist.Tublimad esindavad maakonda novembri lõpus peetavatel Eesti meistrivõistlustel. “Mõnusat ettevalmistusaega ja loodame, et tugevad saare väitlejad näitavad taset ka mandril,“ soovis noortele START turniiri koordinaator Marit Tarkin.Turniiri peakohtunik oli Kristin Parts, kes on Eesti väitlusseltsi noortesuuna juht ja tunnustatud väitleja nii Eestis kui piiri taga. Kohtunikutööd õppisid ja tegid ka maakonna oma noored väitlejad, kes on juba eelnevalt mandril võistlemas käinud.I koht – KG 10.c võistkond “MituMõtet“Hanna TammelBritte KruusementAleksander LemberII koht – SÜG-i 10.c võistkondKarl Hendrik TamkiviLy-Sandra TohterElo NõmmIII koht – KG 10.a võistkond “Two guys one Kerstin“Kerstin TangRauno RaunisteEke Ao NettanI koht – Karl Hendrik Tamkivi SÜG 71.33II koht – Ly-Sandra Tohter SÜG 69,67III koht – Aleksander Lember KG 69,67IV koht – Laura Priske KG 69,56V koht – Eke Ao Nettan KG 69,22
Veel artikleid samast teemast »


description: Kuressaare raekoja kellal on pikk ajalugu. Kellad seati raekoja torni üles 1865. aastal ja kui 1931 raekoja torn likvideeriti, demonteeriti ka kellad. Praegune kell on valmistatud endisaegse kella eeskujul ning kokku pandud järele jäänud kellaosadest. Kella taastas 1987. a Kuressaare kellameister ja peenmehaanik Uldo Aarnis. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Raekoja kell

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Raekoja kell
Laupäev, 26. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Kuressaare raekoja kellal on pikk ajalugu. Kellad seati raekoja torni üles 1865. aastal ja kui 1931 raekoja torn likvideeriti, demonteeriti ka kellad. Praegune kell on valmistatud endisaegse kella eeskujul ning kokku pandud järele jäänud kellaosadest. Kella taastas 1987. a Kuressaare kellameister ja peenmehaanik Uldo Aarnis.
Nii vana kella puhul pole imeks panna, et auväärne mehhanism vahel streikima hakkab. Kui aga linna nii vääriline kell seisma jääb, torkab see ikka silma ja võib küsida, kas kell on unustatud üles keeramata.
Nii lihtne see asi aga pole. Selgus, et kell tahab pidevalt ette käia ning vale aeg linna esindushoone seinal polnud ka kõige parem variant.
Seega pani uus kellameister ajanäitaja lihtsalt seisma. Kuid mitte enam kauaks. Arvatavalt vaatavad asjatundjad juba lähemal ajal kella südame üle ning õige aeg saab jälle paika.
Oleks ju päris kahju, kui nii ajalooline kell tuleks asendada digitaalsega, aga loodetavasti ikka leidub meistrimehi, kes vana ajanäitajat elus oskavad hoida.
26. november 2016 Autor: MM Laupäev, 26. november 2016.Nii vana kella puhul pole imeks panna, et auväärne mehhanism vahel streikima hakkab. Kui aga linna nii vääriline kell seisma jääb, torkab see ikka silma ja võib küsida, kas kell on unustatud üles keeramata.Nii lihtne see asi aga pole. Selgus, et kell tahab pidevalt ette käia ning vale aeg linna esindushoone seinal polnud ka kõige parem variant.Seega pani uus kellameister ajanäitaja lihtsalt seisma. Kuid mitte enam kauaks. Arvatavalt vaatavad asjatundjad juba lähemal ajal kella südame üle ning õige aeg saab jälle paika.Oleks ju päris kahju, kui nii ajalooline kell tuleks asendada digitaalsega, aga loodetavasti ikka leidub meistrimehi, kes vana ajanäitajat elus oskavad hoida.26. november 2016
Veel artikleid samast teemast »


description:
Laupäeval, 5. novembril kl 17 etendab Miku-Manni lasteteater lustaka etenduse “Kulda väärt“, milles on muusikat ja mänge, milles lapsedki saavad kaasa teha.
Mereröövel Mats Mühkam arvab, et kui tema varandusekirst on kulda ja ehteid täis, siis on ta maailma kõige õnnelikum inimene. Peagi aga selgub, et aarded ei tee tegelikult kedagi õnnelikuks, vaid hoopis sõbrad on need, kellega koos soovib Matu oma seikluslikku elu jagada. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Miku-Manni lasteteater GOSPAs

maintext:
NÄDALALÕPP
Miku-Manni lasteteater GOSPAs
Reede, 04. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Laupäeval, 5. novembril kl 17 etendab Miku-Manni lasteteater lustaka etenduse “Kulda väärt“, milles on muusikat ja mänge, milles lapsedki saavad kaasa teha. Mereröövel Mats Mühkam arvab, et kui tema varandusekirst on kulda ja ehteid täis, siis on ta maailma kõige õnnelikum inimene. Peagi aga selgub, et aarded ei tee tegelikult kedagi õnnelikuks, vaid hoopis sõbrad on need, kellega koos soovib Matu oma seikluslikku elu jagada.
Pühapäeval, 6. novembril kl 11 GOSPA-s “Mängult ja päriselt”
Õpetlik lugu eidest-taadist, kes ühtelugu ei saa kenasti läbi, aga tihtilugu see neil õnnestub. Üksi mängureegleid tehes ei pruugi teistega koos mängimine õnnestuda. Ja mis ühe arust parim, ei pruugi teisele sugugi sobida. Me kõik oleme ju erinevad – nii mängus kui päris elus.
Etendus kestab kuni 35 minutit, selle käigus saavad lapsed mängult autoroolis istuda ja sõdurielu maitsta – seda taadist kindrali juhtimisel. Autor: NL Reede, 04. november 2016.Pühapäeval, 6. novembril kl 11 GOSPA-s “Mängult ja päriselt”Õpetlik lugu eidest-taadist, kes ühtelugu ei saa kenasti läbi, aga tihtilugu see neil õnnestub. Üksi mängureegleid tehes ei pruugi teistega koos mängimine õnnestuda. Ja mis ühe arust parim, ei pruugi teisele sugugi sobida. Me kõik oleme ju erinevad – nii mängus kui päris elus.Etendus kestab kuni 35 minutit, selle käigus saavad lapsed mängult autoroolis istuda ja sõdurielu maitsta – seda taadist kindrali juhtimisel.
Veel artikleid samast teemast »


description: Kui varem on Meie Maa kirjutanud, et tee-ehituse lõpetamine 12 kilomeetri pikkusel Kuressaare-Masa lõigul seisab killustiku tarne taga, siis novembris seiskas tööd järsult tulnud talv. Esmaspäeval saadi asfalteerimisega jätkata ning tuleva nädala lõpuks peaks projekt olema lõpusirgel. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Kuivastu maantee tööd jõuavad peatselt lõpule
Neljapäev, 17. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Neljapäev, 17. november 2016. Töömehed loodavad, et talv, mis vahepeal kimbutas, tuleb uuesti alles jõuludel. FOTO: Valmar Voolaid Kui varem on Meie Maa kirjutanud, et tee-ehituse lõpetamine 12 kilomeetri pikkusel Kuressaare-Masa lõigul seisab killustiku tarne taga, siis novembris seiskas tööd järsult tulnud talv. Esmaspäeval saadi asfalteerimisega jätkata ning tuleva nädala lõpuks peaks projekt olema lõpusirgel.
Maanteeameti Lääne regiooni ehitusosakonna projektijuht Toomas Magus ütles, et tööde ajalisest graafikust ei maksa enam kõnelda, sest ilmastik tegi selles osas omad korrektuurid. Siiski ei visata püssi põõsasse, sest praegused ilmaolud lubavad tegutseda. Magus rõhutas, et sel aastal tee asfaltkatte alla saada on endiselt kindel plaan.
Esmaspäeval jätkunud asfalteerimistöödega püütakse Magusa sõnul jõuda ühele poole umbes kümne päevaga. “Tean, et nende siht on selline, sest järgmiseks nädalaks lubab veelgi soojemat ilma.”
Pimedus segab
Töid teostava AS-i TREV-2 Grupp projektijuht Heino Väli ütles, et ilmateadet vaadates on lootus täiesti olemas. “Praegu ühe jutiga paneme nii kaua, kuni saab tehtud. Loodame, et vahepeal ei lähe talveks,” kinnitas ta. Väli sõnul ei õnnestu pimeduse tõttu pikemaid päevi teha, kuid nädalavahetusi saab ära kasutada küll.
Lisaks olevat Magus ja Väli võtnud arutelu alla ka teekattemärgistused ning kui tõesti tuleval nädalal hoiab kuiva ilma, loodetakse osa neist ära joonistada. “Ehk osa teekattemärgistusi saab ära teha, vähemalt teljejoone või midagi,” arvas mees, lootes, et talv, mis vahepeal kimbutamas käis, tuleb järgmine kord alles jõuludel.
Meie Maaga suhelnud Kuivastu maanteed sagedasti kasutav autojuht tõstatas küsimuse, miks külmaga asfalteeritakse. “Kui tee kevadel lainetama hakkab, kes selle jama eest vastutab? Maanteeametil on omad reeglid, millise temperatuuriga tohib asfalditöid teha,” oli ta hämmingus, viidates nädala algul olnud külmale ilmale.
Selle peale vastas Heino Väli, et kui tavaolukorras pannakse teekatet minimaalselt pluss viie kraadi juures, siis külmemal ajal segatakse hulka lisandit, mis lubab juba alates nullkraadist asfalteerida. “Miinuskraadidega ei saagi laotada, sest teerullidel lähevad pihustidüüsid umbe,” selgitas projektijuht. Maanteeameti Lääne regiooni ehitusosakonna projektijuht Toomas Magus ütles, et tööde ajalisest graafikust ei maksa enam kõnelda, sest ilmastik tegi selles osas omad korrektuurid. Siiski ei visata püssi põõsasse, sest praegused ilmaolud lubavad tegutseda. Magus rõhutas, et sel aastal tee asfaltkatte alla saada on endiselt kindel plaan.Esmaspäeval jätkunud asfalteerimistöödega püütakse Magusa sõnul jõuda ühele poole umbes kümne päevaga. “Tean, et nende siht on selline, sest järgmiseks nädalaks lubab veelgi soojemat ilma.”Töid teostava AS-i TREV-2 Grupp projektijuht Heino Väli ütles, et ilmateadet vaadates on lootus täiesti olemas. “Praegu ühe jutiga paneme nii kaua, kuni saab tehtud. Loodame, et vahepeal ei lähe talveks,” kinnitas ta. Väli sõnul ei õnnestu pimeduse tõttu pikemaid päevi teha, kuid nädalavahetusi saab ära kasutada küll.Lisaks olevat Magus ja Väli võtnud arutelu alla ka teekattemärgistused ning kui tõesti tuleval nädalal hoiab kuiva ilma, loodetakse osa neist ära joonistada. “Ehk osa teekattemärgistusi saab ära teha, vähemalt teljejoone või midagi,” arvas mees, lootes, et talv, mis vahepeal kimbutamas käis, tuleb järgmine kord alles jõuludel.Meie Maaga suhelnud Kuivastu maanteed sagedasti kasutav autojuht tõstatas küsimuse, miks külmaga asfalteeritakse. “Kui tee kevadel lainetama hakkab, kes selle jama eest vastutab? Maanteeametil on omad reeglid, millise temperatuuriga tohib asfalditöid teha,” oli ta hämmingus, viidates nädala algul olnud külmale ilmale.Selle peale vastas Heino Väli, et kui tavaolukorras pannakse teekatet minimaalselt pluss viie kraadi juures, siis külmemal ajal segatakse hulka lisandit, mis lubab juba alates nullkraadist asfalteerida. “Miinuskraadidega ei saagi laotada, sest teerullidel lähevad pihustidüüsid umbe,” selgitas projektijuht.
Veel artikleid samast teemast »


