authors:
Erakogu
Siim Solman
Toomas Huik

title: MÄNGIJAPROFIIL | Oliver Metsalu - mitte päris Ricky Rubio, aga siiski korralik töömees!

maintext:
Küll aga ei tea me tihtipeale korralikest töömesilastest suurt midagi peale selle, mida protokollist välja lugeda saab. Teie ees on juba 15-aastasena Meistriliigas debüteerinud Lääne-Virumaa noormees!
Eesti korvpallimeistriliigas on mitmeid mängijaid, keda oleme aastast-aastasse pallimas näinud ning kes on meeskonnas omas rollis asendamatud.
Positsioon: “Õige positsioon on 2-3.” Siiski on tulnud Metsalul tänavu olude sunnil Rakveres hulgaliselt minuteid pallida ka number 4 positsioonil.
Mängijakarjäär: “Alustasin Haljalas kohe esimeses klassis, kehalise õpetaja oli korvpallitreener. Alguses mängisin Aasperes aga sealt läks treener ära ja siis läksin Rakverre trenni Tribuntsovi (Raivo) käe alla.” Lisaks mängudele noorteklassis, debüteeris Metsalu juba 2008/2009 hooajal ka koduses meistriliigas, olles siis 15-aastane. Pärast seda on Metsalu pidevalt kõrgliigas mänginud – 2008-2013 Rakvere, 2013-2016 Rapla ning nüüd tagasi Tarvas.
Tugevad küljed: “Läbi murdmine ja korvialune selg ees mäng.”
Nõrgad küljed: “Kaugelt viskamine, sellega on vaja vaeva näha.”
Iseloom: “Rahulik olen, rohkem kuulan kui räägin.”
Sihid: “Seda näitab elu. Kindlasti on soov jõuda nii kõrgele kui võimalik.” Siinkohal tasuks ära mainida, et mõned head aastad tagasi nimetas Andres Sõber Oliver Metsalut Eesti oma Ricky Rubioks. Hispaanlasest mängujuht pallib juba 2011. aastas NBA-s.
Kõige piinlikum kossuelamus: “See oli siis, kui Armands Škele mulle ankle-breaker´i tegi.”
Vägevaim kossuelamus: “Raplaga esimene pronksmedal, siis oli emotsioon hea. Siis ka, kui Rakverega teiseks tulime.” Tarvasel õnnestus koduse meistriliiga hõbemedal ära napsata 2010. aastal, kui meeskonnas mängisid näiteks sellised mehed nagu Martin Müürsepp ja Valmo Kriisa. Toona 16-aastane olnud Metsalu meenutab seda aega heldimusega. “Täitsa äge oli. Selliseid meeskonnakaaslasi polegi rohkem olnud. Ei saagi kellegagi võrrelda väga.”
Oliver Metsalu oli osaline kahes Rapla järjest võidetud pronksmedalis. (Siim Solman)
Meeskonnast: “Meil on noor meeskond, eks ikka kõik tahavad panna. Vahepeal tekivad erimeelsused aga eks vanemad mängijad üritavad aidata. Usun, et saame üpris hästi hakkama.
Parimad sõbrad: “Mario Paiste, Timo Eichfuss ja Allan Ehte, nendega teeme küll pulli.”
Tarvas vs Rapla: “Rakveres sa võid panna ja on selline vabam mäng. Raplas oli kõik organiseeritud ja käigud olid teada, millal keegi mida tegema peab. Rakveres on tunduvalt vabam korvpall.”
Andres Sõber – naljamees või treener? “Kuigi palju on temas mõlemat. Eks ta viskab pulli ka kui vaja on, aga kui vaja tõsine olla, siis oskab ka seda. Eks ta midagi ikka korvpallist jagab. Või no, ta ei ole suur taktik, aga tal on kindel mänguplaan, mida ta tahab saada.”
Vahva seik Sõbraga: Siinkohal ei meenu Metsalule midagi personaalset, kuid toob välja vana klassika: “Seda ma mäletan väga hästi, millest ka video on, kui ta Reinari maha lubas lüüa. See on eredalt meeles.”
Mitmendana Rakvere hooaja lõpetab? Pärast mõnetist keerutamist: “Eks ise tahaks ikka medalit, aga esikuues oleme kindlasti.” Metsalu lükkab ümber võimalused, et Rakvere võitleb viimaste kohtade eest, nagu mõned hooaja hakul ennustasid.
Kodusest U20 A-divisjoni turniirist: “Muidugi oleks võinud A-divisjoni püsima jääda, aga pole midagi teha. Kodupubliku ees oli igal juhul väga hea mängida.” 2013. aastal peetud kodusel kõrgetasemelisel turniiril jäid eestlased paraku tihedas konkurentsis eelviimaseks. Küll aga oli selle meeskonna üks tegijaid just Metsalu, kes oli Eesti meeskonna parim lauavõitleja ning kolmas skooritegija. “Eks ma ikka tundsin (end meeskonna liidrina). Andres (Sõber) oli treener ka, et mulle väga tuttav mängustiil, sai korralikult mütata.” Sama turniiri raames pidasid eestlased mängu ka Sloveeniaga, kus mängis endine Rapla mees Ziga Fifolt ning ka praegune jõud Domen Bratoz. “Zigat väga ei mäletanud, aga Bratozit mäletasin väga hästi. Ta tegi meile palju pahandust.”
Oliver Metsalu (palliga) oli kolm aastat tagasi toimunud U20 A-divisjoni Eesti koondise üks kindlaid liidreid. (TOOMAS HUIK)
NBA või Euroliiga? “Euroliiga. Mulle meeldib Fenerbahce ja Olympiacos.”
Eesti halvima viskega viskav tagamängija, kas Raap või Paiste? “Ütlen Raap, Mario on mu meeskonnakaaslane, ta viskab paremini.”
Koer või kass: “Kindlasti koer.”
Hüüdnimed: “Eks see Ricky Rubio oli päris tükk aega. Õnneks nii pole enam kutsutud aga ongi “Oll”.”
Eeskujud: “Eks ikka oma kodukandi poiss Veideman. Elas minust üle tee. Veideka mängustiil mulle meeldib ja samamoodi ka Paasoja.”


title: AMETLIK! Abu Dhabi GP jääb Jenson Buttonile viimaseks

maintext:
Praegustest vormel 1 pilootidest kõige kogenum Jenson Button kinnitas, et Abu Dhabi GP sellel nädalavahetusel jääb tema viimaseks.
36aastane britt oli juba varem öelnud, et võtab 2017. aasta vabaks ning sõita ei kavatse, kuid tal oli võimalus naasta kuninglikku sarja ülejärgmisel hooajal. Täna aga kinnitas Button, et Abu Dhabi GP jääb tema karjääri viimaseks ega istu ka 2018. aastal vormeli rooli.
"Ma tulin sellele nädalavahetusel vastu teadmisega, et see on mu viimane võidusõit," sõnas Button neljapäeval. "Ma arvan, et nii on parim. Praegusel momendil ma küll ei taha enam F1-s tulevikus võistelda."

fasttext_language: et


authors:
Andrej Isakovic
Arno Saar
Janek Skarzynski
Roni Rekomaa
Tiina Kõrtsini

description: Tere hommikust, kallid spordisõbrad! Ehkki Eestis on kell vähe, on Austraalias autoralli MM-etapil sõidetud juba üheksa kiiruskatset ning Ott Tänak hoiab seitsmendat kohta. Ralli lõppedes tasub oodata aga vägevat korvpalliõhtut: Eesti meistrivõistlustel kohtuvad Rapla ja Tartu, Euroliigas toimuvad kolm suurderbit: El Clasico ehk FC Barcelona vs. Madridi Real, Kreeka hiidude lahing Panathinaikose ja Olympiacose esituses ning Türgis jagavad maad Istanbuli klubid Galatasaray ja Darussafaka. See ja kõik muu mõistagi Õhtulehes!

title: OTSE | Sport 18.11: hullumeelselt vägevale korvpalliõhtule mängib prelüüdi Tänak Austraalias


description: Endine Londoni Chelsea ning Tottenhami Hotspuri juhendaja Andre Villas-Boas, kes mais lahkus Peterburi Zeniidist, siirdub Hiina jalgpallimeeskonna Shanghai SIPG etteotsa.

title: Veel mõned aastad tagasi maailma üks tahetumaid jalgpallitreenereid olnu läks Hiinasse suure raha peale

maintext: "Villas-Boas on Euroopa üks parimaid noori treenereid, lisaks on tal palju kogemusi ning kirge. Oleme kindlad, et ta suudab meie andeka võistkonna potentsiaali realiseerida ning meeskonna uuele tasemel viia," seisis Shanghai SIPG-i ametlikus avalduses.


title: Väravavahtide hirm Zahovaiko lõpetab, peatreener Zahovaiko alustab

maintext:
Kaks hooaega Eesti jalgpalliliiga edukamate väravaküttide sekka kuulunud Paide Linnameeskonna ründaja Vjatšeslav Zahovaiko asub esmaspäevast klubi peatreeneriks. "Mul on suur soov end tõestada," sõnab 34aastane peatne peatreener.
10kordse Eesti meisterklubi FC Flora läbi aegade edukaim väravakütt Zahovaiko jõudis karjääri jooksul lisaks Eestile pallida Kuveidi, Portugali, Ungari ja Soome kõrgliigas ning lõi rahvusmeeskonna kasuks 39 mängus kaheksa väravat. 2013-14 pallis ta Sillamäe Kalevis, alates eelmisest kevadest palgatöö kõrvalt Paides.
Mängijakarjääri lõpetamise otsustas Zahovaiko ära juba suvel, ent kuu aja eest tuli Paide klubi juhtkond eesotsas president Veiko Veskimäega tema juurde jutuga asuda peatreeneriks. Pikka mõtlemist polnud.
"Arvan, et peaaegu iga jalgpallur mõtleb mängijakarjääri lõpufaasis treeneritöö võimalikkusele. Minu tahtejõud ja eesmärgitipp paiknevad kõrgel ja kui hakkasin treenerikarjäärile mõtlema, siis esmalt panin enda jaoks paika, et tahan olla meeste treener vähemalt Premium liiga tasemel, sest soov end tulemuste ja saavutustega tõestada on niivõrd suur.


authors:
Teet Korsten
Põhjaranniku Ajakirjanik

description: President Kersti Kaljulaid räägib Põhjarannikule antud intervjuus, milliseid tema sõnu on seni valesti tõlgendatud ja kuidas muuta paremaks Eesti naiste olukorda tööturul.

