description: Hingedepäeval tõttavad paljud meist omaste või lähedaste haudadele küünlaid süütama. Aastast aastasse on ka minu mõtted sel ajal olnud seotud oma vanaisa-vanaema kodulinna Kuressaare ja Kudjape linnakalmistuga. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Maakond
Kudjape kalmistu kabelid olid mu helged Taevaväravad
Reede, 04. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Reede, 04. november 2016. Niina: Need Kudjape kalmistu Taevaväravad on mu lapsepõlve unenäo pilt sügisvärvides. FOTO: Saaremaa harrastusfotograaf Harri Kaert Hingedepäeval tõttavad paljud meist omaste või lähedaste haudadele küünlaid süütama. Aastast aastasse on ka minu mõtted sel ajal olnud seotud oma vanaisa-vanaema kodulinna Kuressaare ja Kudjape linnakalmistuga.
Tänu oma kasuvanaemale Lydia Saareltile, kes töötas Eesti Wabariigi ajal Saare lastekodu juhatajana ja hiljem Kuressaare keskkoolis saksa keele õpetajana, olen linnakalmistut lapsepõlvest saadik üheks eriliseks, väga hingelähedaseks paigaks pidanud.
Igal neljapäeval, kui liinibuss kesklinnast Kudjapele sõitis, olin kasuvanaemaga kalmistul, kaasas reha, küürimisharjad ja lapikesed, millega vanu krüpthaudu pesta ja puhastada. Mäletamist mööda ei tundnud ma siis erilist huvi, kelle nimed haudadel kirjas olid, kuid uskusin oma lapsesüdames, et need maisest elust lahkunud väärikate linnakodanike hinged elavad oma headetegude kaudu minu vanaisa-vanaema väikeses kodulinnas edasi.
Kudjape kaks kaunist kabelit kalmistu ees olid mu lapseea arusaamas justkui valged ja helged Taevaväravad – hingede jaoks, kes eluteelt lahkudes siirdusid sealtkaudu igavikku, hingedemaale, kus nende head kavatsused ja mõtted katkematult jätkusid...
Tartu ülikooli külalisprofessor ja tuntud eesti keeleteadlane Fanny de Sivers on oma teoses “Ühelt kaldalt teisele“ hingedepäevale mõeldes väga ilmekalt kirjutanud: “Iga õnnestunud inimelu rikastab kogu inimkonda. Sellepärast tunnevad hinged suurt huvi selle vastu, mis me teeme ja mis meist saab. Teiselt kaldalt olevat neil kerge meie askeldusi jälgida ja vajaduse korral meie tegemistest ka osa võtta...“
Sarnased mõtisklused ja lapsepõlvemeenutused mõjutavad eriti hingedekuul mind veel sügavamalt kui tavaliselt ning häälestavad esivanemate pärandi ja lahkunud põlvkondade traditsioonide üle tõsisemalt järele mõtlema.
Tulles oma lapsepõlvemõtisklustest Kudjape tänasesse päeva, soovin hingedepäeva puhul peatuda kahel pühendunud linnakalmistu töötajal – Marika Jürissonil ja Vilve Porsil, kelle kohusetunne ja panus ühelt kaldalt teisele siirdujate teenindamisel ei ole mõõdetav ainult linna poolt makstava palganumbriga, vaid ka siira tunnustamisega meie kõigi poolt.
Nii nagu meie hulgast lahkunud Jaak Joala kuulsaks lauldud laulus “Unustuse jõel“: ka unustuse jõel aeg kord silla loob ja sind mu juurde jälle toob.
Niina Kamm Tänu oma kasuvanaemale Lydia Saareltile, kes töötas Eesti Wabariigi ajal Saare lastekodu juhatajana ja hiljem Kuressaare keskkoolis saksa keele õpetajana, olen linnakalmistut lapsepõlvest saadik üheks eriliseks, väga hingelähedaseks paigaks pidanud.Igal neljapäeval, kui liinibuss kesklinnast Kudjapele sõitis, olin kasuvanaemaga kalmistul, kaasas reha, küürimisharjad ja lapikesed, millega vanu krüpthaudu pesta ja puhastada. Mäletamist mööda ei tundnud ma siis erilist huvi, kelle nimed haudadel kirjas olid, kuid uskusin oma lapsesüdames, et need maisest elust lahkunud väärikate linnakodanike hinged elavad oma headetegude kaudu minu vanaisa-vanaema väikeses kodulinnas edasi.Kudjape kaks kaunist kabelit kalmistu ees olid mu lapseea arusaamas justkui valged ja helged Taevaväravad – hingede jaoks, kes eluteelt lahkudes siirdusid sealtkaudu igavikku, hingedemaale, kus nende head kavatsused ja mõtted katkematult jätkusid...Tartu ülikooli külalisprofessor ja tuntud eesti keeleteadlane Fanny de Sivers on oma teoses “Ühelt kaldalt teisele“ hingedepäevale mõeldes väga ilmekalt kirjutanud: “Iga õnnestunud inimelu rikastab kogu inimkonda. Sellepärast tunnevad hinged suurt huvi selle vastu, mis me teeme ja mis meist saab. Teiselt kaldalt olevat neil kerge meie askeldusi jälgida ja vajaduse korral meie tegemistest ka osa võtta...“Sarnased mõtisklused ja lapsepõlvemeenutused mõjutavad eriti hingedekuul mind veel sügavamalt kui tavaliselt ning häälestavad esivanemate pärandi ja lahkunud põlvkondade traditsioonide üle tõsisemalt järele mõtlema.Tulles oma lapsepõlvemõtisklustest Kudjape tänasesse päeva, soovin hingedepäeva puhul peatuda kahel pühendunud linnakalmistu töötajal – Marika Jürissonil ja Vilve Porsil, kelle kohusetunne ja panus ühelt kaldalt teisele siirdujate teenindamisel ei ole mõõdetav ainult linna poolt makstava palganumbriga, vaid ka siira tunnustamisega meie kõigi poolt.Nii nagu meie hulgast lahkunud Jaak Joala kuulsaks lauldud laulus “Unustuse jõel“: ka unustuse jõel aeg kord silla loob ja sind mu juurde jälle toob.Niina Kamm
Veel artikleid samast teemast »


description: Juba märtsist saati on Muhus ringi uitav hunt kohalikele meelehärmi valmistanud ning mitu lammast murdnud. Jahimehed aga on oodanud lume tulekut, et tema jälgi märgata ja hallivatimehe teod saarel lõpetada. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Jahimehed: Muhu hunt hoidku alt!

maintext:
Uudised
Jahimehed: Muhu hunt hoidku alt!
Neljapäev, 10. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Neljapäev, 10. november 2016. Juba märtsist saati on Muhus ringi uitav hunt kohalikele meelehärmi valmistanud ning mitu lammast murdnud. Jahimehed aga on oodanud lume tulekut, et tema jälgi märgata ja hallivatimehe teod saarel lõpetada.
Muhu jahiseltsi esimees Heinart Laaneväli kinnitas, et plaani hunt tabada pole sealsete jahimeeste päevakorrast sekundikski maha võetud.
“Meie jahimeeste hulgas on palju neid, kellel endal ka lambad ja nad on eriti huvitatud tema tabamisest,” sõnas ta, lisades, et ka tema soovib oma villatootjaid kaitsta.
Samuti on neil omavahel kokku lepitud preemia susi tabajale. Töö käib, aga kahjuks sadas lund pidevalt juurde ja võimalikud jäljed kadusid kiirelt uue lume alla.
“Täna enam ei saja ja kindlasti tegeletakse luurega. Kui keegi jälgi märkab, alustatakse kohe piiramist,” kinnitas Laaneväli, lisades, et mehed on kõik plaanist teadlikud ning valmis.
Muhu jahiseltsi esimees Heinart Laaneväli kinnitas, et plaani hunt tabada pole sealsete jahimeeste päevakorrast sekundikski maha võetud.“Meie jahimeeste hulgas on palju neid, kellel endal ka lambad ja nad on eriti huvitatud tema tabamisest,” sõnas ta, lisades, et ka tema soovib oma villatootjaid kaitsta.Samuti on neil omavahel kokku lepitud preemia susi tabajale. Töö käib, aga kahjuks sadas lund pidevalt juurde ja võimalikud jäljed kadusid kiirelt uue lume alla.“Täna enam ei saja ja kindlasti tegeletakse luurega. Kui keegi jälgi märkab, alustatakse kohe piiramist,” kinnitas Laaneväli, lisades, et mehed on kõik plaanist teadlikud ning valmis.
Veel artikleid samast teemast »