description: Mustjala valla Selgase küla elanik ja ettevõtja Raivo Hein sooritas hiljuti edukalt eksamilennu helikopteril. Mõne kuu pärast võib meest näha helikopteriga lendamas nii mandri vahet kui saarel. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Raivo Hein soetab helikopteri

maintext:
Uudised
Raivo Hein soetab helikopteri
Teisipäev, 08. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ahto Jakson Teisipäev, 08. november 2016. Raivo Hein helikopteri taustal, millega ta sooritas eksamilennu. FOTO: Raivo Heina Facebook Mustjala valla Selgase küla elanik ja ettevõtja Raivo Hein sooritas hiljuti edukalt eksamilennu helikopteril. Mõne kuu pärast võib meest näha helikopteriga lendamas nii mandri vahet kui saarel.
Kui seni on Saaremaal kopterilendudega silma paistnud perekonnad Sõnajalad, siis peagi saab neile “konkurendiks” Raivo Hein. Esialgu, kuni kevadeni hakkab ta küll lendama rendikopteriga, et oma lennutaset säilitada ja lennutunde juurde koguda, kuid veel enne kevadet loodab ta põristada taevalaotuses juba päris enda soetatud helikopteriga.
“Nii nagu kõigi asjadega, et kui tükk aega ei tegele, kipud veidi rooste minema. Kui kaks nädalat jääb vahele, siis õhku tõustes on mõni sekund ebakindlust, enne kui kõik käe sisse tagasi tuleb,” selgitas Hein.
Tagantjärele peab Raivo Hein piloodiks saamist küllaltki raskeks kadalipuks. “Kui oled humanitaaralal ega ole füüsika ning matemaatikaga sina peal, siis sellel inimesel on küll väga raske teooriast aru saada,” lausus ta. Ka lendamine on tema sõnul algul raske, sest esimese hooga ei taipa, mida tuleb teha. Käed-jalad peavad koos töötama ning samal ajal on vaja veel raadiosidet pidada.
Algul käis üle jõu
“Päris algul oli mul tunne, et see kõik käib mulle üle jõu, aga järjekindlus viis sihile. Süvenesin ja pühendasin ennast rohkem,” tunnistas Hein, pidades enda jaoks kogu protsessi kõige raskemaks osaks õppelendu.
“Teooria suudad sa lõpuks ikka pähe õppida, kui midagi muud üle ei jää, aga lennumasinas tuleb aru saada, mida sa teed, millised on tingimused väljas ja vastavalt nendele käituda,” selgitas Hein.
Kopteripiloodi paberite tegemisele kulus Raivo Heinal täpselt aasta. Suurema osa sellest võttis teooriaõpetus ja teise suure osa praktika lendudel, mida peab kokku tulema 45 tundi. Järgnevad riiklikud eksamid lennuametis ja lennueksam.
Viimane asi, mis Heinal veel puudu, et oma paberid lennuametisse ära viia, oli inglise keele taseme tunnistus. Eksami andis ta eile netiühenduse teel.
Keeleeksam on vajalik, kuna piloot peab suutma inglise keeles raadiosidet pidada.
Ostab helikopteri
“Kuna ma elan pool ajast Saaremaal ja pool Tallinnas, siis on vaja seda praamijanti vältida ja kiirelt liikuma saada,” põhjendas Hein helikopteri muretsemise plaani. Nii hulluks ta siiski praamiühendust ei pidanud, et üldse ilma kopterita hakkama ei saaks. Eile näiteks sõitis ta Saaremaale elektriautoga Tesla Model X.
“Pigem on see mugavus ja aja kokkuhoid. Neli tundi autoroolis või tund aega kopteriga. Pealegi – lennata on lahe,” leidis Hein. Veel sel nädalal tahab ta kopteri ostu-müügilepingu ära sõlmida. Tellimise täitmine võtab aega kaks-kolm kuud.
“Esimene kopter tuleb tagasihoidlikum, ei saa kohe kõige võimsamat osta,” ütles Hein. Tema esimeseks päris oma lennusõiduvahendiks saab musta värvi ja punase triibuga neljakohaline Robinson. “Nii on võimalik eristada, kes kopteriga parasjagu lendab,” lisas ettevõtja poolnaljatades.
Lillede järgi lendama ei hakka
Väiksema ja uuema Robinsoni hind jääb 100 000–200 000 euro kanti, kuid Robinson R-44 tüüpi uus kopter, olenevalt lisavarustusest, maksab 400 000 USA dollarit.
“Kuna nõuded on nii karmid ja osade vahetamise tsüklid rangelt paigas, võib saada 20 aastat vana helikopteri, mis on nagu uus, võibolla istmed on ainult kulunud,” sõnas Hein. Ise eelistab ta uuemapoolset ja neljakohalist helikopterit.
Põhieesmärk on Heinal kopterit kasutada lendamiseks Tallinna ja Mustjala vahet, samas lennud linna ei ole välistatud. Seda enam, et Hein omab
Bauhofi kõrval maatükki, kuhu kunagi pidi tulema kaubanduskeskus, kuid mis praegu seisab tühjana ja mida saaks maandumiseks kasutada. Kui seni on Saaremaal kopterilendudega silma paistnud perekonnad Sõnajalad, siis peagi saab neile “konkurendiks” Raivo Hein. Esialgu, kuni kevadeni hakkab ta küll lendama rendikopteriga, et oma lennutaset säilitada ja lennutunde juurde koguda, kuid veel enne kevadet loodab ta põristada taevalaotuses juba päris enda soetatud helikopteriga.“Nii nagu kõigi asjadega, et kui tükk aega ei tegele, kipud veidi rooste minema. Kui kaks nädalat jääb vahele, siis õhku tõustes on mõni sekund ebakindlust, enne kui kõik käe sisse tagasi tuleb,” selgitas Hein.Tagantjärele peab Raivo Hein piloodiks saamist küllaltki raskeks kadalipuks. “Kui oled humanitaaralal ega ole füüsika ning matemaatikaga sina peal, siis sellel inimesel on küll väga raske teooriast aru saada,” lausus ta. Ka lendamine on tema sõnul algul raske, sest esimese hooga ei taipa, mida tuleb teha. Käed-jalad peavad koos töötama ning samal ajal on vaja veel raadiosidet pidada.“Päris algul oli mul tunne, et see kõik käib mulle üle jõu, aga järjekindlus viis sihile. Süvenesin ja pühendasin ennast rohkem,” tunnistas Hein, pidades enda jaoks kogu protsessi kõige raskemaks osaks õppelendu.“Teooria suudad sa lõpuks ikka pähe õppida, kui midagi muud üle ei jää, aga lennumasinas tuleb aru saada, mida sa teed, millised on tingimused väljas ja vastavalt nendele käituda,” selgitas Hein.Kopteripiloodi paberite tegemisele kulus Raivo Heinal täpselt aasta. Suurema osa sellest võttis teooriaõpetus ja teise suure osa praktika lendudel, mida peab kokku tulema 45 tundi. Järgnevad riiklikud eksamid lennuametis ja lennueksam.Viimane asi, mis Heinal veel puudu, et oma paberid lennuametisse ära viia, oli inglise keele taseme tunnistus. Eksami andis ta eile netiühenduse teel.Keeleeksam on vajalik, kuna piloot peab suutma inglise keeles raadiosidet pidada.“Kuna ma elan pool ajast Saaremaal ja pool Tallinnas, siis on vaja seda praamijanti vältida ja kiirelt liikuma saada,” põhjendas Hein helikopteri muretsemise plaani. Nii hulluks ta siiski praamiühendust ei pidanud, et üldse ilma kopterita hakkama ei saaks. Eile näiteks sõitis ta Saaremaale elektriautoga Tesla Model X.“Pigem on see mugavus ja aja kokkuhoid. Neli tundi autoroolis või tund aega kopteriga. Pealegi – lennata on lahe,” leidis Hein. Veel sel nädalal tahab ta kopteri ostu-müügilepingu ära sõlmida. Tellimise täitmine võtab aega kaks-kolm kuud.“Esimene kopter tuleb tagasihoidlikum, ei saa kohe kõige võimsamat osta,” ütles Hein. Tema esimeseks päris oma lennusõiduvahendiks saab musta värvi ja punase triibuga neljakohaline Robinson. “Nii on võimalik eristada, kes kopteriga parasjagu lendab,” lisas ettevõtja poolnaljatades.Väiksema ja uuema Robinsoni hind jääb 100 000–200 000 euro kanti, kuid Robinson R-44 tüüpi uus kopter, olenevalt lisavarustusest, maksab 400 000 USA dollarit.“Kuna nõuded on nii karmid ja osade vahetamise tsüklid rangelt paigas, võib saada 20 aastat vana helikopteri, mis on nagu uus, võibolla istmed on ainult kulunud,” sõnas Hein. Ise eelistab ta uuemapoolset ja neljakohalist helikopterit.Põhieesmärk on Heinal kopterit kasutada lendamiseks Tallinna ja Mustjala vahet, samas lennud linna ei ole välistatud. Seda enam, et Hein omabBauhofi kõrval maatükki, kuhu kunagi pidi tulema kaubanduskeskus, kuid mis praegu seisab tühjana ja mida saaks maandumiseks kasutada.
Veel artikleid samast teemast »


description: Kohe-kohe aastaseks saav folkansambel Esbel koosneb kahest Saaremaalt ja Türilt pärit põhjamaisest unistajast ning Belgias peamiselt svingide ja gruuvide järgi tuntud vendadest. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Saarlased küsivad plaadi jaoks toetust