title: Kersti Kaljulaid: president ei lahenda probleeme, temal on sõna jõud

maintext:
Andsite 10. oktoobril ametivande ja nüüd olete lühikese aja jooksul jõudnud teha esimesed välisvisiidid ning praegu lõpetate oma esimest riigisisest visiiti. Kas saab võrrelda võrreldamatut − oli nendel visiitidel ka midagi ühist?
Absoluutselt kõikidel nendel visiitidel on tulnud vastata küsimustele Euroopa ja maailma julgeoleku kohta. Nii Soomes, Lätis kui Leedus ja samuti küsiti täna hommikul Narvas minu seisukohti ses vallas.
TÜ Narva kolledžis kohtusite kohalike noorte ja vabakonna esindajatega. Kuidas läks?
Sinna oli tulnud ka Ukraina inimesi, kes parajasti Eestis viibisid. Loodan, et oli ka lihtsalt linnakodanikke. Auditoorium oli nii täis, kui olla sai. Oli väga tore ja südamlik kohtumine, võib-olla pigem loeng. Aga oli palju küsimusi − jäime päevakavast kohe tükk maad maha. Küsimused olid huvitavad ja loodan, et ka vastused. Peale julgeoleku tulid teemaks näiteks demograafilised probleemid ja majanduskasv. Ja mulle tundus, et inimesed mõistsid, mida rääkisin.
Eile (intervjuu toimus reedel, 28. oktoobril − toim.) olin osaliselt tunnistajaks teie kohtumisele Ida-Virumaa kohalike omavalitsuste (KOV) juhtidega Saka mõisas. Mainisite seal, et Ida-Virumaa on teile tuttavam kui Lääne oma.
Olen töötanud ettevõttes (Eesti Energia − toim.), millel oli suur käitis Ida-Virumaal, ja seal tuli tihti käia. Samuti on Tartu ülikoolil kolledž Narvas, aga ei ole Rakveres. Näiteks kolledži direktor Katri Raik kutsus mind omal ajal kohalikele ettevõtjatele Euroopa Liidust rääkima.
Rääkisite Saka mõisahotellis, et Ida-Virus võiks rohkem olla töökohti, mis pole vaid nii-öelda sinikraedele.
Sellega seoses tekkis arutelu, sest inimesed küsivad, kas Tallinn ikka tekitab maakonda uusi töökohti. Tundus, et vaatenurk “jah, aga teie asi on teha nii, et need inimesed ka siia jääksid, et varsti poleks kahtesadat tühja töökohta” oli neile uus. Tuleb aduda ja mõelda, mida need inimesed otsivad. Tegelikult nad otsivad head elukeskkonda, kus on ka teenusmajandus mõistlikul määral arenenud. Selliste asjade peale tuleks mõelda juba praegu − enne, kui need töökohad liikuma hakkavad. Nende tulekki oleks lihtsam, kui on teada, et siin tehakse selle nimel tööd, et need inimesed end siin koduselt tunneksid ja ideaalis siia tööle jääksid.
Kui ütlesite, et tunnete Ida-Virumaad paremini, kas siis käesoleva, põgusa visiidi käigus saite ka midagi uut teada?
Jaa, mina ei teadnud näiteks, et erinevalt Tallinnast on kõigis Narva lasteaedades võimalus ka eesti keelt õppida. Ma ei märganud täna ka ühtegi gümnaasiumiõpilast, kes poleks eesti keelt osanud. Küsimus on ka selles, mida neilt ootame. Kas seda, et nad räägivad puhtalt, aktsenditult ja vigadeta? Mina seda ei oota; ootan, et nad räägivad julgelt ja arusaadavalt. Need on eri asjad. Võib-olla on väiksearvulisele rahvale omane eeldada, et kui meie keelt juba räägitakse, siis puhtalt. Aga vaadake, suurearvulised rahvad on kõik väga rahul sellega, kui räägitakse nende keelt kehvasti − aga räägitakse! Leian, et peame samuti jõudma sinnani, et meile meeldib, kui meie keelt räägitakse kas või kehvasti, aga räägitakse. Arvan, et nooremal põlvkonnal on asi tunduvalt parem kui keskealistel.
Lugesin kuskilt, et te harjutavat oma ihukaitsjatega vene keelt.
See oli rohkem meedia tõlgendus minu sõnadest. See, mida ütlesin, oli, et olen kuulnud, et ka minu julgestusmeeskonnas on neid, kelle eesti keel on aktsendiga − järelikult ma saan nendega rääkida vene keeles. Millest ei saa teha kohe järeldust, et ma seda hommikust õhtuni teen. Selliseid tõlgendamise probleeme on olnud teistelgi teemadel. Kui me räägime näiteks energiavõrkude ühendamisest Lääne-Euroopa võrkudega, siis ma ei räägi tegelikult energiasõltumatusest, nagu Eesti ajakirjandus on seda läbi teiste riikide − Läti, Leedu või Soome meedia tõlkinud. Räägin just nimelt sellest, et vaba energiaturu tingimustes võiksid meie energiavõrgud olla ühendatud Lääne-Euroopa võrguga. Energiasõltumatus oleks see, kui ma arvaksin, et peaksime kogu elektri ise tootma − mida ma pole kunagi mõelnud ega öelnud. See on sõnastuse täpsuse küsimus − ju siis ma räägin liiga kiiresti ja pikkade lausetega.
Vaatasin tänavu jaanuaris interneti vahendusel IRLi visioonikonverentsi “Isamaa 2.0″, kus esinesite, ja paari seal kõlanud mõtet kuulsin teilt nüüd ka Sakal. Ütlesite kohtumisel KOVi tegelastega, et ajal, mil Eesti oli just taasiseseisvunud, olid ühed majandusolud ja nüüd on teised ning uue majanduskasvu saavutamiseks peame muutuma.
Lätis ja Leedus arvatakse siiani, et eestlased teevad paremini, on tugevamad ja kiiremini arenevad. Tuli nendegi tähelepanu juhtida sellele, et näiteks otseinvesteeringute riiki toomisel − keegi toob valmis tehnoloogia ja võtab kohalikud inimesed tööle − on nemad meist paremad. Põhjus on lihtne: sealsed keskmised sissetulekud on madalamad, aga muidu oleme euroalas võrdsed konkurendid. Kui 20 aastat tagasi oli ühel riigil nagu meie maksusüsteem, nagu oli − ja ega ta praegu halvem ole, on sama hea −, ja tööjõud on isegi haritum, kui oli siis, oli võimatu, et majandus poleks kasvanud. Põhjus on lihtne: tollase sissetuleku taseme juures oli kogu aeg kellelgi mõtet siia tulla oma kulusid optimeerima.
Nüüd, kui oleme keskmise sissetulekuga riik, näeme, et täpselt samade tingimuste juures − hea küll: ka välisturgudel on keerulised ajad − meie majandus enam praktiliselt ei kasva, aga palgad kasvavad ikka, sest jõukamates naaberriikides on tööturg vaba. See tähendab, et majanduskasvu taassaavutamiseks peame ise hakkama liidriteks innovatsioonis. Keskmise sissetulekuni võib jõuda meetodiga, mis meil seni on olnud, aga edasi on juba keerulisem. Läheb küll mõningane aeg, kuni meist kujuneb innovatsiooniliider. Oleme ilmselt leidnud valdkonnad, kus on väga suur šanss − meie digiriik ja eriti meie digiriigi koostöö Soome digiriigiga. Kui meie kaks riiki hakkavad omavahel ühel päeval online´is vahetama andmebaaside vahel informatsiooni − sellist hooba pole maailmas kellelgi.
Mitte kellelgi! Oleme valgusaastate kaugusel teistest ees. Ja ei saa olla, et see ei ärata tähelepanu, et see ei tõmba ligi neid, kes tahavad oma uusi, innovatiivseid teenuseid sellises süsteemis testida. See viib meid keskmise sissetuleku lõksust välja. Aga võib-olla on see ka midagi muud − võib-olla on see biotehnoloogia klaster, mis on meil samuti olemas. Arvan, et variante on mitmeid. Aga makroökonoomiliselt on olukord selline: kuna majanduskasv on väike, peab toimuma majanduse ümber struktureerimine. Sellest oli juttu ka Lääne-Virumaa omavalitsustegelastega, kel oli mure, et võib-olla ei peaks ikka fosforiiti kaevandama hakkama. Selgi puhul on vastus see, et me ei pea selleni minema, kui suudame leida lisandväärtuse mujal.
Kõnelesite huvitavalt, kuidas võiksime soolises võrdsuses õppida Lääne-Euroopa vigadest. Võiksite seda meie lugejaile seletada?
Üks asi on õppida vigadest, aga tegelikult on selleks ka eeldused olemas. Näeme, et praegune noorem põlvkond juba suhtub töösse ja pereellu teisiti. Ka tööturg pole enam selline, et “läksin 8, tulin 18″. Inimestel ongi tihti võimalik oma tööd paindlikult korraldada − kui nad seda tahavad. Mis on üks väga hea eeldus. Teine eeldus on, tõepoolest, mõista, et Lääne-Euroopas on tehtud naisi tööturule hõivates viga, sest see tehti meetodil, kus naistele öeldi: te võite hakata meesteks. Mehed ei tulnud tööturul sentimeetritki vastu, et hakata samal ajal pere eest rohkem hoolitsema. Sellise olukorra loomulik tagajärg on sündimuse langus ja ainuke viis tööjõudu taastoota on mehaaniline iive.
Kui seda ei taheta, tuleb mõista eelmainitud protsessi. Mehaanilisel iibel on oma positiivsed küljed: see toob inimesi − kui nad tulevad läbi ülikoolide −, kes võivad olla head spetsialistid. Ma ei halvusta mehaanilise iibe osa. Aga tuleb mõista, et mitte kõik asjad, mis Lääne-Euroopa ühiskondades on, ei ole tehtud hästi. Tuleb vaadata näiteid, kus on läinud paremini kui üldiselt. Prantsusmaa on koht, kus lastehoid on imehästi korraldatud, riik toetab eralastehoiuteenust, ka lasteaiakohti on üksjagu. Ja mida riik ei tee − ta ei ütle naistele, et olge poolteist aastat kodus, ja kui te pole poolteist aastat kodus, siis te kaotate rahaliselt. Ja see on kriitilises vanuses, kui kursusevennad lähevad ja teevad karjääri ning tõusevad kiiresti juhtivatele kohtadele.
Meie naised ei taha ju midagi emapalgast kaotada, aga kui oleks õigus saada emapalk, aga jätkata tööd ja kasutada emapalka lapsehoiuteenuse sisseostmiseks, oldaks rohkem, nagu Prantsusmaal on. Ja iivet ei surutaks alla − inimesed, naised, ei peaks seda valikut tegema. Teine pool on, et tegelikult meie noored mehed hoolitsevad oma laste eest rohkem, kui näiteks minu põlvkonna meestel kombeks oli. Mida on tarvis saavutada? On vaja saavutada, et tööandjale oleks ükskõik, kas ta võtab tööle noore isa või noore ema. Sinna peaksime jõudma. Seda pole ka Lääne-Euroopas suudetud. Sestap peame neistki paremad olema.
Töötasite kaua Luksemburgis. Kas saab võrrelda sealse tavakodaniku elu Eesti oma eluga?
Nii, nagu Eestis on väikse sissetulekuga raske toime tulla, on see ka Luksemburgis. Miinimumpalgaga pole sealgi võimalik kahe magamistoaga korterit üürida. Üldse tundub, et jõukamate riikide palgataseme sööb perede eelarves tihtipeale ära kulu kinnisvarale ja manööverdamisruumi jääb umbes sama palju, kui on Eestis. Kui siit sai 2004 mindud, siis selle arusaamiseni jõudmine võttis aega, aga nii on. Ja elu kvaliteedi mõttes, kui võtta arvesse kõike − loodust ja eriti administratiivset keskkonda −, teeb Eesti mitte ainult Luksemburgile, vaid enamikule Lääne-Euroopa riikidele silmad ette. On tohutu võit, kui sa ei pea kogu aeg paberipakiga ühest ametiasutusest teise jooksma − neilgi on lõunapaus, kui sa saaksid töölt minna, ja kell 17 on nad nagunii suletud.
Aga selles veendumiseks tulebki käia maailmas ringi?
Jah, selleks tuleb käia ringi, et näha. On meeletu luksus, et saad suhtluse riigiga isiklikust arvutist pärast tööaega ära korraldada.
Kas Luksemburgi riigile tuleb kasuks, et näiteks ELi suur tõlkide ja tõlkijate armee asub just selles väikeriigis?
Muidugi tuleb. Kui lisada tabelisse ELi eelarvekulud, mis on seotud sellega, et seal on nii palju liidu ametnikke, liigub Luksemburg ELi eelarvekasutajana väga oluliselt ettepoole. See on hästi näha Euroopa Komisjoni aruannetes.
Kuidas saaksime omaenda eeliseid esmalt oma kodanikele selgitada ja kuidas viia seda teavet laia maailma?
Nii ongi, et inimesed peavad ära käima, siis tagasi tulema ja seda juttu levitama. Inimesi, kes Eestist ära on, on ainuüksi Soome suunal 60 000. Ja Soome on veel ka suhteliselt talutava administratiivse kultuuriga. Kõik inimesed, kes elavad Belgias või Luksemburgis − kui nad käivad Tallinnas, siis nad ju ka räägivad. Kõigiga, kes ülejäänud Euroopast naasevad, on võimalik leida sel teemal ühine keel − et siin on imelihtne asju ajada.
Mõnda aega enne seda, kui teid valiti Eesti Vabariigi presidendiks, toimusid Eestis mullistused, kus täiesti tühja koha pealt tekitati ühiskonnas konfliktid. Üks kisma oli seotud kooseluseaduse ja teine pagulasteemaga. Kuidas see jama teie meelest võimalikuks sai?
Äkki jäi lihtsalt seletamata? Poliitika on eestvedamise kunst − saad liikuda kiirusega, millisega suudad ühiskonda järele vedada. Jäi seletamata või valiti vale nurk seletamiseks.
Võib-olla on asi ka meedia teisenemises. 30 aastat tagasi oli vabas maailmas hoopis teistsugune ajakirjandus.
Ka 15 aastat tagasi oli veel teistsugune ajakirjandus.
Praegusel kliki- ja sotsiaalmeedia ajastul pole isegi USA suurtel meediahiidudel võimalik n-ö mängu lõpuni kontrollida. Käesoleval juhul võimaldas see “hea uus ilm” mõningatel aktivistidel − mõlemalt poolelt − skoorida. Ja mida teha, et ühiskond oleks taas sidusam; et poleks probleemi teemadel, kus tegelikult pole probleemi?
Äkki on see ka enesedistsipliini küsimus − ja seda kõikidel osapooltel. Esiteks saab järjest rohkem inimesi aru, et live`is kiiruga visatud pealkiri võib olla ebatäpne, et mõte võib olla lihtsustuses, mis sulle ajalehest vastu vaatab, lihtsustamise käigus kaduma läinud. Eks ka inimesed, kes protsesse juhivad ja mõjutavad, õpivad järjest paremini arvestama sellega, kuidas niisugustes meediatingimustes toimetada. Aga mingisugune osa jääb alati kommetele.
Olete juba mõelnud sellele, et peate kirjutama vabariigi aastapäevaks kõne ja kuidas see protsess teie puhul välja näeb?
Muidugi olen. Ja ma ei tea, kuidas see protsess minu puhul välja näeb. Tavaliselt mu kõned sünnivad nõnda, et ma hakkan kirjutama ja see lihtsalt tuleb. Aga see pole olnud minu primaarne fookus. Vastutus on palju suurem, kui kirjutada 24. veebruari kõne. Vastutus on, kuidas kasutada viit aastat, rääkimaks asjadest, millesse usun. Olen päris palju ka siin, Ida-Virumaal, rääkinud ja paneme need seisukohad ka kodulehele välja. Minu ametisse asumise kõnes oli palju sõnumeid, millesse usun. Loodan, et see ehk aitab Eesti elule kaasa. Vahest mõeldakse rohkem tulevikule. Keskendutakse võib-olla ka ideoloogilistele küsimustele, sest kui meil on valimised, ei peaks me tundma huvi, kellele lubatakse viis eurot. Meid peaks huvitama, milline on ühe või teise erakonna ideoloogia, sest ainult selle põhjal saame otsustada, kuidas nad käituvad, kui järgmise valimisperioodi jooksul tekib mõni kriis või tuleb lahendada mingisugust olukorda. Valijal on vaja seda teada. Fookus tulevikule ja lapselastele − see ongi raske, selsamal põhjusel, et maailm on hästi lühiajaline; mis täna on meeles, see on homme jälle meelest läinud. Meie ühiskonnas räägitakse hästi palju, et minevikku ei tohi unustada. Diskussioonis ei tohi ka tulevikku unustada!
Kui Ilves oli olnud alla aasta president, üllatas ta mind sõnadega, et ta küll teadis, aga ei adunud, kui vähe võimu on Eesti presidendil. Te olete ka siin Põhjarannikus kahel moel: üks on lihast ja luust inimene Kersti Kaljulaid ning teine on institutsioon.
Olen kogu aeg olnud veidi mures selle pärast, et inimesed küsivad väga palju minu seisukohtade üle sotsiaal- ja majanduspoliitikas. Mida teha? Kuhu me võiks areneda? Mis on meie peamised probleemid? Vastan kogu aeg nendele küsimustele, aga püüan alati kas jutu alguses või lõpus öelda, et annan endale aru, et presidendina mina neid küsimusi ei lahenda, ent nende õige ja pidev sõnastamine on ka väärtus. Ja seda saab president teha. Sõna on see, mis sul on − palju rohkem pole põhiseadus tõepoolest andnud. Aga seda sõna siis tuleb ka kasutada, sõna jõud ongi presidendi töövahend.


description: Presidendina peab Donald Trump mõistma, et Vladimir Putin pole sõber, kirjutavad riigikogu liige Eerik-Niiles Kross (Reformierakond) ning infosõja ja strateegilise kommunukatsiooni ekspert Molly K. McKew ajakirjas Politico.

title: Eerik N. Kross Politicos: kui Trump on piisavalt vapper, võib ta Euroopa julgeolekut oluliselt parandada

maintext:
Autorid kirjutavad, et nüüd seisavad Venemaa naabrid muude kahtluste kõrval silmitsi ka vaba maailma uue liidri edasist tegevust puudutavate küsimustega – Trumpi lähenemisest hakkab sõltuma palju. «Trump peaks aru saama, et kui temast saab Amerika mässaja asemel Ameerika president, ei ole Putin enam tema liitlane, vaid vastane.»
Bravuurika kampaania ajal jäi Putini Venemaa Trumpi karmidest sõnadest ilma ning nii presidendiks valitul kui tema nõunikel on palju selgitamata finantssidemeid Kremli liitlastega, nendivad Kross ja McKew. Kampaania ajal kandis Trumpi meeskond edasi ka Kremli jutupunkte NATO iganemisest ja Balti riikide kuulumisest Peterburi eeslinna.
Ükskõik, kas sidemed Venemaaga on Trumpil olemas või mitte, kui ta on lõpuks Valges Majas, hakkavad need muutuma, leiavad Kross ja McKew.
Trumpil on nende sõnul õigus selles, et loevad sõnad ja jõud. Kui Trump ja tema nõuandjat jätkavad väiteid, et Balti riigid asuvad väljaspool USA kaitstavat julgeolekuarhitektuuri, siis Putin tegutseb, ja selle tulemusel saab Trumpi pärand olema võrreldamatu nõrkus või sõda, kirjutavad Kross ja McKew.
«Münd teine külg on aga, et Trumpil on positsioon, millelt võiks temast saada uue Ameerika julgeolekuarhitektuuri looja Euroopas – kui ta on selle ülesande jaoks piisavalt vapper. Need liidud ei ole lihtsad äritehingud: need on kindlustus ja vajavad USA investeeringuid.»
«Trump peaks võtma kuulda iseenda nõu – ta peab meeles pidama, et Putin austab vaid jõudu. Ta peab mõistma eelkõige, et Kreml õitseb ebakindluse najal ja jätkab tegutsemist ebakindlates ja ebastabiilsetes paikades.»
On võimalik, et Trump võtab selge seisukoha küsimustes, kus varem on oldud kõhklevad. See annaks Ameerikale maailmas selgelt võimu juurde ja märgiks rahvusvahelistes suhetes uut jõulist Trumpi ajajärku, kus kampaania hüüdlausetest saab tegelikkus, leiavad artikli autorid.