fasttext_language: et


description: “Aasta ema lapitekk on meil aukohal, nüüd on lootust päris enda oma saada,” rõõmustab tänavu aasta isaks valitud Torgu vallas Läbara külas elav Johan Heinmaa, kelle abikaasa Koidu kuulutati maikuus aasta emaks. Kokkuvõtvalt võib öelda, et tegemist on aasta 2016 perega. Sest just sellest perest on sirgunud kümme tublit ja töökat last. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Intervjuu
Johan Heinmaa: peret hoiavad koos lapsed
Laupäev, 12. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ivika Laanet Laupäev, 12. november 2016. Kuldsete kätega meistrimees. Johan on suur tehnikahuviline. Talle meeldib putitada oma neljarattalist asendamatut abimeest. FOTO: Valmar Voolaid “Aasta ema lapitekk on meil aukohal, nüüd on lootust päris enda oma saada,” rõõmustab tänavu aasta isaks valitud Torgu vallas Läbara külas elav Johan Heinmaa, kelle abikaasa Koidu kuulutati maikuus aasta emaks. Kokkuvõtvalt võib öelda, et tegemist on aasta 2016 perega. Sest just sellest perest on sirgunud kümme tublit ja töökat last.
Kui esmaspäeva hommikul Sõrve poole sõidame, sajab laia valget lund. Arutame fotograaf Valmariga, milline on küll nende inimeste elustiil, kes nii kaugel külades elavad. Ning teekond lumiste metsade vahel viib justkui maailma lõppu. Ega palju olegi, sest Läbara külast vaid mõni kilomeeter ja ongi Sõrve sääre tipp. Kollase imearmsa renoveeritud maja ees ootab aga meid tänavune aasta isa – nooruslik Johan.
Johan, milliseid emotsioone tekitas, et just sind valiti tänavuseks aasta isaks?
Ega ma pole seda ise küll oodanud ega lootnud. Minu jaoks oli see ikka suur üllatus. Eks ta omad kohustused ja sekeldused ka toob, aga see on hea tunnustus. Ja samas, kui ema sobib, siis miks isa ei peaks? Lapsed on ju meil ka ikka kahe peale.
Tegelikult olen ma sedasorti inimene, kes ei tahaks väga pildil olla ja end esile tõsta. Olen pigem tagasihoidlik. Selline tavaline tööinimene.
Millisest perest sa pärit oled ja milline oli su oma isa?
Olen sündinud seitsmelapselise pere keskmise lapsena. Isa jäi mul varakult haigeks. Ta töötas kalurina ning reuma tuli kallale. Pärast reieluu puruks kukkumist oli ta aastaid voodihaige. Mäletangi seda, et kui ma kasvasin, siis isast töötegijat enam polnud. Ema, kes oli põllutööline, rabas üksinda ja toimetas ka kodus loomadega. Seepärast tuli ka varakult ise tööle asuda.
Kui vana sa olid, kui tööd tegema hakkasid?
Pärast põhikooli lõpetamist olin 16-aastane ja läksin traktoristikursustele. Enne seda aga käisin juba külameestega metsas puid tegemas. Sovhoosis töötasin traktori peal kaks aastat ja siis sain 18 aastat vanaks ning tuli kroonusse minek.
Kus sa aega teenisid?
Pool aastat teenisin aega Leedus, seejärel Valgevenes. Enne sõjaväkke minekut tuli käia autojuhikursustel Kingissepas. Arvo Sema oli sel ajal õpetaja ning seal valmistati kutselisi autojuhte ette. Sain sealt load ning siis kutsuti sõjaväkke.
Saaremaalt oli meid minemas üsna palju, nii 30 ringis. Kokku oli Eestist sadakond poissi. Leedus teenisime aega õhudessantväes. Seal saime ikka kõvasti füüsilist. Iga päev jooksime viis kilomeetrit, iga kahe tunni tagant oli rivistus. Eks alguses oli muidugi kurnav ja raske, aga harjusime ära. Tänu sellele sain hea füüsilise vormi. Ka toit oli seal parem, tegemist oli ikkagi eliitväeosaga. Valgevenes viidi meid lennuväkke. Seda, et seal oleks olnud nii, et vanemad kiusavad nooremaid, seda pole seal küll kogenud.
Kas koduigatsus ka peale tuli?
Ikka. Oled ju 18-aastane ning päris masendav, et ei tea päris täpselt, kuhu sind viiakse. Õnneks olid seal nii mõnedki eesti poisid ja saarlased, kellega koos sai kohe päris lõpuni välja oldud.
Kui võrrelda praeguse Eesti sõjaväega?
Ega ma ei oska ju selle kohta midagi kosta, pole ma ju seal olnud. Aga minu poisid pole küll midagi kurtnud. Samas, lastele tuleb kasuks, kui nad füüsilist saavad, siis on nad ka tulevikus aktiivsed.
Kui sõjaväest ära tulid, kuidas siis elu läks?
Sovhoosis palgad eriti kiita polnud. Kui tagasi tulin, siis oli Sõrves olnud kõva tuulemurd ning otsiti metsaveotraktoriste. Karpaatidest toodi isegi võõrast tööjõudu sisse. Metsamajandis töötasin kümme aastat. Algul metsa väljaveo peal, pärast metsalangetajana. Aga metsaelu oli hea. Seal olid meil väga head ülemused ning suhtumine töötajatesse oli väga mõistev. Hinnati tööd ja tööinimest. Kõik olid võrdsed, olid sa ülemus või lihtinimene. Paljudes asutustes on ju nii, et mida kõrgemal tasemel, seda rohkem nina püsti visatakse. Aga seal olid kõik omad.
Mis sellest ajast eriti meelde on jäänud?
See oli 1974. aastal. Käisin raievõistlustel. Võistlustel tuli jälgida langetatud metsa kogust, ohutustehnika täitmist ja muidugi ka töö kvaliteeti. Meil oli hea koostööga brigaad. Üks meestest elab Sõmeral, Ülo Maimann. Teda tervitaks küll. Teine mees Evald Kamm Kandlast, teda küll kahjuks enam meie hulgas pole.
Kuidas auhinnad tol ajal olid?
Me saime seal kolme peale autoostuloa. Eraldi noorte arvestuses tulin ka auhinnalisele kohale, sain fotoaparaadi auhinnaks. Lapsed praegugi veel sellega mängivad. Aga üldarvestuse võitjana saime kõik nimelise kuldkäekella lisaks autoostuloale.
Kuidas te seda luba siis jagasite?
Teised loovutasid selle vabatahtlikult mulle. Tol ajal ju maksis autoostuluba sama palju kui auto ning ega tavainimene seda kusagilt saanudki. Kuna mul tuli töö raames liikuda üle maakonna, siis kulus see mulle väga marjaks ära. Esimene auto oligi meil Moskvitš.
Just täna hommikul aknast välja vaadates mõtlesin, et mine ja sõida nüüd Leisi, aga sai käidud ning palk teenitud. Tükitöö eest maksti ning oli võimalus teenida.
Kui võrrelda tolleaegset ja tänapäevast tehnikat, kui suur on erinevus?
Nüüd on ju metsavedu lihtne. Istud soojas autos ja vajutad aga kange, aga tol ajal tuli iga puu käsitsi trossi külge panna, siis metsast välja vedada jne. Esimestel veneaegsetel traktoritel polnud soojendust ega midagi, ainult plekk-karp. Esimest puud sättides olid juba läbimärg ning pidid terve päeva niimoodi vastu pidama.
Kas metsamajandist läksid kaluriks?
Jah, sain Kaavile kalasadamasse tööle. Aga siis likvideeriti Kaavi ära. Seejärel läksin Kaunispe sadamasse tööle. Ega siis paljud tahtnud lestapüüki minna – töö oli raske, päev läbi püstijalu. Aga siis oli jälle Läätsale tarvis kalurit, siis sain sinna. Vahepeal käisin Tallinnas laevamotoristi ning paar aastat hiljem ka Pärnus laevajuhtide kursustel. Läätsal hakkasime mingi aeg ise majandama. Saime hakkama ka. Kui aga kalapüüki jäi vähemaks, siis hakkasime vennaga ise Sõrves kala püüdma.
Kui nüüd laste juurde minna, siis mida oled sina kasvatamisel järginud?
Ega ma ei oskagi öelda.
Jääb mõtlikuks. Abikaasa Koidu lisab kohe kõrvalt, et laste jaoks on isa autoriteet. Kui isa korra vaatas, siis piisas juba pilgust.
Pärast pausi ütleb Johan, et ega ta ole nendega pahandanud ning suuri probleeme ei ole olnud.
Koidu räägib, et ikka oli nii, et kui tema lastega pahandas, siis oli isa see, kes lapsi kaitses ja see tegi teda ikka vihaseks.
Kas lapsed vitsa ka said?
Vits oli meil hirmuks olemas küll. Aga seda kasutasime väga harva. Kui midagi oli, siis oma venna või õe ütlemine mõjus ikka rohkem kui ema või isa oma. Teatud vanuses ju aktsepteeritakse omavanust ikka rohkem. Aga nad kasvasid kõik koos. Suuremad õpetasid ja aitasid väiksemaid.
Kas suure pere lastena tuli neil millestki ka loobuda?
Neil tuli arvestada, et raha polnud nii palju, kui oleks tahtnud. Ega ei saanud tõesti seda, et oleks ostnud kallima jope või peenemad saapad. Tuli ikka arvestada võimalustega. Eks neil, kes Tallinna kooli läksid, tuli ikka viletsaid päevi ka näha. Aga kui nii võtta, siis mis ei tapa, pidi tugevaks tegema. Ja kui ei pea pingutama, siis inimene lähebki laisaks. Aga lapsed on kõik kooli kõrvalt töötanud. Praegu viimane laps, poeg Hurmet, veel õpib, sel aastal lõpetab magistrantuuri.
Kes lastele nimed pani? Kas isa poegadele ja ema tütardele?
Me arutasime igatepidi, aga lõplik otsus läks ikka sinnapoole. (Viitab peaga Koidu poole.) Peeter (viies laps, esimene poeg) sai vanaisa (Johani isa) nimest. Johani vanaisa oli samuti Johan ning ka lapselaps Rasmus Johann on selle keeruga pandud. Aga teised nimed tulid ikka nii, kuidas sel ajal pandud. Näiteks populaarsed lauljad või inimene, kellest lugu pidasid, selle järgi. Näiteks Tuuli (teine laps) sai nime meie kohaliku meditsiinitöötaja Tuuli Taluri järgi. Ene-Mai on sündinud 1. mail, siis panime lihtsalt Ene ette. Vahel olid ka raamatud abiks. Nimi on selline, mis ajas muutub, aga mis pandud, sobivad kõik. Kui pole just hirmus keerulised ja võõrapärased.
Kui seltskonnas on jutuks tulnud, et sul on kümme last, siis milline on olnud reageering?
Meeste seltskonnas pole eriti välja näidatud, mida arvatakse. Aga mõni ütleb, et näe, kümme last! Aga ega pole vast hullu ka midagi. Eks meid on muidugi palju aidatud ka.
Kas loomi ka pidasite?
Oi, meil olid pullid, haned, sead. Kõige rohkem oli meil 60 siga. Ega ju muidu poleks hakkama saanud.
Kuidas terve pere autosse mahutasid? Kas sõitsid kaks korda?
Meil oli ju autot vaja, muidu poleks üldse liikuma saanud. Kui Ants Haavel Saaremaa Tervisefondi asutas, siis saime suurema auto, 1980-ndate aastate Volga. Ka Laine Tarvis aitas meid väga palju. Auto ostsime esialgu laenatud rahaga. Tänu sellele, et sead olid, julgesime laenata. Enne Volgat oli meil Moskvitš. Tõesti, kord läksime jaanitulele, käru järel, ning suuremad lapsed olid presendi all peidus. Palju sa Moskvitši sisse ikka neid paned ning keegi ei tahtnud koju ka jääda. Lapsed on ise rääkinud, et nad olid piilunud vahepeal, et kui kaugel nad juba on. Üks auto tulnud järel ja seal teinud inimesed selle peale suured silmad.
Kelle käes on pere rahakott?
Mul oli väga arvestatav palk. Kalur sai ju suvise tööga aastapalga kätte. Aga nüüd enam nii ei ole ja kala ka nii palju pole.
Vahel oli rahaga ikka tuuga ka. Nii palju kui oli, nii palju sai kulutada. Muidugi oli varu ka ettearvamatuteks kulutusteks. Autole panin ise diiselmootori peale, et oleks odavam sõita.
Mis sinu hobid on?
Tehnika on mind eluaeg huvitanud. Oleks rikkam ja aega rohkem, oleks rohkem sellega tegelenud. Aga aega polnud, sest tuli raha teenida, et peret üleval pidada.
Kui vaim peale tuleb, meeldib ka kokata. Nälga ma ei jääks. (naerab)
Koidu lisab kõrvalt, et mehel on anne, mida temal endal pole. “Ma olen elus pidanud nii palju süüa tegema, aga mulle see üldse ei meeldi. Ma teeksin pigem käsitööd.“
Peret toitis ka see, et olin kalur ja jahimees. Tegime konserve ning tänu sellele oli talvine toiduvaru kogu aeg olemas. Ka kala soolasime talveks. Mõned aastad tagasi võtsin mesilased, nii et ka oma mesi on laual.
Nii et lapsed tühja kõhtu ei pidanud kannatama?
Kodus midagi ikka oli. Kui raha ei olnud, et saia-leiba osta, siis sai kooki tehtud.
Kelleks sa tahtsid lapsepõlves saada?
Nagu eelnevalt mainisin, siis oli tehnika üle kõige. Mind vaimustasid juba lapsena vanad Vene traktorid ning kui koolis tuli kirjand kirjutada, kelleks tahad saada, siis ma kirjutasin, et kui ma oleksin, siis oleksin traktorist. Kui ma olin pisike poiss, siis külamees kündis põllul ja usaldas mulle ka linttraktorit proovida anda ja sellega sain üksi sõita. Sealt see huvi kuidagi alguse sai. Kalameheks sain aga hoopistükkis pooljuhuslikult.
Kui tagasi vaatad, oled sa eluga rahul?
Ikka olen rahul.
Oled sa õnnelik?
Peab olema, ja eks ma olen ka. Ma olen elus ja tänu arstide abile ka terve. Mul on tulnud sageli nende poole pöörduda ja ma tahaksin kõiki neid tänada. Ma olen saanud väga head abi ja mul on vedanud, et olen sattunud oma ala professionaalide juurde.
Meie Salme perearstikeskuse omad vahel helistavad, et sa pole ammu käinud ja tule anna vereproov. Ma olen kõigile väga tänulik. Meil siin on kaks endist väga head meditsiinitöötajat, kellelt veel praegugi nõu küsitakse – Ella Vipp ja Tuuli Talur.
Nii et mul on kõik hästi läinud. Lapsed, kes on sündinud, on terved. Ja nende lapsed. Peab saatust tänama, et nii on läinud. Ning see ongi kõige suurem õnn.
Millised on teie pere traditsioonid? Kas jõuluks tuleb pere kokku?
Seda juhtub nii harva. Üks või kaks korda on olnud, kui terve pere on kokku saanud. Meremehed (Peeter ja Leho – toim) rikuvad selle ära. (muigab)
Kui palju lapselapsi juba on?
Lapselapsi on praegu viisteist. Viimased on seitsmekuised kaksikud, üks poiss ja teine tüdruk.
Kas kümne lapse mured on suuremad kui ühe lapse omad?
Vat ei teagi. See oleneb kindlasti ka suhtumisest. Rahapuudus tekitas vahel ikka stressi küll ja ajas närvi mustaks. Mis sa teed, kui tarvis on… Igasugused huvikoolid ju olid ka. Lapsed käisid muusikakoolis, kokku oleme kolm klaverit ostnud, akordioni, poisile purjeka. Reisimised. Toetust saime muidugi ka. Eesti Lasterikaste Perede Liidult ja Eesti Meestelaulu Seltsilt. Mina ei ole seda meelt, et küsima minna, aga mis sa hädaga teed.
Arvan ka praegu, et ranitsatoetused peaksid ikka erinevates valdades ühesugused olema. Miks üks laps on viletsam kui teine? Seepärast olen ka ühe suure valla pooldaja, siis kaob see erinevus ära.
Te olete Koiduga abielus olnud 45 aastat. Mis on teie tugeva suhte alustala?
Arvan, et lugupidamine ja austus. Muidugi ka teineteisega arvestamine. Eks ikka lapsed ka. Kui lapsi poleks, siis mine tea. Lapsed kohustavad palju ja hoiavad peret koos. Kui hoiavad, muidugi. Meil tulid esimesed neli tüdrukut ju järjest ja siis poeg. Kui mõtlema hakata, siis kelle hooleks nad jätad? Kaine mõistus peab ikka üle lööma.
Homme on isadepäev. Mida sel puhul sooviksid teistele isadele?
Mu tädi, kellel endal lapsi polnud, ütles ikka, et kui sünnib laps, siis sünnib ka leib. Nii et jõudu, jaksu ja kannatust! Kergesti ei tohi alla anda. Kui on tervist, siis ülejäänu saab osta. Ka tervist saab ju mingil määral osta, aga lõpmatuseni seda teha ei saa.
Nii et soovin, et meil oleks rahu maa peal ja tervist.
Sooja teetassi ääres toredate inimeste keskel veereb aeg märkamatult ning juba ongi saanud ühest tunnist kaks. Oli vahva ning südantsoojendav kohtumine.
Lapsed:
Hannela (44) – konstruktor-modelleerija, tegutseb ka saksa keele giidina, elas Saksamaal, kuid koduigatsus tõi Saaremaale tagasi. Lapsed Elin ja Simon elavad isaga Saksamaal, noorim laps Mats emaga siin.
Tuuli (43) – Nordea pangas laenuadministraator, mees Jüri, poeg Marten.
Ene-Mai (41) – palkmaju tootvas firmas saksakeelse turu müügijuht, elukaaslane Esko, tütar Berit ja poeg Jörgen, elab Tallinnas.
Mahe (37) – töötab Vettelis meistrina, mees Raul, tütar Annabel, poeg Raimond ja noorim tütar Amanda.
Peeter (35) – puksiiri kapten Soome firmas, elab Tallinna ligidal, esimesest abielust lapsed Eerik ja Eliise ning teisest kooselust kaksikud Laura ja Johannes, elukaaslane Moonika.
Leho (32) – töötab Saaremaa Laevakompaniis, enne käis maailmameredel, nüüd Elbel vanemtüürimees, elukaaslane, lapsi pole.
Luigi (30) – Normas metallitöötlemise vabriku insener, pojad Rasmus Johann ja Jasper Tobias, elukaaslane Lisett.
Lagle (29) – RMK külastuskorraldusosakonna kavandamisspetsialist, elab Tartu lähedal, õpib Eesti Maaülikooli aianduse osakonna doktorantuuris, elukaaslane Mario.
Preedik (27) – veeteede ameti vanemhüdrograaf, elab koos elukaaslasega Tallinnas.
Hurmet (24) – õpib Tallinna tehnikaülikoolis teedeehitust.
Lapsed isast:
“Meie isa on sama tugev kui metssiga!”
Kui lapsed olime, siis isa oli meile nagu ebajumal – kõige suurem, kõige tugevam, kõige sõbralikum, kõige parem. Alles tagantjärele oleme mõistatanud, kuidas ta küll suutis pärast pikka ja väsitavat tööpäeva veel lastega mängida ning rahul ja rõõmus olla. “Normaalsem” on ju see, et tööpäeva lõpus on inimene väsinud, närviline, tahaks puhata, mitte kilkavate lastega mängida.
Võib-olla on füüsiline töö vabas looduses ikkagi olnud vaimule hea, nagu räägitakse. Isa tööpäevad olid pikad, seda enam ootasime teda õhtuti väga koju ja seda hinnalisem oli koosveedetud aeg.
Kui isa hakkas kuskile minema, oli teda raske minna lasta, istusime autosse ja sõitsime esimesed mõnikümmend meetrit teeristini kaasa ja tulime siis jala tagasi. Kui aga kuulsime isa auto või traktori häält kaugelt tulemas, jooksime talle vastu ja saime jälle need mõnikümmend, vahel ka mõnisada meetrit autos või traktorikärus sõita.
Isa oli meil suur ja tugev – kui ta õhtuti koju tuli, pidi ta meid ükshaaval üles tõstma, nii et meie pea puudutaks toalage, seda enam saime kinnitust, et isa on kõikvõimas. Kohalikel üritustel võttis isa ikka rammumehe võistlustest osa ja enamasti ka võitis, sealhulgas endast palju nooremaid mehi, isegi veel olles juba pea 50-aastane. Trumpaladena on meelde jäänud sangpommi rebimine, palgi vedamine, käesurumine, saapavise, mustlasmaadlus.