maintext:
Uudised
Saarlased küsivad plaadi jaoks toetust
Reede, 18. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Reede, 18. november 2016. Bändi Estbel liikmed Sänni Noormets (viiul), Hartwin Dhoore (diatooniline akordion), Leana Vapper-Dhoore (torupill) ja Ward Dhoore (akustiline kitarr) 2016. aasta kevadel pärast Järvseljal antud kontserti. FOTO: Sander Hiire Kohe-kohe aastaseks saav folkansambel Esbel koosneb kahest Saaremaalt ja Türilt pärit põhjamaisest unistajast ning Belgias peamiselt svingide ja gruuvide järgi tuntud vendadest.
Saaremaal sündinud ja kasvanud Leana Vapper-Dhoore tuli kodusaarele tagasi möödunud aasta septembris ning veidi pärast seda salvestati ka kvarteti esimesed demolood. Nimelt on nad abikaasaga ehk ansambli akordionisti Hartwin Dhoorega ka juba varem koos musitseerinud.
Bändi koosseisu kuuluvad lisaks lauljale ja Belgia torupilli mängijale Vapper-Dhoorele ka teine laulja, viiuldaja Sänni Noormets. Hartwin Dhoore mängib diatoonilist akordionit ja Ward Dhoore akustilist kitarri.
Torupill võttis Leana oma lembusse juba 14 aastat tagasi, kui ta Viljandi Folgil Belgia torupilli nägi-kuulis. “Muud poeetilist põhjust polnudki, kui et torupill tõigi mind Belgiasse – see on armastus esimesest silmapilgust,” meenutas ta lõbusalt.
Praegu jagab Leana oma torupilli-lembust ka teistele, andes KG Inspira huvikoolis tunde.
Kuigi algselt plaanisid muusikud plaadi tegemise ette võtta järgmisel suvel, siis sel suvel Viljandi pärimusmuusika festivalil ja Belgias Dranouteri festivalil antud kontserdid panid neid kiiremini tegutsema.
Muusa istub aga kõigi bändiliikmete õlul. “Meil on hea tööjaotus – meie Sänniga teeme laulu ja teksti ning poisid teevad instrumentaali osad,” selgitas saarlane. Repertuaaris jagub kuulamisrõõmu nii pärimusmuusika kui indiesõpradele, noortele ja vanematele kuulajatele.
Sel sügisel tunnustati ansamblit Estbel “Etnokulbid 2016” jagamisel “Parima uusfolkartisti” kategoorias.
Selleks, et kvartett saaks oma muusika plaadile salvestada ja kauneid helisid kuulajatega jagada, kulub aga rohkesti raha. Plaadisalvestus, mix ja master võtab 2500, plaadikujundus 600, plaadi trükkimine 1400 ning kirjastamine ja autoriõigused veel 1000 ehk kokku 5500 eurot. Saaremaal sündinud ja kasvanud Leana Vapper-Dhoore tuli kodusaarele tagasi möödunud aasta septembris ning veidi pärast seda salvestati ka kvarteti esimesed demolood. Nimelt on nad abikaasaga ehk ansambli akordionisti Hartwin Dhoorega ka juba varem koos musitseerinud.Bändi koosseisu kuuluvad lisaks lauljale ja Belgia torupilli mängijale Vapper-Dhoorele ka teine laulja, viiuldaja Sänni Noormets. Hartwin Dhoore mängib diatoonilist akordionit ja Ward Dhoore akustilist kitarri.Torupill võttis Leana oma lembusse juba 14 aastat tagasi, kui ta Viljandi Folgil Belgia torupilli nägi-kuulis. “Muud poeetilist põhjust polnudki, kui et torupill tõigi mind Belgiasse – see on armastus esimesest silmapilgust,” meenutas ta lõbusalt.Praegu jagab Leana oma torupilli-lembust ka teistele, andes KG Inspira huvikoolis tunde.Kuigi algselt plaanisid muusikud plaadi tegemise ette võtta järgmisel suvel, siis sel suvel Viljandi pärimusmuusika festivalil ja Belgias Dranouteri festivalil antud kontserdid panid neid kiiremini tegutsema.Muusa istub aga kõigi bändiliikmete õlul. “Meil on hea tööjaotus – meie Sänniga teeme laulu ja teksti ning poisid teevad instrumentaali osad,” selgitas saarlane. Repertuaaris jagub kuulamisrõõmu nii pärimusmuusika kui indiesõpradele, noortele ja vanematele kuulajatele.Sel sügisel tunnustati ansamblit Estbel “Etnokulbid 2016” jagamisel “Parima uusfolkartisti” kategoorias.Selleks, et kvartett saaks oma muusika plaadile salvestada ja kauneid helisid kuulajatega jagada, kulub aga rohkesti raha. Plaadisalvestus, mix ja master võtab 2500, plaadikujundus 600, plaadi trükkimine 1400 ning kirjastamine ja autoriõigused veel 1000 ehk kokku 5500 eurot.
Veel artikleid samast teemast »


description: Pärnumaal Tihemetsas toimunud Eesti spordiveteranide liidu lauamängude mitmevõistluse meistrivõistlustel mängisid hästi saarlased Rein Kirst ja Väino Uljas. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Lauamängijad Tihemetsas edukad


description: Teine maailmasõda oli jõudnud vaevalt lõppeda, kui NSV Liidu ja lääneriikide vahelised suhted järsult pingestusid. Loomulikult eskaleerus ka vastastikune luuretegevus. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Saarlased Põõsaspea lahingus