description: Et kõik ausalt ära rääkida, pean alustama sellest, et ma ei juhi Emili kooli üksi. Teine kuu on möödas ja näen üha rohkem, kuidas õpetajad võtavad vastutust ja lasevad seda õpilastel teha, kirjutab Emili kooli direktor Indrek Lillemägi Õpetajate Lehes.

title: Indrek Lillemägi: algaja koolijuhi päevik

maintext:
Mis eriti äge − paar nädalat tagasi toimunud lastevanemate lauamänguõhtul küsiti, kuidas lapsevanemad saavad abiks olla. Kui varem on minu jaoks õpetaja- või direktoritöö kõige olulisem küsimus olnud «Miks ma midagi teen?», siis nüüd on selle kõrvale kerkinud teine: «Kes vastutab?»
Probleemi võtab kujundlikult kokku meie söögivahetund. Emili kool on nii pisike, et tellime toidu mujalt ja ühtki abilist sööklas palgal ei ole. Nagu eelmisel kuul kirjutasin, alustasime katse-eksituse meetodil ja segadust oli palju. Nõnda hakkasid õpetajad lastele toitu ette tõstma, et kõik saaks ruttu söönuks, head kraami ei läheks raisku ja koristamist oleks vähe.
Asja üle järele mõeldes ei toetanud efektiivne süsteem aga laste arengut parimal viisil. Saime aru, et oluline on õppida järjekorras seismist, ootamist, oluline on taldrikule tõstetu eest vastutada, maha loksunud suppi ise koristada. Niisiis, minu kui koolijuhi ülesanne on tagada, et alati natuke suppi maha loksuks.
Olen julgustanud kolleege katsetama ja ebaõnnestumiste korral mitte alla andma. Õpetajana tundus mulle alati naljakas kuulda kommentaare, et mõne klassiga ei saa rühmatööd teha, kuna nad ei oska seda.
Vastupidi! Kui ei oska, siis tuleb just teha. Tuleb luua vajalik struktuur ja teha, ebaõnnestumiste üle aru pidada ja jälle teha. On paradoksaalne, et õpetajaametis on korraga oluline võtta vastutus ja seda õpilastele anda. Täpselt sama roll on koolijuhil − vedada protsesse nõnda, et vastutus kanduks järk-järgult õpetajate ning nende kaudu laste ja lastevanemateni.
Egalitaarse hariduse poole püüeldes on kool üha rohkem enda kanda võtnud. Sotsiaalsed oskused, tervislik toitumine, liikumisharjumused − see kõik oli alles hiljuti kodu kujundada. Oleme uhked, et Eestis sõltub laste tulemuslikkus sotsiaalmajanduslikust taustast vähem kui enamikus teistes riikides. Edu hind on aga lapselt ja kodult võetud vastutus. Meie haridussüsteemi suurim väljakutse on seda tagasi põrgatada.
Üks mu lemmikmõtlejaid, austria-juudi päritolu filosoof Ivan Illich kirjutas pea pool sajandit tagasi, kuidas üksikisikud on institutsioonide ohvrid. Tema teose «Deschooling society» pealkirja on keeruline eestindada, kuid raamatu põhiidee seisneb selles, et inimene on langenud temaga tegelemisest sõltuvusse ja muutunud seeläbi abituks. Illichi mõtteid peetakse antipedagoogikaks, kuid minu pedagoogilisi vaateid on need kujundanud väga oluliselt.
Illich ütleb, et uue ja parema haridussüsteemi loomine ei saa alata administratiivsetest juhtimiseesmärkidest või professionaalse pedagoogi hüpoteetilisele klassile seatud eesmärkidest. Institutsionaalne haridussüsteem peaks tema arvates asenduma õpivõrgustikega, kus igaüks saaks olla korraga õppija ja õpetaja. See võrgustik peaks olema alati kättesaadav, võimaldama oma teadmisi jagada, probleeme tõstatada ning end kuuldavaks teha.
Emili kool loodigi ajal, mil traditsioonilise haridussüsteemi kõrvale on tekkinud kõigile ligipääsetav mitteformaalne haridusvõrk. Kuid nõnda, nagu Illich kirjeldab paljusid progressi paradokse, on ka internet tootestunud, muutunud võimuinstrumendiks ning selle kaudu jagatakse rohkem kassipilte, kui õpitakse. Mis eriti huvitav, Illichi koolideta ühiskonna ideed paistavad kõige paremini ellu viivat just õppijakesksed kogukonnakoolid, kus lapsel lastakse maha loksunud supp ise ära koristada. Õppijad vajavad struktuuri ning kooli ülesanne on see luua ning samm-sammult lammutada. Küsimuse vastutuse parajast hulgast on Võgotski oma lähima arengu tsooni teooriaga ammu lahendanud.
Loen peaaegu igal nädalal, kuidas keegi pakub välja, mida 21. sajandi kool veel õpetama peaks. Harva ilmub mõni mõte selle kohta, millest peaks loobuma. Hea küll, loosunglikku faktiteadmiste asendamist analüüsioskuse ja loovusega hõigatakse palju, aga neil hõisetel puudub sügav sisu.
Küsimus, mida jätta, on jätkuvalt keeruline. Ilmselt peitub osa lahendusest just vastutuse jagamises. Ning loovusega on tegelikult lihtne. See ilmneb, kui õppijal on aega, pingevaba töökeskkond ning usalduslikud suhted.
Igavuse käes muutuvad kastanimunad kiiresti kõige metsikumateks loomadeks ja puupulgad lennukiteks. Sama on ka kooli luues − kõike kiiresti, korraga ja efektiivselt püüdes on tulemuseks puntras närvid. Koolirõõm vajab aega, et mõelda ja maha loksunud suppi koristada.


authors:
Peeter Päll
Urmas Luik
Pärnu Postimees

description: Ja me ei saa tema käest küsida, mismoodi ta oma nime käänaks. Praegu avalikkuses kõige enam kõneainet pakkuv Leiger on see parvlaev, mis muudkui liigub Eesti poole. Rahvasuus tuntud Leiger oli Hiiu vägilane, kelle lood Jegard Kõmmus on kokku kirjutanud ilusaks raamatuks. Parvlaev on vägilase järgi nime saanud, seega käänakem teda kui vägilase nime: Leiger, Leigri.

title: EKI keelekool: Leiger pole president


authors:
Edward Lucas
Briti Ajakirjanik
Ajakirja The Economist Toimetaja

description: Üks demokraatia tunnuseid on, et mõnikord tuleb leppida kaotusega. Lüüasaamine tundub alati ebaõiglane ja selles on lihtne süüdistada vastaspoole ebaausat taktikat. Donald Trumpi kriitikud teevad õigesti, kui alustavad tööd järgmiste valimiste võitmiseks (ehkki minu soovitus neile oleks alustada arutelu selle üle, mis läks valesti), kirjutab briti ajakirjanik Edward Lucas BNSi kolumnis.

title: Edward Lucas: ärge boikottige Trumpi

maintext:
Trumpi administratsiooni boikottimine oleks samas enesekeskne ja kahjulik. Ma juba kuulen inimesi seda propageerimas, kasutades sõnu «kollaboratsioon» ja «Vichy». Väidetakse, et me ei peaks nende lurjustega läbi käima. Välismaal jutlustavad nad isolatsionismi, protektsionismi ja sõbralikke sidemeid autokraatidega. Kodumaal praktiseerivad nad varjatult valgete rahvuslust. Sellest järeldub, et igaüks, kes nendega läbi käib, pole millegi poolest parem.
Demokraatias peavad kaotajad olema tsiviliseeritud
See võib olla psühholoogiliselt rahuldust pakkuv, ehkki ma väidaksin, et meie poliitilises süsteemis juba vohab eneseimetlus ja upsakus ning nende süvendamine ei lahenda midagi.
Lisaks on see kahjulik. Demokraatia säilimiseks on vaja seda, et kaotajad näitaksid üles suuremeelsust ja tsiviliseeritust. Lõppude lõpuks ootame me vastaspoolelt just seda ning meie protestid on mõjusamad, kui me näitame, et aktsepteerime mängureegleid.
Teiseks, Ühendriigid on midagi enamat oma relvajõudude ülemjuhatajast. Riigil on tugevad institutsioonid. Me peame lävima nende USA süsteemi osadega: loodetavasti on nad olemas veel kaua pärast seda, kui härra Trumpi biograafiate liigutamisest raamatupoodides päevakajaliste raamatute sektsioonist ajalooraamatutele pühendatud riiulitele on saanud ammune sündmus.
Enamgi veel, valitsus ei hakka tõenäoliselt koosnema paadunud trumpiaanidest. Riigi esimene perekond ei ole piisavalt suur ning härra Trumpi poliitiline kompass on viimastel aastatel liikunud sedavõrd vabalt, et tema lähenemise täpne defineerimine kujuneb raskeks. On küllaltki tõenäoline, et leiame uue valitsuse koosseisust tuntud vabariiklasi, sealhulgas eelmise Bushi administratsiooni veterane. Kui eurooplased olid valmis nendega toona suhtlema, siis miks peaksime neist nüüd kõrvale hoidma?
Kõike võib juhtuda, aga me ei tea veel midagi
Hirmukülvajatel võib tõesti õigus olla ning Ühendriigid võivad olla teel fašismi. Samuti võib juhtuda, et ausad ja kohusetundlikud ametnikud hakkavad massiliselt ametist lahkuma selle asemel, et viia ellu korraldusi, mida nad peavad põhiseadusvastasteks (nagu piinamine või USA kodanike järele nuhkimine). Uue valitsuse välispoliitika võib osutuda sedavõrd laiduväärseks ja mõistlikule kriitikale niivõrd immuunseks, et tugeval Atlandi-üleste suhete pooldajal ei jää muud üle, kui sellele avalikult vastu seista. See saaks teoks näiteks siis, kui Trumpi valitsus püüaks sõlmida Vladimir Putiniga «suurt tehingut», hüljates NATO ja määrates Ida-Euroopa Vene mõjusfääri.
Praegu on sellest veel vara rääkida. Samuti on võimalik (ja minu hinnangul tõenäolisem), et härra Trump avastab, et liitlasteta on Washingtonis (või välismaal) millegi kordasaatmine pea võimatu ja jääb suuresti sõltuma vabariiklaste kogenud välispoliitika asjatundjatest ning Washingtoni kurikuulus imav kliima neelab valimiskampaania viimsegi auruvine.
Sel juhul ajaksime asju lihtsalt ühe järjekordse administratsiooniga: oleme viimastel aastakümnetel üle elanud nii mõnegi viletsa valitsuse.
Asi ei ole niivõrd selles, et härra Trump võib kujuneda eriti halvaks, kuivõrd selles, et Lääs on praegu varasemast palju nõrgem ja seda põhjustel, mida me alati ei mõista.
Meil on tõelised konkurendid. Islam kujutab endast ideoloogilist väljakutset Lääne liberalismile paljudes maailma paikades (muuhulgas mõnede elanikkonnakihtide seas meie endi riikides). Hiina on pikas perspektiivis kaugelt tõsisem geopoliitiline rivaal kui omaaegne Nõukogude Liit. Me oleme võlgades, lõhenenud ja ülekoormatud. Seda enam on põhjust hoida ühte, nii tihedalt ja kaua kui võimalik.


authors:
Martin Helme
Ekre Fraktsiooni Esimees

description: Seni, kuni Reformierakond on valitsuses, ei ole võimalik ühtegi suuremat muutust ellu viia, kirjutab opositsioonilise Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna riigikogu fraktsiooni esimees Martin Helme.

title: Martin Helme: kui Rõivas saaks, jätkaks ta riigi peenhäälestamist kuni pensionipõlveni