Isa viilis meie hokiuiskudesse sakid, sest soovisime endale ilu-uiske, mida nõukogudeaegsest kaubandusvõrgust saada polnud. Aegade algusest saati on talviti meie tiigil jääkarussell, mis paps meile ehitas. Isa tegi terveks tütre 1991. aastal välismaalt saadud ainulaadse vihmavarju, mis tuulega tagurpidi läks ja millel üks varras seetõttu ära murdus – paps tegi sellele rattakodarast proteesi. Seda vihmavarju kasutab ta tänapäevani.
Jaanituledel oli meie isa alati see, kes tegi karussellile kõige suurema hoo, ta tavaliselt lihtsalt ei jõudnud õhtu jooksul sealt karusselli juurest kaugemale.
Pärast tundidepikkust tööpäeva – merel loksumist – ei pidanud ta paljuks lastele paadiga lõbusõitu teha. Tuuliste ilmadega sõitis vastu lainet ja tegi meile “tivolit”.
Lumerohketel talvedel lükkas ta teelt lund nii, et me saime neist hunnikutest lihtsa vaevaga liumäe teha või erinevaid lumekujusid ja kindlusi ehitada. Tihti oli meil terve lumelinn, kust kindlasti ei puudunud Kass Arturi figuur.
Lumevaesel talvel ei jäänud vastlaliug laskmata, sest paps keevitas titevankrist suhteliselt turvalise “kelgu“.
Paps sätitas nii Moskvitšile kui ka Volgale diiselmootorid peale. Isa oskab jalgrattal tagurpidi, st seljaga sõidu suunas sarvedel istudes sõita.
Meie veendumus isa kõikvõimsusest muudkui kasvas ja kasvas ja kasvas. Paljudele peretuttavatele on jäänud meelde võrdlus, mida meie lapsesuu isa kohta on öelnud: ”Meie isa on sama tugev kui metssiga!” Kui esmaspäeva hommikul Sõrve poole sõidame, sajab laia valget lund. Arutame fotograaf Valmariga, milline on küll nende inimeste elustiil, kes nii kaugel külades elavad. Ning teekond lumiste metsade vahel viib justkui maailma lõppu. Ega palju olegi, sest Läbara külast vaid mõni kilomeeter ja ongi Sõrve sääre tipp. Kollase imearmsa renoveeritud maja ees ootab aga meid tänavune aasta isa – nooruslik Johan.Ega ma pole seda ise küll oodanud ega lootnud. Minu jaoks oli see ikka suur üllatus. Eks ta omad kohustused ja sekeldused ka toob, aga see on hea tunnustus. Ja samas, kui ema sobib, siis miks isa ei peaks? Lapsed on ju meil ka ikka kahe peale.Tegelikult olen ma sedasorti inimene, kes ei tahaks väga pildil olla ja end esile tõsta. Olen pigem tagasihoidlik. Selline tavaline tööinimene.Olen sündinud seitsmelapselise pere keskmise lapsena. Isa jäi mul varakult haigeks. Ta töötas kalurina ning reuma tuli kallale. Pärast reieluu puruks kukkumist oli ta aastaid voodihaige. Mäletangi seda, et kui ma kasvasin, siis isast töötegijat enam polnud. Ema, kes oli põllutööline, rabas üksinda ja toimetas ka kodus loomadega. Seepärast tuli ka varakult ise tööle asuda.Pärast põhikooli lõpetamist olin 16-aastane ja läksin traktoristikursustele. Enne seda aga käisin juba külameestega metsas puid tegemas. Sovhoosis töötasin traktori peal kaks aastat ja siis sain 18 aastat vanaks ning tuli kroonusse minek.Pool aastat teenisin aega Leedus, seejärel Valgevenes. Enne sõjaväkke minekut tuli käia autojuhikursustel Kingissepas. Arvo Sema oli sel ajal õpetaja ning seal valmistati kutselisi autojuhte ette. Sain sealt load ning siis kutsuti sõjaväkke.Saaremaalt oli meid minemas üsna palju, nii 30 ringis. Kokku oli Eestist sadakond poissi. Leedus teenisime aega õhudessantväes. Seal saime ikka kõvasti füüsilist. Iga päev jooksime viis kilomeetrit, iga kahe tunni tagant oli rivistus. Eks alguses oli muidugi kurnav ja raske, aga harjusime ära. Tänu sellele sain hea füüsilise vormi. Ka toit oli seal parem, tegemist oli ikkagi eliitväeosaga. Valgevenes viidi meid lennuväkke. Seda, et seal oleks olnud nii, et vanemad kiusavad nooremaid, seda pole seal küll kogenud.Ikka. Oled ju 18-aastane ning päris masendav, et ei tea päris täpselt, kuhu sind viiakse. Õnneks olid seal nii mõnedki eesti poisid ja saarlased, kellega koos sai kohe päris lõpuni välja oldud.Ega ma ei oska ju selle kohta midagi kosta, pole ma ju seal olnud. Aga minu poisid pole küll midagi kurtnud. Samas, lastele tuleb kasuks, kui nad füüsilist saavad, siis on nad ka tulevikus aktiivsed.Sovhoosis palgad eriti kiita polnud. Kui tagasi tulin, siis oli Sõrves olnud kõva tuulemurd ning otsiti metsaveotraktoriste. Karpaatidest toodi isegi võõrast tööjõudu sisse. Metsamajandis töötasin kümme aastat. Algul metsa väljaveo peal, pärast metsalangetajana. Aga metsaelu oli hea. Seal olid meil väga head ülemused ning suhtumine töötajatesse oli väga mõistev. Hinnati tööd ja tööinimest. Kõik olid võrdsed, olid sa ülemus või lihtinimene. Paljudes asutustes on ju nii, et mida kõrgemal tasemel, seda rohkem nina püsti visatakse. Aga seal olid kõik omad.See oli 1974. aastal. Käisin raievõistlustel. Võistlustel tuli jälgida langetatud metsa kogust, ohutustehnika täitmist ja muidugi ka töö kvaliteeti. Meil oli hea koostööga brigaad. Üks meestest elab Sõmeral, Ülo Maimann. Teda tervitaks küll. Teine mees Evald Kamm Kandlast, teda küll kahjuks enam meie hulgas pole.Me saime seal kolme peale autoostuloa. Eraldi noorte arvestuses tulin ka auhinnalisele kohale, sain fotoaparaadi auhinnaks. Lapsed praegugi veel sellega mängivad. Aga üldarvestuse võitjana saime kõik nimelise kuldkäekella lisaks autoostuloale.Teised loovutasid selle vabatahtlikult mulle. Tol ajal ju maksis autoostuluba sama palju kui auto ning ega tavainimene seda kusagilt saanudki. Kuna mul tuli töö raames liikuda üle maakonna, siis kulus see mulle väga marjaks ära. Esimene auto oligi meil Moskvitš.Just täna hommikul aknast välja vaadates mõtlesin, et mine ja sõida nüüd Leisi, aga sai käidud ning palk teenitud. Tükitöö eest maksti ning oli võimalus teenida.Nüüd on ju metsavedu lihtne. Istud soojas autos ja vajutad aga kange, aga tol ajal tuli iga puu käsitsi trossi külge panna, siis metsast välja vedada jne. Esimestel veneaegsetel traktoritel polnud soojendust ega midagi, ainult plekk-karp. Esimest puud sättides olid juba läbimärg ning pidid terve päeva niimoodi vastu pidama.Jah, sain Kaavile kalasadamasse tööle. Aga siis likvideeriti Kaavi ära. Seejärel läksin Kaunispe sadamasse tööle. Ega siis paljud tahtnud lestapüüki minna – töö oli raske, päev läbi püstijalu. Aga siis oli jälle Läätsale tarvis kalurit, siis sain sinna. Vahepeal käisin Tallinnas laevamotoristi ning paar aastat hiljem ka Pärnus laevajuhtide kursustel. Läätsal hakkasime mingi aeg ise majandama. Saime hakkama ka. Kui aga kalapüüki jäi vähemaks, siis hakkasime vennaga ise Sõrves kala püüdma.Ega ma ei oskagi öelda.Jääb mõtlikuks. Abikaasa Koidu lisab kohe kõrvalt, et laste jaoks on isa autoriteet. Kui isa korra vaatas, siis piisas juba pilgust.Pärast pausi ütleb Johan, et ega ta ole nendega pahandanud ning suuri probleeme ei ole olnud.Koidu räägib, et ikka oli nii, et kui tema lastega pahandas, siis oli isa see, kes lapsi kaitses ja see tegi teda ikka vihaseks.Vits oli meil hirmuks olemas küll. Aga seda kasutasime väga harva. Kui midagi oli, siis oma venna või õe ütlemine mõjus ikka rohkem kui ema või isa oma. Teatud vanuses ju aktsepteeritakse omavanust ikka rohkem. Aga nad kasvasid kõik koos. Suuremad õpetasid ja aitasid väiksemaid.Neil tuli arvestada, et raha polnud nii palju, kui oleks tahtnud. Ega ei saanud tõesti seda, et oleks ostnud kallima jope või peenemad saapad. Tuli ikka arvestada võimalustega. Eks neil, kes Tallinna kooli läksid, tuli ikka viletsaid päevi ka näha. Aga kui nii võtta, siis mis ei tapa, pidi tugevaks tegema. Ja kui ei pea pingutama, siis inimene lähebki laisaks. Aga lapsed on kõik kooli kõrvalt töötanud. Praegu viimane laps, poeg Hurmet, veel õpib, sel aastal lõpetab magistrantuuri.Me arutasime igatepidi, aga lõplik otsus läks ikka sinnapoole. (Viitab peaga Koidu poole.) Peeter (viies laps, esimene poeg) sai vanaisa (Johani isa) nimest. Johani vanaisa oli samuti Johan ning ka lapselaps Rasmus Johann on selle keeruga pandud. Aga teised nimed tulid ikka nii, kuidas sel ajal pandud. Näiteks populaarsed lauljad või inimene, kellest lugu pidasid, selle järgi. Näiteks Tuuli (teine laps) sai nime meie kohaliku meditsiinitöötaja Tuuli Taluri järgi. Ene-Mai on sündinud 1. mail, siis panime lihtsalt Ene ette. Vahel olid ka raamatud abiks. Nimi on selline, mis ajas muutub, aga mis pandud, sobivad kõik. Kui pole just hirmus keerulised ja võõrapärased.Meeste seltskonnas pole eriti välja näidatud, mida arvatakse. Aga mõni ütleb, et näe, kümme last! Aga ega pole vast hullu ka midagi. Eks meid on muidugi palju aidatud ka.Oi, meil olid pullid, haned, sead. Kõige rohkem oli meil 60 siga. Ega ju muidu poleks hakkama saanud.Meil oli ju autot vaja, muidu poleks üldse liikuma saanud. Kui Ants Haavel Saaremaa Tervisefondi asutas, siis saime suurema auto, 1980-ndate aastate Volga. Ka Laine Tarvis aitas meid väga palju. Auto ostsime esialgu laenatud rahaga. Tänu sellele, et sead olid, julgesime laenata. Enne Volgat oli meil Moskvitš. Tõesti, kord läksime jaanitulele, käru järel, ning suuremad lapsed olid presendi all peidus. Palju sa Moskvitši sisse ikka neid paned ning keegi ei tahtnud koju ka jääda. Lapsed on ise rääkinud, et nad olid piilunud vahepeal, et kui kaugel nad juba on. Üks auto tulnud järel ja seal teinud inimesed selle peale suured silmad.Mul oli väga arvestatav palk. Kalur sai ju suvise tööga aastapalga kätte. Aga nüüd enam nii ei ole ja kala ka nii palju pole.Vahel oli rahaga ikka tuuga ka. Nii palju kui oli, nii palju sai kulutada. Muidugi oli varu ka ettearvamatuteks kulutusteks. Autole panin ise diiselmootori peale, et oleks odavam sõita.Tehnika on mind eluaeg huvitanud. Oleks rikkam ja aega rohkem, oleks rohkem sellega tegelenud. Aga aega polnud, sest tuli raha teenida, et peret üleval pidada.Kui vaim peale tuleb, meeldib ka kokata. Nälga ma ei jääks. (naerab)Koidu lisab kõrvalt, et mehel on anne, mida temal endal pole. “Ma olen elus pidanud nii palju süüa tegema, aga mulle see üldse ei meeldi. Ma teeksin pigem käsitööd.“Peret toitis ka see, et olin kalur ja jahimees. Tegime konserve ning tänu sellele oli talvine toiduvaru kogu aeg olemas. Ka kala soolasime talveks. Mõned aastad tagasi võtsin mesilased, nii et ka oma mesi on laual.Kodus midagi ikka oli. Kui raha ei olnud, et saia-leiba osta, siis sai kooki tehtud.Nagu eelnevalt mainisin, siis oli tehnika üle kõige. Mind vaimustasid juba lapsena vanad Vene traktorid ning kui koolis tuli kirjand kirjutada, kelleks tahad saada, siis ma kirjutasin, et kui ma oleksin, siis oleksin traktorist. Kui ma olin pisike poiss, siis külamees kündis põllul ja usaldas mulle ka linttraktorit proovida anda ja sellega sain üksi sõita. Sealt see huvi kuidagi alguse sai. Kalameheks sain aga hoopistükkis pooljuhuslikult.Ikka olen rahul.Peab olema, ja eks ma olen ka. Ma olen elus ja tänu arstide abile ka terve. Mul on tulnud sageli nende poole pöörduda ja ma tahaksin kõiki neid tänada. Ma olen saanud väga head abi ja mul on vedanud, et olen sattunud oma ala professionaalide juurde.Meie Salme perearstikeskuse omad vahel helistavad, et sa pole ammu käinud ja tule anna vereproov. Ma olen kõigile väga tänulik. Meil siin on kaks endist väga head meditsiinitöötajat, kellelt veel praegugi nõu küsitakse – Ella Vipp ja Tuuli Talur.Nii et mul on kõik hästi läinud. Lapsed, kes on sündinud, on terved. Ja nende lapsed. Peab saatust tänama, et nii on läinud. Ning see ongi kõige suurem õnn.Millised on teie pere traditsioonid? Kas jõuluks tuleb pere kokku?Seda juhtub nii harva. Üks või kaks korda on olnud, kui terve pere on kokku saanud. Meremehed (Peeter ja Leho – toim) rikuvad selle ära. (muigab)Lapselapsi on praegu viisteist. Viimased on seitsmekuised kaksikud, üks poiss ja teine tüdruk.Vat ei teagi. See oleneb kindlasti ka suhtumisest. Rahapuudus tekitas vahel ikka stressi küll ja ajas närvi mustaks. Mis sa teed, kui tarvis on… Igasugused huvikoolid ju olid ka. Lapsed käisid muusikakoolis, kokku oleme kolm klaverit ostnud, akordioni, poisile purjeka. Reisimised. Toetust saime muidugi ka. Eesti Lasterikaste Perede Liidult ja Eesti Meestelaulu Seltsilt. Mina ei ole seda meelt, et küsima minna, aga mis sa hädaga teed.Arvan ka praegu, et ranitsatoetused peaksid ikka erinevates valdades ühesugused olema. Miks üks laps on viletsam kui teine? Seepärast olen ka ühe suure valla pooldaja, siis kaob see erinevus ära.Arvan, et lugupidamine ja austus. Muidugi ka teineteisega arvestamine. Eks ikka lapsed ka. Kui lapsi poleks, siis mine tea. Lapsed kohustavad palju ja hoiavad peret koos. Kui hoiavad, muidugi. Meil tulid esimesed neli tüdrukut ju järjest ja siis poeg. Kui mõtlema hakata, siis kelle hooleks nad jätad? Kaine mõistus peab ikka üle lööma.Mu tädi, kellel endal lapsi polnud, ütles ikka, et kui sünnib laps, siis sünnib ka leib. Nii et jõudu, jaksu ja kannatust! Kergesti ei tohi alla anda. Kui on tervist, siis ülejäänu saab osta. Ka tervist saab ju mingil määral osta, aga lõpmatuseni seda teha ei saa.Nii et soovin, et meil oleks rahu maa peal ja tervist.Sooja teetassi ääres toredate inimeste keskel veereb aeg märkamatult ning juba ongi saanud ühest tunnist kaks. Oli vahva ning südantsoojendav kohtumine.(44) – konstruktor-modelleerija, tegutseb ka saksa keele giidina, elas Saksamaal, kuid koduigatsus tõi Saaremaale tagasi. Lapsed Elin ja Simon elavad isaga Saksamaal, noorim laps Mats emaga siin.(43) – Nordea pangas laenuadministraator, mees Jüri, poeg Marten.(41) – palkmaju tootvas firmas saksakeelse turu müügijuht, elukaaslane Esko, tütar Berit ja poeg Jörgen, elab Tallinnas.(37) – töötab Vettelis meistrina, mees Raul, tütar Annabel, poeg Raimond ja noorim tütar Amanda.(35) – puksiiri kapten Soome firmas, elab Tallinna ligidal, esimesest abielust lapsed Eerik ja Eliise ning teisest kooselust kaksikud Laura ja Johannes, elukaaslane Moonika.(32) – töötab Saaremaa Laevakompaniis, enne käis maailmameredel, nüüd Elbel vanemtüürimees, elukaaslane, lapsi pole.(30) – Normas metallitöötlemise vabriku insener, pojad Rasmus Johann ja Jasper Tobias, elukaaslane Lisett.(29) – RMK külastuskorraldusosakonna kavandamisspetsialist, elab Tartu lähedal, õpib Eesti Maaülikooli aianduse osakonna doktorantuuris, elukaaslane Mario.(27) – veeteede ameti vanemhüdrograaf, elab koos elukaaslasega Tallinnas.(24) – õpib Tallinna tehnikaülikoolis teedeehitust.Kui lapsed olime, siis isa oli meile nagu ebajumal – kõige suurem, kõige tugevam, kõige sõbralikum, kõige parem. Alles tagantjärele oleme mõistatanud, kuidas ta küll suutis pärast pikka ja väsitavat tööpäeva veel lastega mängida ning rahul ja rõõmus olla. “Normaalsem” on ju see, et tööpäeva lõpus on inimene väsinud, närviline, tahaks puhata, mitte kilkavate lastega mängida.Võib-olla on füüsiline töö vabas looduses ikkagi olnud vaimule hea, nagu räägitakse. Isa tööpäevad olid pikad, seda enam ootasime teda õhtuti väga koju ja seda hinnalisem oli koosveedetud aeg.Kui isa hakkas kuskile minema, oli teda raske minna lasta, istusime autosse ja sõitsime esimesed mõnikümmend meetrit teeristini kaasa ja tulime siis jala tagasi. Kui aga kuulsime isa auto või traktori häält kaugelt tulemas, jooksime talle vastu ja saime jälle need mõnikümmend, vahel ka mõnisada meetrit autos või traktorikärus sõita.Isa oli meil suur ja tugev – kui ta õhtuti koju tuli, pidi ta meid ükshaaval üles tõstma, nii et meie pea puudutaks toalage, seda enam saime kinnitust, et isa on kõikvõimas. Kohalikel üritustel võttis isa ikka rammumehe võistlustest osa ja enamasti ka võitis, sealhulgas endast palju nooremaid mehi, isegi veel olles juba pea 50-aastane. Trumpaladena on meelde jäänud sangpommi rebimine, palgi vedamine, käesurumine, saapavise, mustlasmaadlus.Isa viilis meie hokiuiskudesse sakid, sest soovisime endale ilu-uiske, mida nõukogudeaegsest kaubandusvõrgust saada polnud. Aegade algusest saati on talviti meie tiigil jääkarussell, mis paps meile ehitas. Isa tegi terveks tütre 1991. aastal välismaalt saadud ainulaadse vihmavarju, mis tuulega tagurpidi läks ja millel üks varras seetõttu ära murdus – paps tegi sellele rattakodarast proteesi. Seda vihmavarju kasutab ta tänapäevani.Jaanituledel oli meie isa alati see, kes tegi karussellile kõige suurema hoo, ta tavaliselt lihtsalt ei jõudnud õhtu jooksul sealt karusselli juurest kaugemale.Pärast tundidepikkust tööpäeva – merel loksumist – ei pidanud ta paljuks lastele paadiga lõbusõitu teha. Tuuliste ilmadega sõitis vastu lainet ja tegi meile “tivolit”.Lumerohketel talvedel lükkas ta teelt lund nii, et me saime neist hunnikutest lihtsa vaevaga liumäe teha või erinevaid lumekujusid ja kindlusi ehitada. Tihti oli meil terve lumelinn, kust kindlasti ei puudunud Kass Arturi figuur.Lumevaesel talvel ei jäänud vastlaliug laskmata, sest paps keevitas titevankrist suhteliselt turvalise “kelgu“.Paps sätitas nii Moskvitšile kui ka Volgale diiselmootorid peale. Isa oskab jalgrattal tagurpidi, st seljaga sõidu suunas sarvedel istudes sõita.Meie veendumus isa kõikvõimsusest muudkui kasvas ja kasvas ja kasvas. Paljudele peretuttavatele on jäänud meelde võrdlus, mida meie lapsesuu isa kohta on öelnud: ”Meie isa on sama tugev kui metssiga!”
Veel artikleid samast teemast »