maintext:
Eluratas
Saarlased Põõsaspea lahingus
Reede, 18. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Hugo Tõrs Reede, 18. november 2016. Friedrich Põld 1943. a 16-aastasena. FOTO: erakogu Teine maailmasõda oli jõudnud vaevalt lõppeda, kui NSV Liidu ja lääneriikide vahelised suhted järsult pingestusid. Loomulikult eskaleerus ka vastastikune luuretegevus.
Lääneriike huvitas olukord annekteeritud Balti riikides ja eelkõige muidugi sõjalist laadi informatsioon. Juhtivat rolli Baltimaade-suunalises luuretegevuses etendasid britid. Nende sõjaeelne agentuurvõrk Baltimaades oli mitmesugustel põhjustel lakanud olemast. Brittide plaanid olid väga suurejoonelised: nad püüdsid oma agente infiltreerida kogu NSV Liidu läänepiiri ulatuses alates Soome lahest kuni Kaukaasia vabariikideni välja.
Tulevasi agente Baltimaadesse saatmiseks valiti eelkõige sõjapõgenike hulgast. Värbajate põhiline argument oli üleskutse: oma tulevase tegevusega aitate kaasa iseseisvuse taastamisele. Kui siiras ja kui realistlik see argument oli, on omaette küsimus.
Eesti ja kogu Baltimaade saatus oli Natsi-Saksamaa ja punase Venemaa 1939. aasta kokkuleppega ning lääne suurriikide vaiksete noogutustega Teheranis ja Jaltas aastakümneteks ette määratud. Vahetult pärast sõda oli aga usk ja lootus “valgesse laeva“ suur nii kodumaal kui ka paguluses. Neid mehi, kes olid valmis riskeerima ja ööpimeduses kodumaale naasma, muidugi leidus. Kõrvale ei saa jätta ka tõsiasja, et sel viisil oli võimalus raha teenida.
Näiteks Saksamaal asunud USA väljaõppelaagrites oli nädala palk 125 dollarit, üks vaenlase tagalas veedetud päev oli väärt 100 dollarit. (Et saada selle summa väärtus eurodes, tuleks see arv korrutada umbes kümnega.) Paljude sõjast tulnud meeste jaoks oli see kahtlemata märkimisväärne teenistus. Ütlematagi on selge, et väljavalituiks osutusid vähesed ja mis neid ees ootas, sellest ei olnud kellelgi aimu.
KGB-le (kuni 1953 – MGB, riikliku julgeoleku ministeerium) olid möödunud sajandi neljakümnendad ja viiekümnendad aastad kuldne aeg: nopiti ennesõjaaegsetel aastakümnetel külvatud vilju. Brittide luureteenistuses MI-6 olid ennast mugavalt sisse seadnud NKVD (siseasjade rahvakomissariaat, MGB eelkäija) poolt sõjaeelsetel aastatel Lääne-Euroopast värvatud agendid.
Briti MI-6 tegi Balti suunal tihedat koostööd ka Rootsi sõjaväeluureasutusega T-kontoret, mistõttu ka rootslaste Balti-suunalised operatsioonid olid juba ette läbikukkumisele määratud.
Luureoperatsioon 1951. a septembris
Rootslased hakkasid oma agente Eestisse saatma juba neljakümnendate aastate teisel poolel. Eesti avalikkuse jaoks on jäänud senini saladuseks sündmused, mis leidsid aset 2. septembril 1951 Läänemaal Noarootsi vallas Põõsaspea rannas.
Rootslaste esialgne plaan oli saata juba 1951. a aprillis luurajad kõrval asuvasse Keibu lahte, kuid see operatsioon lükati edasi hilissuvesse. Algul augustikuusse edasi lükatud luureoperatsioon sai teoks septembris. Rootsist startinud kiirpaat, pardal neli luurajat, jõudis Eesti rannikuvetesse 2. septembri õhtuhämaruses.
Kuni tänase päevani ei ole 100-protsendiliselt kindel, kus pidid luurajad randuma – kas Keibu või Põõsaspea lahes. Mõned aastad tagasi ütles üks toonaste sündmustega seotud isik mulle, et mehi oodati just nimelt Keibu lahte. Otsus kasutada Keibu lahe asemel Põõsaspea lahte võidi vastu võtta vahetult enne operatsiooni algust. Kuid fakt jääb faktiks: 2. septembri õhtupimeduses umbes kell 22.30 randusid neli kummipaati ümber istunud luurajat Põõsaspea rannas.
Kes olid need neli meest?
Luuregrupi komandör Lembit Ustel oli sündinud 1923. aastal Lümanda vallas, lõpetas 1936 Lümanda algkooli. Perekond – ema ja nooremad õed-vennad evakueerusid 1941. a suvel Venemaale. Isa Aleksander Ustel oli esimesel nõukogude aastal Lümanda vallavanem ja lasti 1941. aastal sakslaste poolt maha. Lembit Ustel mobiliseeriti Punaarmeesse, Velikije Luki all andis ennast sakslastele vangi. Eestisse jõudes leidis ennast peagi Saksa sõjaväest, kust deserteeris ja põgenes 1944. aastal Rootsi. KGB arhiivimaterjalide andmetel oli alates 1948. aastast seotud Rootsi luurega.
Aksel Pors(s) oli sündinud 1924. aastal Leisi vallas, 1937 lõpetas sealsamas Metsküla algkooli. Aksel Porsi veel praegu elava ja väga vitaalse 86-aastase onutütre Marta Krummi sõnul oli Akslil nooruses kaks suurt huviala: külapoistega võrkpalli mängimine ja tegelemine relvadega, millest 40-ndate algul muidugi puudust ei tuntud. Üks seik olekski Akslile 1942. a suvel peaaegu saatuslikuks saanud. Ühe niiöelda demineerimisoperatsiooni käigus lõhkes Aksli näppude vahel lõhkekeha.
Selle tagajärjel kaotas ta ühe näpu ja sai ränki peahaavu, mis põhjustasid suure verejooksu. Sõit hobuvankriga 50 km kaugusele Kuressaare haiglasse oleks olnud lootusetu.
Abi õnnestus saada kõrval asunud Saksa piirivalvekordonist, mille autoga toimetati Aksel kiiresti haiglasse. Ilmselt pääses Aksel rindeleminekust saadud vigastuste tõttu, Saksa vormi kandis ta Saaremaal piirikaitses. 1944. a sügisel põgenes Aksel koos vennaga Soela rannast Rootsi.
Seda meenutab tollal 14-aastane Marta Krumm, kes oli ka rannas paati ära saatmas, nõnda: “Ütlesin Akslile, et tule nii kiiresti kui saad koju tagasi. Aksel tuligi, aga kodukülla ei jõudnud ta enam kunagi.“
Enne seda, kui Aksel 1951. aastal kodutee jalge alla võttis, kohtus ta Rootsis oma vennaga, kellele kinnitas, et tuleb Eestist tagasi koos sinna maha jäänud pruudiga. See viimane lause on käesoleva loo puhul kahtlemata üsna oluline.
Friedrich Põld oli isa poolt saarlane, sündinud 1927. aastal Pärnumaal. 1947. aastal põgenes kalalaevaga Merituul Kaliningradi oblastist Rootsi, kusjuures oli väidetavalt olnud selle riskantse ettevõtmise üks peaorganisaatoritest.
Kas ka Kreums oli saarlane?
Sugulastega vesteldes ja nende meeste tausta uurides selgus, et kõik kolm olid juba noorukieas silmatorkavalt riskialtid ja julged mehed, kindlasti mõjutas see ka nende edasist elukäiku.
Tänase päevani on identifitseerimata grupi neljas liige. Nõukogudeaegses trükisõnas on ta tuntud Kreumsi nime all. Sama nime on oma avalikes publikatsioonides seniajani kasutanud ka Rootsi luureohvitserid ja ajaloolased. Päris kindlalt võib väita, et see ei ole õige nimi.
Sellel, miks MGB võttis omal ajal selle nime kasutusele, on mitu võimalikku versiooni. Kas Kreums on samuti Saaremaa taustaga, ei ole teada. Aeg-ajalt juhtub imesid: võibolla meenub mõnele lugejale oma tol perioodil kaduma jäänud sugulane? Sel juhul võiks küll endast märku anda.
Nagu juba öeldud, jõudis Rootsi kiirkaater nelja luurajaga 2. septembri õhtuhämaruses Eesti rannikuvetesse. 2–3 miili kaugusel rannikust läksid luurajad koos varustusega kummipaati ja hakkasid liikuma kalda suunas. Rootsi tagasi pöörduv kiirkaater püüdis tasasel käigul liikudes Eesti rannikust hääletult eemalduda, aimamata, et MGB plaani kohaselt tuli kinni võtta nii randa jõudvad luurajad kui ka Rootsi tagasi pöörduv kaater.
Piirivalvekordoni radari ekraanil oli rootslaste lähenemist rannikule märgatud ja oodati sobivat hetke, et tagasipöörduv kaater peatuma sundida.
Kaatri peale suunati prožektorivalgus ja kuna peatumiskorraldust ei täidetud, avati kaatri suunas kuulipildujatuli. Seni vaikselt liikunud kaater pani mootorid täistuuridel tööle.
Võimsate mootorite poolt tekitatud ahtrilained olid kui lahkumissõnum piirivalvuritele.
Piirivalvurid püüdsid mõned minutid rootslasi jälitada, kuid kiiruste erinevus oli nii suur, et tagaajamine tundus mõttetu ning jälitamine lõpetati.
Kogu tegevust merel jälgiti loomulikult ka kaldal radariekraanil, millel ühel hetkel nähti väga kummalist vaatepilti: merel seisavad nii piirivalvelaev kui ka sellest mõni miil eemal Rootsi kiirkaater. Piirivalvelaeva kapteniga võeti kohe raadio teel ühendust ja loomulikult anti korraldus rootslased kinni võtta.
Edasine sündmuste areng muutus aga järjest kummalisemaks. Kui piirivalvelaev hakkas liikuma, siis peaaegu samal hetkel alustas liikumist ka Rootsi kiirkaater.
Miks rootslased otsustasid veel kord riskeerida ja seisma jääda – olid nad ju hetk tagasi lõksust pääsenud ja võis arvata, et piirkonnas ei ole ainult üks, neid rünnanud kapten Ivan Malõi poolt juhitud Nõukogude piirivalvelaev.
MGB ohvitserid said muidugi aru, et rootslastel oli neid 4–5 minutit vaja mingite väga oluliste toimingute tegemiseks: kas tuli kedagi pardale võtta, kas paigaldati merre mingit aparatuuri või oli põhjus milleski muus. Tol ööl jäi see salapärane küsimus vastuseta.
Toimetanud Olavi Pesti Lääneriike huvitas olukord annekteeritud Balti riikides ja eelkõige muidugi sõjalist laadi informatsioon. Juhtivat rolli Baltimaade-suunalises luuretegevuses etendasid britid. Nende sõjaeelne agentuurvõrk Baltimaades oli mitmesugustel põhjustel lakanud olemast. Brittide plaanid olid väga suurejoonelised: nad püüdsid oma agente infiltreerida kogu NSV Liidu läänepiiri ulatuses alates Soome lahest kuni Kaukaasia vabariikideni välja.Tulevasi agente Baltimaadesse saatmiseks valiti eelkõige sõjapõgenike hulgast. Värbajate põhiline argument oli üleskutse: oma tulevase tegevusega aitate kaasa iseseisvuse taastamisele. Kui siiras ja kui realistlik see argument oli, on omaette küsimus.Eesti ja kogu Baltimaade saatus oli Natsi-Saksamaa ja punase Venemaa 1939. aasta kokkuleppega ning lääne suurriikide vaiksete noogutustega Teheranis ja Jaltas aastakümneteks ette määratud. Vahetult pärast sõda oli aga usk ja lootus “valgesse laeva“ suur nii kodumaal kui ka paguluses. Neid mehi, kes olid valmis riskeerima ja ööpimeduses kodumaale naasma, muidugi leidus. Kõrvale ei saa jätta ka tõsiasja, et sel viisil oli võimalus raha teenida.Näiteks Saksamaal asunud USA väljaõppelaagrites oli nädala palk 125 dollarit, üks vaenlase tagalas veedetud päev oli väärt 100 dollarit. (Et saada selle summa väärtus eurodes, tuleks see arv korrutada umbes kümnega.) Paljude sõjast tulnud meeste jaoks oli see kahtlemata märkimisväärne teenistus. Ütlematagi on selge, et väljavalituiks osutusid vähesed ja mis neid ees ootas, sellest ei olnud kellelgi aimu.KGB-le (kuni 1953 – MGB, riikliku julgeoleku ministeerium) olid möödunud sajandi neljakümnendad ja viiekümnendad aastad kuldne aeg: nopiti ennesõjaaegsetel aastakümnetel külvatud vilju. Brittide luureteenistuses MI-6 olid ennast mugavalt sisse seadnud NKVD (siseasjade rahvakomissariaat, MGB eelkäija) poolt sõjaeelsetel aastatel Lääne-Euroopast värvatud agendid.Briti MI-6 tegi Balti suunal tihedat koostööd ka Rootsi sõjaväeluureasutusega T-kontoret, mistõttu ka rootslaste Balti-suunalised operatsioonid olid juba ette läbikukkumisele määratud.Rootslased hakkasid oma agente Eestisse saatma juba neljakümnendate aastate teisel poolel. Eesti avalikkuse jaoks on jäänud senini saladuseks sündmused, mis leidsid aset 2. septembril 1951 Läänemaal Noarootsi vallas Põõsaspea rannas.Rootslaste esialgne plaan oli saata juba 1951. a aprillis luurajad kõrval asuvasse Keibu lahte, kuid see operatsioon lükati edasi hilissuvesse. Algul augustikuusse edasi lükatud luureoperatsioon sai teoks septembris. Rootsist startinud kiirpaat, pardal neli luurajat, jõudis Eesti rannikuvetesse 2. septembri õhtuhämaruses.Kuni tänase päevani ei ole 100-protsendiliselt kindel, kus pidid luurajad randuma – kas Keibu või Põõsaspea lahes. Mõned aastad tagasi ütles üks toonaste sündmustega seotud isik mulle, et mehi oodati just nimelt Keibu lahte. Otsus kasutada Keibu lahe asemel Põõsaspea lahte võidi vastu võtta vahetult enne operatsiooni algust. Kuid fakt jääb faktiks: 2. septembri õhtupimeduses umbes kell 22.30 randusid neli kummipaati ümber istunud luurajat Põõsaspea rannas.Luuregrupi komandör Lembit Ustel oli sündinud 1923. aastal Lümanda vallas, lõpetas 1936 Lümanda algkooli. Perekond – ema ja nooremad õed-vennad evakueerusid 1941. a suvel Venemaale. Isa Aleksander Ustel oli esimesel nõukogude aastal Lümanda vallavanem ja lasti 1941. aastal sakslaste poolt maha. Lembit Ustel mobiliseeriti Punaarmeesse, Velikije Luki all andis ennast sakslastele vangi. Eestisse jõudes leidis ennast peagi Saksa sõjaväest, kust deserteeris ja põgenes 1944. aastal Rootsi. KGB arhiivimaterjalide andmetel oli alates 1948. aastast seotud Rootsi luurega.Aksel Pors(s) oli sündinud 1924. aastal Leisi vallas, 1937 lõpetas sealsamas Metsküla algkooli. Aksel Porsi veel praegu elava ja väga vitaalse 86-aastase onutütre Marta Krummi sõnul oli Akslil nooruses kaks suurt huviala: külapoistega võrkpalli mängimine ja tegelemine relvadega, millest 40-ndate algul muidugi puudust ei tuntud. Üks seik olekski Akslile 1942. a suvel peaaegu saatuslikuks saanud. Ühe niiöelda demineerimisoperatsiooni käigus lõhkes Aksli näppude vahel lõhkekeha.Selle tagajärjel kaotas ta ühe näpu ja sai ränki peahaavu, mis põhjustasid suure verejooksu. Sõit hobuvankriga 50 km kaugusele Kuressaare haiglasse oleks olnud lootusetu.Abi õnnestus saada kõrval asunud Saksa piirivalvekordonist, mille autoga toimetati Aksel kiiresti haiglasse. Ilmselt pääses Aksel rindeleminekust saadud vigastuste tõttu, Saksa vormi kandis ta Saaremaal piirikaitses. 1944. a sügisel põgenes Aksel koos vennaga Soela rannast Rootsi.Seda meenutab tollal 14-aastane Marta Krumm, kes oli ka rannas paati ära saatmas, nõnda: “Ütlesin Akslile, et tule nii kiiresti kui saad koju tagasi. Aksel tuligi, aga kodukülla ei jõudnud ta enam kunagi.“Enne seda, kui Aksel 1951. aastal kodutee jalge alla võttis, kohtus ta Rootsis oma vennaga, kellele kinnitas, et tuleb Eestist tagasi koos sinna maha jäänud pruudiga. See viimane lause on käesoleva loo puhul kahtlemata üsna oluline.Friedrich Põld oli isa poolt saarlane, sündinud 1927. aastal Pärnumaal. 1947. aastal põgenes kalalaevaga Merituul Kaliningradi oblastist Rootsi, kusjuures oli väidetavalt olnud selle riskantse ettevõtmise üks peaorganisaatoritest.Sugulastega vesteldes ja nende meeste tausta uurides selgus, et kõik kolm olid juba noorukieas silmatorkavalt riskialtid ja julged mehed, kindlasti mõjutas see ka nende edasist elukäiku.Tänase päevani on identifitseerimata grupi neljas liige. Nõukogudeaegses trükisõnas on ta tuntud Kreumsi nime all. Sama nime on oma avalikes publikatsioonides seniajani kasutanud ka Rootsi luureohvitserid ja ajaloolased. Päris kindlalt võib väita, et see ei ole õige nimi.Sellel, miks MGB võttis omal ajal selle nime kasutusele, on mitu võimalikku versiooni. Kas Kreums on samuti Saaremaa taustaga, ei ole teada. Aeg-ajalt juhtub imesid: võibolla meenub mõnele lugejale oma tol perioodil kaduma jäänud sugulane? Sel juhul võiks küll endast märku anda.Nagu juba öeldud, jõudis Rootsi kiirkaater nelja luurajaga 2. septembri õhtuhämaruses Eesti rannikuvetesse. 2–3 miili kaugusel rannikust läksid luurajad koos varustusega kummipaati ja hakkasid liikuma kalda suunas. Rootsi tagasi pöörduv kiirkaater püüdis tasasel käigul liikudes Eesti rannikust hääletult eemalduda, aimamata, et MGB plaani kohaselt tuli kinni võtta nii randa jõudvad luurajad kui ka Rootsi tagasi pöörduv kaater.Piirivalvekordoni radari ekraanil oli rootslaste lähenemist rannikule märgatud ja oodati sobivat hetke, et tagasipöörduv kaater peatuma sundida.Kaatri peale suunati prožektorivalgus ja kuna peatumiskorraldust ei täidetud, avati kaatri suunas kuulipildujatuli. Seni vaikselt liikunud kaater pani mootorid täistuuridel tööle.Võimsate mootorite poolt tekitatud ahtrilained olid kui lahkumissõnum piirivalvuritele.Piirivalvurid püüdsid mõned minutid rootslasi jälitada, kuid kiiruste erinevus oli nii suur, et tagaajamine tundus mõttetu ning jälitamine lõpetati.Kogu tegevust merel jälgiti loomulikult ka kaldal radariekraanil, millel ühel hetkel nähti väga kummalist vaatepilti: merel seisavad nii piirivalvelaev kui ka sellest mõni miil eemal Rootsi kiirkaater. Piirivalvelaeva kapteniga võeti kohe raadio teel ühendust ja loomulikult anti korraldus rootslased kinni võtta.Edasine sündmuste areng muutus aga järjest kummalisemaks. Kui piirivalvelaev hakkas liikuma, siis peaaegu samal hetkel alustas liikumist ka Rootsi kiirkaater.Miks rootslased otsustasid veel kord riskeerida ja seisma jääda – olid nad ju hetk tagasi lõksust pääsenud ja võis arvata, et piirkonnas ei ole ainult üks, neid rünnanud kapten Ivan Malõi poolt juhitud Nõukogude piirivalvelaev.MGB ohvitserid said muidugi aru, et rootslastel oli neid 4–5 minutit vaja mingite väga oluliste toimingute tegemiseks: kas tuli kedagi pardale võtta, kas paigaldati merre mingit aparatuuri või oli põhjus milleski muus. Tol ööl jäi see salapärane küsimus vastuseta.Toimetanud Olavi Pesti
Veel artikleid samast teemast »