maintext:
Korruptsioon, stagnatsioon, saamatus, otsustamatus – need on Taavi Rõivase juhitud valitsust iseloomustavad omadused. Mistahes valdkonda riigis ei vaata, igalt poolt vaatab vastu karjuv vajadus uut moodi mõtlemise ja tegutsemise järele. Mistahes probleemile valitsuse tähelepanu ei juhi, iga kord tuleb sama vastus: kõik on nii hästi, et paremini ei olegi võimalik.
Kriis põllumajanduses? Pole hullu, euroraha ju jookseb ja ületootmine ongi paha, teatab valitsus. Seda, et euroraha jookseb ELi keskmisega võrreldes poole väiksem summa hektari kohta, ei peeta probleemiks. Seda, et ületootmise vähendamise asemel räägime me tegelikult eksporditurgude ja -mahtude kaotamisest, ei jõua valitsusele kohale. Nagu seegi, et oleme langenud esmakordselt pärast Põhjasõda olukorda, kus me ei tooda teatud peamisi toiduaineid nii piisavalt, et Eesti oma turg ära täita.
Seisak majanduses? Ei, ei ole, kuulutab valitsus ja on nimetanud kaks aastat järjest oma eelarvet «kasvueelarveks». Peaminister Rõivas on kaks aastat järjest lubanud, et «homme» hakkab kiire majanduskasv. Eelmisel aastal pidi see juhtuma 2016. aastal, kõva häälega välja kuulutatud «konservatiivne» majanduskasvu prognoos oli 2,8 protsenti.
Tänaseks on selge, et kui väga hästi läheb, tuleb aasta lõpuks pool sellest ära. Konservatiivne prognoos osutus 50 protsendiga üle lubamiseks. Aga pole ju hullu, tänavu on valitsus koos kasvueelarvega kohustanud majandust järgmisel aastal kasvama kolm protsenti ja püüdke mitte märgata, et veel aasta tagasi oli seegi number palju suurem. Eks siis aasta pärast, kui number on tüki maad kahanenud, saab jälle käsi laiutada ja öelda, et prognoosida ongi raske ja kasv tuleb 2018.
Kasvueelarve on see ainult ühes mõttes: kasvavad maksud. Hoolimata suurest töövõidust langetada sotsiaalmaksu poole protsendi võrra ei lange järgmisel aastal üldine maksukoormus üldse. Ei saagi langeda, sest maksude kobareelnõuga tõsteti 2015. aasta kevadel makse mitme aasta peale ette. Opositsioon hoiatas, et selline maksupoliitika hävitab meie majanduse konkurentsivõime, pigistab majanduses õhu kinni, viib viina tarbimise ja maksutulu Lätti. Selle peale aga alustasid valitsuspoliitikud tuima näoga juttu arvudega manipuleerimisest. Ja tänase päevani tehakse nägu, et kõik on hästi.
Küllap saab see Rõivase meelest olema ühel või teisel moel progressiivne, kui meie turismiettevõtted uksi kinni panema hakkavad pärast nende pihta suunatud maksutõusude jõustumist. Senise käitumise põhjal pole põhjust uskuda, et peaministrilt tuleks midagi muud kui absurdset propagandat selle õigustuseks.
Aga lastetoetused? Aga pensionäride lisaraha? Kusagilt tuleb ju selleks raha võtta. Muidugi tuleb, aga see, kuidas praegune reformierakondlik valitsus riiki majandab, on meid suunanud rajale, kus selle asemel, et riigi kohustused saaks kaetud kiirema majanduskasvuga, pigistatakse igalt poolt viimanegi raha välja ja tulemuseks on vindumine. See on lühinägelik ja jätkusuutmatu.
Reformierakonna kontrollitud riik ei tule lisaks majandusele toime aga ka palju eksistentsiaalsemate ülesannetega. Kuigi kasvueelarvega suurendatakse riigikaitse kulutusi, ei osata selle rahaga teha kõige hädavajalikumaid asju, vaid tegeletakse ilutsemisega.
Praeguse valitsuse ette valmistatud riigikaitse arengukava ei sea isegi mitte eesmärgiks kõrvaldada neid kriitilisi võimekuslünki, mis meid põlisvaenlase vastu kõige haavatavamaks teeb. Ka tulevikus pole plaanis hankida tanke, luua õhutõrjet või soetada rannakaitset.
Arengukava on taandarengukava, mis lähtub kümme aastat tagasi valitsenud julgeolekuolukorrast. Lünkade täitmise asemel ostetakse meil soomukeid, mis ilma tankideta ei suurenda sõjalist võimekust, kuid mille tükihind on kaks korda suurem, kui soomlastel oli moodsa tanki ostu puhul. Osaleme jaburas transpordilennuki ühisprojektis, mis on hirmkallis, kuid mis on meile vajalik ainult juhul, kui meie põhimure on meeste lennutamine Eesti ja Lähis-Ida vahel. Rannakaitse võimekuse asemel peame üleval mereväge, mis ei ole võimeline avamerele sõitma. Tsiviilelanike ette valmistamine ja toimetulek on lahendatud sellega, et ühte ministeeriumisse palgatakse kaks ametnikku juurde – aastane kulu 86 000 eurot.
Sisejulgeolek on meil kõigist valdkondadest kõige vähem rahastatud. Piirivalve saadeti laiali ja sellega hoiti kokku suurepärane 30 miljonit eurot aastas. Ainuüksi riiki takistamatult sisenevate illegaalsete immigrantide üleval pidamiseks kulutab riik ligi pool sellest summast ära.
See meie valitsust ei sega, sest kui asi puudutab migratsioonipoliitikat, siis võiksid nad samahästi tulla tööle lumipesu teksadega veendumuses, et on saanud jälile viimasele moeröögatusele. Multikulti on surnud kogu Lääne-Euroopas, see suri koos kõigi nende inimestega Nizzas ja Pariisis ja Brüsselis, kelle viimane asi, mida nad enne plahvatust kuulsid oli hüüd «allah akbar». Meie valitsuse jaoks on multikulti aga ihaldusväärne «lääne moodi» olemine.
Päästetöötajad saavad poole vähem palka kui õpetajad, ja kas siis ongi imestada, et terve hulk piirkondi Eestis on päästjatega sisuliselt katmata. Kas 400-500 euro eest kuus teha suitsusukeldumisi ja uppunute otsinguid ei tundu kuidagi alamakstud? Vähemalt kõigile väljaspool Rõivase valitsust küll tundub.
Meil kulub raha mujale. Rail Balticast olete kuulnud? Vale käib vale otsa, summad muudkui kasvavad, ERMi ehitus oli selle kõrval saiaraha, ainuüksi trassi ülalpidamiskulud on «konservatiivse» hinnangu kohaselt 30 miljonit aastas. Vererõhk kohe hüppas, eks? Tuletame meelde varasemaid valitsuse «saavutusi»: Estonian Air, Tallinna Sadam, Auvere jaam, Utah «investeering» , praamihange, Ärma talu.
Teile ei meeldi see kõik? Taavi Rõivasele küll meeldib. Oleks tema teha, siis jätkaks ta riigi peenhäälestamist kuni pensionipõlveni. Pensionipõlveni, mida tema juhitud valitsus meile kellelegi enam ei luba.
Loomulikult ei vastuta kõige selle eest Taavi Rõivas ainuisikuliselt. Oleks vale lasta tema koalitsioonikaaslastel vastutusest kõrvale hiilida. Eriti pärast seda, kui nad käivad ringi ja teevad avalikkusele silma, rääkides, et näevad sama, mida kõik teised peale Rõivase ja Co.
Kindel on aga see, et seni, kuni Reformierakond on valitsuses, ei ole võimalik ühtegi suuremat muutust ellu viima hakata, või kui, siis tehakse seda samamoodi, nagu praegu on läinud haldusreformiga. Ehk siis kallilt, valesti ja nii, et pärast tuleb ümber teha.
Sama kindel on see, et Reformierakonna saatmine opositsiooni elu üle järele mõtlema saab toimuda vaid siis, kui üks või mõlemad tema koalitsioonikaaslastest sõnadele lisaks ka tegusid näitavad. Sest veel üks asi on üsna kindel: kui valitsust seekord ümber ei tehta, jätkab ta ilmselt kuni järgmiste valimisteni. Kuidas on see kasulik või kahjulik ühele või teisele erakonnale on iseküsimus. Kindlasti on see aga kahjulik Eesti riigile.


description: Donald Trumpi valimine USA presidendiks oli tingitud Hillary Clintoni ebapopulaarsusest, mitte tema enda populaarsusest. Küsitlused ei eksinud, vaid mõjutasid valimiste tulemust, kirjutab blogija Andres Laiapea.

title: Andres Laiapea: Trump ei võitnud, Clinton kaotas

maintext:
Kuna valitseb reaalne oht, et USA presidendivalimiste ootamatu tulemus viib Eesti poliitikud ekslikule järeldusele, et Trumpi poolt valimiskampaanias kasutatud lähenemine toimib ning küsitlusi ei saa enam üldse usaldada, siis tasub vaadata seda tulemust nüüd veidi lähemalt.
Trump kogus mitte üksnes sadu tuhandeid hääli vähem kui Clinton, vaid jäi isegi rohkem alla nendele saakidele, millega Mitt Romney ja John McCain said varem lüüa Barack Obama käest. Seda olukorras, kus valimisõiguslike ameeriklaste arv on vahepeal kasvanud.
Tema saamine presidendiks tuleneb USA valimissüsteemist. Clinton, nagu valimised näitasid, oli tegelikult populaarsem. Trump jäi alla isegi nendele vabariiklastele, keda presidendiks ei valitud. Seega ei saa öelda, et tema valimisstrateegia toimis. Demokraatide kandidaat osutus lihtsalt ootamatult nõrgaks.
Küsitlused näitasid üldiselt, et võidab Clinton. Kuna läks teisiti, siis on hakatud kahtlema selles, kas küsitlusi maksabki enam üldse uskuda. Millega sageli ei arvestata, see on aga küsitluste endi mõju valijaskonna käitumisele.
Tänapäeva infoühiskonnas ei leidu tõenäoliselt ühtegi valijat, kes ei ole kuulnud midagi valimisprognoosidest. Nendega tegelemine ei ole enam ekspertide salalõbu. Iga ameeriklane teadis, kelle võitu küsitluste põhjal ennustatakse. Seetõttu tasub kuulata tõsiselt analüütikuid, kelle hinnangul mõjutasid need valimiste tulemust.
Demokraatide poolehoidja, kes nägi valimispäeval ärgates esimese asjana telekast linnades looklevaid pikki järjekordasid Clintoni toetajatest ning teadis, et ennustatakse tema võitu, aga ise Clintoni kandidatuurist suures vaimustuses ei olnud, võis ju kergesti otsustada, et ei hakka valimisjaoskonda minema.
Neile, kes tema saamist presidendiks mingil juhul näha ei tahtnud, mõjus täpselt sama info aga hoopis mobiliseerivalt.
Metoodikat saab alati parandada, kuid üldiselt on küsitluste läbiviimine jätkuvalt parim viis, kui jätta kõrvale valimised ja rahvahääletused, kodanike poliitiliste eelistuste teada saamiseks.
Kõigi küsitluste kuulutamine mõttetuks, mida on nüüd kahjuks teinud ka mõned riigikogulased, on ohtlik, sest sellega seatakse kahtluse alla teadmistepõhise poliitika võimalikkus üldse.
Poliitika kujundamisel ei tohiks siiski tugineda üksnes enda eelistustele, vaid tuleks arvestada ka rahva meeleoludega. Vastasel korral võivadki valimised tuua suuri vapustusi.


description: Kui keegi ütleb, et ta teab, mis hakkab maailmas juhtuma tuleva aasta algusest alates, kui ametisse astub USA 45. president Donald Trump, siis ta valetab. Mis hakkab juhtuma praegu, kuni jaanuarini, selleski on ainult üks asi kindel, nimelt see, et saabub mitte lihtsalt ülemaailmne totaalselt erinevate arvamuste ja pööraste ennustuste laine, vaid üksteise järel tekkivad prognooside tsunamid, kirjutab arvamusportaali kolumnist Jaak Jõerüüt.

title: Jaak Jõerüüt: arvamuste tsunami on USA valimiste lisatulemus

maintext:
Neid tuleks kainet mõistust säilitades hakata kaheks jagama. Ühed on need, mis üritavad toimuvat analüüsida ja mõtestada, teised need, mis on kirjutatud lootuses, et saaks kunagi hiljem hüüatada: «Ma ju ütlesin!»
Kui praegu ilmuks välja keegi, kes suudaks mulle tõestada, et ta teadis juba enne näitleja Ronald Reagani valituks saamist, mida president Ronald Reagan tegelikult korda saadab, siis luban talle kohe välja teha korraliku restoranilõuna. Trumpi ja Reagani võrdlus küll lonkab nagu võrdlused alati, aga on siiski olemas.
Turud on juba reageerinud. Muidugi, turgude valitsejad, nii nähtavad kui nähtamatud, peavad üle kõige lugu kõiketeadmisest, poliitilised üllatused ajavad neil alati une ära. Ometi ei tõusnud börsikraadiklaaside temperatuur kohe mitte nii palju, nagu mõned kartsid ja mõned vastupidi, ootasid.
Ka USA Kongress on vabariiklaste käes. See tõsiasi justkui kinnitaks võimu kontsentreerumist ja vankumatust. Teisalt aga – Donald Trumpi võidukõne ei olnud ksenofoobi ja klouni (teda on ka nendeks kutsutud) võidukõne, nii tonaalsuselt kui sõnumilt oli see pigem kogenud poliitiku oma, ühendamisele kutsuv.
Donald Trump. Foto: Scanpix
Kui jälgisin varahommikul ameerika telekanalite otsestuudiote saateid, siis kõlas muu jutu sekka vahetpidamata, vastavalt valimistulemuste laekumisele, selle tõsiasja nentimine, et USA kaart joonistatakse nende valimistega ümber. See tähendas, et paljud vabariiklaste ja demokraatide endised «oma» osariigid ei ole enam endises seisus, valijate poliitilised eelistused muutuvad.
Eestis unustatakse vahel ära, et Ameerika Ühendriikide president on ka valitsuse juht, mitte nii nagu president meil kodus või naaberriikides. See võib analüütilist mõtlemist ja suure pildi mõistmist teinekord väänata lihtsustamise suunas. See võib raskendada arusaamist, kuidas ameerika valija mõtleb ja mis teda huvitab tema oma väikeses, aga kallihinnalises elus. Igatahes on kiiduväärt, et Eesti uus riigipea pidas seekord kinni protokollilisest käitumisest ja õnnitles Donald Trumpi kohe.
Mis juhtus?
Eks me kõik küsi endalt ja teistelt veel tükk aega, et mis see siis oli. Mis toimus ja miks? Tuleb nõustuda mitme analüütikuga, et sellises tulemuses peegeldus ka protest eliidi, etableerumise ja nn endiste vastu, sõltumata sellest, kui selgelt või kas üldse defineerib keegi omale neid «endisi», establishment'i ja eliiti. Kui protestivaim on piisavalt suureks paisunud, siis nõutakse alati muutusi, see on inimeste loomuses.
USA ajalehtede esikaaned teatavad Trumpi võidust. Foto: Scanpix
See oli valimine ka päris tugevasti rassitunnuste järgi. Kui valged ameeriklased olid võitja vundamendikindlustajaks, siis teisele poole jäid kõik teised. Lihtne oleks seda nimetada lühidalt valimisrassismiks, aga siiski liiga lihtne nii komplitseeritud nähtuse puhul nagu enam kui kolmesaja miljoni elanikuga paljurahvuseline föderalistliku süsteemiga riik. Donald Trumpi võidukõne pühendus nimme rahvusliku ühtsuse igatsusele ja lubadustele see omale sihiks seada, aga selles vallas tulemusi saavutada on muidugi äärmiselt keeruline.
Kirevas arvamuste mosaiigis, mis juba täna täieneb meeletu kiirusega, on arukas märgata ka neid hääli, mis juhivad tähelepanu tema senisele, st ärialasele tegevusele. Nii edukaks ei saa äris kunagi juhuslikult, selleks on tarvis palgata väga häid asjatundjaid, selge see. Kas ta oskab presidendina kasutada oma vastavat kogemust ja ka poliitikas, tulevases Ameerika administratsioonis leida omale appi tõelisi oma ala spetsialiste, seda me muidugi alles näeme. Loota võib.
Üks küsimus, mis meid huvitab, on muidugi USA ja Venemaa suhted, selles kontekstis omaette Donald Trumpi ja Vladimir Putini suhted. See on alateema, mille puhul võib ju palju spekuleerida, ükskõik kui mustas või roosas tonaalsuses, aga mina ootaks ära nende esimese isikliku kohtumise. Isikukeemia rolli ei maksa mitte kusagil alahinnata ja distantsilt ei saa seda kuidagi selgeks.
Venemaa president Vladimir Putin. Foto: Scanpix
Kui juba isikutest juttu on, siis mis puutub Eestisse, pooldaksin väga, kui uueks välisministriks ei saaks lihtsalt mõni tubli või parteiliselt kasulik inimene, nagu see on olnud juba pikka aega (kogu lugupidamise juures – Marina Kaljurand oli siiski diplomaat, mitte tule ja veega karastatud poliitik), vaid et selleks saaks mõni praktilisest välispoliitikast läbi imbunud ja nii Ameerikat kui Brüsselit tundev inimene a la (või nimelt) Jüri Luik.
On klišeelik öelda, et ennäe, maailm on jälle muutunud. Ometi on meid vägagi mõjutavas euroatlantilises sfääris toimunud lahkuva aasta jooksul kaks erakordselt mõjuvat sündmust ka omaette võetuna, rääkimata nende koosmõjust. Need on Brexit ja superriigi USA üllatuspresident.
Eesti riik tervikuna ja muide ka uus valitsus, olgu selle koostis milline tahes, tunneksid end tunduvalt kindlamana, kui välispoliitikat ei peaks keegi jälle hakkama õppima. Selleks pole meil enam aega!
Väga palju ja õigustatult on kirjeldatud Donald Trumpi kampaaniat, seda sõimatud, põlastatud, imestatud, selle üle on ilgutud. Okei, tõsi, kampaania repertuaari koostamine tänapäeva PR-maailmas on kui mitte A ja O teel võiduni, siis A pluss vähemalt pool O-d. Kuid ma tahan lõpuks korrata kõikide valimiste, kõikide võimuvahetuste põhitõde: võimuvahetumise plahvatuse sütikuks on alati eelmise valitsusperioodi teod ja tegematajätmised. See ongi demokraatia sisepõlemismootori lühike kirjeldus.
Jaak Jõerüüt on kirjanik ja diplomaat. Ta on olnud Eesti suursaadik Soomes, Itaalias, Küprosel, Maltal, ÜROs, Lätis ja Rootsis ning avaldanud 22 raamatut, mis on tõlgitud mitmesse keelde.


