description: Majandus- ja taristuminister Kristen Michali (pildil) sõnul on Tallinna Sadamale parvlaevu ehitavatele tehastele kauba viibimise eest määratud trahvid praeguse seisuga katnud asenduslaevade kulud. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Trahvid katavad asenduspraamide rentimise kulud
Neljapäev, 20. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Neljapäev, 20. oktoober 2016. Majandus- ja taristuminister Kristen Michal. Majandus- ja taristuminister Kristen Michali (pildil) sõnul on Tallinna Sadamale parvlaevu ehitavatele tehastele kauba viibimise eest määratud trahvid praeguse seisuga katnud asenduslaevade kulud.
Ettekujutus, et trahvid ja kulutused asenduslaevadele ei kata teineteist ära, on vale, rääkis Michal riigikogu infotunnis. “Kui rahvakeelselt väljendada, siis see on täiesti fifty-fifty.“
Minister lisas, et trahvid peetakse kinni lepingulistest maksetest, mis tehastele tehakse. “Seetõttu on meie poolt maksete kinnipidamine võimalik ja väga tõenäoline,“ ütles Michal.
Ta märkis, et kindlasti leiaksid juristid soovi korral võimaluse selle üle vaielda ja lepingu tingimuste osas on ka arbitraaživõimalus, ent praeguse seisuga on kulud suuresti kaetud tehastele esitatud trahvidest.
Praegu on parvlaevaliiklust opereeriv Tallinna Sadama tütarfirma TS Laevad mandri ja suursaarte vaheliste liinide teenindamiseks asenduslaevadena rentinud Vjatšeslav Leedole kuuluvad parvlaevad St. Ola ja Harilaid ning Olav Miilile kuuluva Hiiumaa. Lisaks teenindab liine Regula, mille TS Laevad nelja miljoni euro eest ostis. Ettekujutus, et trahvid ja kulutused asenduslaevadele ei kata teineteist ära, on vale, rääkis Michal riigikogu infotunnis. “Kui rahvakeelselt väljendada, siis see on täiesti fifty-fifty.“Minister lisas, et trahvid peetakse kinni lepingulistest maksetest, mis tehastele tehakse. “Seetõttu on meie poolt maksete kinnipidamine võimalik ja väga tõenäoline,“ ütles Michal.Ta märkis, et kindlasti leiaksid juristid soovi korral võimaluse selle üle vaielda ja lepingu tingimuste osas on ka arbitraaživõimalus, ent praeguse seisuga on kulud suuresti kaetud tehastele esitatud trahvidest.Praegu on parvlaevaliiklust opereeriv Tallinna Sadama tütarfirma TS Laevad mandri ja suursaarte vaheliste liinide teenindamiseks asenduslaevadena rentinud Vjatšeslav Leedole kuuluvad parvlaevad St. Ola ja Harilaid ning Olav Miilile kuuluva Hiiumaa. Lisaks teenindab liine Regula, mille TS Laevad nelja miljoni euro eest ostis.
Veel artikleid samast teemast »


description: Ideede esitamise tähtaeg Eesti suurimale äriideede konkursile Ajujaht kukub selle nädala pühapäeval, 23. oktoobril. Üheksa hooaja vältel on Ajujahile esitatud üle 3800 idee. Nende seast on saanud hoo sisse nii Click & Grow, GoWorkaBit, Taxify, FeelingStream, Huntloc, Timbeter kui Bikeep. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Majandus
Esita oma hiilgav äriidee Ajujahi konkursile
Reede, 21. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sirli Tooming Reede, 21. oktoober 2016. Äpp Marina Ahoy ja selle loojad Relika Metsallik-Koppel ja Hannes Koppel. FOTO: Valmar Voolaid Ideede esitamise tähtaeg Eesti suurimale äriideede konkursile Ajujaht kukub selle nädala pühapäeval, 23. oktoobril. Üheksa hooaja vältel on Ajujahile esitatud üle 3800 idee. Nende seast on saanud hoo sisse nii Click & Grow, GoWorkaBit, Taxify, FeelingStream, Huntloc, Timbeter kui Bikeep.
Viimaste hooaegade statistika põhjal saab öelda, et kõige rohkem ideid on laekunud IKT kategooriast, kuid ideed on oodatud kõikidest valdkondadest, nii sotsiaalse ettevõtluse kategooriast, traditsioonilistest tööstusharudest kui disainivaldkonnast.
Eelmisel aastal pälvis Ajujahi võidu SprayPrinteri meeskond, kes on tänaseks oma esimese partii klientideni toimetanud.
Auhinnafond kopsakas
Juba sel sügisel saab spreiprintereid osta ka Bauhofi kauplustest. Kindlasti on ka sinul mõni idee töös või tagataskus ootel – anna endale võimalus ja käi see välja!
Pole oluline, kas sinu idee on verivärske või esimese prototüübi või ehk isegi müügini jõudnud – Ajujahil on osalenud väga erineva valmidusastmega ideid ning oluline pole see, kus sa oled praegu, vaid kuhu sa soovid jõuda.
Ajujaht aitab sind erinevate koolituste, kogenud mentorite ja laialdase kontaktvõrgustikuga. Vähem tähtis pole ka võimalus parimate hulka välja jõudes saada osa 60 000-eurosest auhinnafondist ning teha oma toode või teenus nõutuks teleekraani vahendusel.
Möödunud aasta konkursile laekus 301 ideed. Neist 105 parema hulka tulid saarlaste “Ogarate talude võrgustik” ja “Marina Ahoy”. Viimane valiti juba lausa 30 parema sekka.
Saada oma äriidee Ajujahi veebikodu aadressile juba täna. Viimaste hooaegade statistika põhjal saab öelda, et kõige rohkem ideid on laekunud IKT kategooriast, kuid ideed on oodatud kõikidest valdkondadest, nii sotsiaalse ettevõtluse kategooriast, traditsioonilistest tööstusharudest kui disainivaldkonnast.Eelmisel aastal pälvis Ajujahi võidu SprayPrinteri meeskond, kes on tänaseks oma esimese partii klientideni toimetanud.Juba sel sügisel saab spreiprintereid osta ka Bauhofi kauplustest. Kindlasti on ka sinul mõni idee töös või tagataskus ootel – anna endale võimalus ja käi see välja!Pole oluline, kas sinu idee on verivärske või esimese prototüübi või ehk isegi müügini jõudnud – Ajujahil on osalenud väga erineva valmidusastmega ideid ning oluline pole see, kus sa oled praegu, vaid kuhu sa soovid jõuda.Ajujaht aitab sind erinevate koolituste, kogenud mentorite ja laialdase kontaktvõrgustikuga. Vähem tähtis pole ka võimalus parimate hulka välja jõudes saada osa 60 000-eurosest auhinnafondist ning teha oma toode või teenus nõutuks teleekraani vahendusel.Möödunud aasta konkursile laekus 301 ideed. Neist 105 parema hulka tulid saarlaste “Ogarate talude võrgustik” ja “Marina Ahoy”. Viimane valiti juba lausa 30 parema sekka.Saada oma äriidee Ajujahi veebikodu aadressile juba täna.
Veel artikleid samast teemast »

fasttext_language: et


description: Üleeile pidas Saaremaa võistkond oma teise mängu Eesti meeste esiliiga võrkpallimeistrivõistlustel, kui kodusaalis võõrustati Eesti maaülikooli spordiklubi. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Vollemehed said napi kaotuse


description: Kolmapäeva õhtul kogunesid Randverre Lääne-Saare valla Kaarma piirkonna külavanemad. Ümarlaual oli külavanematel võimalus erinevatelt ametnikelt oma küsimustele vastuseid saada. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Ümarlaual tõstatusid mitmed teemad