description: Kuressaares ametikoolis algas sisseastumisavalduste vastuvõtt tsükliõppes kelneri eriala õpperühma. Õppetöö on tasuta ja võimaldab turismihooaja alguseks saada kutsetunnistuse. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Turismihooajaks kelneriametisse

maintext:
Uudised
Turismihooajaks kelneriametisse
Neljapäev, 10. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Neljapäev, 10. november 2016. Ametikooli toitlustuse juhtõpetaja Ülle Tamsalu. Kuressaares ametikoolis algas sisseastumisavalduste vastuvõtt tsükliõppes kelneri eriala õpperühma. Õppetöö on tasuta ja võimaldab turismihooaja alguseks saada kutsetunnistuse.
“Aitame kohalikel restoranidel ja neil, kes tunnevad restoranimaailma vastu huvi, valmistuda suureks kuumaks Saaremaa turismisuveks 2017,” ütles ametikooli toitlustuse juhtõpetaja Ülle Tamsalu (pildil).
“Tööjõupuudus on suur ja seetõttu on klassikaline restoraniteenindus lihtsamaks mugandunud. Meie keskendume oma õpetuses just klassikalisele teenindusele, mille baasil on lihtsam juba ettevõttes sealsete tavade järgi hakkama saada.”
Õppetöö algab 28. novembril, koolitunnid on kaks korda kuus esmaspäevast kolmapäevani. Kuna õpitakse ka veinide jt alkohoolsete jookide serveerimist, peavad õppijad olema vähemalt 18-aastased. Samuti on nõutud vähemalt põhihariduse olemasolu.
Lisaks restoraniteeninduse klassikale õpetatakse catering’i ja peoteenindust ning läbitakse tööle asumiseks kohustuslik hügieenikoolitus.
“Tahame suurt tähelepanu pöörata ka suhtlemisele, mis on lisaks erialastele oskustele väga oluline,” märkis Tamsalu. Sisseastumisavaldusi võetakse ametikoolis ja kooli veebilehe kaudu vastu 23. novembrini. “Aitame kohalikel restoranidel ja neil, kes tunnevad restoranimaailma vastu huvi, valmistuda suureks kuumaks Saaremaa turismisuveks 2017,” ütles ametikooli toitlustuse juhtõpetaja Ülle Tamsalu (pildil).“Tööjõupuudus on suur ja seetõttu on klassikaline restoraniteenindus lihtsamaks mugandunud. Meie keskendume oma õpetuses just klassikalisele teenindusele, mille baasil on lihtsam juba ettevõttes sealsete tavade järgi hakkama saada.”Õppetöö algab 28. novembril, koolitunnid on kaks korda kuus esmaspäevast kolmapäevani. Kuna õpitakse ka veinide jt alkohoolsete jookide serveerimist, peavad õppijad olema vähemalt 18-aastased. Samuti on nõutud vähemalt põhihariduse olemasolu.Lisaks restoraniteeninduse klassikale õpetatakse catering’i ja peoteenindust ning läbitakse tööle asumiseks kohustuslik hügieenikoolitus.“Tahame suurt tähelepanu pöörata ka suhtlemisele, mis on lisaks erialastele oskustele väga oluline,” märkis Tamsalu. Sisseastumisavaldusi võetakse ametikoolis ja kooli veebilehe kaudu vastu 23. novembrini.
Veel artikleid samast teemast »


description: Saaremaa/Kuressaare naiskond avas laupäeval Eesti naiste võrkpallimeistrivõistluste esiliigas võiduarve, kui kodusaalis peetud kohtumises alistati Mectus Tartu/TKSK tulemusega 3:1 (17, -22, 11, 21). Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Vollenaised avasid võidulaeka

maintext:
Sport
Vollenaised avasid võidulaeka
Teisipäev, 15. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Gunnar Usin Teisipäev, 15. november 2016. Saaremaa naiskond on aja maha võtnud: (vasakult) Cristin Lepp (nr 8), Maria Varik (7), Elsa Putku (3), Janne Järvalt (10), Kristi Põld (16). FOTO: Gunnar Usin Saaremaa/Kuressaare naiskond avas laupäeval Eesti naiste võrkpallimeistrivõistluste esiliigas võiduarve, kui kodusaalis peetud kohtumises alistati Mectus Tartu/TKSK tulemusega 3:1 (17, -22, 11, 21).
Palun oota... Ühe artikli lugemise tasu on 0.40 EUR, päevapileti hind kõigi viimase 7 päeva artiklitele on 0.80 EUR. NB! Päevapiletiga ei saa lugeda artikleid, mis on vanemad kui 7 päeva! Arhiivi lugude lugemiseks on vaja osta ligipääs artikli kaupa. Teenuse aktiveerimiseks vajutage soovitud teenuse nupule, mis kuvab ekraanile tasulise telefoninumbri. Numbrile helistades artikkel avaneb, teenuse maksumus lisatakse Teie telefoniarvele. Ligipääs artikli(te)le on selles arvutis avatud ööpäeva jooksul alates helistamisest. Teenus toimib Telia, Tele2 ja Elisa klientidele. Telefoninumbril peab olema avatud teenuse M-makse Internetis kasutamine. Loe täpsemalt m-maksete kohta
Võimalik on osta ka veebiligipääs vastavalt 45€ eest aastaks või 25€ eest pooleks aastaks ja Te ei pea enam mobiiliga maksmisele aega kulutama. Selleks palume saata aadressile
Kui oled paberlehe tellija, siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile Selleks palume saata aadressile tellimus@meiemaa.ee : Tellija nimi, isikukood (logimine ID-kaardiga), e-maili aadress ja arve saaja andmed, kui arve maksja on erinev tellijast., siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile tellimus@meiemaa.ee : tellija nimi, aadress ja veebiligipääsu saaja nimi, e-posti aadress ja isikukood (kui erineb tellijast). Sisselogimine toimub veebilehe paremas ülanurgas asuva viite "Logi sisse" abil. Ligipääs on avatud sama kaua, kui leht on tellitud.
Veel artikleid samast teemast »