authors:
Eerik-Niiles Kross
Eero Vabamägi

description: Uus inforuum nõuab liidreid, nagu Trump või Sanders või isegi Varoufakis. Kuni liberaalse demokraatia kaitsjatel selliseid liidreid ei ole, kuni vana peerud ei lase lahti kujutlusest, et toimuvad rebenemised on anomaalia ja varsti läheb kõik vanadesse rööbastesse tagasi, niikaua kujundavad uue maailma Putin, Trump, Erdoğan ja võib-olla isegi Le Pen, kirjutab riigikogu liige Eerik-Niiles Kross (Reformierakond).

title: Eerik-Niiles Kross: vana maailmakord ongi juba lõppenud


authors:
Kaspar Näf
Šveitsi Ajaloolane

description: Arvamusportaal taasavaldab Šveitsi ajaloolase ja ajakirjaniku Kaspar Näfi artikli eutanaasia teemast Šveitsis. Kirjutis ilmus esimest korda 07.03.2010.

title: VANA KULD Kaspar Näf: surmaabi eeldab tugevat kodanikuühiskonda

maintext:
Viimase poole sajandi jooksul (eriti 1960–1974) on arstid ja farmakoloogid uusi ravimeid ja ravimeetodeid välja töötades astunud suure sammu edasi inimese eluea pikendamise osas. Nii on tekkinud olukord, kus inimkeha jõuab oma füüsiliste piirideni ja ravimine võib osutada ebainimlikuks.
Tänapäevane meditsiin pakub päästva lahenduse paljudele haigustele, mis varem tähendasid surma. Kuid samas on tekkinud küsimus, kas päästetud elu on ka elamist väärib.
Näiteks kui keelevähki ravitakse keele väljalõikamisega ja inimene ei saa enam rääkida või siis, kui inimene kaotab pärast keemiaravi elutahte. Üha enam vanu inimesi on terved, kuid samas tunnevad, et nende keha ei pea saja-aastast elu ometi vastu, olgugi et meditsiin seda võimaldab.
Teisalt leidub neid, kelle haigus pole enam ravitav ja nad peavad läbima nn palliatiivse ravi. Valu võib aja jooksul suureneda ja nad peavad kannatama.
Eeltoodud asjaolud panevad ka psüühiliselt terve inimese elule teisiti vaatama ja endalt küsima, kas ei leidu võimalust elu lõpetada.
Nii tekibki eutanaasia ehk surmaabi (ma kasutan siin edaspidi seda väljendit) osutamise küsimus. Surm aga pole korduv nähtus ja seepärast on vaja enne tegutsemist hoolikalt järele mõelda.
Ligi aasta pärast itaallanna Eluana Englarole Itaalias surmaabi osutamist, mis oli viimane meedias väga laialt kajastatud juhtum, on Eestiski olnud eutanaasiat puudutav arutelu. Avalikus diskussioonis mainiti Hollandit, Belgiat, Luksemburgi ja Šveitsi, kus surmaabi olevat lubatud. Tegelikult pole asi sugugi nii lihtne ja ühene. Eriti Šveitsis erineb protsess, mida ma allpool lahti seletan, Beneluxi maades lubatud surmaabist.
Nimelt võib meditsiinilist surmasaatmist jagada mitmeks: koheseks aktiivseks surmaabiks, kaudseks aktiivseks surmaabiks, passiivseks surmaabiks, suitsiidiabiks ja surmasaatmiseks ning palliatiivseks meditsiiniks (vt lisa). Beneluxis on lubatud otsekohene aktiivne surmaabi, Šveitsis on aga ainult suitsiidiabi mittekaristatav.
Šveitsi surmaabi juured ulatuvad aastasse 1942. Tollal kehtima hakanud uude kriminaalkoodeksisse pandi sätted, mille järgi oleks suitsiidiabi ainult siis karistatav, kui seda osutatakse omakasupüüdlikel motiividel. Sealt võib seepärast välja lugeda, et juhul kui omakasust ei lähtuta, võib vabalt kedagi aidata siit ilmast lahkuda.
Liberaalselt mõtlev seadusandja nägi seda ka nii ette ning pidas silmas pankrotti läinud ja oma au kaotanud ärimeest, kellele oleks võinud relva muretseda. Seda tõendavad seadust välja töötanud komisjoni dokumendid.
Alles 1980. aastatel leidis advokaat Walter Baechi, kes otsis koos mõttekaaslastega surma soovijatele lahendust, just siin suitsiidiabi osutamiseks õigusliku aluse.
Õigupoolest mindi alguses rahvaalgatuse teed ja nii koguti 1974. aasta septembrist alates Zürichi kantonis allkirju aktiivse surmaabi kehtestamiseks. Rahvaalgatus sai 1977. aastal Zürichi kantonis 58,4 protsendilise toetuse, kuid nagu liitriigis tihti juhtub, keeldus keskvalitsus kriminaalkoodeksit vastavalt muutmast. Zürichi kantoni elanike pooldav otsus sündis ühe Zürichi haigla peaarsti ümber puhkenud skandaali taustal. Nimelt tunnistas meedik, et ta on mõnel juhul katkestanud lootusetult haige toitmise tilguti kaudu.
Kriminaalmenetluse ajal, mille lõpuks arst õigeks mõisteti, püsis surmaabi teema väga pikalt ajakirjanduse tähelepanu all.
1982. aastal asutas leidlik Walter Baechi koos kirikuõpetaja Rolf Siggi ja teiste mõttekaaslastega mittetulundusühingu Exit, mis hakkas oma liikmetest surmatahtjatele infomaterjale jagama. 1985. aastal, pärast seda kui Baechi oli kriminaalkoodeksist eelmainitud õigusliku aluse leidnud, alustas Sigg nn vabasurma saatmistega.
1988. aastal liitus seltsiga tuntud Zürichi profülaktikameditsiini professor Meinrad Schär. Schär rääkis hiljem, et istus ühe kindlustusseltsi jõuluõhtusöögil juhuslikult Baechiga ühe laua taga, kus viimane kurtis oma seltsi raskustest uue arsti leidmisel.
Schär liitus aga Exitiga ka seepärast, et tema ema jäi raske mägimatkaõnnetuse tagajärjel halvatuks (tetrapleegia). Schäri sõnul olevat ema iga külaskäigu ajal oma meditsiiniprofessorist poega palunud talle välja kirjutada ravimi, et ta surra saaks.
Exitiga liitudes täitis ta oma emale antud lubaduse panustada kogu oma jõud, et võimaldada lootusetult rasketele haigetele suitsiidiabi. Schär ise kehtestas naatriumpentobarbitaali (NaP) surmarohuna, mis asendas varem kasutatud ravimisegu.
Kõrge NaP-doosiga saadavad Šveitsi surmaabiühingud Exit ja 1998. aastal asutatud Dignitas (teised ühingud on väga väikesed) lootusetult haigeid ühinguliikmeid vabasurma tänaseni.
Et vabasurm eeldab pikka järelemõtlemist, ütlevad mõlemad organisatsioonid ära kõigile neile, kes ei ole mõnd aega nende liige olnud ja liikmetele mõeldud ajakirja lugenud. Samuti osutab Exit suitsiidiabi ainult Šveitsis alaliselt elavatele inimestele, sest ligi 53 000 liikmega ühing on seisukohal, et teistes riikides elavad surmatahtjad peaksid ise selle õiguse eest võitlema.
78-aastane Dignitase asutaja ja ainuesimees, advokaat ja endine Spiegeli ajakirjanik Ludwig A. Minelli võitleb aga selle eest, et vabasurm oleks Euroopa inimõiguste konventsiooni alusel inimõigus. 2006. aastal toetas tema tõlgendust Šveitsi liidukohus. Ees ootab otsus Strasbourgi Euroopa Inimõiguste Kohtus. Selle inimõiguse nimel osutab Dignitas ka väljaspool Šveitsi elavatele inimestele surmaabi.
Minelli ja tema Dignitas on peamine Šveitsi n-ö surmaturismi põhjustaja. Et mujalt Šveitsi tulnutel pole siin oma kodu, üürib Dignitas neile kortereid. Sellega tekitas ta aga proteste naabrites, kes ei suutnud enam taluda «surmatööstust».
Pärast seda kui Dignitas ühest oma peamisest surmakorterist välja saadeti, pidi Minelli surmaabiühing oma teenust osutama nii hotellides kui ka parklates pargitud autodes. Sarnasust seksiäriga ei saa eitada. See kõik tekitas Šveitsis aga palju paksu verd. Kahtlused, et Dignitas ei tööta enam omakasupüüdeta, sundisid Šveitsi justiitsministeeriumi välja töötama surmaabiseadust, mis on praegu menetluses.
Siggi, Schäri, Baechit, Minellit ja teisi Šveitsi suitsiidiabi pioneere ühendab nende suhe kodanikuühiskonnaga ja nende lähedane kokkupuude kannatavate surmahaigete inimestega, kellele nad tahtsid leida teed valudest pääsemiseks.
Juba pilk Dignitase kodulehele näitab, et miljonär Minelli on mitmekülgselt haritud ja aateline, võitlev jurist. Kõik surmaabi käilakujud töötasid juhtivatel kohtadel (näiteks endine Zürichi abilinnapea, endine raadiodirektor, endine Swissairi pressiesindaja). Nad ei tee seda raha pärast. Nad on võimekad, iseseisvalt mõtlevad, tugeva iseloomuga inimesed, kes on ka valmis võimudele vastu seisma ja – veelgi tähtsam – surmatahtjatele vajadusel «ei» ütlema.
Seda näitab muu hulgas Exiti statistika: aastas palutakse Exitilt surmaabi keskmiselt 1500 korda. Exit aga nõustub ainult 350 juhul ja neist umbes pooltel juhtudel jõutakse ka tegudeni. Kodanikujulgus, eetika, aatelised eesmärgid, inimese (surma)tahte põhjalik kaalumine: surmaabi puhul on need elementaarsed asjad, mida ei saa ka kõige parema seadusega paika panna.
Šveitsi surmaabi korraldusel on eelis, et surmatahtja tapab ennast ise. See lihtsustab protsessi usklikele, sest suitsiidiabiga ei rikuta viiendat käsku (sina ei tohi tappa), kui tapmise all mõistetakse teiselt inimeselt elu äravõtmist. Exitis, muide, mängivad kirikuõpetajad suurt rolli. Seevastu on miinus, et kontroll, kas kõik on käinud seaduspäraselt, toimub alles seejärel, kui jääb üle konstateerida surma. Siis, kui tegelikult on hilja.
Kui Eestis soovitakse surmaabi võimalust kehtestada, vajab see nagu 40 kirja puhul tugevate inimeste ringi, kes asutaksid mitteriikliku kodanikuühenduse. Aga enne peaks aset leidma väga lai ühiskondlik diskussioon, kus oma arvamust saaksid avaldada nii surmatahtjad, nende lähedased kui ka kõik sellega seotud valdkondade esindajad.
Eutanaasiaga seotud mõisteid
• Kohene aktiivne surmaabi: teadlik tapmine, näiteks surma põhjustav süst.
• Kaudne aktiivne surmaabi: patsient saab ravimi – näiteks tugeva valuvaigisti –, mis võib põhjustada surma ehk vähendada elu pikkust.
• Passiivne surmaabi: elutegevuse tagamise lõpetamine – näiteks kunstliku toitmise lõpetamine või sellest loobumine.
• Suitsiidiabi: see pole sama mis surmaabi, sest surmatahtja võtab ise endalt elu, surmasoovijale muretsetakse ravimid, millega ta saab oma elu lõpetada.
• Surmasaatmine ja palliatiivmeditsiin: surmale määratud inimeste eest hoolitsemine.
• Surmaturism: et suitsiidiabi pole Šveitsis karistatav nagu teistes riikides, pakuvad organisatsioonid oma teenust välismaalastele.


description: Putini valitsusajal on Venemaalt lahkunud 70–80 protsenti juhtivatest matemaatikutest ja pool selle riigi parimatest füüsikutest. Ülevenemaalise avaliku arvamuse uuringute keskuse oktoobri lõpus tehtud küsitluse andmetel soovib 11 protsenti Venemaa elanikest emigreeruda. Reaalsuses oleks selle suhtarvu taga 16 miljonit inimest – see on põhimõtteliselt kolm Peterburi linnatäit inimesi.

title: Taavi Minnik: Steven Seagal - nüüdsest kuulus Venemaa näitleja ja Putini esipensionär

maintext:
See-eest on pimedas öös terendamas midagi positiivset. Ajal, kui terve Ida-Euroopa – meie teiste hulgas – on kimpus noorte ja andekate väljavooluga, on Vladimir Putini valitsusajal kujunenud Venemaast tõeline pensionil filmitähtede Meka. Midagigi head.
Valgevenes käies mekkis Steven Seagal Lukašenko porgandeid. Foto: Scanpix
Neljapäeval tuli uudis, mis pani paljude venemaalaste südame mõneks hetkeks kiiremini põksuma: Hollywoodi märulimehest Steven Seagalist sai Venemaa kodanik. Riiklik infoagentuur TASS väljastas selle peale kohe ka teadaande, milles refereeris Vene Föderatsiooni pensioniametit, kes teatas, et Seagalil, kellest sai kõrvuti Depardieu’ga ka üks Venemaa läbi aegade kuulsamaid näitlejaid, on tulevast aastast õigus Venemaa 5000-rublasele vanaduspensionile (umbes 70 eurot või 80 dollarit).
Tõsi, selleks on 64-aastasel Seagalil vaja esmalt ajada korda asjad vene ametnikega, tõendades ära oma tööstaaži Hollywoodis. Ja oma tööd Luure Keskagentuuris, mis tõenäoliselt siiski edeva iseloomuga Seagali enda väljamõeldis.
Sellel koomilisevõitu uudisel on kaks tahku. Esiteks propagandistlik, ehkki siinkohal tuleb arvesse võtta, et praegu on Steven Seagal Venemaal kuulsam kui Ameerikas. Seega võimaldab see koguda punkte eelkõige koduauditooriumi ees.
Teine oluline nüanss seisneb selles, et Venemaa president Vladimir Putin jumaldab jõulist ja brutaalset näitlejatüüpi, keda Seagal kinolinal esindab. Sama tüüpi esindab tegelikult prantsuse kinos ka 2013. aastal Vene kodakondsuse ja Mordva vabariigilt Saranski magalarajooni korteri kingiks saanud Gerard Depardieu, kes ingliskeelsetes filmides jäänud meelde pigem heasüdamlike rollidega.
Aga ka igavene Hollywoodi pahapoiss Mickey Rourke, kes praegu veel Venemaa kodanik pole, kuid kellele 2014. aastal korraldati Moskvas Putini enda käsul soojem vastuvõtt, kui harilikult saab osaks mõne suurriigi juhtivpoliitikule, mh korraldati ringkäik Gazpromi peakorteris ja kohtumine selle bossidega.
Ihalus filmimaailma kõvameeste järele ja soov end nendega samastada tuleneb Putini lapsepõlves tekkinud kompleksidest, ehk aegadest, kui praegune Venemaa president sai endast suurematelt ja tugevamatelt Peterburi põiktänavatel koslepi. Muide, sellest sai alguse ka tema suur džuudolembus.