description: Eile toimus Meedla kojas ühisnädala raames koolitus “Koostöö jõud – hooliv kogukond“, mille korraldajaiks olid Saaremaa Arenduskeskus ja Saaremaa Kodukant. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: UUS! Koostöö on edu alus

maintext:
Uudised
UUS! Koostöö on edu alus
Kolmapäev, 23. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Rauniste Kolmapäev, 23. november 2016. FOTO: Valmar Voolaid Eile toimus Meedla kojas ühisnädala raames koolitus “Koostöö jõud – hooliv kogukond“, mille korraldajaiks olid Saaremaa Arenduskeskus ja Saaremaa Kodukant.
Koolitajad olid väikesest Lihula vallast ja lektorid hea näide sellest, kuidas õigete inimeste leidmisega võib liigutada mägesid.
Kohaliku Kodukandi eestvedaja Reet Viira lausus, et Lihula vallavanem Varje Ojula-Toos on suutnud aktiivsetest inimestest moodustada väga hea meeskonna, kuhu kuulub ettevõtjaid ja teiste valdkondade inimesi. “Tihti ei ole asi rahas, vaid selles, et ei leita õigeid inimesi üles. Nüüdseks kolm aastat valda juhtinud Varje on loonud meeskonna, kes teeb tööd mitte 8/5, vaid 24/7 ja seda rõõmuga. Tänu tema hingega tehtud tööle on ta leidnud õiged inimesed, mistõttu väike vald on saanud igas asjas pildile. Neil on kodanikualgatuse korras toimunud väga palju asju,“ rääkis Reet suure õhina ja vaimustusega.
“Neil on ka väga hea vallaleht, Lihula Teataja, kus on kompaktselt koos kogu valda puudutav info. Nad kasutavad kodulehe kõrval ka Facebooki, kõiki sotsiaalmeedia võimalusi. Meil nii ei ole, meie kodulehed on igavad.“
Koolitusel osales ligi 30 inimest, meie sädeinimesed maakonna erinevatest kogukondadest ja mittetulundusühingutest. “Saime järjekordselt kinnitust, et koostöös peitub jõud, kui leiad inimesed, kes tahavad midagi ära teha. Täna ma nägin, et saalis olijad hingasid ühes ja vaimustusid sellest sädemest, mida Varje sütitas.“
Reet sai ise ka suure annuse innustust. Ta rääkis, et sai seda nii saarte avatud aedade, Saaremaa looduskaitse seltsi kui kohaliku Kodukandi tegemiste jaoks. “Olen vahel tundnud, et teen nagu üksinda, jõudu jääb väheseks. Loodan tõesti, et Lihula näitest vaimustununa suudan inimeste kaasamisega neid tegemisi tõhustada. Näiteks looduskaitse seltsiga liitus täna kaheksa inimest.
Sain ka Kodukanti uusi inimesi, kes on hiljuti tulnud mandrilt siia elama ega teadnud seepärast meie tegemistest suurt midagi. Me uueneme ja oleme uuel tõusul. See koolitus inspireeris meid kõiki looma hea meeskond ja tegema rohkem koostööd. Koolituse eesmärk oligi sütitada, see toimis.“ Koolitajad olid väikesest Lihula vallast ja lektorid hea näide sellest, kuidas õigete inimeste leidmisega võib liigutada mägesid.Kohaliku Kodukandi eestvedaja Reet Viira lausus, et Lihula vallavanem Varje Ojula-Toos on suutnud aktiivsetest inimestest moodustada väga hea meeskonna, kuhu kuulub ettevõtjaid ja teiste valdkondade inimesi. “Tihti ei ole asi rahas, vaid selles, et ei leita õigeid inimesi üles. Nüüdseks kolm aastat valda juhtinud Varje on loonud meeskonna, kes teeb tööd mitte 8/5, vaid 24/7 ja seda rõõmuga. Tänu tema hingega tehtud tööle on ta leidnud õiged inimesed, mistõttu väike vald on saanud igas asjas pildile. Neil on kodanikualgatuse korras toimunud väga palju asju,“ rääkis Reet suure õhina ja vaimustusega.“Neil on ka väga hea vallaleht, Lihula Teataja, kus on kompaktselt koos kogu valda puudutav info. Nad kasutavad kodulehe kõrval ka Facebooki, kõiki sotsiaalmeedia võimalusi. Meil nii ei ole, meie kodulehed on igavad.“Koolitusel osales ligi 30 inimest, meie sädeinimesed maakonna erinevatest kogukondadest ja mittetulundusühingutest. “Saime järjekordselt kinnitust, et koostöös peitub jõud, kui leiad inimesed, kes tahavad midagi ära teha. Täna ma nägin, et saalis olijad hingasid ühes ja vaimustusid sellest sädemest, mida Varje sütitas.“Reet sai ise ka suure annuse innustust. Ta rääkis, et sai seda nii saarte avatud aedade, Saaremaa looduskaitse seltsi kui kohaliku Kodukandi tegemiste jaoks. “Olen vahel tundnud, et teen nagu üksinda, jõudu jääb väheseks. Loodan tõesti, et Lihula näitest vaimustununa suudan inimeste kaasamisega neid tegemisi tõhustada. Näiteks looduskaitse seltsiga liitus täna kaheksa inimest.Sain ka Kodukanti uusi inimesi, kes on hiljuti tulnud mandrilt siia elama ega teadnud seepärast meie tegemistest suurt midagi. Me uueneme ja oleme uuel tõusul. See koolitus inspireeris meid kõiki looma hea meeskond ja tegema rohkem koostööd. Koolituse eesmärk oligi sütitada, see toimis.“
Veel artikleid samast teemast »