maintext:
Uudised
Ümarlaual tõstatusid mitmed teemad
Reede, 14. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Reede, 14. oktoober 2016. Kolmapäeva õhtul kogunesid Randverre Lääne-Saare valla Kaarma piirkonna külavanemad. Ümarlaual oli külavanematel võimalus erinevatelt ametnikelt oma küsimustele vastuseid saada.
Kohal olid Lääne-Saare valla infotöötaja Merike Lipu sõnul valla esindajatena järelevalvespetsialist Katrin Hämelainen, keskkonna peaspetsialist Tiina Orav, sotsiaaltöö vanemspetsialist Liina Kohu, vallavanem Tiina Luks ja abivallavanem Villi Pihl.
Samuti vastasid külavanemate küsimustele Lääne-Saare Halduse juht Margus Männik ja SA Lääne-Saare Kultuur tegevjuht Pille Mägi.
Lipu ütles, et mingit ühtset kindlat muret või valdkonda välja ei joonistunud. Põhiliselt käisid läbi keskkonna ja teede teemad. “Igalt ametnikult küsiti midagi ja osa küsimusi oli ka eelnevalt saadetud,” ütles ta, lisades, et infovahetus toimus mõnusas keskkonnas, kestes pea kolm tundi.
Mõned inimesed kasutasid ka võimalust saata Lipule pärast ümarlauda kodus tekkinud täpsustavaid küsimusi.
Kuu lõpus toimuvad ka Lümanda ja Kärla piirkonna külavanematele ümarlauad. “Sellepärast tehakse sügise esimesed ümarlauad eraldi, et just piirkonnale iseloomulikke probleeme lähemalt arutada,” selgitas Lipu.
Kolme kuu pärast tuleb tavapäraselt ühine ümarlaud, nagu kombeks on saanud. Sel korral oli kohal umbes 20 külavanemat, puudus vaid kolm–neli. Kohal olid Lääne-Saare valla infotöötaja Merike Lipu sõnul valla esindajatena järelevalvespetsialist Katrin Hämelainen, keskkonna peaspetsialist Tiina Orav, sotsiaaltöö vanemspetsialist Liina Kohu, vallavanem Tiina Luks ja abivallavanem Villi Pihl.Samuti vastasid külavanemate küsimustele Lääne-Saare Halduse juht Margus Männik ja SA Lääne-Saare Kultuur tegevjuht Pille Mägi.Lipu ütles, et mingit ühtset kindlat muret või valdkonda välja ei joonistunud. Põhiliselt käisid läbi keskkonna ja teede teemad. “Igalt ametnikult küsiti midagi ja osa küsimusi oli ka eelnevalt saadetud,” ütles ta, lisades, et infovahetus toimus mõnusas keskkonnas, kestes pea kolm tundi.Mõned inimesed kasutasid ka võimalust saata Lipule pärast ümarlauda kodus tekkinud täpsustavaid küsimusi.Kuu lõpus toimuvad ka Lümanda ja Kärla piirkonna külavanematele ümarlauad. “Sellepärast tehakse sügise esimesed ümarlauad eraldi, et just piirkonnale iseloomulikke probleeme lähemalt arutada,” selgitas Lipu.Kolme kuu pärast tuleb tavapäraselt ühine ümarlaud, nagu kombeks on saanud. Sel korral oli kohal umbes 20 külavanemat, puudus vaid kolm–neli.
Veel artikleid samast teemast »


description: Eile avas Eesti parim kulturist Ott Kiivikas Salme kooli staadioni ääres oleva treeningpargi, mis on osa tulevasest Salme noorteklubist L.A.D.U. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Salmel avati maakonna kolmas treeningpark
Kolmapäev, 05. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Kolmapäev, 05. oktoober 2016. Esimeste seas sai vastavatud treeningparki katsetada tuntud kulturist Ott Kiivikas. FOTO: Valmar Voolaid Eile avas Eesti parim kulturist Ott Kiivikas Salme kooli staadioni ääres oleva treeningpargi, mis on osa tulevasest Salme noorteklubist L.A.D.U.
Avatud park on Kuressaare ja Orissaare järel juba kolmas omataoline. Salme põhikooli huvijuht Mariliis Lazarev ütles, et treeningpargi avamisega ollakse taas samm lähemale oma unistusele.
“Eelmisel aastal samal ajal ei osanud me arvatagi, et meil on noorteklubi käegakatsutavalt olemas. Treeningplatsi avamine on reaalne samm selles suunas,” sõnas ta rõõmsalt. Lisaks soovitakse 7.–13 novembrini peetava noorsoonädala raames avada ka noorteklubi ise.
Andis näidistreeningu
Ott Kiivikas tõdes muheledes, et nüüd on praktiliselt kogu saar Workout Stationi treeningparkidega kaetud. Et väliparkides harjutusi teha, peaks tema sõnul olema inimesel juba väike treenitus.
“Ma olen alati öelnud seda, et kui inimene suudab oma keha raskusega lõuga tõmmata, rööbaspuudel treenida, on tegu treenitud inimesega,” lausus Kiivikas.
Kui inimene otsustab aga täna treenima hakata ja ta ei jõua lõuga tõmmata, mismoodi ta siis treenib? “Selle jaoks peab olema vahend, mis aitaks harjutusi kergendada. Oleme pargi kokkupanemisel arvestanud, et inimesel on võimalus raskusi vähendada ja juurde panna,” ütles ta.
Kiivikas rõhutas, et harjutuste kergemaks muutmisel saab kasutada tavalist võimlemiskummi, mis aitab tõukele kaasa. Samuti lisas ta, et väga oluline on treenida kogu keha.
“Nagu ka maja hakatakse ehitama vundamendist, on korralikul sportlasel tarvis tugevaid jalgu, mitte üksnes võimast ülakeha.”
Kulturist demonstreeris noortele, milliseid harjutusi saab atraktsioone kasutades teha. Samuti selgitas ta ohutuse teemasid ning rääkis sellest, millisest vanusest on optimaalne jõutrenni teha, et ka lihased hakkaksid kasvama.
Intensiivsemalt saab tüdrukutel 13–14-aastaselt ja poistel 15–16-aastaselt lihast kasvatama hakata.
“Samas laste puhul on hea, kui treeningud toimuksid täiskasvanu pilgu all, et lapsed endale liiga ei teeks. Aga vahel on ka täiskasvanutele tarvis natukene juhendamist, mida teha, et lapse keha ühtlaselt areneks,” selgitas ta.
Kiivikas lisas, et seejuures ei pea nooremas eas treeningpargist kaarega mööda käima. Tuleks proovida teha harjutusi, millest kehalisel arengul abi oleks.
Hind ligi 10 000 eurot
“Tüdrukutel vormivad ka kergemad treeningud keha ja kes ei tahaks hea välja näha. Ka poiste puhul on ju tore, kui särki maha visates on näha, et tegu on sportliku inimesega,” ütles Kiivikas.
Ta pidas jõutreeningut kõigi spordialade baasiks ning lisas ,et kulturism ja fitness on spordiregistri andmetel Eestis harrastatavuselt kolmas ala.
Treeningplats püstitati valla toetusel ja läks maksma natuke vähem kui 10 000 eurot koos käibemaksuga. Avatud park on Kuressaare ja Orissaare järel juba kolmas omataoline. Salme põhikooli huvijuht Mariliis Lazarev ütles, et treeningpargi avamisega ollakse taas samm lähemale oma unistusele.“Eelmisel aastal samal ajal ei osanud me arvatagi, et meil on noorteklubi käegakatsutavalt olemas. Treeningplatsi avamine on reaalne samm selles suunas,” sõnas ta rõõmsalt. Lisaks soovitakse 7.–13 novembrini peetava noorsoonädala raames avada ka noorteklubi ise.Ott Kiivikas tõdes muheledes, et nüüd on praktiliselt kogu saar Workout Stationi treeningparkidega kaetud. Et väliparkides harjutusi teha, peaks tema sõnul olema inimesel juba väike treenitus.“Ma olen alati öelnud seda, et kui inimene suudab oma keha raskusega lõuga tõmmata, rööbaspuudel treenida, on tegu treenitud inimesega,” lausus Kiivikas.Kui inimene otsustab aga täna treenima hakata ja ta ei jõua lõuga tõmmata, mismoodi ta siis treenib? “Selle jaoks peab olema vahend, mis aitaks harjutusi kergendada. Oleme pargi kokkupanemisel arvestanud, et inimesel on võimalus raskusi vähendada ja juurde panna,” ütles ta.Kiivikas rõhutas, et harjutuste kergemaks muutmisel saab kasutada tavalist võimlemiskummi, mis aitab tõukele kaasa. Samuti lisas ta, et väga oluline on treenida kogu keha.“Nagu ka maja hakatakse ehitama vundamendist, on korralikul sportlasel tarvis tugevaid jalgu, mitte üksnes võimast ülakeha.”Kulturist demonstreeris noortele, milliseid harjutusi saab atraktsioone kasutades teha. Samuti selgitas ta ohutuse teemasid ning rääkis sellest, millisest vanusest on optimaalne jõutrenni teha, et ka lihased hakkaksid kasvama.Intensiivsemalt saab tüdrukutel 13–14-aastaselt ja poistel 15–16-aastaselt lihast kasvatama hakata.“Samas laste puhul on hea, kui treeningud toimuksid täiskasvanu pilgu all, et lapsed endale liiga ei teeks. Aga vahel on ka täiskasvanutele tarvis natukene juhendamist, mida teha, et lapse keha ühtlaselt areneks,” selgitas ta.Kiivikas lisas, et seejuures ei pea nooremas eas treeningpargist kaarega mööda käima. Tuleks proovida teha harjutusi, millest kehalisel arengul abi oleks.“Tüdrukutel vormivad ka kergemad treeningud keha ja kes ei tahaks hea välja näha. Ka poiste puhul on ju tore, kui särki maha visates on näha, et tegu on sportliku inimesega,” ütles Kiivikas.Ta pidas jõutreeningut kõigi spordialade baasiks ning lisas ,et kulturism ja fitness on spordiregistri andmetel Eestis harrastatavuselt kolmas ala.Treeningplats püstitati valla toetusel ja läks maksma natuke vähem kui 10 000 eurot koos käibemaksuga.
Veel artikleid samast teemast »