description: Peaministrikandidaat ja Keskerakonna esimees Jüri Ratas pidas täna riigikogus ettekande valitsuse moodustamise alustest.Avaldame Ratase kõne täismahus:

title: Jüri Ratas riigikogus peetud kõnes: soovin tõesti muuta Eesti poliitilist kultuuri

maintext:
Lugupeetud riigikogu esimees! Austatud ametikaaslased!
Head Eestimaa inimesed!
Meie kallis Eesti Vabariik tähistab peagi 100. sünnipäeva ning kannab enne seda Euroopa Liidu eesistujariigi vastutusrikast rolli. Eesti on jõudnud nii kaugele tänu põlvest-põlve edasi antud kodumaa-armastusele ning kõigi meie inimeste sihikindlale ja tihti ennastohverdavale tööle. Soovin tänada iga inimest, kes on andnud oma panuse meie riigi ja rahva edasiviimiseks.
Mul on suur au seista täna siin saalis teie ees peaministrikandidaadina. Riigikogu istungisaalis on 94 aasta jooksul vastu võetud lugematult palju otsuseid, kuigi enamik sellest ajast paraku võõrvõimude okupatsiooni tingimustes. Kahtlemata toimus selle saali kõige kaalukam hääletus 20. augustil 1991. aastal, mil 69 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liiget andsid oma toetuse otsusele «Eesti riiklikust iseseisvusest». Hindan väga kõrgelt 20. Augusti Klubi liikmete panust, kes on olnud esindatud kõigis riigikogu koosseisudes.
Meil kõigil on põhjust oma riigi ja rahva üle uhke olla. Samas tuleb kurvastusega tunnistada, et meie Eestimaa seisab täna mitme tõsise väljakutse ees. Rahvastikukriis, ühiskondlik ebavõrdsus, majanduslik seisak ning riiklik julgeolek on küsimused, millest ei saa ega tohi mööda vaadata. Just nende sõlmprobleemide lahendamine on Eesti Keskerakonna, Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ning Isamaa ja Res Publica Liidu valitsusliidu kandev eesmärk.
Austatud kuulajad!
Eesti välis- ja julgeolekupoliitika on järjepidev ning rajaneb laiapõhjalisel poliitika-ülesel konsensusel. NATO ja Euroopa Liidu liikmelisus on Eesti julgeoleku ja heaolu olulisimaks garantiiks. Eesti valitsused on hoidnud siin ühtset kurssi ning tõstnud seeläbi Eesti inimeste elukvaliteeti ja tugevdanud meie riikliku iseseisvuse alustalasid. Loomulikult jätkab sama teed ka loodav valitsusliit.
Eestis ja välismeedias ajutiselt ringelnud vastupidised väited on äärmiselt kurvastavad. Tuletan veelkord meelde, et meie omariikluse alusväärtuste ning Eesti Vabariigi rahvusvahelise mainega mängimine on lubamatu. Õnneks on viimastel nädalatel need ekslikud sõnumid nii Eesti kui ka välismaa meediakanalites sõnaselgelt ümber lükatud.
Valitsus, mille moodustamiseks täna teilt volitusi palun ja küsin, astub tegelikult veel sammu võrra välis- ja julgeolekupoliitikas edasi. Suuname senisest rohkem tähelepanu ja rahastust meie välisteenistusele ning loome täiendava riigikaitseinvesteeringute programmi. Ühtlasi töötame viivitamatult välja Eesti Euroopa Liidu eesistumise prioriteedid ning tagame eesistumise eduka korralduse 2017. aasta teises pooles.
Kinnitan üheselt, et Eesti jätkab iseseisva kaitsevõime arendamist ja hoiab kaitsekulutused vähemalt tasemel 2% SKT-st. Sellele lisanduvad NATO liitlasüksuste vastuvõtuks vajalikud investeeringud. Riigikaitses on meile jätkuvalt olulisteks toetuspunktideks nii ajateenistus, ohvitserid ja allohvitserid, reservarmee, tugev Kaitseliit kui ka pidevad õppused ning liitlaste kohalolek. Ühiskonna vastupanuvõime tugevdamiseks kriisiolukorras võtame vastu elanikkonnakaitse kontseptsiooni.
Rahvusvahelise terrorismi ja teiste meie aja ohtude vastu seismine eeldab riikide tugevat ja laiapõhjalist koostööd rahvusvahelistes operatsioonides. Eesti ajalooline kogemus on meid õpetanud, et Eesti ei tohi jääda üksinda. Kindlameelne ja ühtne Euroopa Liit ning NATO on olulised nii Eesti kui ka rahvusvahelise julgeoleku ja heaolu tagamisel.
Austatud riigikogu liikmed!
Eesti kuulub juba kaksteist aastat Euroopa Liitu, kuid vahe jõukamate riikidega on endiselt lubamatult suur. Kahjuks on meie senine majanduse areng aeglustunud ning vajame majanduskasvu elavdamiseks uusi mõtteid ja algatusi. Eilsed lahendused täna enam ei aita ja veel vähem on neist kasu homme.
Hiina vanasõna ütleb: «Parem komistada uutel radadel, kui seista paigal vanadel teedel.»
Loodava valitsusliidu eesmärk on jõuliselt ellu viia vajalikke investeeringuid ning maksumuudatusi. Hoiame riigieelarve keskmisena struktuurses tasakaalus, kuid oleme valmis tulutoovate investeeringute rahastamiseks kasutama mõistlikku laenukapitali. Konkreetse näitena toon välja Tallinna Linnahalli, millest soovime koostöös pealinnaga ehitada rahvusvahelise konverentsikeskuse. Samuti toetame kohalike omavalitsuste elamufondi investeeringuid, ehitame välja lairiba jaotusvõrgu ning teostame suuremahulisi taristu investeeringuid.
Maksunduses viime ellu iseseisvuse taastanud Eesti kõige vajalikuma maksureformi. Tõstame kuni keskmist palka teenivate inimeste maksuvaba tulu 500 euroni kuus. See annab alates 2018. aastast kuni 1 200 eurot teenivatele inimestele igakuiselt 62 eurot enam kui kehtiv seadus ette näeks. Maksumuudatusest võidavad kõik, kes teenivad kuni 1 758 eurot. Sellest jõukamate maksukoormus tõuseb sõltuvalt sissetulekust ühe kuni kolmekümne kaheksa euro võrra kuus.
Ma olen veendunud, et suurema sissetulekuga Eesti inimesed on nõus andma need kolmkümmend kaheksa eurot ühiskonna suurema sidususe ja stabiilsuse ning kiirema üldise majandus- ja palgakasvu huvides.
Turismisektori toetamiseks ja majanduse elavdamiseks jätame ära majutusasutuste käibemaksu tõusu 9%-lt 14%-le 2017. aastal ning planeeritud diislikütuse aktsiisi 10%-lise tõusu 2018. aastal. Maksumuudatuste kompenseerimiseks on plaanis mitmeid katteallikaid. Näiteks kehtestame pangalõivu finantsasutustele ning tõkestame kasumi varjatud väljaviimist Eesti äriühingutest. Alkoholi ja suhkru liigtarbimise vähendamiseks tõstame õlle, kääritatud jookide ja veini aktsiise ning maksustame kõrge suhkrusisaldusega joogid.
Rasketel aegadel vajab erilist tähelepanu meie põllumajandus ja maaelu. Tõstame valdkonna rahastust üleminekutoetuse maksimaalse määra ulatuses ja suurendame 2017. aastal kriisiabile suunatavaid vahendeid.
Ettevõtluskeskkonna parandamiseks viime ellu null-bürokraatia algatuse ning loome info- ja kommunikatsioonitehnoloogia (IKT) sektori arenguprogrammi. Samuti asume tööle kaubalaevade Eesti lipu alla toomise nimel. Madalapalgaliste toetamiseks teeme tööturu osapooltele ettepaneku jätkata alampalga tõstmist.
Loodav valitsusliit lõpetab seni valitsenud olukorra, kus ministrid nimetavad riigikogu liikmeid riigi äriühingute ja sihtasutuste nõukogudesse. Mitu õiguskantslerit on kinnitanud, et see riivab võimude lahususe põhimõtet. Riigi äriühingute töö tulemuslikumaks ja läbipaistvamaks muutmiseks hakkavad suuremad äriühingud järgima börsil kehtivaid info avalikustamise reegleid.
Head ametikaaslased!
Eesti elanike arvu taas tõusule viimiseks soovime tõsta kõigi inimeste heaolu, pikendada tervelt elatud aastaid ning kutsuda kõiki Eestist lahkunud inimesi kodumaale naasma. Iga seaduseelnõu ja programmiline dokument peab panustama rahvastikukriisi lahendamisse ja väljarände pidurdamisse.
Pere loomine eeldab turvatunnet pakkuvat ning laste kasvatamist toetavat keskkonda. Seetõttu soovime tõsta lasteaiaõpetajate palga kooliõpetajate palga alammäärani. Samuti viime õpetajate keskmise palga 2019. aastaks 120%-ni Eesti keskmisest ning suurendame tugispetsialistide rahastust.
Koalitsioonikõneluste ajal saime palju erinevaid kirju ja sõnumeid sõpradelt, tuttavatelt ning Eesti inimestelt laiemalt. Mulle meenub siinkohal üks murelik sõnum koolipoisilt, kes soovis kinnitust, et saab ka edaspidi tasuta koolilõunat. Ta võttis ühendust, sest oli meediast õigesti kuulnud, et kõik ideed on teretulnud. Mul on rõõm kinnitada, et tervisliku ja kättesaadava koolitoidu pakkumiseks viime koolilõuna toetuse 1 euroni. Toetuse tõstmine on olnud juba aastaid ka Omavalitsusliitude Koostöökogu ettepanek valitsuskoalitsioonile.
Hariduses jätkame riigigümnaasiumite arendamist, kuid lubame ka pärast 2023. aastat gümnaasiumite pidamist omavalitsuste poolt. Samuti tagame maakonnakeskustest kaugemal asuvate maagümnaasiumite kõrgema rahastuse. Riik peab tagama kättesaadava hariduse kogu Eestis, mitte ainult suuremates keskustes. Ruhnu Põhikooli 10 õpilast väärivad samaväärseid õppetingimusi, mis on nende eakaaslastel Tartus või Tallinnas.
Teadus- ja arendustegevuses seame eesmärgiks viia rahastamise 1 protsendini SKT-st ning tõhustada koostööd erasektoriga. Kvaliteetse järelkasvu tagamiseks tõstame doktorantide stipendiume. Samamoodi jätkame kultuuritöötajate palgatõusu ning tõstame spordivaldkonna rahastust.
Eesti keele hoidmine on iga valitsuse kohustus, mistõttu tagame kvaliteetse eesti keele õppe kättesaadavuse, vajalikud õppevahendid ning täiendkoolitused. Rajame Narva ja Tallinna eesti keele majad ning tõstame eesti keele õppe kvaliteeti haridusasutustes. Samuti võimaldame Eesti Vabariigi kodakondsust soovivatele inimestele lepingut, millega pakub riik tasuta eesti keele kursusi.
Võitleme kodakondsusetuse taastootmise vastu, lihtsustades siin sündivate laste võimalusi Eesti Vabariigi kodakondsuse saamiseks. Iga Eestis sündinud laps on vajalik meie riigi ja rahva püsimiseks. Erinevate kogukondade ühendamine ja ühiskonna sidustamine on kahtlemata loodava valitsuse üks prioriteete. Kaasame kõiki Eesti inimesi, sõltumata soost, vanusest, maailmavaatest või rahvusest.
Juba rahvusliku ärkamisaja üks juhte Johann Voldemar Jannsen on öelnud: «Eesti rahvas peaks siis, kui lubate ütelda, südamlikum ja üksmeelsem olema, kui ta on.»
Auväärt rahvasaadikud!
Edasi liigume ka keskkonnapoliitika valdkonnas, kus lähtume teaduspõhisest lähenemisest ning heaperemehelikust loodusvarade kasutamisest. Keskkonda hoidev suhtumine on alati olnud ka minu kodune kasvatus.
Tagame olmejäätmete ringlussevõtu 2030. aastaks vähemalt 65% ulatuses. Samuti võtame vastu Eesti energiamajanduse arengukava, mille kohaselt suureneb 2030. aastaks taastuvenergia osakaal elektrienergia lõpptarbimises.
Inimeste elukeskkonna parandamisel on oluline roll ka siseturvalisuse valdkonnal. Tugevdame kogukonnakeskset politseitööd ja piirkonnapolitsei võrgustikku eeskätt maapiirkondades. Samuti tõstame oluliselt politsei kiirreageerimisvõimekust. Meie poolt eraldatavad 3,9 miljonit lisaeurot võimaldavad lisaks senisele 103-le mehitada veel 97 kiirreageerija ametikohta.
Ühtlasi parandame päästjate ja demineerijate kaitsevarustust ning kaasajastame päästetehnikat. Priitahtlike pritsimeeste väärtustamiseks tugevdame vabatahtlikke päästekomandosid. Meie kõigi elukeskkonna turvalisemaks muutmiseks kehtestame ka täiendavad alkoholi reklaami- ja müügipiirangud.
Head kuulajad!
Üle kahekümne aasta on lahendamata mitmed omandireformiga seotud küsimused. Seetõttu moodustame eraldi komisjoni, mis analüüsib selle reformi mõjusid. Eesti inimeste õiguste toetamiseks vaatame läbi võlgade ümberkujundamise põhimõtted, tugevdades eeskätt kodulaenuvõtjate kaitset. Võrdsemate pensionite tagamiseks suurendame riikliku pensioni baasosa ning vähendame palgakomponendi osakaalu. Oleme võtnud selgelt eesmärgiks ka soolise palgalõhe vähendamise.
Noorte perede toetamiseks muudame vanemahüvitiste süsteemi paindlikumaks ning fikseerime vanemahüvitise ülempiiri (2016. aastal 2724,36 eurot/kuus). Tõstame lasterikka pere toetuse (3-6 lapsega perele) 300 euroni kuus ja kustutame raske puudega laste vanemate õppelaenud.
Tervishoiu jätkusuutliku rahastamise tagamiseks loobume sotsiaalmaksu langetamisest. Tagame Eesti inimestele arstiabi parema kättesaadavuse ning hüvitame suuremas määras kõrgendatud ravivajadusega inimeste ravimikulud.
Lugupeetud riigimehed ja riiginaised!
Pean õigeks riigireformi läbiviimist ning bürokraatia vähendamist. Samal ajal ei saa me leppida ääremaastumisega, vaid peame tagame inimväärsed elutingimused kogu Eestis. Kokkuhoiukohti tuleb otsida sealt, kus toimub reaalne raiskamine, mitte kõike ühe lauaga lüüa. Kahjuks on viimastel aastatel tõmmatud riiki koomale ennekõike just maapiirkondade arvelt. Kohalike omavalitsuste tulubaasi kärped on üks paljudest kurbadest näidetest.
Eesti riiki ei saa juhtida nagu arveametnik.
Keegi ei ole seda põhimõtet väljendanud täpsemini kui Lennart Meri, kes on öelnud: «Eesti riik on kulukas ja Eesti riik on kallis. Ta on kulukas kodaniku rahataskule ja ta on kallis kodaniku südamele.»
Eestimaa tasakaalustatud arengu tagamiseks suurendame omavalitsuste otsustusõigust. Tõstame kohalike omavalitsuste tulubaasi ning anname neile osa riiklikke ülesandeid koos vastava rahastusega. Teiste otsuste seas taastame 250-eurose matusetoetuse kõigile ning suuname vahendid kohalikele omavalitsustele. Anname maakondliku ühistranspordi korralduse koos täiendava rahastusega kohalikele ühistranspordikeskustele või omavalitsustele. Samuti kiirendame reformimata riigimaade üleandmist ning viime riigiasutusi maakondadesse.
Olen oma töö käigus külastanud kõiki Eesti omavalitsusi ning loodan siiralt, et suudame elu väiksematesse maakohtadesse tagasi tuua. Konkreetse meetmena oleme otsustanud välja töötada Ida-Virumaa programmi, et ellu viia vajalikke investeeringuid infrastruktuuri ja parandada inimeste elukvaliteeti.
Head kuulajad!
Viimased nädalad on tähendanud tõsist tööd ja pikki läbirääkimisi. Tänan kõiki erakonnakaaslasi ja partnereid raskete, kuid algusest lõpuni konstruktiivsete kõneluste eest. Poliitikutel on alati erimeelsusi mitmetes küsimustes, kuid julgen kindlalt öelda, et läbirääkimistel olid alati esikohal Eesti riigi ja rahva huvid.
Tänan siiralt Vabaerakonna ja Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna esindajaid väärt mõtete eest. Leidsime tugeva ühisosa nii põllumajanduspoliitika kui ka omavalitsuste toetamise küsimuses.
Usun, et riigikogu enamus näeb vajadust ka presidendivalimiste süsteemi täiendamiseks ning toetab valimiskampaaniate muutmist ideedepõhiseks, mitte raha- ja mahupõhiseks. Lisaks soovime võrdsustada e-hääletamise ja elukohajärgses jaoskonnas eelhääletamise perioodi.
Tänan veelkord kõiki poliitikuid, eksperte, ühendusi, ettevõtjaid ja Eesti inimesi, kes andsid väärtuslikku sisendit loodavale valitsusliidule. Mul on siiralt hea meel, et suutsime isegi varuga täita Eesti Ametiühingute Keskliidu taotluse tõsta maksuvaba tulu 66% tasemele miinimumpalgast. Samuti astume ühte jalga Eesti Karskusliiduga ning piirame alkoholireklaame. Palju toetajaid pälvis ka eesmärk tõsta naiste osakaalu riigijuhtimises.
Kindlasti ma soovin tunnustada Reformierakonda nende pikaajalise panuse eest riigi juhtimisel. Olen veendunud, et iga valitsuskoalitsioon on aidanud Eesti riiki üles ehitada ja edasi viia. Teen siinkohal sügava kummarduse kõigi varasemate riigikogu koosseisude, ministrite ja riigipeade ees.
Austatud ametikaaslased!
Minu koostöö riigikoguga algas 11 aastat tagasi. Tallinna linnapeana olin riigikogu liikmetega tihedas suhtluses. Alates 2007. aastast olen ametis riigikogu aseesimehena. Kasutan siinkohal võimalust tänada kõiki üheteistkümnenda, kaheteistkümnenda ja kolmeteistkümnenda koosseisu liikmeid.
Olen teile südamest tänulik meeldiva ja asjaliku koostöö eest. Oleme palju poliitika üle arutanud ja väidelnud, aga väga tihti ka üksmeelt leidnud. Olen kõigilt ametikaaslastelt palju õppinud.
Mulle meenub ühe riigikogu kantselei endise ametniku õpetus, et riigikogu istungi juhataja peab arvestama põhimõttega, et igal protseduuril on kindel algus ja selge lõpp. Kui usaldate mind täna peaministri vastutusrikkale ametikohale, siis jään kindlasti seda haamrilööki igatsema. Eraldi soovin tänada oma kallist pinginaabrit Kadri Simsoni.
Oma ametiaja jooksul olen riigikogus läbi viinud ekskursioone kümnetele tuhandetele huvilistele. Need 215 trepiastet Pika Hermanni torni on mulle väga armsaks saanud. Olen oma külalistele alati näidanud riigikogu lae põlluvagusid ning selgitanud, et see on sõnum meie esiisadelt – ka seadusandlikku põldu tuleb hoolega künda, et head saaki saada. Ma ei unusta kunagi Eesti Vabariigi ilusa hümni kõla Toompeal, mis aitab igal hommikul meelde tuletada, milleks meid on parlamenti valitud.
Ühe asja pean ma veel südamelt ära ütlema. Hakkan tugevasti puudust tundma riigikogu korvpallimeeskonnast. Kui vähegi lubate, osaleksin hea meelega treeningutel ka tulevikus.
Head sõbrad!
Kui pälvin täna teie usalduse, siis võtan valitsusse kaasa oma pikaajalise kogemuse opositsioonipoliitikuna. Tean väga hästi, mis tunne on, kui iga Su idee kohta öeldakse, et see on vale. Soovin tõesti muuta Eesti poliitilist kultuuri ning kaotada arusaama, et vale mees ei või õiget asja teha. Kui opositsioon algatab asjaliku ja edasiviiva seadusemuudatuse, siis arutame selle läbi, mitte ei lükka tuimalt kõrvale. Ma ei ütle seda suusoojaks, vaid täiesti siiralt.
Kui riigikogu annab täna sündivale valitsusliidule heakskiidu, siis ka tulevikus on oodatud teie kõigi mõtted ja soovitused. Meie hea koostöö ja vastastikku lugupidav suhtlus jätkub. Hea tava näeb küll uuele valitsusele ette 100 kriitikavaba päeva, kuid konstruktiivne kriitika ja Eesti elu edasiviivad ettepanekud on alati oodatud. Juba täna.
Mina ja kõik ministrikandidaadid mõistame seda vastutust, mis meie õlgadele pannakse. Asume tööle teadmises, et Eesti ühiskonda on vaja muuta võrdsemaks, tuua riik inimestele lähemale ning ulatada abikäsi kõigile, kes seda vajavad. Just hoolivust ning ühtsust vajab meie riik kõige enam.
Rõhutan, et minust ei saa kunagi peaministrit ühele, kahele või kolmele erakonnale, vaid peaminister kogu riigile. Peaminister Vilsandi saare ja Narva inimestele, Tallinna ja Põlvamaa elanikele. Peaminister igale Eesti inimesele.
Head rahvasaadikud, ma tänan teid!
Edu ja jõudu meie kallile Eestile!