description: Kaljulaidi enda asutatud Saaremaa BMW klubi, mille president ta on, ei saagi teist autot juhtida. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
2016. aasta horoskoop
President Kerly Kaljulaid juhib autoklubi ja BMW-d
Reede, 04. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sirli Tooming Reede, 04. november 2016. Traditsiooniline Saaremaa BMW klubi autode grupifoto Suure Tõllu parklas. Sel aastal on pildil 34 autot. FOTO: Erik Tüür Kaljulaidi enda asutatud Saaremaa BMW klubi, mille president ta on, ei saagi teist autot juhtida.
Presidendi peres on kaks BMW-d, seitsmene ja viiene. Numbrid tähistavad seeriaid ning iga bemmimees teab, et seitsmene seeria on võimsama mootoriga. ”Aga mulle endale on viiene meelepärasem,” ütles Kerly Kaljulaid.
Auto soetas klubi president endale äsja, septembris, Tallinnast. Sõiduk on Jõhvi päritolu ning läbi teinud kaheksa avariid ja kaks korda maha kantud. See, et auto nii mitu avariid üle elanud on, Kerlyt ei morjenda, otse vastupidi, tema leiab, et see on isegi hea.
“Vaata, kogu aeg tehakse plekitööd ja uuendatakse, see on ju tore! Aga päriselt ka, kuna keredetaile on asendatud, on autol ka vähem roostet kui teistel temavanustel,” naeris Kerly, kes koputas enne ostu sooritamist korralikult autokere üle. “Nõnda saab teada, kas kere on ikka plekist kokku keevitatud või on kasutatud ainult pahtlit. Selliseid kutsume me kiviautodeks.”
Ühele margile truu
Kerly itsitas, et eks ta üks paharet ole ja pisut ikka kõhkles enne ostmist, aga mis teha, kui meeldib ja ehk on tema avariide konto nüüd täis: “Nii ongi mul Pätu, kes mandril on pätitegusid teinud. Saaremaal on õnneks liiklus rahulikum ja juhid sõbralikumad. Ja lõpuks sõltub ju kõik juhtimisstiilist ja -kultuurist, üritan tema saatusele puhta lehekülje keerata.”
Kaljulaidil on olnud kolm autot ja loomulikult on kõik olnud BMW-d. “Hakkasin BMW-sid jumaldama tänu elukaaslasele Veljole,” ütles Kerly. ”Nad kõik on väga mugavate sõiduomadustega. Kui auto eest heaperemehelikult hoolitseda, on nad vastupidavad ja nõuavad ka omanikult vähe kulutusi. Lisaks, kui pidevalt “punn“ põhjas ei sõida, on nad ökod ja soodsad ülal pidada.”
Praegu on peres kaks bemmi: keretüüp e38 aastast 1999, 730d seeria võimsusega 135 kW ehk kolmeliitrise diiselmootoriga ning e39 aastast 1998, 523 seeria võimsusega 125 kW ehk kaheliitrise bensiinimootoriga, mõlemad autod on automaatkäigukastiga.
Klubi kui perekond
Saaremaal BMW esindust ei ole, mistõttu putitatakse sõidukeid sageli ise. Üks ja peaaegu alati töötav variant endale sobiv varuosa leida, on pöörduda klubiliikmete poole.
“Ükski mu auto pole kunagi varuosadeta jäänud,” tõdes Kerly. “Enamgi veel, klubiliikmed on tohutult abivalmid. Ükskord ei läinud mu auto käima, siis oli päris mitu liiget valmis mulle appi tõttama.”
Üldiselt on klubiliikmete autod hästi hooldatud, aga eks auto kipub ikka omaniku nägu olema.
Valuvelg on bemmiomaniku jaoks tähtis ja ükski õige bemmiomanik velje kilpe ei kasuta. “Ei saa ju, kilbid lendavad sõidu ajal ära!”
Järgmise aasta jaanuari lõpus saab klubi kolmeaastaseks. Kord aastas teeb BMW klubi oma autodest ühise foto. Möödunud nädalal tehti see Suure Tõllu ees parkimisplatsil. Praegu on Saaremaa bemmiklubis 435 liiget pluss hulk sõpru, koos fännidega on 606 liiget.
Ainus maakonnaklubi
“Kõige noorem klubi liige on 18 ja vanem üle 60 ning
autodest on V34 ja viiese seeria bemmid klubis kõige enam esindatud,” ütles proua president. “Tean peaaegu kõiki Saare maakonna bemmiomanikke. Kõik veel klubi liikmed ei ole, aga sageli on nii, et klubi sõbrad ostavad endale BMW. Eestis on BMW klubi, aga üheski teises maakonnas Kerly sõnul klubi ei ole. “Olen kuulnud küll, et ka hiidlased kaaluvad klubi teha ja Haapsalus peetaks plaani.”
Klubisse pääseb ainult BMW-auto omanik või selle margi fänn, aga sõbralisti võivad ka teised tulla.
Saaremaa BMW klubil on liikmekaart ja klubiliikmete autod on märgistatud klubi kleepsudega. Sellesama märgi kaudu jõudis üks Kerlyle kuulunud BMW tagasi Saaremaale. Presidendi peres on kaks BMW-d, seitsmene ja viiene. Numbrid tähistavad seeriaid ning iga bemmimees teab, et seitsmene seeria on võimsama mootoriga. ”Aga mulle endale on viiene meelepärasem,” ütles Kerly Kaljulaid.Auto soetas klubi president endale äsja, septembris, Tallinnast. Sõiduk on Jõhvi päritolu ning läbi teinud kaheksa avariid ja kaks korda maha kantud. See, et auto nii mitu avariid üle elanud on, Kerlyt ei morjenda, otse vastupidi, tema leiab, et see on isegi hea.“Vaata, kogu aeg tehakse plekitööd ja uuendatakse, see on ju tore! Aga päriselt ka, kuna keredetaile on asendatud, on autol ka vähem roostet kui teistel temavanustel,” naeris Kerly, kes koputas enne ostu sooritamist korralikult autokere üle. “Nõnda saab teada, kas kere on ikka plekist kokku keevitatud või on kasutatud ainult pahtlit. Selliseid kutsume me kiviautodeks.”Kerly itsitas, et eks ta üks paharet ole ja pisut ikka kõhkles enne ostmist, aga mis teha, kui meeldib ja ehk on tema avariide konto nüüd täis: “Nii ongi mul Pätu, kes mandril on pätitegusid teinud. Saaremaal on õnneks liiklus rahulikum ja juhid sõbralikumad. Ja lõpuks sõltub ju kõik juhtimisstiilist ja -kultuurist, üritan tema saatusele puhta lehekülje keerata.”Kaljulaidil on olnud kolm autot ja loomulikult on kõik olnud BMW-d. “Hakkasin BMW-sid jumaldama tänu elukaaslasele Veljole,” ütles Kerly. ”Nad kõik on väga mugavate sõiduomadustega. Kui auto eest heaperemehelikult hoolitseda, on nad vastupidavad ja nõuavad ka omanikult vähe kulutusi. Lisaks, kui pidevalt “punn“ põhjas ei sõida, on nad ökod ja soodsad ülal pidada.”Praegu on peres kaks bemmi: keretüüp e38 aastast 1999, 730d seeria võimsusega 135 kW ehk kolmeliitrise diiselmootoriga ning e39 aastast 1998, 523 seeria võimsusega 125 kW ehk kaheliitrise bensiinimootoriga, mõlemad autod on automaatkäigukastiga.Saaremaal BMW esindust ei ole, mistõttu putitatakse sõidukeid sageli ise. Üks ja peaaegu alati töötav variant endale sobiv varuosa leida, on pöörduda klubiliikmete poole.“Ükski mu auto pole kunagi varuosadeta jäänud,” tõdes Kerly. “Enamgi veel, klubiliikmed on tohutult abivalmid. Ükskord ei läinud mu auto käima, siis oli päris mitu liiget valmis mulle appi tõttama.”Üldiselt on klubiliikmete autod hästi hooldatud, aga eks auto kipub ikka omaniku nägu olema.Valuvelg on bemmiomaniku jaoks tähtis ja ükski õige bemmiomanik velje kilpe ei kasuta. “Ei saa ju, kilbid lendavad sõidu ajal ära!”Järgmise aasta jaanuari lõpus saab klubi kolmeaastaseks. Kord aastas teeb BMW klubi oma autodest ühise foto. Möödunud nädalal tehti see Suure Tõllu ees parkimisplatsil. Praegu on Saaremaa bemmiklubis 435 liiget pluss hulk sõpru, koos fännidega on 606 liiget.“Kõige noorem klubi liige on 18 ja vanem üle 60 ningautodest on V34 ja viiese seeria bemmid klubis kõige enam esindatud,” ütles proua president. “Tean peaaegu kõiki Saare maakonna bemmiomanikke. Kõik veel klubi liikmed ei ole, aga sageli on nii, et klubi sõbrad ostavad endale BMW. Eestis on BMW klubi, aga üheski teises maakonnas Kerly sõnul klubi ei ole. “Olen kuulnud küll, et ka hiidlased kaaluvad klubi teha ja Haapsalus peetaks plaani.”Klubisse pääseb ainult BMW-auto omanik või selle margi fänn, aga sõbralisti võivad ka teised tulla.Saaremaa BMW klubil on liikmekaart ja klubiliikmete autod on märgistatud klubi kleepsudega. Sellesama märgi kaudu jõudis üks Kerlyle kuulunud BMW tagasi Saaremaale.
Veel artikleid samast teemast »


description: Nüüd on see siis otsustatud – Leisi keskkooli enam ei ole. Leisi kool pole tahtnud ennast kunagi gümnaasiumiks nimetada, aga vanast nimest kinnihoidmine seekord head ei toonud. Kool jääb, aga keskkool kaob. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Kinni, täitsa kinni

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Kinni, täitsa kinni
Teisipäev, 22. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Nüüd on see siis otsustatud – Leisi keskkooli enam ei ole. Leisi kool pole tahtnud ennast kunagi gümnaasiumiks nimetada, aga vanast nimest kinnihoidmine seekord head ei toonud. Kool jääb, aga keskkool kaob.
Eks ikka on kurb, kui maakoolid kokku kuivavad, aga kui mõelda, kui palju koole läbi kõikide aegade on maal kinni pandud, võiks selle pisaratemerega mered täita.
Aga elu on kõigele vaatamata edasi läinud. Küll ilma paljude maakoolide ja nende koduse õhkkonnata, aga hariduse on lapsed ikka saanud. On küll kolitud ära suurematesse linnadesse ja asulatesse, aga eestlastel pole kombeks oma lapsi heast haridusest ilma jätta.
Küllap leiavad lahenduse ka need pered, kelle lapsed peavad nüüd Orissaarde või Kuressaarde kooli minema, sest juba “Kevades“ kirjutas Luts kuulsaks oma tegelased, kes kaugematest kohtadest kooli kokku tulid ja mitte iga päev koju ei kõndinud.
Leisi keskkooli sulgemine on ühe etapi lõpp, aga see ei tähenda, et kunagi ei võiks Leisi koolist taas keskkool saada.
22. november 2016 Autor: MM Teisipäev, 22. november 2016.Eks ikka on kurb, kui maakoolid kokku kuivavad, aga kui mõelda, kui palju koole läbi kõikide aegade on maal kinni pandud, võiks selle pisaratemerega mered täita.Aga elu on kõigele vaatamata edasi läinud. Küll ilma paljude maakoolide ja nende koduse õhkkonnata, aga hariduse on lapsed ikka saanud. On küll kolitud ära suurematesse linnadesse ja asulatesse, aga eestlastel pole kombeks oma lapsi heast haridusest ilma jätta.Küllap leiavad lahenduse ka need pered, kelle lapsed peavad nüüd Orissaarde või Kuressaarde kooli minema, sest juba “Kevades“ kirjutas Luts kuulsaks oma tegelased, kes kaugematest kohtadest kooli kokku tulid ja mitte iga päev koju ei kõndinud.Leisi keskkooli sulgemine on ühe etapi lõpp, aga see ei tähenda, et kunagi ei võiks Leisi koolist taas keskkool saada.22. november 2016
Veel artikleid samast teemast »


description:
Eile sättis Hiiumaa käsitööseltsi liige Sirje Eller (pildil) riiulitele kaupa – nädalavahetuseks tahetakse saare käsitöömeistrite kaupluse uksed ostjatele avada. Hiiumaa käsitööseltsi pood pole enam kaugeltki uus asi, kuid novembrist asub see Tuuru maja keldrikorrusel, tikkimisstuudio De-
sigri ja Lauruse poe vahel. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Käsitöömeistrid kolisid Tuuru keldrisse

maintext:
NÄDALALÕPP
Käsitöömeistrid kolisid Tuuru keldrisse
Reede, 18. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Harda Roosna Reede, 18. november 2016. Foto: Harda Roosna Eile sättis Hiiumaa käsitööseltsi liige Sirje Eller (pildil) riiulitele kaupa – nädalavahetuseks tahetakse saare käsitöömeistrite kaupluse uksed ostjatele avada. Hiiumaa käsitööseltsi pood pole enam kaugeltki uus asi, kuid novembrist asub see Tuuru maja keldrikorrusel, tikkimisstuudio De- sigri ja Lauruse poe vahel.
Novembris on kauplus avatud reedeti kella 10–17 ja laupäeviti kella 10–14, detsembris tahetakse uksed avada ka nädala sees – et jõulukinke saaks valima tulla.
Sirje Eller oli pisut murelik, et müügipinda on uues kohas palju vähem kui käsitööseltsi enda Meistrite majas. Kauneid käsitöötooteid aga, mida tahaksid müüki anda enam kui sajaliikmelise Hiiumaa käsitööseltsi meistrid, on palju.
Samas mäletab Eller, kes on seltsi kuulunud kümme aastat, ka aegu, mil hiiumaist meenet polnud üldse võtta – nüüdseks on valik rõõmustavalt avar.
Käsitööseltsi enda Meistrite maja asub otse Tuuru kõrval aadressil Vabrikuväljak 2, kuid on sellest sajandijagu vanem – see ehitati kunagise Kärdla kalevivabriku meistrite jaoks. Muinsuskaitsealune hoone kuulub Hiiu vallale, varem Kärdla linnale, kuid ei omanik ega maja varasemad rentnikud ole midagi teinud, et maja päästa.
Sirje Eller kirjeldas, kuidas kivikatus praegugi läbi sajab, vesi seintelt alla voolab, seinapalkide alt muld hoonesse sisse pressib ja nõukogude ajal tulekahju üle elanud seinad aina mädanevad. “Kohutav pilt ja aina hullemaks läheb,” nentis Eller.
Käsitööselts on nüüd ponnistanud ja kirjutanud neli projekti, sest nii vana maja restaureerimine käib seltsi liikmetele üle jõu. Neljas oli edukas ja mullu sai Hiiumaa käsitööseltsi Meistrite maja regionaalsete investeeringutoetuste programmist kauaoodatud rahastuse – 32 000 eurot toetust, millele Hiiu vald on lubanud lisada 9000 eurot. Esimese etapi tööde maksumuse kogusumma on seega 41 000 eurot.
Esimeses etapis on vaja sademeveed majast eemale juhtida, vundament korda teha, laudis eemaldada ja tõenäoliselt vahetada hulk palke, katusekivid maha võtta ja katusekonstruktsioon uuendada.
Käsitööseltsi juhatuse liige Ain Jepišov on Hiiu Lehele öelnud, et maja täies ulatuses renoveerimiseks võib esialgsete hinnapakkumiste järgi kuluda kuni 350 000 eurot. Novembris on kauplus avatud reedeti kella 10–17 ja laupäeviti kella 10–14, detsembris tahetakse uksed avada ka nädala sees – et jõulukinke saaks valima tulla.Sirje Eller oli pisut murelik, et müügipinda on uues kohas palju vähem kui käsitööseltsi enda Meistrite majas. Kauneid käsitöötooteid aga, mida tahaksid müüki anda enam kui sajaliikmelise Hiiumaa käsitööseltsi meistrid, on palju.Samas mäletab Eller, kes on seltsi kuulunud kümme aastat, ka aegu, mil hiiumaist meenet polnud üldse võtta – nüüdseks on valik rõõmustavalt avar.Käsitööseltsi enda Meistrite maja asub otse Tuuru kõrval aadressil Vabrikuväljak 2, kuid on sellest sajandijagu vanem – see ehitati kunagise Kärdla kalevivabriku meistrite jaoks. Muinsuskaitsealune hoone kuulub Hiiu vallale, varem Kärdla linnale, kuid ei omanik ega maja varasemad rentnikud ole midagi teinud, et maja päästa.Sirje Eller kirjeldas, kuidas kivikatus praegugi läbi sajab, vesi seintelt alla voolab, seinapalkide alt muld hoonesse sisse pressib ja nõukogude ajal tulekahju üle elanud seinad aina mädanevad. “Kohutav pilt ja aina hullemaks läheb,” nentis Eller.Käsitööselts on nüüd ponnistanud ja kirjutanud neli projekti, sest nii vana maja restaureerimine käib seltsi liikmetele üle jõu. Neljas oli edukas ja mullu sai Hiiumaa käsitööseltsi Meistrite maja regionaalsete investeeringutoetuste programmist kauaoodatud rahastuse – 32 000 eurot toetust, millele Hiiu vald on lubanud lisada 9000 eurot. Esimese etapi tööde maksumuse kogusumma on seega 41 000 eurot.Esimeses etapis on vaja sademeveed majast eemale juhtida, vundament korda teha, laudis eemaldada ja tõenäoliselt vahetada hulk palke, katusekivid maha võtta ja katusekonstruktsioon uuendada.Käsitööseltsi juhatuse liige Ain Jepišov on Hiiu Lehele öelnud, et maja täies ulatuses renoveerimiseks võib esialgsete hinnapakkumiste järgi kuluda kuni 350 000 eurot.
Veel artikleid samast teemast »


description: Kui oma silmaga ei näeks, ei teaks uskudagi. Meie Maa läks vaatama ja veendus suurtes erinevustes. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Lumi, lumi