description: Linnavalitsuse pressiesindaja Kristiina Maripuu ütles, et Pihtla tee ja Talve tänava ristmiku ajutine lahendus läheb maksma 30 445 eurot. Pihtla tee ja Talve tänava ristmiku liikluskorralduse parandamise terviklahendus näeb ette ka Talve ja Raudtee tänava vahelise Pihtla tee lõigu ohutumaks muutmise ning Raudtee tänava otsa pindamise. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Ohtlik ristmik ehitatakse ümber 2019. aastal
Kolmapäev, 05. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sigrid Osa Kolmapäev, 05. oktoober 2016. FOTO: Erik Tüür Linnavalitsuse pressiesindaja Kristiina Maripuu ütles, et Pihtla tee ja Talve tänava ristmiku ajutine lahendus läheb maksma 30 445 eurot. Pihtla tee ja Talve tänava ristmiku liikluskorralduse parandamise terviklahendus näeb ette ka Talve ja Raudtee tänava vahelise Pihtla tee lõigu ohutumaks muutmise ning Raudtee tänava otsa pindamise.
Projektialal tehakse ka uus teekattemärgistus, paigaldatakse kokku 13 uut liiklusmärki, helkuritega varustatud nn väravad, äärekivid jm.
Ristmiku ümberehitus on plaanis kõige varem 2019. aastal. Siis ehitatakse Pihtla tee, Talve tänava ja Raudtee tänava ristmik ning osaliselt rekonstrueeritakse Talve tänav. Ümberehituse orienteeruv kogumaksumus on 1,6 miljonit eurot, millest tegevuskavas ja eelarvestrateegias on linnaeelarvest kavandatud praegu 631 000 eurot. Projektialal tehakse ka uus teekattemärgistus, paigaldatakse kokku 13 uut liiklusmärki, helkuritega varustatud nn väravad, äärekivid jm.Ristmiku ümberehitus on plaanis kõige varem 2019. aastal. Siis ehitatakse Pihtla tee, Talve tänava ja Raudtee tänava ristmik ning osaliselt rekonstrueeritakse Talve tänav. Ümberehituse orienteeruv kogumaksumus on 1,6 miljonit eurot, millest tegevuskavas ja eelarvestrateegias on linnaeelarvest kavandatud praegu 631 000 eurot.
Veel artikleid samast teemast »


description: Leedus taas üllatustega (Kellele? Ja kellele mitte!) lõppenud valimised peaksid kõiki tõsiseks muutma lähenevate USA presidendivalimiste osas. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Valede mõõt täis!?