description: Eesti on mujal maailmas tuntud kui innovaatiliste lahendustega väikeriik, kuid meie haridussüsteemis innovaatilisus kuidagi välja ei löö. Kuna olen ise õpilane, oskan öelda, et selles süsteemis on silmanähtavaid vigu, millega viimase 20 aasta jooksul midagi ette ei ole võetud, kirjutab gümnaasiumiõpilane Rudolf Stenar Saluoks.

title: Rudolf Stenar Saluoks: vajame keskkoolis rohkem valikaineid

maintext:
Tänapäeva inimkond vajab arenemiseks neid, kes on sidunud enda huvid oma elukutsega, kuna just neil on piisavas koguses motivatsiooni ja uudishimu, et tulla välja innovaatiliste lahendustega. Enamikul neil inimestel on aga üks ühine joon – nad on oma tegevusvaldkonnaga süvitsi kokku puutunud juba enne gümnaasiumi lõppu või siis hoopis kutsekooli tee valinud, kus on õppekava juba spetsiifilisem.
Praegu toimiv haridussüsteem gümnaasiumis sunnib õpilasi õppima aineid, mis ei ole esiteks suurele osale õpilastele huvitavad, teiseks ei anna kohustuslik õppeaine paljudele õpilastele tulevikuks vajalikke oskusi või teadmisi. Kogemuste põhjal võin väita, et hinnete saamiseks kasutatakse nendes ainetes suurema tõenäosusega ebaausaid võtteid, kuid sel juhul pole hindamissüsteemil üldse mõtet.
Inimesed on väga erinevate huvidega ja järgnev väide ei käi kohe kindlasti kõigi kohta, aga peamised ained, mis langevad huvipuuduse ohvriks, on keemia, muusikaajalugu ja kunstiajalugu. Põhjus pole selles, et kellelgi neid vaja ei lähe, vaid selles, et need on kõigile kohustuslikud ja nende õppimiseks kuluv aeg ja energia jätab tihtipeale varju õpilaste enda huvi, olgu selleks siis kas fotograafia, ettevõtlus, programmeerimine või mõni muu valdkond, milles on võimalik karjääri teha ja lõppkokkuvõttes ühiskonnale kasulik olla. Miks ei võiks lõigu alguses loetletud ained olla väiksema mahuga või siis hoopiski valikulised?
Rohkem tuleks keskenduda õpilaste enda huvidele ja sellele, kas nende huvidega on ka võimalik tulevikus leiba teenida. Kui õpilane on leidnud valdkonna, mis teda köidab, siis peaks talle pakkuma veelgi rohkem võimalusi, et selles juurde õppida. Praegune haridussüsteem aga annab õppeaine huvilisele viie kätte ja õpilane jääbki keskpäraseks.
Teine võimalus on aga see, et õpilane tegeleb vabal ajal enda huvialaga, millest tulevikus saab ka tema töö ning ainetes, mis pole elus hakkama saamiseks nii vajalikud ning mille vastu ka huvi puudub, saab spikerdamise toel positiivse hinde kirja. Viimane variant ei tundu olevat aus, kuigi see on nii õpilase kui ka Eesti tuleviku peale mõeldes kasulikum.
Praegu tundub haridussüsteem seisvat mugavustsoonis, hoides suurt osa õppeainetest gümnaasiumis kohustuslikuna. Kõige hullem selle teema juures on see, et mõnes tunnis tunnen, et raiskan nii enda kui ka õpetaja aega, mille eest lõppkokkuvõttes maksab Eesti riik. Seega julgustan haridusministeeriumit astuma välja mugavustsoonist ning mõtlema kaugemale tulevikku, mil praegused gümnaasiumiõpilased peavad Eesti riiki ülal pidama.


description: Kui lugeda ajalehtede majandusuudiseid, siis jääb tunne, et oleme sõjas: midagi lõhkeb, keegi langeb, kedagi lüüakse, keegi võitleb ja keegi ründab. Majandus on tegelikult ju meie igapäevase rahuliku elu loomulik osa, ent selle kirjeldamine sõja ja kakluse metafooride abil kallutab emotsionaalset pilti kogu meid ümbritsevast elust.

title: Imbi Paju: majanduse "verine" metafoor

maintext:
Lugesin hiljuti artiklit EASi ja Ermamaa saagast, mille juures oli ettevõtlusministri Liisa Oviiri punaste huultega mureliku näoga foto. Loo pealkirjas on võimas metafoor: «Oviiri verine poolkuu», mis viitas tema suule. Edasi oli tekstis väljend «süütute vere hinnaga» ja «sosistatake», et ta tahab saada «punktivõitu iseendale». Mis tahes ka autori mõte oli, aga mulle kui lugejale tekitasid need jõulised vägivallametafoorid ettekujutuse verejanulisest ja ahnest ministrist.
Näiteid uudis- ja arvamuslugude müümisest vägivaldsete ja veriste metafooride abil on veel ja veel. Samas ei käsitle need lood ju sõda ega üldse füüsilist vägivalda, vaid igapäevaelu ja vaidlusi või rahumeelselt lahendatavaid konflikte, mis on loomulikud ka vabas, demokraatlikus õigusriigis.
Sõnad, sh metafoorid, mida me üksteisega suheldes kasutame, loovad kultuuriruumi, millest ammutame oma elule mõtte. See paneb küsima, millise teadvusepildiga riigis me elame. Kuidas sõnadega loodud reaalsus meid motiveerib ja julgustab? Millise suuna meie keelekasutus argipäevale annab? Kas see lisab vastastikust lugupidamist ja empaatiat? Kuidas see soodustab meievahelist koostööd?
Võtame näiteks haldusreformi. Need on tehnilist laadi ümberkorraldused, millest mõtlemise ja rääkimise keskel on inimestel tulnud pikalt elada ja arutamistes osaleda. Kõik igatsevad aga tegutsemiseks kodurahu ja stabiilsust. Reformist rääkimisel on kesksel kohal sõnad «vabatahtlik» ja «sunniviisiline». Need kujundid, millega inimesi tagant torgitakse, toovad esile mälupildi repressioonidest ja okupatsioonist, ajast, mil inimese elu ja saatus polnud tema enda kätes.


description: Igal aastal täituvad platsid rehvivahetustöökodade ees esimese lumesaju järel autodega, mille omanikud tahavad suverehvid talverehvide vastu välja vahetada. Igal aastal kordub seegi, et rehvivahetuse viimasele minutile jätnud autojuhte tervitatakse umbes sellise sõnumiga: «Aga palun, paneme aja kinni, järgmine võimalus on ülejärgmise nädala kolmapäeval.»

title: Andres Einmann: kas te ei taha minu raha?