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Lumi, lumi
Neljapäev, 03. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Kui oma silmaga ei näeks, ei teaks uskudagi. Meie Maa läks vaatama ja veendus suurtes erinevustes.
Eile hommikul Kuressaares ärganud inimesed nägid akna taga täiesti tavalist halli sügistaevast ja närbunud porist maapinda. Mõnikümmend kilomeetrit linnast väljaspool oli aga vaatepilt sootumaks teine. Kohe uskumatult palju teine. Lund oli kohati maha sadanud nii palju, et näiteks auto juurde pääsemiseks pidi tee lausa lumest lahti lükkama.
Ilmselt see lumi siiski kahjuks või õnneks, kuidas keegi võtab, maha ei jää, aga talvise meeleolu lõi lumevaip ometigi.
Selline kiire ja ootamatu lume tulek oli õppuseks ka talveteenistustele. Kas ikka on kogu vajalik tehnika õigel ajal ja õiges kohas hakkamas, sest ega tali taeva jää ja inimeste nõudlikkus teehoolduse suhtes näib aasta-aastalt kasvavat.
Kui aga tõesti juhtub, et lumi korraks elutegevust segab, siis võtke hoopis aeg maha ja vaadake lumehelveste tantsu õhus või pimestavalt valget lumevaipa. Rahustavad ja positiivsed tegevused mõlemad.
3. november 2016 Autor: MM Neljapäev, 03. november 2016.Eile hommikul Kuressaares ärganud inimesed nägid akna taga täiesti tavalist halli sügistaevast ja närbunud porist maapinda. Mõnikümmend kilomeetrit linnast väljaspool oli aga vaatepilt sootumaks teine. Kohe uskumatult palju teine. Lund oli kohati maha sadanud nii palju, et näiteks auto juurde pääsemiseks pidi tee lausa lumest lahti lükkama.Ilmselt see lumi siiski kahjuks või õnneks, kuidas keegi võtab, maha ei jää, aga talvise meeleolu lõi lumevaip ometigi.Selline kiire ja ootamatu lume tulek oli õppuseks ka talveteenistustele. Kas ikka on kogu vajalik tehnika õigel ajal ja õiges kohas hakkamas, sest ega tali taeva jää ja inimeste nõudlikkus teehoolduse suhtes näib aasta-aastalt kasvavat.Kui aga tõesti juhtub, et lumi korraks elutegevust segab, siis võtke hoopis aeg maha ja vaadake lumehelveste tantsu õhus või pimestavalt valget lumevaipa. Rahustavad ja positiivsed tegevused mõlemad.3. november 2016
Veel artikleid samast teemast »


description: 28. novembril kell 21.38 sai häirekeskus teate tulekahjust Leisi vallas Soela külas. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: UUS! Elumaja Leisis põles maani maha


description: Ameeriklased valisid hiljuti uue presidendi. Mina olen uhke, et olen ameeriklane ja et elame ühiskonnas, mis lähtub seadustest ja kus süsteem annab igale kodanikule võimaluse, et tema häält kuuldakse ja seda arvestatakse. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: KIRJAKAST: Donald Trumpi aeg

maintext:
Arvamus
KIRJAKAST: Donald Trumpi aeg – mida see meile toob?
Kolmapäev, 16. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Ameeriklased valisid hiljuti uue presidendi. Mina olen uhke, et olen ameeriklane ja et elame ühiskonnas, mis lähtub seadustest ja kus süsteem annab igale kodanikule võimaluse, et tema häält kuuldakse ja seda arvestatakse.
Erinevalt eelmistest valimistest, kus kodanikel oli valida vaid hulga karjääripoliitikute vahel, pakkusid seekordsed valimised alternatiivina Donald Trumpi, kes pole kunagi olnud tegev poliitilisel ametikohal ja kelle edukuse taust on äritegevus, peamiselt kinnisvaraarendus. 1988. aastal New Yorgi pangas töötades oli hr Trump meie üks ärikliente. Kuid ma ei tunne Donald Trumpi ja mul ei ole temaga ühtegi isiklikku kontakti olnud.
Trump ei ole olnud lojaalne teiste poliitikute või huvigruppide suhtes. Tema lojaalsus on suunatud Ameerika inimestele, nii nagu määratles ka tema kampaania “Make America Great Again”.
Ameerika rahvas nõudis muudatusi. Ameerika rahvas nõudis, et valitsus keskenduks teemadele, mis on olulised kodanike igapäevaelus.
Kuigi Trumpil ei ole varasemat poliitilise ametikoha kogemust, on ta tugev äriliselt ja tal on lõputult energiat, et panna need oskused tööle erinevate meeskonnaliikmete ja militaarspetsialistide abil, kes ühisel jõul hakkaksid lubadusi ellu viima.
Maailma partnerid peavad uuendama oma suhtluskeelt uue presidendiga. See ei saa olema tavapärane. President Trump peab uskuma ja usaldama oma professionaalseid nõunikke ja hoidma end eemal isiklikest solvangutest, juhuslikest märkustest ja tarbetust vastasseisust.
Enne valimisi oli liiga palju väärinformatsiooni ja propagandat eelmiste kandidaatide poolt. Nüüd on aeg, et USA ja ülejäänud maailm hakkaksid tegema tõelist koostööd, et töötada koos õigluse, võrdsuse ja õigusriigi nimel, et tagada hea tulevik oma kodanikele.
Ma olen uhke, et olen Ameerika kodanik, kuid sama uhke, et saan olla ka Eesti kodanik. Ma usun tulevikku, usun, et meie mõlemad riigid arenevad ja kasvavad ning et meie kodanikud näevad oma elu paranemist. Autor: Aavo Reinfeldt, ameeriklane ja saarlane, Estonian Business Schooli õppejõud Kolmapäev, 16. november 2016.Erinevalt eelmistest valimistest, kus kodanikel oli valida vaid hulga karjääripoliitikute vahel, pakkusid seekordsed valimised alternatiivina Donald Trumpi, kes pole kunagi olnud tegev poliitilisel ametikohal ja kelle edukuse taust on äritegevus, peamiselt kinnisvaraarendus. 1988. aastal New Yorgi pangas töötades oli hr Trump meie üks ärikliente. Kuid ma ei tunne Donald Trumpi ja mul ei ole temaga ühtegi isiklikku kontakti olnud.Trump ei ole olnud lojaalne teiste poliitikute või huvigruppide suhtes. Tema lojaalsus on suunatud Ameerika inimestele, nii nagu määratles ka tema kampaania “Make America Great Again”.Ameerika rahvas nõudis muudatusi. Ameerika rahvas nõudis, et valitsus keskenduks teemadele, mis on olulised kodanike igapäevaelus.Kuigi Trumpil ei ole varasemat poliitilise ametikoha kogemust, on ta tugev äriliselt ja tal on lõputult energiat, et panna need oskused tööle erinevate meeskonnaliikmete ja militaarspetsialistide abil, kes ühisel jõul hakkaksid lubadusi ellu viima.Maailma partnerid peavad uuendama oma suhtluskeelt uue presidendiga. See ei saa olema tavapärane. President Trump peab uskuma ja usaldama oma professionaalseid nõunikke ja hoidma end eemal isiklikest solvangutest, juhuslikest märkustest ja tarbetust vastasseisust.Enne valimisi oli liiga palju väärinformatsiooni ja propagandat eelmiste kandidaatide poolt. Nüüd on aeg, et USA ja ülejäänud maailm hakkaksid tegema tõelist koostööd, et töötada koos õigluse, võrdsuse ja õigusriigi nimel, et tagada hea tulevik oma kodanikele.Ma olen uhke, et olen Ameerika kodanik, kuid sama uhke, et saan olla ka Eesti kodanik. Ma usun tulevikku, usun, et meie mõlemad riigid arenevad ja kasvavad ning et meie kodanikud näevad oma elu paranemist.
Veel artikleid samast teemast »


description: Eelmisel kolmapäeval avati Tornimäe rahvamajas rändnäitus “Pilk mere südamesse”, mis kirjeldab, kuidas inimeste hoolimatu tegevusega häiritakse merede ökosüsteeme ja seatakse sealsete elusolendite elu ohtu. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Rändnäitus õhutab inimesi merd hoidma

maintext:
Kultuur
Rändnäitus õhutab inimesi merd hoidma
Teisipäev, 15. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Teisipäev, 15. november 2016. Leo Filippov (vasakul) ja vallavanem Andres Hanso Tornimäe kultuurimajas rändnäituse “Pilk mere südamesse” avamisel. FOTO: Krista Riik Eelmisel kolmapäeval avati Tornimäe rahvamajas rändnäitus “Pilk mere südamesse”, mis kirjeldab, kuidas inimeste hoolimatu tegevusega häiritakse merede ökosüsteeme ja seatakse sealsete elusolendite elu ohtu.
Palun oota... Ühe artikli lugemise tasu on 0.40 EUR, päevapileti hind kõigi viimase 7 päeva artiklitele on 0.80 EUR. NB! Päevapiletiga ei saa lugeda artikleid, mis on vanemad kui 7 päeva! Arhiivi lugude lugemiseks on vaja osta ligipääs artikli kaupa. Teenuse aktiveerimiseks vajutage soovitud teenuse nupule, mis kuvab ekraanile tasulise telefoninumbri. Numbrile helistades artikkel avaneb, teenuse maksumus lisatakse Teie telefoniarvele. Ligipääs artikli(te)le on selles arvutis avatud ööpäeva jooksul alates helistamisest. Teenus toimib Telia, Tele2 ja Elisa klientidele. Telefoninumbril peab olema avatud teenuse M-makse Internetis kasutamine. Loe täpsemalt m-maksete kohta
Võimalik on osta ka veebiligipääs vastavalt 45€ eest aastaks või 25€ eest pooleks aastaks ja Te ei pea enam mobiiliga maksmisele aega kulutama. Selleks palume saata aadressile
Kui oled paberlehe tellija, siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile Selleks palume saata aadressile tellimus@meiemaa.ee : Tellija nimi, isikukood (logimine ID-kaardiga), e-maili aadress ja arve saaja andmed, kui arve maksja on erinev tellijast., siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile tellimus@meiemaa.ee : tellija nimi, aadress ja veebiligipääsu saaja nimi, e-posti aadress ja isikukood (kui erineb tellijast). Sisselogimine toimub veebilehe paremas ülanurgas asuva viite "Logi sisse" abil. Ligipääs on avatud sama kaua, kui leht on tellitud.
Veel artikleid samast teemast »


description: Eesti Päevalehe ajakirjanik Kadri Paas analüüsib oma eilses leheloos teemat, kas parvlaeva Leiger vead oleksid teatud oludes jäänud olemata. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Projekt on üle ootuste keeruline