maintext:
Arvamus
Valede mõõt täis!?
Esmaspäev, 31. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Leedus taas üllatustega (Kellele? Ja kellele mitte!) lõppenud valimised peaksid kõiki tõsiseks muutma lähenevate USA presidendivalimiste osas.
Ka seal maalib ajakirjandus ühest pilti Hillary Clintoni kasuks. Sama meelt on kõikvõimalikud küsitlused, ent vähemalt kahel korral on need tõdenud ka üksnes 4 %-list edu Clintoni kasuks. Asjatundjad teavad, et see on nn sotsioloogilise eksimuse piir ehk see tähendab võimalust, et hoopiski Donald Trump võidab.
Täpselt samasugune mäng käis Leedu parlamendivalimiste eel – ennustati edu võimupartei(de)le, ent võidu noppis vaat et uustulnuk. Tõsi, kahes etapis, sest esimeses hääletusvoorus saatis edu oma võidukorda oodanud konservatiive, kuid seda vaid 2000-häälelise (276 275 : 274 108) ülekaaluga üllataja Talurahva ja Roheliste Liidu (TRL) ees.
54 – Leedu rekord
Ülemöödunud pühapäeval toimunud teine voor, kus selgitati mandaadi saajad ringkondade kahe parima vahel, läks seekord ülisuure aktiivsuse tähe all (vajalik 40 % osavõtt, muidu tulnuks kolme kuu pärast kordusvalimised) ja selgus, absoluutne enamus ruttas toetama just TRL-i kandidaate.
Nii et kui eelmises Seimase koosseisus (141 saadikut) esindas viimast vaid üks saadik, siis nüüd kogunevas koguni 54. Leedu poliitajaloo rekord! Peamine – see toimus seniste võimuparteide arvelt.
Tegelikult on targem rääkida teatud poliitjõu taassünnist – tegu on parteiga, mida kaua juhtis taasiseseisvumisaja legendaarne tegelane ja Ida-Euroopa esimene naispeaminister Kazimiera Prunskiene. Paraku koguti viimasel 20 aastal hääli vaid ühe kuni viie Seimase saadiku koha tarvis. Europarlamendi valimistel saadi aga vaid üks koht.
TRL-i äsjase edu põhjus oli lihtne – seniste võimuparteide ja -poliitikute lõputud korruptsioonisaagad ning sobiva mehe esilekerkimine, kelleks tuleb pidada 46-aastast Saulius Skvernelist, kelle senine sotsiaaldemokraatlik valitsus edutas 2014 politseiülema ametist siseministriks. Arusaadavalt selleks, et ta oleks nö arbiiter – suurte ja vähemsuurte sulide ja valedega kemplemises, paragrahvide väänamises jmt, ent temalgi ilmselt viskas toimuva mastaapsus-lõputus ja võimetus midagi reaalselt muuta lihtsalt üle.
Aprillis 2016 pani mees ameti maha. Et seejärel nõustuda parteituna kandideerima suurärimees Ramunas Karbauskise (kohalik Trump?) juhitud TRL-i nimekirjas. Viimases oli palju – ütleks nii – piisavalt tuntuid, kuid seni vähereklaamitud nimesid, kes saidki teises voorus võiduhääled kokku.
Võitjate tipp ise ilmselt säärast edu ei oodanud. Samas ei soovita koalitsiooni mõnega senistest võimuparteidest. Sestap oli loogiline, et lipsas läbi avaldus – teeme hoopis tehnokraatide, st mittepoliitikutest valitsuse.
Tegelikult on seda Leedus korra tehtud – aastatel 1992–1993, kui nn üleminekuvalitsust juhtis Töösturite Koja esimees Bronislovas Lubys. Paraku ei kandnud see Algirdas Brazauskase algatus vilja ning Balti ajaloo tegemise pealtnägijana kinnitan, et rahvuslaste ja ekskommunistide suhted Leedus olid kordades julmemad ja teineteist välistavamad kui Eestis.
Söandaks tänagi esile tõsta Brazauskase 1992. aasta võtmeotsust – ekskommunistid jätsid mitmes ringkonnas oma kandidaadid esitamata, et teadlikult jääda vähemusse ja loota laiapõhjalise valitsuse sünnile.
Arvata on, et seda ideed ei viida ellu ka seekord, sest ehkki tulevane peaminister on sotsiaaldemokraatliku minevikuga, on partei “omanik” selgelt paremvaadetega ja vaevalt, et noorim Landsbergis (Gabrielius) on oma vanaisast Vytautasest kaugele kukkunud.
Ajaloost veel niipalju, et Leedu 1992. aasta valimiste eelsed küsitlused ja valimistulemused koos analoogiliste resultaatidega Serbiast tagasid mulle 1992–1993 “oma teema” mitmeks rahvusvaheliseks konverentsiks. Kuna mõlemal juhul väitsid vahetult valimisurnide juurest tulnud siinpool ukseläve, et hääletasid parajasti võimulolnu poolt, ja hiljem selgus, et vastupidi: opositsiooni poolt ehk mina julgesin järeldada, et totalitarism õpetas inimesed valetama ja topeltkäituma – ütlen ühte ja teen teist.
Naeru kõrval oli esialgu ka palju väljanaermist ja läks aastaid, enne kui see käitumismall võimalusena aktsepteeriti.
Valetatakse liiga palju
Täna oleme täpselt sama häda vastupidise vormi käes – inimesed ei usu ammu võimuparteisid, sest nende liidrid räägivad liiga palju poliitkorrektselt, et mitte otse öelda: valetavad liialt palju. Neid teenindav ajakirjandus teeb küll tohutut silumistööd, ent valimisurnidest võetakse välja üks ebameeldiv tulemus teise järel.
Kuna kõik – ka Leedus (ja isegi USA-s Trumpi võidu korral!) – on veel jätkuvalt kontrollitav või siis vähemalt kontrollile allutatav, siis ehk tuleks ikkagi midagi muutma hakata. Rahvaga ausalt suhtlemise ja tema arvamusega arvestamise osas. Autor: Toomas Alatalu Esmaspäev, 31. oktoober 2016.Ka seal maalib ajakirjandus ühest pilti Hillary Clintoni kasuks. Sama meelt on kõikvõimalikud küsitlused, ent vähemalt kahel korral on need tõdenud ka üksnes 4 %-list edu Clintoni kasuks. Asjatundjad teavad, et see on nn sotsioloogilise eksimuse piir ehk see tähendab võimalust, et hoopiski Donald Trump võidab.Täpselt samasugune mäng käis Leedu parlamendivalimiste eel – ennustati edu võimupartei(de)le, ent võidu noppis vaat et uustulnuk. Tõsi, kahes etapis, sest esimeses hääletusvoorus saatis edu oma võidukorda oodanud konservatiive, kuid seda vaid 2000-häälelise (276 275 : 274 108) ülekaaluga üllataja Talurahva ja Roheliste Liidu (TRL) ees.Ülemöödunud pühapäeval toimunud teine voor, kus selgitati mandaadi saajad ringkondade kahe parima vahel, läks seekord ülisuure aktiivsuse tähe all (vajalik 40 % osavõtt, muidu tulnuks kolme kuu pärast kordusvalimised) ja selgus, absoluutne enamus ruttas toetama just TRL-i kandidaate.Nii et kui eelmises Seimase koosseisus (141 saadikut) esindas viimast vaid üks saadik, siis nüüd kogunevas koguni 54. Leedu poliitajaloo rekord! Peamine – see toimus seniste võimuparteide arvelt.Tegelikult on targem rääkida teatud poliitjõu taassünnist – tegu on parteiga, mida kaua juhtis taasiseseisvumisaja legendaarne tegelane ja Ida-Euroopa esimene naispeaminister Kazimiera Prunskiene. Paraku koguti viimasel 20 aastal hääli vaid ühe kuni viie Seimase saadiku koha tarvis. Europarlamendi valimistel saadi aga vaid üks koht.TRL-i äsjase edu põhjus oli lihtne – seniste võimuparteide ja -poliitikute lõputud korruptsioonisaagad ning sobiva mehe esilekerkimine, kelleks tuleb pidada 46-aastast Saulius Skvernelist, kelle senine sotsiaaldemokraatlik valitsus edutas 2014 politseiülema ametist siseministriks. Arusaadavalt selleks, et ta oleks nö arbiiter – suurte ja vähemsuurte sulide ja valedega kemplemises, paragrahvide väänamises jmt, ent temalgi ilmselt viskas toimuva mastaapsus-lõputus ja võimetus midagi reaalselt muuta lihtsalt üle.Aprillis 2016 pani mees ameti maha. Et seejärel nõustuda parteituna kandideerima suurärimees Ramunas Karbauskise (kohalik Trump?) juhitud TRL-i nimekirjas. Viimases oli palju – ütleks nii – piisavalt tuntuid, kuid seni vähereklaamitud nimesid, kes saidki teises voorus võiduhääled kokku.Võitjate tipp ise ilmselt säärast edu ei oodanud. Samas ei soovita koalitsiooni mõnega senistest võimuparteidest. Sestap oli loogiline, et lipsas läbi avaldus – teeme hoopis tehnokraatide, st mittepoliitikutest valitsuse.Tegelikult on seda Leedus korra tehtud – aastatel 1992–1993, kui nn üleminekuvalitsust juhtis Töösturite Koja esimees Bronislovas Lubys. Paraku ei kandnud see Algirdas Brazauskase algatus vilja ning Balti ajaloo tegemise pealtnägijana kinnitan, et rahvuslaste ja ekskommunistide suhted Leedus olid kordades julmemad ja teineteist välistavamad kui Eestis.Söandaks tänagi esile tõsta Brazauskase 1992. aasta võtmeotsust – ekskommunistid jätsid mitmes ringkonnas oma kandidaadid esitamata, et teadlikult jääda vähemusse ja loota laiapõhjalise valitsuse sünnile.Arvata on, et seda ideed ei viida ellu ka seekord, sest ehkki tulevane peaminister on sotsiaaldemokraatliku minevikuga, on partei “omanik” selgelt paremvaadetega ja vaevalt, et noorim Landsbergis (Gabrielius) on oma vanaisast Vytautasest kaugele kukkunud.Ajaloost veel niipalju, et Leedu 1992. aasta valimiste eelsed küsitlused ja valimistulemused koos analoogiliste resultaatidega Serbiast tagasid mulle 1992–1993 “oma teema” mitmeks rahvusvaheliseks konverentsiks. Kuna mõlemal juhul väitsid vahetult valimisurnide juurest tulnud siinpool ukseläve, et hääletasid parajasti võimulolnu poolt, ja hiljem selgus, et vastupidi: opositsiooni poolt ehk mina julgesin järeldada, et totalitarism õpetas inimesed valetama ja topeltkäituma – ütlen ühte ja teen teist.Naeru kõrval oli esialgu ka palju väljanaermist ja läks aastaid, enne kui see käitumismall võimalusena aktsepteeriti.Täna oleme täpselt sama häda vastupidise vormi käes – inimesed ei usu ammu võimuparteisid, sest nende liidrid räägivad liiga palju poliitkorrektselt, et mitte otse öelda: valetavad liialt palju. Neid teenindav ajakirjandus teeb küll tohutut silumistööd, ent valimisurnidest võetakse välja üks ebameeldiv tulemus teise järel.Kuna kõik – ka Leedus (ja isegi USA-s Trumpi võidu korral!) – on veel jätkuvalt kontrollitav või siis vähemalt kontrollile allutatav, siis ehk tuleks ikkagi midagi muutma hakata. Rahvaga ausalt suhtlemise ja tema arvamusega arvestamise osas.
Veel artikleid samast teemast »