description: See on Johannes Aaviku Seltsi kauaaegse esimehe, praeguse auesimehe, filoloogiamagistri Helgi Vihma uus raamat, mis tänavu ilmus. See käsitleb Eesti talupoja ja tema pere saatust punase terrori aastal 1941. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: “Kilbaverest Siberisse”

maintext:
Aastad ja inimesed
“Kilbaverest Siberisse”
Esmaspäev, 21. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Enda Naaber Esmaspäev, 21. november 2016. Helgi Vihma räägib Saaremaa raamatuklubi liikmetele 1941. aasta küüditamisest. Foto: Enda Naaber See on Johannes Aaviku Seltsi kauaaegse esimehe, praeguse auesimehe, filoloogiamagistri Helgi Vihma uus raamat, mis tänavu ilmus. See käsitleb Eesti talupoja ja tema pere saatust punase terrori aastal 1941.
Juttu on Helgi vanaisa, Sadala vallas Tartumaal elanud Joosep Stefermanni-Siirmäe elust. Autor tutvustas seda raamatut 14. novembril Saaremaa raamatuklubi liikmetele Aavikute majamuuseumis.
Helgi mällu on sööbinud üllatavalt palju mälestusi lapsepõlvest. Ja neid aastaid kirjeldas ta väga emotsionaalselt. Ajad olid väga rasked. Helgi oli 1941. aastal kümneaastane nääpsuke, kes jättis alatiseks meelde selle kohutava teo – inimeste küüditamise Siberisse. Laps nägi oma silmaga, kuidas koduõue sõitis auto ja sealt väljusid relvastatud mehed. Nägi Siberi teekonna algust.
Raamatuklubi liikmed kuulasid suure kaasaelamisega mälestusi aastatetagustest sündmustest. Kuna enamus raamatuklubi liikmetest on eakad, siis oli ka neil paljugi meenutada 1941. aasta küüditamistest Saaremaal.
Räägiti ka sellest, et 1941. aasta teise küüditamise ajal viidi Saaremaalt paljud pered Harkusse. Seal lahutati pered koost, mehed viidi minema teadmatus suunas. Aga naistele ja lastele ütles hiljem keegi sealne kamandaja: sõda tuli peale, katsuge, et koju saate…
Kilbavere tragöödia oli sarnane saarlaste küüditamisega. Paljud ei tulnud tagasi. Kes suri kaugel maal tervisehädadesse, kes lasti maha, kes sattus vanglasse.
“Külm ja nälg laastas vankuvat ja taaruvat vangide kolonni tulistamise saatel: kes komistas ja kukkus, sai kohe kuuli …”(“Kilbaverest Siberisse”, lk 42)
Helgi Vihma raamat “Kilbaverest Siberisse” on järg sellele, mida senini on küüditamisest Eestimaal kirjutatud. Ja iga raamat on mälestusmärk punase terrori ohvritele. On tänaste tegijate pühendus … Juttu on Helgi vanaisa, Sadala vallas Tartumaal elanud Joosep Stefermanni-Siirmäe elust. Autor tutvustas seda raamatut 14. novembril Saaremaa raamatuklubi liikmetele Aavikute majamuuseumis.Helgi mällu on sööbinud üllatavalt palju mälestusi lapsepõlvest. Ja neid aastaid kirjeldas ta väga emotsionaalselt. Ajad olid väga rasked. Helgi oli 1941. aastal kümneaastane nääpsuke, kes jättis alatiseks meelde selle kohutava teo – inimeste küüditamise Siberisse. Laps nägi oma silmaga, kuidas koduõue sõitis auto ja sealt väljusid relvastatud mehed. Nägi Siberi teekonna algust.Raamatuklubi liikmed kuulasid suure kaasaelamisega mälestusi aastatetagustest sündmustest. Kuna enamus raamatuklubi liikmetest on eakad, siis oli ka neil paljugi meenutada 1941. aasta küüditamistest Saaremaal.Räägiti ka sellest, et 1941. aasta teise küüditamise ajal viidi Saaremaalt paljud pered Harkusse. Seal lahutati pered koost, mehed viidi minema teadmatus suunas. Aga naistele ja lastele ütles hiljem keegi sealne kamandaja: sõda tuli peale, katsuge, et koju saate…Kilbavere tragöödia oli sarnane saarlaste küüditamisega. Paljud ei tulnud tagasi. Kes suri kaugel maal tervisehädadesse, kes lasti maha, kes sattus vanglasse.“Külm ja nälg laastas vankuvat ja taaruvat vangide kolonni tulistamise saatel: kes komistas ja kukkus, sai kohe kuuli …”(“Kilbaverest Siberisse”, lk 42)Helgi Vihma raamat “Kilbaverest Siberisse” on järg sellele, mida senini on küüditamisest Eestimaal kirjutatud. Ja iga raamat on mälestusmärk punase terrori ohvritele. On tänaste tegijate pühendus …
Veel artikleid samast teemast »


description: Kuna Lääne-Eestis on suur osakaal välisinvestoritest rootslastel, oleks vaja arendada siinsete inimeste keeleoskust, mis tõstaks regiooni konkurentsieeliseid. Samuti suureneksid koostöövõimalused ning maapiirkondades tekiks ka Rootsiga seotud kaugtöö võimalusi. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Suursaadik arendab rootsi keele õppe võimalusi
Laupäev, 12. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Laupäev, 12. november 2016. Rootsi suursaadik Anders Ljunggen selgitamas rootsi keele vajalikkust. FOTO: Valmar Voolaid Kuna Lääne-Eestis on suur osakaal välisinvestoritest rootslastel, oleks vaja arendada siinsete inimeste keeleoskust, mis tõstaks regiooni konkurentsieeliseid. Samuti suureneksid koostöövõimalused ning maapiirkondades tekiks ka Rootsiga seotud kaugtöö võimalusi.
Eile külastas Rootsi suursaadik Anders Ljunggen Saaremaad, et arutada võimalusi õpetada teise võõrkeelena rootsi keelt. Saaremaa arenduskeskuse (SAK) juhataja Piret Piheli sõnul on eesmärk parendada koostööd Rootsiga ja sellest lähtuvalt suurendada keeleoskajate arvu. Ettevõtjad on välja toonud vajaduse rootsikeelsete töötajate järele, mis on kogu Skandinaavia põhiline suhtluskeel.
“Proovime seda algatust uuesti ellu äratada. Rootsi suursaadiku kaudu loodame saada ka nendele tegevustele rahalist toetust – õpetajate koolitused, õppematerjalid, vahetusõppe võimalused ja muud, mis võiks keeleõppe atraktiivsemaks teha,” selgitas ta.
Laialt levinud inglise keele oskus tänapäeval konkurentsieelist ei anna. “Et eristuda, peaks oskama keelt, mida maailmas natuke vähem räägitakse, aga mis omab laia rakendust. KG-s õpetatakse hiina keelt, mis loob samuti eelise, aga kui vaadata regionaalselt, siis praegu Saaremaa ettevõtetel Hiinaga kaubavahetust ei toimu.”
Rootsi suursaadik Anders Ljunggen tuli saarele lühikeseks ajaks, kuid siinne graafik oli tal tihe. Hommikul külastati Sporrongit ja Trelleborgi. Lisaks Ljunggenile olid külaliste hulgas ka Rootsi Kaubanduskoja esindajad ning ettevõtja ja SAK nõukogu liige Enn Meri. Arutleti ka linnapea ja Saaremaa omavalitsuste liidu esimehe Madis Kallase ning Piret Piheliga.
Koostöö laieneks
Pärast seda käis suursaadik Saaremaa ühisgümnaasiumis kohtumas linna gümnaasiumide direktorite Toomas Takkise ja Viljar Aroga, SÜG-i rootsi keele õpetaja Kristi Aro ja abilinnapea Tiia Leppikuga. Samuti andis ta sealsamas loengu gümnasistidele.
Ljunggen tuli Saaremaale, et välja uurida, kas siinsetes koolides oleks teise või kolmanda võõrkeelena võimalik rootsi keelt õpetama hakata. “Oleneb, kas koolid ja õpilased on sellest huvitatud. Kui on huvi, oleme valmis seda toetama,” kinnitas ta.
Ljunggeni andmetel õpib Eestis rootsi keelt umbes 400 inimest. “Põhiliselt tehakse seda Tallinnas ja Tartus, aga ka Noarootsis,” ütles ta.
Suursaadik ütles, et ettevõtjad, kellega ta kohtus, tõdesid, et rootsi keele tundmine aitaks palju kaasa. Samuti arvab ta, et keeleoskus tooks kindlasti ka spaadesse kliente juurde. Teisalt annaks see võimaluse näiteks maapiirkondades teha kaugtööd nii interneti teel kui telefonitsi kõnekeskustes. Viimased valikud annaksid tööd ka näiteks puudega inimestele.
Regioonideks jagatud
Ljunggen lisas, et koostöö käib ka Tartu ülikooli skandinaavia keelte õppetooli inimestega, kes on valmis õpetajaid koolitama.
Lääne-Eesti investorkonsultant Sulev Alajõe tõdes kahetsusega, et Eestis õpitakse B- ja C-võõrkeelena liialt vene ja saksa keelt, see aga ei ole kõigile Eesti regioonidele kasulik. Tema arvates võiks Eestis olla rakendatud B-võõrkeelena regionaalne jaotus: läänes rootsi, põhjas soome, idas vene ja lõunas saksa keel.
“Nii oleksime väikerahvana targalt end olulisimate keeltega varustanud. Mobiilse elukorralduse juures saab tööandja endale multikultuurse töötajaskonna komplekteerida,” arvas ta.
Kutseharidussüsteemis saaks praktikaid rakendada regiooni B-keeles ja riigis, see annaks koolilõpetajate näol tööandjatele oluliselt väärtuslikuma tööjõu pealekasvu.
“Kõik meie presidendid on pidanud oluliseks Eesti jõudmist Põhjamaade perre, mis tähendab kultuurilist lõimumist ja väärtushinnangute lähenemist. Loomulikult saab see toimuda parema üksteisemõistmise ehk ühise keelekasutuse kaudu,” sõnas Alajõe. Eile külastas Rootsi suursaadik Anders Ljunggen Saaremaad, et arutada võimalusi õpetada teise võõrkeelena rootsi keelt. Saaremaa arenduskeskuse (SAK) juhataja Piret Piheli sõnul on eesmärk parendada koostööd Rootsiga ja sellest lähtuvalt suurendada keeleoskajate arvu. Ettevõtjad on välja toonud vajaduse rootsikeelsete töötajate järele, mis on kogu Skandinaavia põhiline suhtluskeel.“Proovime seda algatust uuesti ellu äratada. Rootsi suursaadiku kaudu loodame saada ka nendele tegevustele rahalist toetust – õpetajate koolitused, õppematerjalid, vahetusõppe võimalused ja muud, mis võiks keeleõppe atraktiivsemaks teha,” selgitas ta.Laialt levinud inglise keele oskus tänapäeval konkurentsieelist ei anna. “Et eristuda, peaks oskama keelt, mida maailmas natuke vähem räägitakse, aga mis omab laia rakendust. KG-s õpetatakse hiina keelt, mis loob samuti eelise, aga kui vaadata regionaalselt, siis praegu Saaremaa ettevõtetel Hiinaga kaubavahetust ei toimu.”Rootsi suursaadik Anders Ljunggen tuli saarele lühikeseks ajaks, kuid siinne graafik oli tal tihe. Hommikul külastati Sporrongit ja Trelleborgi. Lisaks Ljunggenile olid külaliste hulgas ka Rootsi Kaubanduskoja esindajad ning ettevõtja ja SAK nõukogu liige Enn Meri. Arutleti ka linnapea ja Saaremaa omavalitsuste liidu esimehe Madis Kallase ning Piret Piheliga.Pärast seda käis suursaadik Saaremaa ühisgümnaasiumis kohtumas linna gümnaasiumide direktorite Toomas Takkise ja Viljar Aroga, SÜG-i rootsi keele õpetaja Kristi Aro ja abilinnapea Tiia Leppikuga. Samuti andis ta sealsamas loengu gümnasistidele.Ljunggen tuli Saaremaale, et välja uurida, kas siinsetes koolides oleks teise või kolmanda võõrkeelena võimalik rootsi keelt õpetama hakata. “Oleneb, kas koolid ja õpilased on sellest huvitatud. Kui on huvi, oleme valmis seda toetama,” kinnitas ta.Ljunggeni andmetel õpib Eestis rootsi keelt umbes 400 inimest. “Põhiliselt tehakse seda Tallinnas ja Tartus, aga ka Noarootsis,” ütles ta.Suursaadik ütles, et ettevõtjad, kellega ta kohtus, tõdesid, et rootsi keele tundmine aitaks palju kaasa. Samuti arvab ta, et keeleoskus tooks kindlasti ka spaadesse kliente juurde. Teisalt annaks see võimaluse näiteks maapiirkondades teha kaugtööd nii interneti teel kui telefonitsi kõnekeskustes. Viimased valikud annaksid tööd ka näiteks puudega inimestele.Ljunggen lisas, et koostöö käib ka Tartu ülikooli skandinaavia keelte õppetooli inimestega, kes on valmis õpetajaid koolitama.Lääne-Eesti investorkonsultant Sulev Alajõe tõdes kahetsusega, et Eestis õpitakse B- ja C-võõrkeelena liialt vene ja saksa keelt, see aga ei ole kõigile Eesti regioonidele kasulik. Tema arvates võiks Eestis olla rakendatud B-võõrkeelena regionaalne jaotus: läänes rootsi, põhjas soome, idas vene ja lõunas saksa keel.“Nii oleksime väikerahvana targalt end olulisimate keeltega varustanud. Mobiilse elukorralduse juures saab tööandja endale multikultuurse töötajaskonna komplekteerida,” arvas ta.Kutseharidussüsteemis saaks praktikaid rakendada regiooni B-keeles ja riigis, see annaks koolilõpetajate näol tööandjatele oluliselt väärtuslikuma tööjõu pealekasvu.“Kõik meie presidendid on pidanud oluliseks Eesti jõudmist Põhjamaade perre, mis tähendab kultuurilist lõimumist ja väärtushinnangute lähenemist. Loomulikult saab see toimuda parema üksteisemõistmise ehk ühise keelekasutuse kaudu,” sõnas Alajõe.
Veel artikleid samast teemast »