maintext:
Teine võimalus on valida elava järjekorraga töökojad, kuid ka seal tabab rehvivahetajaid halb üllatus. Pärast esimese lume saabumist tekivad selliste töökodade juurde kümnetest autodest koosnevad järjekorrad. Et oma sõidukiga enne töökoja sulgemist meistri juurde jõuda, peab asuma järjekorda vähemalt lõuna paiku.
Ma ei ole rehvivahetajate töökorralduse üksikasjadega kursis, aga kapitalistlik loogika ütleb, et kui on nõudlust, siis on ettevõtjate jaoks olemas turg, kust on võimalik saada kasumit. Kindlasti ei ole rehvivahetajad robotid, ka neil on eraelu ja nad vajavad puhkust. Kuid kas iga talve tulekuga saabuvaks rehvivahetushooaja alguseks poleks võimalik palgata juurde lisatööjõudu ja hoida oma töökodasid kauem lahti, et korjata nii-öelda maas vedelev vaba raha üles?
Tallinnas tegutseb paar töökoda, mis pakuvad teenust 24 tundi ööpäevas. Et inimestele sellist teenust eriti praegusel ajal vaja on, näitab see, et kolmapäeva hilisõhtul seisis Põhja-Eesti regionaalhaigla taga asuva ööpäev ringi avatud töökoja juures järjekorras 48 autot ja sõidukite saba ulatus sadade meetrite kaugusele. Hoolimata sellest, et öösiti lisandub töökoja tavapärasele hinnakirjale 30-protsendiline lisatasu. Tõenäoliselt said viimased järjekorras olijad oma metallist sõbraga töökoja uksest sisse alles varajastel hommikutundidel.
Tööl käivatel autoomanikel ei olegi praegusel rehvivahetuspaanika ajal muud võimalust kui paluda tööandjalt mitu vaba tundi või seista väheste öösiti avatud töökodade juures mitmesajameetristes järjekordades.
Loomulikult võib küsida rehvivahetusega hilja peale jääjatelt, miks nad varem tegutsema ei hakanud. Ilmajaam hoiatas saabuvate talviste teeolude eest juba mitu nädalat tagasi. Nutikamad autoomanikud võtsid hoiatust tõsiselt ja võivad nüüd turvaliselt talverehvidega ringi sõita. Samas võib inimesi manitseda kui palju tahes, viimasel minutil ärkajaid leidub alati.
Et suverehvidega auto on praeguste teeoludega liikluses suur oht, ei ole tarvis üle kordama hakata. Seda näitavad viimastel päevade traagilised liiklusõnnetused ja ohtrad plekimõlkimised.
Osalesin üleeile Postimehe korraldatud katses, et võrrelda, milline vahe on libedal teel pidurdamisel suve- ja talverehvidega autol. Ilmselt pole kellelegi üllatus, et erinevus suve- ja talverehviga pidurdamisel on nagu ööl ja päeval.


description: IRLi aseesimees Marko Mihkelson teatas täna Postimehe otsestuudios, et reformierakondlaste sõnavõttudest võib välja lugeda kibestumist ja välisminister Jürgen Ligi väljaütlemine oli lausa uskumatu. Reformierakonna juhatuse liige Arto Aas sõnas, et ta ei ole ei valitsuses ega ka praegu kuulnud IRLi ja sotside suurtest ideedest.

title: PÄEVAINTERVJUU Aas Mihkelsonile: Reformierakonnale tehakse kambakas, aga suuri ideid teil pole

maintext:
Marko Mihkelson selgitas, et usaldust on valitsuskoalitsioonis jäänud vähemaks pika aja jooksul.
Ka Arto Aas tõdes, et see ei ole kindlasti ootamatu. «Seda on juba mitu nädalat ette valmistatud,» lausus ta. Aas tõi välja, et kui varem IRL ja sotsiaaldemokraadid ei suutnud kokku leppida Juhan Partsi minekus Euroopa Kontrollikotta, siis ühtäkki see otsus ikkagi sündis.
«On kurb, kuidas see praegu toimub. Me oleme valmis minema ka sirge seljaga opositsiooni,» rääkis Aas ja jätkas, et neil on siiski tõsine mure nende reformide pärast, mis on pooleli. Eriti talle südamelähedase riigireformi osas.
«Kus on need suured ideed? Me ei kuulnud neid valitsuses ega kuule ka täna. Neid ideid on üks: teha valitsus Reformierakonna vastu.»
Aas märkis, et reformierakondlased valitsuse lõhkumises süüdi ei ole ja nemad selle eest vastutust ei võta. Taavi Rõivas läheb homme riigikogu ette ja vaatab Aasa sõnul parlamendisaadikutele silma, kui nad hakkavad moodustama vasakpoolset valitsust.
Mihkelson rõhutas, et nemad töötavad uues valitsuses selle nimel, et IRLi maailmavaatele lähedased seisukohad ka uues koalitsioonilepingus oleksid. Uues valitsuses lubab IRL keskenduda majanduse elavdamisele.
«Täna on Eesti poliitikas väga oluline muutus toimumas,» lausus ta. Mihkelsoni arvates vajab Eesti oluliselt suuremaid majandusreforme.
«Ega tõsiseltvõetavaid põhjuseid muid ei olegi, kui et teha Reformierakonnale kambakas,» teatas Aas. «Kus on need suured ideed? Me ei kuulnud neid valitsuses ega kuule ka täna. Neid ideid on üks: teha valitsus Reformierakonna vastu,» sõnas ta.
Reformierakonnal Keskerakonnaga mingeid läbirääkimisi Aasa sõnul ei käi ega pole tema sõnul ka enne käinud.
Isamaa ja Res Publica Liit pole kunagi toetanud astmelist tulumaksu, märkis Mihkelson. IRL toetab tema sõnul jätkuvalt proportsionaalset tulumaksu.
Aas tõdes, et ega elu läheb edasi ja nad oskavad kaitsta oma seisukohti ka opositsioonis. «Me kavatseme võidelda vasakpoolse valitsuse vastu. Me ei näe, mis on need kandvad ideed,» ütles ta ja lisas, et tema ei näe, kuidas IRLil õnnestub oma parempoolset maailmavaadet kaitsta paremini vasakpoolses valitsuses kui parempoolses valitsuses.
Umbusaldusavalduse tekst on Aasa hinnangul täiesti ebaloogiline ning kummaline on seegi, et kui valitsusele heidetakse ette otsustamatust, siis samal ajal heidetakse talle ette liiga jõulisi reforme riigireformis.
Mihkelson teatas, et reformierakondlaste sõnavõtud näitavad kibestumust. «Täiesti uskumatu on lugeda välisministrilt sellist väljaütlemist. Eesti esidiplomaadilt ei ootaks sellist väljaütlemist.»
Mihkelson märkis, et tema teada on riigikogu kuuest fraktsioonist viis valmis homme peaministrit umbusaldama.


authors:
Sergei Metlev
Foto
Peeter Langovits

description: Uue valitsuse koalitsioonileppe lõimumisosa võiks pealkirjastada nii: «Lõimume vaoshoitult», kirjutab  Eesti Vabaerakonna riigikogu fraktsiooni nõunik Sergei Metlev.

title: Sergei Metlev: uue valitsuse lõimumiskava - kas vaid hea häälte püüdmise koht?

maintext:
Jüri Ratas on rõhutanud, et uus võimuliit ei kavatse Eestit valitseda üksikasjaliku leppe alusel. Välja tuli avatud põhimõtete ja tegevuste loetelu. Ühelt poolt mõjub see värskena, teisalt võib sõnastuste pehmus tekitada turbulentsi, seda juhul kui mõni osapool tahab visata lauale pommi, mis justkui ainult tõlgendab kirja pandud põhimõtteid. Mõne Keskerakonna poliitiku sõnavõtte jälgides ei teki kahtlust, et vene gümnaasiumite reformi tagasipööramine ja kodakondsuse nullvariant pole unustatud. Pealegi ei sisalda lõimumise peatükk ei visiooni ega lõppeesmärki, seega jätab valdkonna justkui nelja tuule kätte.
Vaatame SDE, KE ja IRLi valitsusliidu leppe integratsiooni osa olulisemaid punkte.
1. Tagame riigi poolt kehtestatud keelenõuete täitmiseks vajaliku ja kvaliteetse eesti keele õppe kättesaadavuse. Rajame Narva ja Tallinna eesti keele majad, mis korraldavad tasuta eesti keele kursusi, töötavad välja õppe- ja metoodilisi materjale jm.
Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutuse poolt korraldatavate tasuta riigikeele kursuste probleemideks on olnud kohtade nappus (pikad järjekorrad), A-1 (algõpe) ja C-1 (kõrgtase) tasemeõppe puudumine, kvaliteedi kõikumine ning sõltuvus Euroopa Liidu struktuurfondide rahastusest.
Eesti riigi põhiseaduslik ülesanne on mitte ainult säilitada eesti keelt, vaid ka suurendada selle kandjate arvu, sõltumata välisraha olemasolust. Euroopa rahalaeva oodatava kahanemise tõttu peame harjuma, et eesti keele õpet tuleb rahastada riigieelarvest. Juba praegu tasub suunata summad (miljoneid vaja ei ole) katmata tasuta tasemeõppe võimaldamiseks. Keeleõpe peab olema interaktiivne ja kaasav ning võimaldama liikumist nullist tippu. Oluline on luua sõbralikku suhtluskeskkonda, tunnustada tublisid ning õpetada keelt ka läbi kultuuri. Kahjuks praegu praktiseeritakse kombinaatkursuseid, mis tulemust alati ei anna.
Kui eesti keele majad Tallinnas ja Narvas suudavad koondada parimaid pedagooge ja praktikaid ning pakkuda arvukatele huvilistele püsivat võimalust oma keeleoskust sujuvalt arendada, siis on see hea algatus. Tõsiselt tuleks kaaluda maja rajamist ka Jõhvi (Ida-Virumaa keskus). Aga kui need majad seisavad pärast lindilõikamist puuduliku rahastuse ja kehva arengukava tõttu pooltühjadena, siis kujuneb algatusest pettumust valmistav laristamine.
2. Käivitame pilootprogrammi, lubades pedagoogiliselt põhjendatud paindlikkust keele- ja aineõppe teostamisel kindlaks määratud mitmekeelsetes gümnaasiumites koos süvendatud eesti keele õppega, et gümnaasiumilõpetajad saavutaksid kuue aasta jooksul eesti keele C1-taseme.
Üleminekuga 60-protsendilisele eestikeelsele õppele venekeelsetes gümnaasiumites (2007–2012) on kaasnenud olulised kulud ja vaev, poliitiline teater ning pedagoogide hävinud närvirakud. Nõukogude ajal välja arendatud haridusliku segregatsiooni lõhkumine on valulik ja pikk, kuid hädavajalik protsess.
Enne kui hakkame igasuguste pilootprogrammide ja pedagoogiliste põhjenduste (juba ette leitud?) kattevarjus Eesti ühiskonna arengu seisukohalt olulist reformi tagasi pöörama, tuleb meenutada, milleks seda kõike vaja oli: luua gümnaasiumites eestikeelne suhtluskeskkond (pelgalt keeleõppega seda ei saavuta); õpetada eestikeelse valdkondliku informatsiooni analüüsimist ja esitamist (valmistab ette ülikooliõpinguteks); luua motivatsioon õpetajaskonnale oma keeletaseme parandamiseks; kaasata eesti emakeelega õpetajaid; luua eeldused selleks, et sõltumata oma päritolust õpiksid tulevikus lapsed gümnaasiumites koos eesti keeles (laheneb eelarvamuste ja vene noorte sotsiaalse võrgustiku puudumise probleem).
Eestikeelset gümnaasiumiõpet on kritiseeritud selle eest, et väidetavalt aineteadmised kannatavad. Mõne nõrgema kooli puhul võib õppekvaliteet ju tõesti kannatada. Kindlasti on olukord keerulisem Ida-Virumaal (Narva noor saabki eesti keelt kuulda vaid koolis). Seal tuleb järjepidevalt nõustada, toetada, täiendavalt rahastada. Mitte üheksa aasta pingutusi tagasi keerata ja teha vene koolidest taas ideoloogiline sõjatander, nagu Yana Toom ja Mihhail Kõlvart on üritanud. Vene noored pole luuserid, kes ei ole võimelised võõrkeeltes õppima – see alandav retoorika tuleb ära lõpetada!
Tugevaks lahenduseks on vene gümnaasiumite riigistamine – see võimaldab tõsta õppekvaliteeti, koondada kiiremini killustatud koolivõrku ja kaitsta koole välispropaganda mõju eest.
Kardan, et selle leppe punkti taga võib olla Keskerakonna soov enne valimisi teemat taas kilbile tõsta (haridusministri portfell on nende käes). Mis siis, kui pilootprogrammi võetakse kolm kooli, aga aasta hiljem öeldakse, et see on nii hea, et sinna võiks kuuluda 20 kooli? See oleks avantüür, mis läheks maksa tuhandetele vene noortele võimaluse Eesti ühiskonnas ennast hästi tunda ja teostada. Rääkimata juba sellest, et õpetajate ja õpilaste õpperahu saab jälle tõsiselt häiritud.
Seega, ootan vene koolide osas selgeid tegevusi, kuidas reformiga kaasnenud valupunkte edasiviivalt lahendada ja anda kooliperedele suurem motivatsioon. Loodan siiralt, et tulevane haridusminister Mailis Reps tunnetab seda vastutust.
3. Säilitame senised kodakondsuspoliitika aluspõhimõtted.
ja
Võimaldame taotluse alusel naturalisatsiooni korras Eesti Vabariigi kodakondsust Eestis sündinud alla 15-aastastele lastele, kelle vanem või vanemad on kas määratlemata kodakondsusega isikud või kolmanda riigi kodanikud ning elasid Eestis püsivalt enne 20.08.1991, kui lapse vanemad või last üksi kasvatav vanem või täisealiseks saades laps esitab taotluse kolmanda riigi kodakondsusest loobumiseks.
Aluspõhimõtete säilitamise all tuleb mõista, et kodakondsuse nullvarianti ei tule. Lähtudes Eesti Vabariigi riikliku järjepidevuse printsiibist ei oleks seda ka võimalik teostada, sest okupatsiooni ajal toimunud migratsiooni üle ei saanud Eesti riik de facto hävimise tõttu otsustada.
Keskerakond on pidevalt avalikult rõhutanud, et nullvariant on tema poliitiline eesmärk. Tahaks näha, kuidas uuenenud peaministrierakond ennast selles teemas positsioneerib.
Mis puudutab aga lastele ja noortele kodakondsuse võimaldamist lihtkorras, siis seda punkti tuleb kiita. Pärast 20.08.1991 aastat Eestis sündinud lapsed, kelle vanemad on siin pikemalt elanud, on kahtlemata väärt Eesti kodakondsust ilma pikema bürokraatiata.
Tõsine probleem on see, et ca 13 000 vabas Eestis sündinud inimest on kas Venemaa kodanikud või üldse kodakondsuseta. Nende seas on palju üle 15- kuni 25-aastasi, kellele valitsuse kavatsused kahjuks ei laiene. Need noored, kes ei ole praegu meie kodanikud, võivad osutuda kaotatud põlvkonnaks. Uuringud kinnitavad, et noored, kel on Eesti pass, on selgelt lõimumisvalmimad ja paremate stardipositsioonidega. Paremad võimalused ja selge kodanikuidentiteet tekitavad vajaliku kindlustunde, mis väljendub mitte ainult ühiskonnateadlikkuses, vaid ka paremas palgas ja suuremas panuses ühiskonda. Lõimumismonitooringust selgus, et 52 protsenti eestlastest toetavad lisatingimusteta Eesti kodakondsuse andmist Eesti Vabariigis sündinutele sõltumata nende vanemate kodakondsusest.
Pean oluliseks, et kõik vabas Eestis sündinud lapsed ja noored saaksid taotluse alusel Eesti kodanikuks (välistavad asjaolud: kriminaalne käitumine ja julgeolekuoht). Mida rohkem on maailmas inimesi, kes väärtustavad demokraatlikku ja iseseisvat Eesti riiki, seda turvalisem ja võimalusterohkem on Eesti tulevik.
Edu uuele valitsusele lõimumisrindel ja ärgu ikka unustatagu, et see pole vaid magus häältereserv, vaid Eesti vaimse ja majandusliku potentsiaali avamiseks ülioluline poliitikalõik.