maintext:
Uudised
Projekt on üle ootuste keeruline (1)
Laupäev, 12. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Laupäev, 12. november 2016. Praegu ootab Leiger Sitsiilias Messinas ilmaolude paranemist, et jätkata teed Eestisse. FOTO: TS Laevad Eesti Päevalehe ajakirjanik Kadri Paas analüüsib oma eilses leheloos teemat, kas parvlaeva Leiger vead oleksid teatud oludes jäänud olemata.
Küsimus on ka selles, kas Leigeri ja ülejäänud kolme parvlaeva puhul ehitusjärelevalvet teinud Baltic Workboats ei teinud oma tööd korralikult, et veeteede amet heidab Leigerile ette vähemalt 21 olulist viga.
TS Laevade juhatuse liige Mart Loik väidab, et praegu töötab tehases rahvusvaheline klassiühing DNV GL, kes on valitud kontrollima ehitatavatel laevadel kehtestatud nõuete täitmist, sealhulgas kontrollima ja kinnitama projekti ning ehituse vastavust kinnitatud projektile kuni laeva lõpliku vastuvõtmiseni.
“TS Laevade uute laevade ehituse puhul delegeeris veeteede amet osaliselt ka oma lipuriigi õigused klassiühingule. Klassiühingu väljastatud sertifikaadid annavad laevale õiguse väljuda tehasest ja hakata vedama reisijaid või kaupa,” selgitas Loik.
Küsimusele, kui õhku on jäänud veel 21 kaunikesti põhimõttelist viga, siis kas eksis projekteerija või tehas, kes ei ehitanud laeva projekti järgi, vasta Loik, et ilmselt tehas.
Loik väidab, et isegi Soome tehased ei suuda reisilaevu niimoodi ehitada, et jooksvalt ei ilmneks ühtki puudust.
“See ei ole lihtsalt võimalik. Keegi ega miski ei ole perfektne ja iga ehituse käigus ilmneb tavaliselt sadu eri kaalukusega märkusi,” märkis Loik.
Täiesti eraldi teema on nende puuduste kõrvaldamine ja Loik tunnistab, et Leigeri puudusi ei ole tõenäoliselt kunagi võimalik nullini viia.
Võib siiski rahule jääda
Vaatamata sellele, et evakuatsioonikoridorid on normist mitukümmend sentimeetrit kitsamad, pardakaamerad kipuvad streikima, sonar ei tööta kindlal kiirusel ja kiiruselogi valetab kümnest sõlmest suuremal kiirusel, on Leiger valmis.
“Lõpptulemusega võib Leigeri puhul praegu rahule jääda. Me saime tehaselt kätte trahvid kogu viivitatud aja eest, lisaks märkimisväärse rahalise kompensatsiooni väiksemate mittevastavuste eest ja meil on tehasepoolne finantstagatis garantiitöödele. Loomulikult ei tea me veel lõpuni, millised probleemid võivad ilmneda, kui laevaga Väinamerel talvistes ekstreemsetes ilmaoludes opereerida. Esimene garantiiaasta, nagu tavaliselt, tuleb töörohke. Korralik külm talv tuleks meile praegu kasuks. See tooks kohe kõik probleemsed kohad esile ja võimaldaks need tehasel garantiiaja jooksul kõrvaldada,” selgitas Loik.
Uute praamide hooldusega hakkab tegelema ettevõte, kelle tehas välja valib. Eestis on MTU peamasinate ametlik hooldaja Baltic Marine Group ehk Baltic Workboatsi omanikettevõte. Seega sama firma, kes teeb praegu parvlaevadele ehitusjärelevalvet.
See on hea diil, sest parvlaevade eluiga on ju pikem kui paar-kolm aastat, mistõttu saaks Baltic Workboats ka Väinamere laevade peamasinaid aastakümneid hooldada.
“Peamasinate garantiiperiood on kaks aastat. Selle aja jooksul peab neid tõepoolest hooldama Baltic Workboats, aga edaspidi võib seda teha kes tahes. Meie ise võiksime ka seda teha,” ütles Loik.
Vahetult enne seda, kui Leiger vastu võeti ja Eesti poole sõitma hakkas, oli korduvalt juttu, et laeva juhtimissüsteemid ei võimalda laeva vastu võtta. Loik selgitas, et asi oli tarkvaras. Seda tarkvara on viimase poole aasta jooksul pidevalt parandatud ja täiendatud. Ja nüüd peaks see viimaks korralikult töötama.
Türklastele liiga keeruline
Loik tunnistab, et paljud sekeldused oleksid jäänud olemata, kui neli parvlaeva oleks tellitud skandinaavlastelt.
Kui Leiger jõuab viimaks Tallinnasse, siis hakatakse seda siin kai ääres esmalt seadistama. Plaanis on paigaldada ekraanid salongidesse, ruuterid ja lisasisustust, paigaldatakse köögitehnika.
Kui kaua see aega võib võtta, ei oska Loik praegu öelda.
“Kohapeal tulevad laeva pardale uuesti veeteede ameti inspektorid ja pärast seda saab öelda, kas ja mida peab korrigeerima ning kui kaua see aega võtab. Aga mõned nädalad võivad kindlasti kuluda, sest laev on vaja enne liinile minekut ka sisustada.”
Kuna parvlaev Tiiu on Leigeri peaaegu täpne koopia, siis on lootust Tiiu selle aasta sees vastu võtta, aga Eestisse Tiiu sel aastal ei jõua.
Kokkuvõtteks nendib Loik, et juba enne parvlaevade tellimist oleks tulnud teha põhjalik riskianalüüs.
“Tegelikkuses ei oleks tohtinud kokku leppida, et laevad tulevad liinile 1. oktoobril 2016, vaid oleks tulnud arvestada, et see aeg lükkub vähemalt 5–12 kuud edasi. Kokkulepitud tähtajad olid ebarealistlikult optimistlikud. Ma ei taha kellelegi näpuga näidata, aga ehituse käigus on ilmnenud, et Türgi tehase jaoks on meie projekt üle ootuste keeruline. Nad ütlesid, et me oleme läbi aegade üks nõudlikumaid kliente,” rääkis Loik.
Praegu ootab Leiger Sitsiilias Messinas ilmaolude paranemist, et jätkata teed Eestisse.
Refereeritud ajalehest Eesti Päevaleht, 11.11.2016. Küsimus on ka selles, kas Leigeri ja ülejäänud kolme parvlaeva puhul ehitusjärelevalvet teinud Baltic Workboats ei teinud oma tööd korralikult, et veeteede amet heidab Leigerile ette vähemalt 21 olulist viga.TS Laevade juhatuse liige Mart Loik väidab, et praegu töötab tehases rahvusvaheline klassiühing DNV GL, kes on valitud kontrollima ehitatavatel laevadel kehtestatud nõuete täitmist, sealhulgas kontrollima ja kinnitama projekti ning ehituse vastavust kinnitatud projektile kuni laeva lõpliku vastuvõtmiseni.“TS Laevade uute laevade ehituse puhul delegeeris veeteede amet osaliselt ka oma lipuriigi õigused klassiühingule. Klassiühingu väljastatud sertifikaadid annavad laevale õiguse väljuda tehasest ja hakata vedama reisijaid või kaupa,” selgitas Loik.Küsimusele, kui õhku on jäänud veel 21 kaunikesti põhimõttelist viga, siis kas eksis projekteerija või tehas, kes ei ehitanud laeva projekti järgi, vasta Loik, et ilmselt tehas.Loik väidab, et isegi Soome tehased ei suuda reisilaevu niimoodi ehitada, et jooksvalt ei ilmneks ühtki puudust.“See ei ole lihtsalt võimalik. Keegi ega miski ei ole perfektne ja iga ehituse käigus ilmneb tavaliselt sadu eri kaalukusega märkusi,” märkis Loik.Täiesti eraldi teema on nende puuduste kõrvaldamine ja Loik tunnistab, et Leigeri puudusi ei ole tõenäoliselt kunagi võimalik nullini viia.Vaatamata sellele, et evakuatsioonikoridorid on normist mitukümmend sentimeetrit kitsamad, pardakaamerad kipuvad streikima, sonar ei tööta kindlal kiirusel ja kiiruselogi valetab kümnest sõlmest suuremal kiirusel, on Leiger valmis.“Lõpptulemusega võib Leigeri puhul praegu rahule jääda. Me saime tehaselt kätte trahvid kogu viivitatud aja eest, lisaks märkimisväärse rahalise kompensatsiooni väiksemate mittevastavuste eest ja meil on tehasepoolne finantstagatis garantiitöödele. Loomulikult ei tea me veel lõpuni, millised probleemid võivad ilmneda, kui laevaga Väinamerel talvistes ekstreemsetes ilmaoludes opereerida. Esimene garantiiaasta, nagu tavaliselt, tuleb töörohke. Korralik külm talv tuleks meile praegu kasuks. See tooks kohe kõik probleemsed kohad esile ja võimaldaks need tehasel garantiiaja jooksul kõrvaldada,” selgitas Loik.Uute praamide hooldusega hakkab tegelema ettevõte, kelle tehas välja valib. Eestis on MTU peamasinate ametlik hooldaja Baltic Marine Group ehk Baltic Workboatsi omanikettevõte. Seega sama firma, kes teeb praegu parvlaevadele ehitusjärelevalvet.See on hea diil, sest parvlaevade eluiga on ju pikem kui paar-kolm aastat, mistõttu saaks Baltic Workboats ka Väinamere laevade peamasinaid aastakümneid hooldada.“Peamasinate garantiiperiood on kaks aastat. Selle aja jooksul peab neid tõepoolest hooldama Baltic Workboats, aga edaspidi võib seda teha kes tahes. Meie ise võiksime ka seda teha,” ütles Loik.Vahetult enne seda, kui Leiger vastu võeti ja Eesti poole sõitma hakkas, oli korduvalt juttu, et laeva juhtimissüsteemid ei võimalda laeva vastu võtta. Loik selgitas, et asi oli tarkvaras. Seda tarkvara on viimase poole aasta jooksul pidevalt parandatud ja täiendatud. Ja nüüd peaks see viimaks korralikult töötama.Loik tunnistab, et paljud sekeldused oleksid jäänud olemata, kui neli parvlaeva oleks tellitud skandinaavlastelt.Kui Leiger jõuab viimaks Tallinnasse, siis hakatakse seda siin kai ääres esmalt seadistama. Plaanis on paigaldada ekraanid salongidesse, ruuterid ja lisasisustust, paigaldatakse köögitehnika.Kui kaua see aega võib võtta, ei oska Loik praegu öelda.“Kohapeal tulevad laeva pardale uuesti veeteede ameti inspektorid ja pärast seda saab öelda, kas ja mida peab korrigeerima ning kui kaua see aega võtab. Aga mõned nädalad võivad kindlasti kuluda, sest laev on vaja enne liinile minekut ka sisustada.”Kuna parvlaev Tiiu on Leigeri peaaegu täpne koopia, siis on lootust Tiiu selle aasta sees vastu võtta, aga Eestisse Tiiu sel aastal ei jõua.Kokkuvõtteks nendib Loik, et juba enne parvlaevade tellimist oleks tulnud teha põhjalik riskianalüüs.“Tegelikkuses ei oleks tohtinud kokku leppida, et laevad tulevad liinile 1. oktoobril 2016, vaid oleks tulnud arvestada, et see aeg lükkub vähemalt 5–12 kuud edasi. Kokkulepitud tähtajad olid ebarealistlikult optimistlikud. Ma ei taha kellelegi näpuga näidata, aga ehituse käigus on ilmnenud, et Türgi tehase jaoks on meie projekt üle ootuste keeruline. Nad ütlesid, et me oleme läbi aegade üks nõudlikumaid kliente,” rääkis Loik.Praegu ootab Leiger Sitsiilias Messinas ilmaolude paranemist, et jätkata teed Eestisse.Refereeritud ajalehest Eesti Päevaleht, 11.11.2016.
Veel artikleid samast teemast »


description: Eesti Noorsootöö Keskus tõi välja noortevaldkonda panustanuid, milles tõsteti nominentidena esile nii Kuressaare linn kui kolm tegusat inimest. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Noortevaldkonnas on nomineeritud kolm tegijat ja Kuressaare
Kolmapäev, 09. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Kolmapäev, 09. november 2016. Eesti Noorsootöö Keskus tõi välja noortevaldkonda panustanuid, milles tõsteti nominentidena esile nii Kuressaare linn kui kolm tegusat inimest.
Konkursile esitati 11 kategoorias kokku 183 kandidaati igast Eesti maakonnast.
Aasta noorsootöötajate nominentideks on Kuressaare täiskasvanute gümnaasiumi põhikooli matemaatikaõpetaja ja huvijuht Liana Heinsoo ning Kuressaare noorte huvikeskuse noorsootöötaja Lii Vanem.
Pikaajalise panuse eest noortevaldkonda on ära nimetatud Aste klubi juhataja Triino Lest. Kohalike omavalitsuste hulgas on nomineeritud ka Kuressaare. Konkursile esitati 11 kategoorias kokku 183 kandidaati igast Eesti maakonnast.Aasta noorsootöötajate nominentideks on Kuressaare täiskasvanute gümnaasiumi põhikooli matemaatikaõpetaja ja huvijuht Liana Heinsoo ning Kuressaare noorte huvikeskuse noorsootöötaja Lii Vanem.Pikaajalise panuse eest noortevaldkonda on ära nimetatud Aste klubi juhataja Triino Lest. Kohalike omavalitsuste hulgas on nomineeritud ka Kuressaare.
Veel artikleid samast teemast »


description: Akordionist Indrek Liit (pildil) kogub Hooandjas tuge oma järjekordsele CD-le, millel tema akordionilt kõlab n-ö taustamuusika. “See on selline lõõgastumise muusika. Saab mõnusalt aega maha võtta, vaikselt plaati kuulata ja puhata, et end argimõtetest välja lülitada ning nautida elu,” tutvustab autor plaadi kontseptsiooni. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
NÄDALALÕPP
Indrek Liit tahab välja anda taustamuusika CD
Reede, 18. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: NL Reede, 18. november 2016. Foto: Harda Roosna Akordionist Indrek Liit (pildil) kogub Hooandjas tuge oma järjekordsele CD-le, millel tema akordionilt kõlab n-ö taustamuusika. “See on selline lõõgastumise muusika. Saab mõnusalt aega maha võtta, vaikselt plaati kuulata ja puhata, et end argimõtetest välja lülitada ning nautida elu,” tutvustab autor plaadi kontseptsiooni.
Plaadil on lood “Besame Mucho”, “Blue Bossa”, maailma tuntuim tango Astor Piazzollalt “Libertango”, “Over the Rainbow”, “Take a Five”, “Muretu bluus” ja Liidi enda kirjutatud “Päikesekrooni tango”.
“Mulle väga meeldib tango ning akordion on väga tangolik pill,” selgitas Indrek Liit.
Autori sõnul teeb plaadi huvitavaks just eriliste pillide kasutamine. Lisaks Liidile musitseerivad sellel Eesti talent 2010 rohupillipuhuja Erki-Andres Nuut, nyckelharpal Janno Pokk, Eesti üks väheseid selle pilli valdajaid, ning klaveril hispaanlane Manu Sanches Garcia.
“Palades on palju improvisatsiooni ehk soolosid, seega pole kõik, mis kõlab, mitte täpselt kokku lepitud, vaid hetke ajel ja tundmustega kaetud,” kirjeldas autor.
Liidi sõnul on plaadi lood juba salvestatud, salvestused tehti Eesti Draamateatri stuudios ning Eesti muusikaakadeemia stuudios. Hooandjate toetust on vaja plaadi kujundamiseks, reklaamiks ning plaatide pressimiseks ja kiletamiseks.
Projekti leiab Hooandja veebilehelt aadressil www.hooandja.ee/projekt/taustamuusika-cd-plaat
Eilseks oli projekti toetanud viis hooandjat 50 euroga. Toetus makstakse välja, kui tähtajaks, 7. detsembriks saadakse kokku eesmärgiks seatud summa 1500 eurot. Vastasel juhul kantakse toetus toetajate arvele tagasi.
Eelmine plaat valmis hooandjate toel
Akordionist ja helilooja Indrek Liit on akordioni mänginud 24 aastat, olnud erinevate konkursside laureaat. Ta lõpetas akordioni eriala Otsa-koolis, on oma pillimänguoskust täiendanud Soomes ja Eesti muusikaakadeemias. Heliloominguga tegelenud 15 aastat ja õppinud seda Otsa-koolis ja Eesti muusikaakadeemias.
Ta on andnud välja kaks plaati. Mullu toetasid hooandjad Indrek Liidi CD “Pihlamarjasõda” väljaandmist.
Sellel plaadil on eesti kirjandusklassiku Ave Alavainu viisistatud luuletused. laulavad EMTA magistrikraadiga Marju Metssalu, mängivad EMTA-s viiulit tudeerinud Tuuliki Laane, Eesti ilmselt ainuke nyckelharpa mängija Janno Pokk ja Eesti talent 2010, rohupilli puhuja Erki-Andres Nuut.
Akordioni mängib Indrek Liit. Lisaks on plaadil paar lugu Hiiumaalt pärit rahvalauliku Madis Ristmägi sulest ja esituses.
NL Plaadil on lood “Besame Mucho”, “Blue Bossa”, maailma tuntuim tango Astor Piazzollalt “Libertango”, “Over the Rainbow”, “Take a Five”, “Muretu bluus” ja Liidi enda kirjutatud “Päikesekrooni tango”.“Mulle väga meeldib tango ning akordion on väga tangolik pill,” selgitas Indrek Liit.Autori sõnul teeb plaadi huvitavaks just eriliste pillide kasutamine. Lisaks Liidile musitseerivad sellel Eesti talent 2010 rohupillipuhuja Erki-Andres Nuut, nyckelharpal Janno Pokk, Eesti üks väheseid selle pilli valdajaid, ning klaveril hispaanlane Manu Sanches Garcia.“Palades on palju improvisatsiooni ehk soolosid, seega pole kõik, mis kõlab, mitte täpselt kokku lepitud, vaid hetke ajel ja tundmustega kaetud,” kirjeldas autor.Liidi sõnul on plaadi lood juba salvestatud, salvestused tehti Eesti Draamateatri stuudios ning Eesti muusikaakadeemia stuudios. Hooandjate toetust on vaja plaadi kujundamiseks, reklaamiks ning plaatide pressimiseks ja kiletamiseks.Projekti leiab Hooandja veebilehelt aadressil www.hooandja.ee/projekt/taustamuusika-cd-plaatEilseks oli projekti toetanud viis hooandjat 50 euroga. Toetus makstakse välja, kui tähtajaks, 7. detsembriks saadakse kokku eesmärgiks seatud summa 1500 eurot. Vastasel juhul kantakse toetus toetajate arvele tagasi.Akordionist ja helilooja Indrek Liit on akordioni mänginud 24 aastat, olnud erinevate konkursside laureaat. Ta lõpetas akordioni eriala Otsa-koolis, on oma pillimänguoskust täiendanud Soomes ja Eesti muusikaakadeemias. Heliloominguga tegelenud 15 aastat ja õppinud seda Otsa-koolis ja Eesti muusikaakadeemias.Ta on andnud välja kaks plaati. Mullu toetasid hooandjad Indrek Liidi CD “Pihlamarjasõda” väljaandmist.Sellel plaadil on eesti kirjandusklassiku Ave Alavainu viisistatud luuletused. laulavad EMTA magistrikraadiga Marju Metssalu, mängivad EMTA-s viiulit tudeerinud Tuuliki Laane, Eesti ilmselt ainuke nyckelharpa mängija Janno Pokk ja Eesti talent 2010, rohupilli puhuja Erki-Andres Nuut.Akordioni mängib Indrek Liit. Lisaks on plaadil paar lugu Hiiumaalt pärit rahvalauliku Madis Ristmägi sulest ja esituses.NL
Veel artikleid samast teemast »


description: Eile austati Saaremaal aasta isa, kelleks seekord valiti kümme last üles kasvatanud Johan Heinmaa. Muheda jutuga töökas mees on nüüd oma naise Koiduga samal pulgal, sest maikuus sai Koidu aasta ema tiitli. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: meiemaa.ee