description: Ilusalong Elu ja Ilu jagab klientidele infot, et plaanib juba sel kuul kolida. Salongi omanik ja juhataja Piret Rüütel kinnitas, et neil on tõepoolest kavas kolida ja uues kohas soovitakse uksed avada juba 28. novembril. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Ilusalong kolib ära

maintext:
Uudised
Ilusalong kolib ära
Neljapäev, 03. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sigrid Osa Neljapäev, 03. november 2016. Foto: Valmar Voolaid Ilusalong Elu ja Ilu jagab klientidele infot, et plaanib juba sel kuul kolida. Salongi omanik ja juhataja Piret Rüütel kinnitas, et neil on tõepoolest kavas kolida ja uues kohas soovitakse uksed avada juba 28. novembril.
Uueks kohaks peaks kõigi eelduste kohaselt olema bussijaama juures paiknev hoone, kus praegu asub tervisesalong Karmen. Hoone on müügis olnud juba pikka aega.
“Me saame selle ära osta ja oleme rääkinud ka sellest, et Karmeni tervisesalongi endised töötajad saaks seal oma klientidele tööd teha,” sõnas Rüütel. Karmen tervisesalongi omanikud tõdesid, et ei soovi ise salongi enam pidada. Nende salong on tegutsenud juba 22 aastat. Rüütel kinnitas, et praegu on vaid suulised kokkulepped ja midagi päris kindlat veel otsustatud ei ole.
Eile käis majas hindaja ja uuel nädalal peaks olema kindel, kuidas asjad edasi lähevad. Praegu töötab Elu ja Ilu salong rendipinnal, kuid kindel plaan on soetada endale päris oma ruumid. Rüütli sõnul on mõte küpsenud juba mõnda aega. Maja soetamiseks plaanitakse pangast laenu võtta.
“Nad plaanivad küll nii ja ilmselt see nii ka läheb, aga see juhtub alles vahest kuu aja pärast,” rääkisid Karmen tervisesalongisalongi omanikud. Uueks kohaks peaks kõigi eelduste kohaselt olema bussijaama juures paiknev hoone, kus praegu asub tervisesalong Karmen. Hoone on müügis olnud juba pikka aega.“Me saame selle ära osta ja oleme rääkinud ka sellest, et Karmeni tervisesalongi endised töötajad saaks seal oma klientidele tööd teha,” sõnas Rüütel. Karmen tervisesalongi omanikud tõdesid, et ei soovi ise salongi enam pidada. Nende salong on tegutsenud juba 22 aastat. Rüütel kinnitas, et praegu on vaid suulised kokkulepped ja midagi päris kindlat veel otsustatud ei ole.Eile käis majas hindaja ja uuel nädalal peaks olema kindel, kuidas asjad edasi lähevad. Praegu töötab Elu ja Ilu salong rendipinnal, kuid kindel plaan on soetada endale päris oma ruumid. Rüütli sõnul on mõte küpsenud juba mõnda aega. Maja soetamiseks plaanitakse pangast laenu võtta.“Nad plaanivad küll nii ja ilmselt see nii ka läheb, aga see juhtub alles vahest kuu aja pärast,” rääkisid Karmen tervisesalongisalongi omanikud.
Veel artikleid samast teemast »


description:
Pühapäeval tähistati Torgu kuningriigi ja Kirill I kroonimise 24. aastapäeva.
Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Tähistati Torgu kuningriigi 24. aastapäeva
Teisipäev, 29. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sigrid Osa Teisipäev, 29. november 2016. Torgu kuningas Kirill I. Pühapäeval tähistati Torgu kuningriigi ja Kirill I kroonimise 24. aastapäeva.
Publitsist ja Torgu kuningriigi vardja Kaupo Vipp tõdes, et tegu oli tavapärase tähistamisega, kus peeti kõnesid ja arutati Sõrve tuleviku üle.
Eilse Meie Maa arvamusküljel ilmus kuninga poolt tähtpäeval ette kantud sõnavõtt. Seal oli teravaks teemaks ühinemine suurvallaks, millesse nii Sõrves kui ka paljudes teistes väikevaldades suhtutakse skeptiliselt.
Pühapäeval sai Torgus taas hoo sisse ka traditsiooniline heategevuslik jõululoterii, millega kogutakse raha Laadla seltsimaja jaoks.
“Kes mängib, paneb ühe euro vähemalt. Kes tahab, paneb rohkem ja saab loteriirattast endale ühe eseme, mis sinna on toodud. Esemed on muidugi oluliselt rohkem väärt kui üks euro, aga see on lihtsalt moodus natukene seltsimaja kulude katteks raha koguda,” selgitas Vipp.
Tänavusel loteriil on pandud rõhk käsitööle. Publitsist ja Torgu kuningriigi vardja Kaupo Vipp tõdes, et tegu oli tavapärase tähistamisega, kus peeti kõnesid ja arutati Sõrve tuleviku üle.Eilse Meie Maa arvamusküljel ilmus kuninga poolt tähtpäeval ette kantud sõnavõtt. Seal oli teravaks teemaks ühinemine suurvallaks, millesse nii Sõrves kui ka paljudes teistes väikevaldades suhtutakse skeptiliselt.Pühapäeval sai Torgus taas hoo sisse ka traditsiooniline heategevuslik jõululoterii, millega kogutakse raha Laadla seltsimaja jaoks.“Kes mängib, paneb ühe euro vähemalt. Kes tahab, paneb rohkem ja saab loteriirattast endale ühe eseme, mis sinna on toodud. Esemed on muidugi oluliselt rohkem väärt kui üks euro, aga see on lihtsalt moodus natukene seltsimaja kulude katteks raha koguda,” selgitas Vipp.Tänavusel loteriil on pandud rõhk käsitööle.
Veel artikleid samast teemast »