description: Reedel jõuab Kärdlasse Nelja Nurga galeriisse Eesti disaini maja disaininäitus “November. Hele ja soe”. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Hele ja soe november

maintext:
NÄDALALÕPP
Hele ja soe november
Reede, 28. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Harda Roosna Reede, 28. oktoober 2016. Reedel jõuab Kärdlasse Nelja Nurga galeriisse Eesti disaini maja disaininäitus “November. Hele ja soe”.
Galerist ja klaasikunstnik Kalli Sein, kellelt näituseidee pärit, ütles, et tema teada Hiiumaal varem disaininäitust pole olnud. Kuna ta ise on kaks aastat disaini õppinud ja disainerite seltskonnaga tuttav, leidis ta, et võiks ju sellise näituse siia tuua.
“Hiiumaal on väga palju käsitöölisi, kelle oskused on väga heal tasemel. Leidsin, et neile võiks huvi pakkuda, mida teevad disainerid mujal Eestis,” selgitas Sein. Samuti on näitusele ja selle avamisele oodatud ettevõtjad ning koolide käsitöö- ja tööõpetuse õpetajad koos õpilastega.
“Igal näitusel esindatud tootel on oma lugu ning sellest, kes, mis ja kuidas, räägib avamisel Eesti kunstiakadeemia tootedisaini osakonna juhtaja Aivar Habakukk,” teatas Sein.
Näituse avamine on reedel, 4. novembril, kestab kella 17–19ni.
Näitus on koostatud valikuid tehes – peamine rõhk on naturaalsete materjalide leidlikul ja meisterlikul kasutamisel, emotsionaalse laenguga toodetel, uudsetel lahendustel, keskkonnateadlikul disainil, taas- ja uuskasutusel.
Näitus avatakse koostöös Eesti disaini majaga Eesti kaasaegse disaini näituse oma ala parematelt tegijatelt. Esindatud on üle 20 disaineri tööd eri valdkondadest – puitmööbel ja -aksessuaarid, valgustid, graafiline disain nagu trükised ja CD-d, sisustustekstiil, kotid, sallid. Leidub keraamikat, klaasi, lemmikloomatarbeid, ehteid ja muudki.
Paljusid tooteid on võimalik soetada või tellida.
Näitusmüük jääb avatuks 4.–26. novembrini. Mullu Kärdlas Keskväljak 5a avatud Nelja Nurga galerii uksed on lahti reedeti ja laupäeviti kella 11–13ni. Alati saab sisse, kui helistada ühel neljast numbrist, mis avaldatud Nelja Nurga Galerii kodulehel Facebookis. Galerist ja klaasikunstnik Kalli Sein, kellelt näituseidee pärit, ütles, et tema teada Hiiumaal varem disaininäitust pole olnud. Kuna ta ise on kaks aastat disaini õppinud ja disainerite seltskonnaga tuttav, leidis ta, et võiks ju sellise näituse siia tuua.“Hiiumaal on väga palju käsitöölisi, kelle oskused on väga heal tasemel. Leidsin, et neile võiks huvi pakkuda, mida teevad disainerid mujal Eestis,” selgitas Sein. Samuti on näitusele ja selle avamisele oodatud ettevõtjad ning koolide käsitöö- ja tööõpetuse õpetajad koos õpilastega.“Igal näitusel esindatud tootel on oma lugu ning sellest, kes, mis ja kuidas, räägib avamisel Eesti kunstiakadeemia tootedisaini osakonna juhtaja Aivar Habakukk,” teatas Sein.Näituse avamine on reedel, 4. novembril, kestab kella 17–19ni.Näitus on koostatud valikuid tehes – peamine rõhk on naturaalsete materjalide leidlikul ja meisterlikul kasutamisel, emotsionaalse laenguga toodetel, uudsetel lahendustel, keskkonnateadlikul disainil, taas- ja uuskasutusel.Näitus avatakse koostöös Eesti disaini majaga Eesti kaasaegse disaini näituse oma ala parematelt tegijatelt. Esindatud on üle 20 disaineri tööd eri valdkondadest – puitmööbel ja -aksessuaarid, valgustid, graafiline disain nagu trükised ja CD-d, sisustustekstiil, kotid, sallid. Leidub keraamikat, klaasi, lemmikloomatarbeid, ehteid ja muudki.Paljusid tooteid on võimalik soetada või tellida.Näitusmüük jääb avatuks 4.–26. novembrini. Mullu Kärdlas Keskväljak 5a avatud Nelja Nurga galerii uksed on lahti reedeti ja laupäeviti kella 11–13ni. Alati saab sisse, kui helistada ühel neljast numbrist, mis avaldatud Nelja Nurga Galerii kodulehel Facebookis.
Veel artikleid samast teemast »


description: Juba kümnendat korda hakkab Naiskodukaitse Saaremaa ringkond valima Saare maakonna aasta isa. Ettevõtmise eesmärk on väärtustada isa rolli perekonnas ja seeläbi ka ühiskonnas. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Aasta isaks pakutakse viit meest

maintext:
Uudised
Aasta isaks pakutakse viit meest
Teisipäev, 18. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Teisipäev, 18. oktoober 2016. Piret Paomees. Juba kümnendat korda hakkab Naiskodukaitse Saaremaa ringkond valima Saare maakonna aasta isa. Ettevõtmise eesmärk on väärtustada isa rolli perekonnas ja seeläbi ka ühiskonnas.
Naiskodukaitse Saaremaa ringkonna instruktor Piret Paomees kinnitas, et kuigi kandidaate esitatakse aasta-aastalt vähem, on kandidaadid üha tugevamad ja konkurents seega endiselt tihe.
Sel aastal on Paomehe sõnul ka žüriis väike muudatus ning liikmeks lisandub Aasta Ema konkursi esindaja. Nimelt on aasta emaks valitud hakanud viimasel ajal koos käima ja võib loota, et ka üks aasta isaks osutunu annab järgmise aasta ema valimisel oma hääle.
“Võiks uskuda, et sellest saab meeldiv traditsioon. Meie eesmärk on, et nad hakkaksid rohkem suhtlema ja leiaksid endale suuna. Tundub, et asi hakkab vaikselt töösse minema,” arvas Paomees.
Saare maakonna aasta isa peab olema rahvastikuregistris kirjas Saare maakonna elanikuna ning tema peres peaks kasvama vähemalt kolm last, kes võivad olla ka kasu- ja võõraslapsed.
Aasta Isa tänuüritus toimub 11. novembril. Naiskodukaitse Saaremaa ringkonna instruktor Piret Paomees kinnitas, et kuigi kandidaate esitatakse aasta-aastalt vähem, on kandidaadid üha tugevamad ja konkurents seega endiselt tihe.Sel aastal on Paomehe sõnul ka žüriis väike muudatus ning liikmeks lisandub Aasta Ema konkursi esindaja. Nimelt on aasta emaks valitud hakanud viimasel ajal koos käima ja võib loota, et ka üks aasta isaks osutunu annab järgmise aasta ema valimisel oma hääle.“Võiks uskuda, et sellest saab meeldiv traditsioon. Meie eesmärk on, et nad hakkaksid rohkem suhtlema ja leiaksid endale suuna. Tundub, et asi hakkab vaikselt töösse minema,” arvas Paomees.Saare maakonna aasta isa peab olema rahvastikuregistris kirjas Saare maakonna elanikuna ning tema peres peaks kasvama vähemalt kolm last, kes võivad olla ka kasu- ja võõraslapsed.Aasta Isa tänuüritus toimub 11. novembril.
Veel artikleid samast teemast »