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Isadepäev
Laupäev, 12. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Eile austati Saaremaal aasta isa, kelleks seekord valiti kümme last üles kasvatanud Johan Heinmaa. Muheda jutuga töökas mees on nüüd oma naise Koiduga samal pulgal, sest maikuus sai Koidu aasta ema tiitli.
Isadepäev peaks olema püha, millega märgitakse ära meeste roll laste kasvatamisel ning avaldatakse tänu isadele ja vanaisadele. Johan on seda tiitlit igati väärt.
Eestis peetakse isadepäeva novembrikuu teisel pühapäeval. Esmakordselt tähistati isadepäeva aga 1910. aastal Ameerika Ühendriikides ja 1966. aastal kuulutati see päev Ameerikas riiklikuks pühaks. Kusjuures Ameerikas tähistatakse isadepäeva juunikuu kolmandal pühapäeval.
Kui Eestis hakati isadepäeva aktiivsemalt tähistama, otsustas Eesti Naisliit, et igal aastal võiks üks isa olla aasta isa tiitli vääriline ja seda tiitlit antakse välja alates 1998. aastast.
Alati võib arutleda, kas mõnda tiitlit tasub välja anda ja ühte inimest teistest rohkem esile tõsta, aga kui tegemist on positiivse tunnustusega, siis midagi halvemaks sellest ju minna ei tohiks.
12. november 2016 Autor: MM Laupäev, 12. november 2016.Isadepäev peaks olema püha, millega märgitakse ära meeste roll laste kasvatamisel ning avaldatakse tänu isadele ja vanaisadele. Johan on seda tiitlit igati väärt.Eestis peetakse isadepäeva novembrikuu teisel pühapäeval. Esmakordselt tähistati isadepäeva aga 1910. aastal Ameerika Ühendriikides ja 1966. aastal kuulutati see päev Ameerikas riiklikuks pühaks. Kusjuures Ameerikas tähistatakse isadepäeva juunikuu kolmandal pühapäeval.Kui Eestis hakati isadepäeva aktiivsemalt tähistama, otsustas Eesti Naisliit, et igal aastal võiks üks isa olla aasta isa tiitli vääriline ja seda tiitlit antakse välja alates 1998. aastast.Alati võib arutleda, kas mõnda tiitlit tasub välja anda ja ühte inimest teistest rohkem esile tõsta, aga kui tegemist on positiivse tunnustusega, siis midagi halvemaks sellest ju minna ei tohiks.12. november 2016
Veel artikleid samast teemast »


description: Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liige Eerik-Niiles Kross kavatseb esitada tuleva aasta riigieelarvesse muudatusettepaneku, et riigikogu liikmed saaksid endale isikliku assistendi. (ERR, 17.11.2016) Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: MART SOIDRO AINULT MEIE MAAS: Assistent

maintext:
Arvamus
MART SOIDRO AINULT MEIE MAAS: Assistent – sisuline abiline või kotikandja?
Esmaspäev, 21. november 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Mart Soidro, literaat Esmaspäev, 21. november 2016. Meie Maa kolumnist Mart Soidro. FOTO: Toomas Huik Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liige Eerik-Niiles Kross kavatseb esitada tuleva aasta riigieelarvesse muudatusettepaneku, et riigikogu liikmed saaksid endale isikliku assistendi. (ERR, 17.11.2016)
Kross lisas, et tal on ettepaneku esitamiseks olemas paarikümne saadiku allkirjad mitmest fraktsioonist ning sisuks on suurendada riigikogu kantselei eelarve tööjõukulude rida kolme miljoni euro võrra.
Vaatame üle sisemised ressursid
Ma ei pea Krossi muudatusettepanekut asendustegevuseks, nagu tema paljud oponendid. Samas ei ole selles idees midagi revolutsioonilist, ka riigikogu varasemate koosseisude puhul on rahvaasemikud unistanud abiliste palkamisest. Vahe on vaid selles, et Kross ei pea abiliste all silmas nn kohvikallajaid, kes saadiku särgid pesumajast ära toovad või nende neljajalgseid sõpru Kuberneri aias pissitamas käivad. Kross näeb assistendis õigusloome ja sisulise töö ametnikke.
Ma ei tea, milline on Krossi plaan, aga varasemate kavatsuste kohaselt saanuks assistendid 35% riigikogu lihtliikme palgast. See tähendaks, et assistentide brutopalk oleks praegu 1202 eurot kuus. Mul ei ole nii elavat fantaasiat, et ette kujutada, mis õigus- või majandusnõu võiks rahvaasemik selle vähese raha eest saada. Teatavate reservatsioonidega saab ehk nõu mõne akadeemias Nord õpinguis takerdunud tudengi käest, kes juhtumisi on sama erakonna liige. Seega ikkagi juhe.
Riigikogus 30 kohta saanud Reformierakonnale eraldati selle aasta riigieelarvest 1,5 miljonit eurot (53 566 saadiku kohta). Selle summa eest saaks iga saadik palgata endale korraliku nõuniku. Jääks üht-teist tallelegi, et tuleval aastal valimiskampaania ajal tilulilu jagada.
Selge see, et kogu summa ei saa kuluda nõunike peale, üht-teist peab pudenema ka keskaparaadile – erakonna kontoreid ja Kalev Lillo masti mehi pole odav üleval pidada. Samas on mul raske mõista, miks peab ühel erakonnal olema nii palju toiduahela liikmeid, kes on parteikontoris või riigikogu fraktsiooni juures priskel palgal. Maksumaksja palgal. Samas on piinlik isegi mainida, et oravapartei 12 954 liiget kogusid eelmisel aastal liikmemaksu 12 256 eurot. Seega veidi alla ühe euro liikme kohta aastas.
Riigikogu Reformierakonna fraktsioon koosneb 30 rahvasaadikust, nõunik-sekretariaadijuhatajast ja üheksast (sic!) nõunikust. Seitsmest tüdrukust ja kolmest poisist, kelle nimed ei ütle avalikkusele midagi. Järelikult noored, kui nimi ei ütle veel midagi. Aga huvitav oleks teada saada, mis nõu (ei pea silmas auravat kohvitassi) nad annavad ja kellele? Äkki on siin üks kokkuhoiu koht?
Mäletan riigikogu VII koosseisu (1992–1995), kus 29-liikmelisel Isamaa fraktsioonil oli vaid kolm abilist. Aga hoolimata tagasihoidlikust abijõust tuli parlamendiliikmetelt seaduseelnõusid nagu Vändrast saelaudu.
Eerik-Niiles Kross lausus, et idee riigikogu liikme assistendi töökoha loomiseks riigikogu kantseleis tekkis tal enne valitsuskriisi ning seda ei maksa seostada Reformierakonna opositsiooni jäämisega. Seda võib uskuda.
Pealegi ei ähvarda Krossi kui riigikogu asendusliiget töötuks jäämine, kuna Euroopa Parlamendi liige Urmas Paet loobus oma mandaadist ja Kross saab Toompeal tiksuda selle koosseisu lõpuni. Samas toimub igal aastal riigikogus pereheitmisi. Kel saab tsirkusest siiber, kelle asemel tuleb valitsusest tagasi “põhiliige”. Mis saab sel juhul nendest lahkujate assistentidest?
Kas mu kollased kingad said ikka kohvrisse?
Eelnõu tulihingelised pooldajad, sotsiaalmeedias söakalt sõna võtvad rahvaasemikud väidavad, et nad ei suuda sellise elutempo juures hoida end ümbritsevaga kursis ja sellepärast on assistenti hädasti vaja.
Nojaa, kolm nädalat tööl, üks vaba. Kevadistungjärk algab jaanuari teisel esmaspäeval ja lõpeb juuni kolmandal neljapäeval. Sügisistungjärk algab septembri teisel esmaspäeval ja lõpeb detsembri kolmandal neljapäeval. Pole paha.
Kas ei oleks siiski mõttekam palgata kõigi riigikogu fraktsioonide juurde professionaalne õigus- ja majandusnõunik, kelle nõu saaksid kasutada kõik parlamendirühma liikmed? Kui me räägime ikka assistentidest, kes teevad sisulist tööd.
Või miks mitte täiendada põhiseadus- ja õiguskomisjoni tehniliste töötajate ridu? Riigikogu koduleheküljel on kirjas, et praegu on kummaski kolm nõunikku ja kaks konsultanti. Kokku sama palju kui Reformierakonna nõunike armees.
Assistendi ametinimetus kõlab uhkelt, aga kohe meenub ammukuuldud lugu, kuidas Brüsseli lennuväljal hüüdis üks meie kunagine särtsakas europarlamendi liige kileda häälega oma assistendile: “Kas mu kollased kingad said ikka kohvrisse?” Kross lisas, et tal on ettepaneku esitamiseks olemas paarikümne saadiku allkirjad mitmest fraktsioonist ning sisuks on suurendada riigikogu kantselei eelarve tööjõukulude rida kolme miljoni euro võrra.Ma ei pea Krossi muudatusettepanekut asendustegevuseks, nagu tema paljud oponendid. Samas ei ole selles idees midagi revolutsioonilist, ka riigikogu varasemate koosseisude puhul on rahvaasemikud unistanud abiliste palkamisest. Vahe on vaid selles, et Kross ei pea abiliste all silmas nn kohvikallajaid, kes saadiku särgid pesumajast ära toovad või nende neljajalgseid sõpru Kuberneri aias pissitamas käivad. Kross näeb assistendis õigusloome ja sisulise töö ametnikke.Ma ei tea, milline on Krossi plaan, aga varasemate kavatsuste kohaselt saanuks assistendid 35% riigikogu lihtliikme palgast. See tähendaks, et assistentide brutopalk oleks praegu 1202 eurot kuus. Mul ei ole nii elavat fantaasiat, et ette kujutada, mis õigus- või majandusnõu võiks rahvaasemik selle vähese raha eest saada. Teatavate reservatsioonidega saab ehk nõu mõne akadeemias Nord õpinguis takerdunud tudengi käest, kes juhtumisi on sama erakonna liige. Seega ikkagi juhe.Riigikogus 30 kohta saanud Reformierakonnale eraldati selle aasta riigieelarvest 1,5 miljonit eurot (53 566 saadiku kohta). Selle summa eest saaks iga saadik palgata endale korraliku nõuniku. Jääks üht-teist tallelegi, et tuleval aastal valimiskampaania ajal tilulilu jagada.Selge see, et kogu summa ei saa kuluda nõunike peale, üht-teist peab pudenema ka keskaparaadile – erakonna kontoreid ja Kalev Lillo masti mehi pole odav üleval pidada. Samas on mul raske mõista, miks peab ühel erakonnal olema nii palju toiduahela liikmeid, kes on parteikontoris või riigikogu fraktsiooni juures priskel palgal. Maksumaksja palgal. Samas on piinlik isegi mainida, et oravapartei 12 954 liiget kogusid eelmisel aastal liikmemaksu 12 256 eurot. Seega veidi alla ühe euro liikme kohta aastas.Riigikogu Reformierakonna fraktsioon koosneb 30 rahvasaadikust, nõunik-sekretariaadijuhatajast ja üheksast (sic!) nõunikust. Seitsmest tüdrukust ja kolmest poisist, kelle nimed ei ütle avalikkusele midagi. Järelikult noored, kui nimi ei ütle veel midagi. Aga huvitav oleks teada saada, mis nõu (ei pea silmas auravat kohvitassi) nad annavad ja kellele? Äkki on siin üks kokkuhoiu koht?Mäletan riigikogu VII koosseisu (1992–1995), kus 29-liikmelisel Isamaa fraktsioonil oli vaid kolm abilist. Aga hoolimata tagasihoidlikust abijõust tuli parlamendiliikmetelt seaduseelnõusid nagu Vändrast saelaudu.Eerik-Niiles Kross lausus, et idee riigikogu liikme assistendi töökoha loomiseks riigikogu kantseleis tekkis tal enne valitsuskriisi ning seda ei maksa seostada Reformierakonna opositsiooni jäämisega. Seda võib uskuda.Pealegi ei ähvarda Krossi kui riigikogu asendusliiget töötuks jäämine, kuna Euroopa Parlamendi liige Urmas Paet loobus oma mandaadist ja Kross saab Toompeal tiksuda selle koosseisu lõpuni. Samas toimub igal aastal riigikogus pereheitmisi. Kel saab tsirkusest siiber, kelle asemel tuleb valitsusest tagasi “põhiliige”. Mis saab sel juhul nendest lahkujate assistentidest?Eelnõu tulihingelised pooldajad, sotsiaalmeedias söakalt sõna võtvad rahvaasemikud väidavad, et nad ei suuda sellise elutempo juures hoida end ümbritsevaga kursis ja sellepärast on assistenti hädasti vaja.Nojaa, kolm nädalat tööl, üks vaba. Kevadistungjärk algab jaanuari teisel esmaspäeval ja lõpeb juuni kolmandal neljapäeval. Sügisistungjärk algab septembri teisel esmaspäeval ja lõpeb detsembri kolmandal neljapäeval. Pole paha.Kas ei oleks siiski mõttekam palgata kõigi riigikogu fraktsioonide juurde professionaalne õigus- ja majandusnõunik, kelle nõu saaksid kasutada kõik parlamendirühma liikmed? Kui me räägime ikka assistentidest, kes teevad sisulist tööd.Või miks mitte täiendada põhiseadus- ja õiguskomisjoni tehniliste töötajate ridu? Riigikogu koduleheküljel on kirjas, et praegu on kummaski kolm nõunikku ja kaks konsultanti. Kokku sama palju kui Reformierakonna nõunike armees.Assistendi ametinimetus kõlab uhkelt, aga kohe meenub ammukuuldud lugu, kuidas Brüsseli lennuväljal hüüdis üks meie kunagine särtsakas europarlamendi liige kileda häälega oma assistendile: “Kas mu kollased kingad said ikka kohvrisse?”
Veel artikleid samast teemast »