description: November. Aasta kõige pimedam aeg, kus tuleb harjuda läheneva talve külma hingusega, kus sageli lõõtsuvad kurjad tuuled, kus uus kevad näib olevat talumatult kaugel... Paljud inimesed kogevad sarnaselt kaugetele esivanematele sel ajal nukrust, elujõu langust, lausa masendust. Mõttedki võivad muutuda alatoonilt rõõmutuks. Pimedus, kõledus ning külm seostuvad meie psüühikas kergesti surmaga, eks seetõttu rändavad muust ajast sagedamini mõtted kallite lahkunud lähedaste kalmudele. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Kuressaare Sõnumid
KS: Hingedeajast ja südamega kuulamisest
Neljapäev, 03. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
November. Aasta kõige pimedam aeg, kus tuleb harjuda läheneva talve külma hingusega, kus sageli lõõtsuvad kurjad tuuled, kus uus kevad näib olevat talumatult kaugel... Paljud inimesed kogevad sarnaselt kaugetele esivanematele sel ajal nukrust, elujõu langust, lausa masendust. Mõttedki võivad muutuda alatoonilt rõõmutuks. Pimedus, kõledus ning külm seostuvad meie psüühikas kergesti surmaga, eks seetõttu rändavad muust ajast sagedamini mõtted kallite lahkunud lähedaste kalmudele.
Hingedepäeval süüdatud küünlaleek erineb kindlasti tähenduselt jõulutuledest, mis annavad märku väikeste sammudega lähenemisest valgele ajale. Just nüüd süüdatud küünlatuli juhib meid mõtetele elu kaduvusest ja surmaga seonduvast.
Meie kultuuris on surmal nii sügav tähendus, et sellele eriti ei söandatagi mõelda, vähem veel rääkida ja arutada. Kahju, et see nii on – pole kuigi harv, et lähedase surma järel leinava inimese juurde jääb kaastundega minemata, kuna lihtsalt ei teata, mida ütelda või kuidas käituda. Teadmatus tekitab aga ebamugavustunde ja see omakorda vältimise. Nii tunnevad leinavad inimesed end sageli väga üksildasena oma kurbade mõtetega. Ei tunta leinakäsitlust, seonduvaid tundeid peidetakse sügavale sisemusse, kardetakse need olevat ebakohased. Lein aga seeläbi vaid pikeneb ja kurvad mälestused ei anna kaua ruumi ilusale ja heale, mis meid samuti tegelikult ümbritseb. Lahkunust rääkida on aga ainus viis teda elavalt mäletada...
Surm tuleb meie juurde väga erinevaid radu pidi. Mõnikord on ta pääsemine vaevast ja valust, mõnikord julma ja saatusliku õnnetuse tagajärg. Ta võib saabuda ebaõiglaselt vara või siis, kui inimene igatseb teda juba ammu ja tõdeb, et aastaid on juba pea sajandi jagu – ju on siis siia ilmasambaks unustatud.
Vaid ühel juhul muutub surm kaasinimestele täiesti käsiteldamatuks. See on siis, kui inimene lahkub siitilmast omaenese käe läbi. Meie sündi me ise määrata ei saa. Paraku eluga hüvasti jätmise võimalus on meil kõigil kuskil tagatasku kõige sügavamas sopis olemas. Sellenigi jõutakse väga erinevaid teid mööda. Teinekord on sünnipärase eluinstinkti hülgamiseks väga kaalukaid põhjusi, näiteks lootusetult raske haigus. Eutanaasia ideed ja ka legaalsus on mõnedes arenenud riikides aktsepteeritud. Meil vastavad arutelud on aeg-ajalt küll tõusnud ja ületanud uudiskünnise, samas kuhugi jõudmata uuesti vaibunud. Eesti suitsiidisurmade statistiline näitaja vahel tõuseb, vahel langeb, kuid on paraku maailmas esimeste seas.
Oma panuse sellesse kurba ritta on lisanud saarlasedki. Selliste lahkumiste järel valdavad mahajääjaid rusuvad tunded, esiplaanil on kahetsus ja süü. Õigluse huvides peab siinkohal ütlema, et mitte alati ei ole need tunded õigustatud. Filosofeerima inimese vaba tahte ja õiguse üle oma elu üle otsustada võib jäädagi. Siiski on paljud enesetapukatse läbi teinud hiljem ellujäänuna tunnistanud, et kahetsevad oma rutakat otsust. Sest see on siiski vaid üks, kuid kahjuks lõplik võimalus lahendada mingi probleem oma elus. Muid käitumisviise on tuhandeid, hetkel aga puudus võime neid teisi lahendusviise taibata. Realistlik mõtlemine ehk kaine mõistus on sel hetkel ehk “ära”, vahel seda ka sõna otseses mõttes, kui lohutust on otsitud eluraskustes eriti viletsast abimehest, nimelt alkoholist.
Ometi on suuremal osal juhtudest kaasinimestel üht-teist võimalik ette võtta, ära teha, et elus pettunu olemise süngusesse väikestki lootusekiirt sütitada. Tuleb osata just nimelt seda elus pettumist ja ummikus olekut märgata. Paraku on siin nii nagu surmast rääkimisegagi – seda on nii raske ja justkui piinlik jutuks võtta. Või isegi võtta tõe pähe otsesõnalist ähvardust! Tegelikult piisab esmaselt enamasti vaid sellest, et inimene saaks kellegagi rääkides oma tunded panna sõnadesse, halvad mõtted välja ütelda, kas või end haletseda ja tühjaks nutta – ja märgata seeläbi, et peale surmavaliku on võimalik veel midagi muud.
Oluline on küsida otsekoheselt, ja kui inimene oma tunnetest-mõtetest räägib, siis lihtsalt kuulata teda hinnanguid andmata ning probleeme naeruvääristamata. Nimelt on meelemasenduses inimesele kõigele lisaks talumatu mõista, et isegi tema probleemid on tühised. Kui pärast ärakuulamist jääb endale tunne, et oht rääkija elule ei ole möödas, siis on hea leppida kokku, et uus päev tuleb ära oodata ja siis veel kord kõik läbi mõelda. Ehk tuleb pähe mõni tegemata tegu või kokkulepitud asi, mis inimesele võiks olla oluline. Lootuses, et aeg teeb siis oma. Ja ikka tuleks suitsiidiohtlikule inimesele püüda leida arstiabi. Depressioon, mille üheks sümptomiks on elutahte kadumine, on ennekõike tõsine haigus ja seda ravivad arstid.
Ülevat hingedeaega ja kallite inimeste südamega kuulamist!
Lia Hanso,
Kuressaare haigla
psühholoog Autor: KS Neljapäev, 03. november 2016.Hingedepäeval süüdatud küünlaleek erineb kindlasti tähenduselt jõulutuledest, mis annavad märku väikeste sammudega lähenemisest valgele ajale. Just nüüd süüdatud küünlatuli juhib meid mõtetele elu kaduvusest ja surmaga seonduvast.Meie kultuuris on surmal nii sügav tähendus, et sellele eriti ei söandatagi mõelda, vähem veel rääkida ja arutada. Kahju, et see nii on – pole kuigi harv, et lähedase surma järel leinava inimese juurde jääb kaastundega minemata, kuna lihtsalt ei teata, mida ütelda või kuidas käituda. Teadmatus tekitab aga ebamugavustunde ja see omakorda vältimise. Nii tunnevad leinavad inimesed end sageli väga üksildasena oma kurbade mõtetega. Ei tunta leinakäsitlust, seonduvaid tundeid peidetakse sügavale sisemusse, kardetakse need olevat ebakohased. Lein aga seeläbi vaid pikeneb ja kurvad mälestused ei anna kaua ruumi ilusale ja heale, mis meid samuti tegelikult ümbritseb. Lahkunust rääkida on aga ainus viis teda elavalt mäletada...Surm tuleb meie juurde väga erinevaid radu pidi. Mõnikord on ta pääsemine vaevast ja valust, mõnikord julma ja saatusliku õnnetuse tagajärg. Ta võib saabuda ebaõiglaselt vara või siis, kui inimene igatseb teda juba ammu ja tõdeb, et aastaid on juba pea sajandi jagu – ju on siis siia ilmasambaks unustatud.Vaid ühel juhul muutub surm kaasinimestele täiesti käsiteldamatuks. See on siis, kui inimene lahkub siitilmast omaenese käe läbi. Meie sündi me ise määrata ei saa. Paraku eluga hüvasti jätmise võimalus on meil kõigil kuskil tagatasku kõige sügavamas sopis olemas. Sellenigi jõutakse väga erinevaid teid mööda. Teinekord on sünnipärase eluinstinkti hülgamiseks väga kaalukaid põhjusi, näiteks lootusetult raske haigus. Eutanaasia ideed ja ka legaalsus on mõnedes arenenud riikides aktsepteeritud. Meil vastavad arutelud on aeg-ajalt küll tõusnud ja ületanud uudiskünnise, samas kuhugi jõudmata uuesti vaibunud. Eesti suitsiidisurmade statistiline näitaja vahel tõuseb, vahel langeb, kuid on paraku maailmas esimeste seas.Oma panuse sellesse kurba ritta on lisanud saarlasedki. Selliste lahkumiste järel valdavad mahajääjaid rusuvad tunded, esiplaanil on kahetsus ja süü. Õigluse huvides peab siinkohal ütlema, et mitte alati ei ole need tunded õigustatud. Filosofeerima inimese vaba tahte ja õiguse üle oma elu üle otsustada võib jäädagi. Siiski on paljud enesetapukatse läbi teinud hiljem ellujäänuna tunnistanud, et kahetsevad oma rutakat otsust. Sest see on siiski vaid üks, kuid kahjuks lõplik võimalus lahendada mingi probleem oma elus. Muid käitumisviise on tuhandeid, hetkel aga puudus võime neid teisi lahendusviise taibata. Realistlik mõtlemine ehk kaine mõistus on sel hetkel ehk “ära”, vahel seda ka sõna otseses mõttes, kui lohutust on otsitud eluraskustes eriti viletsast abimehest, nimelt alkoholist.Ometi on suuremal osal juhtudest kaasinimestel üht-teist võimalik ette võtta, ära teha, et elus pettunu olemise süngusesse väikestki lootusekiirt sütitada. Tuleb osata just nimelt seda elus pettumist ja ummikus olekut märgata. Paraku on siin nii nagu surmast rääkimisegagi – seda on nii raske ja justkui piinlik jutuks võtta. Või isegi võtta tõe pähe otsesõnalist ähvardust! Tegelikult piisab esmaselt enamasti vaid sellest, et inimene saaks kellegagi rääkides oma tunded panna sõnadesse, halvad mõtted välja ütelda, kas või end haletseda ja tühjaks nutta – ja märgata seeläbi, et peale surmavaliku on võimalik veel midagi muud.Oluline on küsida otsekoheselt, ja kui inimene oma tunnetest-mõtetest räägib, siis lihtsalt kuulata teda hinnanguid andmata ning probleeme naeruvääristamata. Nimelt on meelemasenduses inimesele kõigele lisaks talumatu mõista, et isegi tema probleemid on tühised. Kui pärast ärakuulamist jääb endale tunne, et oht rääkija elule ei ole möödas, siis on hea leppida kokku, et uus päev tuleb ära oodata ja siis veel kord kõik läbi mõelda. Ehk tuleb pähe mõni tegemata tegu või kokkulepitud asi, mis inimesele võiks olla oluline. Lootuses, et aeg teeb siis oma. Ja ikka tuleks suitsiidiohtlikule inimesele püüda leida arstiabi. Depressioon, mille üheks sümptomiks on elutahte kadumine, on ennekõike tõsine haigus ja seda ravivad arstid.Ülevat hingedeaega ja kallite inimeste südamega kuulamist!Lia Hanso,Kuressaare haiglapsühholoog
Veel artikleid samast teemast »