description: 10. oktoobril kella 11 ja 17 vahel varastati Kuressaares Vallimaa tänaval majast käekell ja ehe. Lõhkumise ja vargusega tekitatud kahju on 600 eurot. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Vallimaalt varastati ehteid


description: Lääne-Saare vallavanema Tiina Luksi sõnul kajastas valla arengukavas toodud Kärla rahvamaja ehitamise maksumus prognoositud, mitte aga reaalset ehituhankega saadud summat. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Vallavanem: rahvamaja maksumust prognoositi
Reede, 07. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ahto Jakson Reede, 07. oktoober 2016. Kärla rahvamaja peaks valmima tuleva aasta teises pooles. ESKIIS: Terje Truumaa, OÜ Klotoid Lääne-Saare vallavanema Tiina Luksi sõnul kajastas valla arengukavas toodud Kärla rahvamaja ehitamise maksumus prognoositud, mitte aga reaalset ehituhankega saadud summat.
Oma vastuses Lääne-Saare vallavolikogu revisjonikomisjoni esimehe Maidu Variku ja volikogu liikme Mart Maastiku esitatud teabenõudele teatas Luks, et valla arengukavas ei ole kohustuslik näidata mingeid summasid ja need on investeeringute tabelis informatiivse iseloomuga.
“Eelarvestrateegias kajastatakse arengukavalisi tegevusi prognoositud summadega. Täpse maksumuse annab ikkagi kohustuslik riigihange, seda nii Kärla rahvamaja kui ka Lümanda keskusehoone osas,” kirjutas Luks volikogu liikmetele saadetud vastuses.
Vallavanem täpsustas, et Kärla rahvamaja ehituseks prognoositud summa oli 1,35 miljonit eurot ilma käibemaksuta.
Volinikud Mart Maastik ja Maidu Varik pärisid teabenõudes vallavalitsuselt, kes volitas sihtasutuse juhatust ehitushanget läbi viima. Küsimuse põhjuse taga peitus ehitushanke hind, mis ületab valla eelarves ja arengukavas ette nähtud summat.
SA Lääne-Saare Kultuur ja AS-i Tesman vahel sõlmitud ehituslepingu kohaselt läheb Kärla rahvamaja ehitamine maksma 1 490 529,60 eurot, millele lisandub käibemaks.
Lisaks reservsumma
Ent mainitud summa sisaldab ka tellija reservi 70 977,60 eurot. Ehituslepingu järgi kasutatakse reservi üksnes siis, kui ilmneb täiendavate tööde vajadus, mida tellija ehk Lääne-Saare Kultuur tööde tellimisel ette ei näinud. Eeldatavalt kasutatakse seda raha Kärla rahvamaja sisustamiseks.
Kuidas tekkis mainitud reservsumma? Kas ehitushanke dokumentides summa ikka oli? Selle teadasaamiseks esitas Lääne-Saare volikogu liige Mart Maastik vallavalitsusele teabenõude, saamaks kätte hanke algdokumendid.
SA Lääne-Saare Kultuur kuulutas Kärla rahvamaja ehitamiseks välja läbirääkimistega hankemenetluse, kuhu laekus kokku neli pakkumust. Lisaks Tesmanile tegi pakkumise AS EBC Ehitus, kes küsis rahvamaja ehitamise eest 1 660 899,12 eurot. KRTL OÜ tahtis ehitamise eest 1 762 468,12 eurot ja Ehitus5ECO OÜ 1 278 800 eurot.
Nõukogu ei saanud aru
Volinike Mart Maastiku ja Maidu Variku väitel on Lääne-Saare valla eelarvestrateegias ja arengukavas Kärla rahvamaja ehituseks ette nähtud siiski 1 350 000 eurot, mis on lõplik maksumus.
“Kõik maksumused eelarvestrateegias ja arengukavas toodud summas sisaldavad käibemaksu, sest vald ei ole käibemaksukohuslane,” leidsid volinikud.
3. oktoobril koos olnud SA Lääne-Saare Kultuur nõukogu märkis koosoleku protokollis, et lepingu sõlmimisel lähtus juhatus vallavolikogu poolt kinnitatud sihtasutuse põhikirjast. Nõukogule jäi arusaamatuks väide Kärla rahvamaja ehituse lõppmaksumuse suurendamisest.
“Leping on sõlmitud hanke tulemusena, mille hindamiskriteeriumiks oli hind. Täna ei tea keegi lõppmaksumust, seega puudub alus väidetele, et midagi on suurendatud,” leidis nõukogu. Oma vastuses Lääne-Saare vallavolikogu revisjonikomisjoni esimehe Maidu Variku ja volikogu liikme Mart Maastiku esitatud teabenõudele teatas Luks, et valla arengukavas ei ole kohustuslik näidata mingeid summasid ja need on investeeringute tabelis informatiivse iseloomuga.“Eelarvestrateegias kajastatakse arengukavalisi tegevusi prognoositud summadega. Täpse maksumuse annab ikkagi kohustuslik riigihange, seda nii Kärla rahvamaja kui ka Lümanda keskusehoone osas,” kirjutas Luks volikogu liikmetele saadetud vastuses.Vallavanem täpsustas, et Kärla rahvamaja ehituseks prognoositud summa oli 1,35 miljonit eurot ilma käibemaksuta.Volinikud Mart Maastik ja Maidu Varik pärisid teabenõudes vallavalitsuselt, kes volitas sihtasutuse juhatust ehitushanget läbi viima. Küsimuse põhjuse taga peitus ehitushanke hind, mis ületab valla eelarves ja arengukavas ette nähtud summat.SA Lääne-Saare Kultuur ja AS-i Tesman vahel sõlmitud ehituslepingu kohaselt läheb Kärla rahvamaja ehitamine maksma 1 490 529,60 eurot, millele lisandub käibemaks.Ent mainitud summa sisaldab ka tellija reservi 70 977,60 eurot. Ehituslepingu järgi kasutatakse reservi üksnes siis, kui ilmneb täiendavate tööde vajadus, mida tellija ehk Lääne-Saare Kultuur tööde tellimisel ette ei näinud. Eeldatavalt kasutatakse seda raha Kärla rahvamaja sisustamiseks.Kuidas tekkis mainitud reservsumma? Kas ehitushanke dokumentides summa ikka oli? Selle teadasaamiseks esitas Lääne-Saare volikogu liige Mart Maastik vallavalitsusele teabenõude, saamaks kätte hanke algdokumendid.SA Lääne-Saare Kultuur kuulutas Kärla rahvamaja ehitamiseks välja läbirääkimistega hankemenetluse, kuhu laekus kokku neli pakkumust. Lisaks Tesmanile tegi pakkumise AS EBC Ehitus, kes küsis rahvamaja ehitamise eest 1 660 899,12 eurot. KRTL OÜ tahtis ehitamise eest 1 762 468,12 eurot ja Ehitus5ECO OÜ 1 278 800 eurot.Volinike Mart Maastiku ja Maidu Variku väitel on Lääne-Saare valla eelarvestrateegias ja arengukavas Kärla rahvamaja ehituseks ette nähtud siiski 1 350 000 eurot, mis on lõplik maksumus.“Kõik maksumused eelarvestrateegias ja arengukavas toodud summas sisaldavad käibemaksu, sest vald ei ole käibemaksukohuslane,” leidsid volinikud.3. oktoobril koos olnud SA Lääne-Saare Kultuur nõukogu märkis koosoleku protokollis, et lepingu sõlmimisel lähtus juhatus vallavolikogu poolt kinnitatud sihtasutuse põhikirjast. Nõukogule jäi arusaamatuks väide Kärla rahvamaja ehituse lõppmaksumuse suurendamisest.“Leping on sõlmitud hanke tulemusena, mille hindamiskriteeriumiks oli hind. Täna ei tea keegi lõppmaksumust, seega puudub alus väidetele, et midagi on suurendatud,” leidis nõukogu.
Veel artikleid samast teemast »


description: Sõrve ilmajaam alustas pärast sõda tööd 1945. aastal Tammuna külas Tammiku talus. 10. mail 1950 viidi jaam Tammunalt Säärele. Sõrve majaka majast oli kümneks aastaks rendile võetud üks kahetoaline korter, kuhu paigutati jaam. Hiljem seda lepingut pikendati. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Meenutusi tööst Sõrve ilmajaamas

maintext:
Eluratas
Meenutusi tööst Sõrve ilmajaamas
Reede, 21. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Litvinova Reede, 21. oktoober 2016. Vilmal (paremal) on koos kolleegiga käsil ilmajaama sademetemõõtja lindi vahetus. FOTO: erakogu Sõrve ilmajaam alustas pärast sõda tööd 1945. aastal Tammuna külas Tammiku talus. 10. mail 1950 viidi jaam Tammunalt Säärele. Sõrve majaka majast oli kümneks aastaks rendile võetud üks kahetoaline korter, kuhu paigutati jaam. Hiljem seda lepingut pikendati.
Jaam, nagu tollal kõik ilmajaamad, allus ühele Riias ja hiljem Tallinnas paiknevale sõjaväeosale. 1. juulil 1958 vabanes jaam sõjaväelisest alluvusest ja anti üle Tallinna hüdrometeoroloogia teenistuse valitsusele. 1970. aastal sai Sõrve ilmajaam endale uue kahekorruselise maja.
Töökeeleks oli sel ajal kahjuks vene keel, jaamas oli ööpäevane valve. Toimusid meteoroloogia- ja hüdroloogiaalased vaatlused. Alul töödeldi vaatlusmaterjale ja koostati tabeleid käsitsi. See oli väga suur töö. Hiljem läks töö kergemaks, sest vaatlusmaterjal jaamas perforeeriti ja saadeti Venemaale Obninski, kust jaama tagastati valmis tabelid.
Mitmeid aastaid tegi Sõrve ilmajaam koostööd Moskva geofüüsika instituudiga, kelle jaoks tehti mitmesuguseid vaatlusi. Uuriti Balti mere õhusaastet, mõõdeti radioaktiivsust ja veel palju muud. Aastatel 1947–1965 olid jaamas veel kasutusel “isekirjutajad”: barograaf, termograaf, hüdrograaf ja pluviograaf. Kõigi nende lindid olid koos parandustega vaja ümber töötada, tabelid koostada ja tabelitest kirjutada koopiad mitmes eksemplaris. See oli tohutu töö.
Aruandeperioodid olid igas kuus esimesed viis päeva. Nendel päevadel töötasid põhiliselt kõik töötajad hommikust hilisõhtuni. 5. kuupäeval pidi aruanne olema postitatud ja seda mitmel aadressil. Igas kuus saadeti jaama ka hinnang (1–5) töö kohta. Sõrve ilmajaama hinnang oli alati 5! 1975. aastal oli Sõrve ilmajaam kogu liidus II kohal. Saime rahalisi preemiaid.
Vaatlejast ilmajaama juhatajaks
Mina alustasin Sõrve ilmajaamas tööd 22. detsembril 1948, alul vaatlejana. Sel ajal oli ülemaks Aleksander Paranov Leningradist. 1952. aastal nimetati mind vanemvaatlejaks ja järgmisel aastal sai minust Sõrve ilmajaama juhataja. Töötasin sellel ametikohal kuni pensionile jäämiseni 18. aprillil 1978. Seega olin Sõrve jaamas ametis ligi 30, juhatajana 25 aastat. Töö ei olnud kerge, pidevalt tuli ennast tööalastes küsimustes täiendada.
Kaua aastaid töötas Sõrve jaamas ka minu tütar Agnes vanema vaatlejana. Erialased teadmised omandas ta Venemaal Rostovis. Hiljem Kuressaare ilmajaama juhatanud Asta Suurhans sai oma algteadmised ilmastikuteadusest Sõrve ilmajaamas töötades.
Põhiliselt suunati sel ajal meile spetsialiste Rostovi ja Aleksinski tehnikumidest. Paljusid õpetasin ise kohapeal välja.
Ei oldud vastu sellele, et valisime kaadrit kohapealt, ainsaks tingimuseks oli keskhariduse olemasolu. Suunamisega tehnikumi lõpetanud spetsialistid töötasid siin oma nõutava kolm aastat ära ja sõitsid siis Venemaale tagasi.
Oli ka neid, kes töötasid meie jaamas päris kaua, vaatamata karmile ümbrusele Sõrve sääre tipus.
Minagi harjusin ja elasin kõik oma parimad aastad Sõrve säärel. Kasvatasime koos abikaasa Alekseiga, kes oli majaka ülem, üles viis last ja andsime neile hariduse. Kasvatasime loomi ja harisime põldu, seda kõike põhitöö kõrvalt. On ju ilma majapidamiseta sellises kohas elamine raske. Ligilähedal ei ole midagi. Kool, kauplused, kultuuriasutused on ligi 10 kilomeetri kaugusel või veelgi kaugemal.
Suvel on Säärel väga ilus. Eriti lastele meeldis seal väga. Päevad läbi sulistasid nad meres. Hommikul algas see neil Riia lahes ja õhtul lõpetasid nad koos päikesega Balti meres.
Mulle endale meeldib tormine meri. On, mida meenutada…
Pensionile minekust saadik elan Kuressaares suures paneelelamus.
Kuressaares, 23. märtsil 1995 Jaam, nagu tollal kõik ilmajaamad, allus ühele Riias ja hiljem Tallinnas paiknevale sõjaväeosale. 1. juulil 1958 vabanes jaam sõjaväelisest alluvusest ja anti üle Tallinna hüdrometeoroloogia teenistuse valitsusele. 1970. aastal sai Sõrve ilmajaam endale uue kahekorruselise maja.Töökeeleks oli sel ajal kahjuks vene keel, jaamas oli ööpäevane valve. Toimusid meteoroloogia- ja hüdroloogiaalased vaatlused. Alul töödeldi vaatlusmaterjale ja koostati tabeleid käsitsi. See oli väga suur töö. Hiljem läks töö kergemaks, sest vaatlusmaterjal jaamas perforeeriti ja saadeti Venemaale Obninski, kust jaama tagastati valmis tabelid.Mitmeid aastaid tegi Sõrve ilmajaam koostööd Moskva geofüüsika instituudiga, kelle jaoks tehti mitmesuguseid vaatlusi. Uuriti Balti mere õhusaastet, mõõdeti radioaktiivsust ja veel palju muud. Aastatel 1947–1965 olid jaamas veel kasutusel “isekirjutajad”: barograaf, termograaf, hüdrograaf ja pluviograaf. Kõigi nende lindid olid koos parandustega vaja ümber töötada, tabelid koostada ja tabelitest kirjutada koopiad mitmes eksemplaris. See oli tohutu töö.Aruandeperioodid olid igas kuus esimesed viis päeva. Nendel päevadel töötasid põhiliselt kõik töötajad hommikust hilisõhtuni. 5. kuupäeval pidi aruanne olema postitatud ja seda mitmel aadressil. Igas kuus saadeti jaama ka hinnang (1–5) töö kohta. Sõrve ilmajaama hinnang oli alati 5! 1975. aastal oli Sõrve ilmajaam kogu liidus II kohal. Saime rahalisi preemiaid.Mina alustasin Sõrve ilmajaamas tööd 22. detsembril 1948, alul vaatlejana. Sel ajal oli ülemaks Aleksander Paranov Leningradist. 1952. aastal nimetati mind vanemvaatlejaks ja järgmisel aastal sai minust Sõrve ilmajaama juhataja. Töötasin sellel ametikohal kuni pensionile jäämiseni 18. aprillil 1978. Seega olin Sõrve jaamas ametis ligi 30, juhatajana 25 aastat. Töö ei olnud kerge, pidevalt tuli ennast tööalastes küsimustes täiendada.Kaua aastaid töötas Sõrve jaamas ka minu tütar Agnes vanema vaatlejana. Erialased teadmised omandas ta Venemaal Rostovis. Hiljem Kuressaare ilmajaama juhatanud Asta Suurhans sai oma algteadmised ilmastikuteadusest Sõrve ilmajaamas töötades.Põhiliselt suunati sel ajal meile spetsialiste Rostovi ja Aleksinski tehnikumidest. Paljusid õpetasin ise kohapeal välja.Ei oldud vastu sellele, et valisime kaadrit kohapealt, ainsaks tingimuseks oli keskhariduse olemasolu. Suunamisega tehnikumi lõpetanud spetsialistid töötasid siin oma nõutava kolm aastat ära ja sõitsid siis Venemaale tagasi.Oli ka neid, kes töötasid meie jaamas päris kaua, vaatamata karmile ümbrusele Sõrve sääre tipus.Minagi harjusin ja elasin kõik oma parimad aastad Sõrve säärel. Kasvatasime koos abikaasa Alekseiga, kes oli majaka ülem, üles viis last ja andsime neile hariduse. Kasvatasime loomi ja harisime põldu, seda kõike põhitöö kõrvalt. On ju ilma majapidamiseta sellises kohas elamine raske. Ligilähedal ei ole midagi. Kool, kauplused, kultuuriasutused on ligi 10 kilomeetri kaugusel või veelgi kaugemal.Suvel on Säärel väga ilus. Eriti lastele meeldis seal väga. Päevad läbi sulistasid nad meres. Hommikul algas see neil Riia lahes ja õhtul lõpetasid nad koos päikesega Balti meres.Mulle endale meeldib tormine meri. On, mida meenutada…Pensionile minekust saadik elan Kuressaares suures paneelelamus.Kuressaares, 23. märtsil 1995
Veel artikleid samast teemast »


description: Saarlanna Annika Ellervee on kaksteist aastat elanud ja töötanud Sõrves, pea pool kodusaarel elatud ajast. Sekka mõned aastad Tartus. Sõrve säärde elama asumine on seotud tema abikaasa kodukohaga Mäebes. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Torgu kogukonnamajas elu keeb

maintext:
Maakond
Torgu kogukonnamajas elu keeb
Laupäev, 29. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Rauniste Laupäev, 29. oktoober 2016. Annika Ellervee: Järgmise aasta plaanid laada osas on suuremad ja julgemad. FOTO: Valmar Voolaid Saarlanna Annika Ellervee on kaksteist aastat elanud ja töötanud Sõrves, pea pool kodusaarel elatud ajast. Sekka mõned aastad Tartus. Sõrve säärde elama asumine on seotud tema abikaasa kodukohaga Mäebes.
2014. a algusest on Annika töötanud Torgu kogukonnamaja juhatajana. Selline oli olnud vallajuhtide otsus, et vana koolimaja tuleb äratada uuele elule, teenides sealse piirkonna noori ja vanu. Eks naise eelnevate tööde põhjal märgati, et Annika sobib kogukonnatöö vedajaks hästi. Tema varasem töö oli: kolm suve Sääre kohvikus, kaks talve Mõntu külmhoones ja mõnda aega kooli ühiselamus kasvataja.
Alustati vana koolimaja, nüüdse kogukonnamaja ümbruse korrastamisest. “Oleme ümbruse korrastamise üsna laialt ette võtnud. Kui esimesel aastal põhiliselt riisusime ja pidasime plaane, mis sellest majast saama peaks ja mida inimesed ootavad, siis aasta-aastalt on korrastustööd läinud aina suuremahulisemaks,“ rääkis Annika.
Iidsete puude tagasilõikamisega on noorendatud põlispuid, raiutud võsast ja haigetest puudest vabaks vana kooliaed, kuhu rajati sel suvel haljasala. 2015. aastal sai vana koolihoone 50. sünnipäeva puhul maja ette kolm nimelist pinki kunagiste õpetajate ja kohalike kultuuritegelaste mälestuseks – Tiiu Suurhans, Herman Kask ja Enno Kallaste. Annika loodab, et Luule Aadussoo ettepanekul saab edaspidi mälestuspingi ka Torgust pärit Saaremaa Miss,värvikas naine – Ljubov Herman.
Tänavuse suure talgupäevaga rajati maja ette majesteetlik rooside ja hostadega lillepeenar ja korrastati vana kooliaeda. Siis Annika lubas, et selle suve jooksul tahetakse suur aiaala korda saada. “Töömehed teevad tööd lõpuni. Ka vallamaja ümbert on vaja puid hõrendada ja tagasi lõigata, vallamaja seinad rohetavad, sest päike ei paista ligi. Meie suur toetaja Mihkel Undrest tuleb alati oma meeste ja naistega välja. Tema abita me ainult riisuksime. Mihkliga saame plaane pidada – mida ja kuidas, temata oleksime täiesti relvadeta,“ rääkis Annika siis.
Nüüdseks on mitu kuud mööda libisenud ja otsustasime neile uuesti külla minna. “Kevadised plaanid on suuremalt osalt teoks tehtud, ainult savipõletusahju ei rahastatud. Ei KOP ega LEADER. Kindlasti üritame uuesti, sest meie piirkonnas on palju huvilisi. Meil on õpetaja, kes on ametikoolis keraamikaeriala õppinud. Tahame sellega edaspidi ka maja ülalpidamiseks raha teenida. Kõik muu on korda läinud. Bulla maja sai väga uhke rüü. Puud võeti ära, niipalju kui vajalik ja võimalik ja maja värviti uuesti üle.“
Noored koos ema-isaga
Annika näitas meile ajalootuba, mis avati Saksamaale represseeritute mälestuseks. Toa ühel seinal on kaardid äraviidute teekondadest ja laagripaikadest. Toa loomise ja sisustamise eestvedaja on torgulane Maie Kuldkepp.
“Põhiliselt on see valmis, nipet-näpet on veel teha ja kogusid veidi täiendada. Mängudeklubi käib koos ikka teisipäeva õhtuti. Noored varateismelised, kes tavaliselt selles eas ei taha enam vanematega koos olla, tulevad oma ema-isaga koos ja veedavad ühiselt aega. Noored mängivad koroonat ja muid mänge, neil on ka oma lauamängud kaasas. Ega Sõrve otsas muid võimalusi polegi. Käsitööklubi käib samuti kord-kaks koos. Valla poolt soetatud kangastelgedel on võimalus ka neil kudumisega alustada, kes pole kangaspuudega varem kokku puutunud,“ kirjeldas Annika.
“Paar nädalat tagasi oli meil siin kõva laat, see läks hästi korda, rahvast oli palju. Kohalikud imestasid, et miks peaks üks inimene küll Saaremaa teisest otsast Sõrve laadale tulema, aga näe, tullakse. Kuigi oli ralliaeg, oli rahvast laadal palju. Järgmise aasta plaanid on nüüd suuremad ja julgemad. Soovitakse, et teeksime ka suvel laada. Miks mitte.“
Püütakse ka maja teenima panna. Annika nimetas, et nende suurkliendid on Päästeamet, Kaitseliit ja Kodutütred, kes Torgu kogukonnamajas oma üritusi peavad. “Meil on ju kõik võimalused olemas. Voodeid küll ei ole, aga kes on nõus askeetlikes oludes (madratsid saalipõrandal) magama ...Lastele on see igatahes väga põnev. Siia on tulnud isegi Tallinna lõpuklasside õpilased oma lõpupidu pidama. Ka Salme kooli põhikooli lõpupidu peeti tänavu Torgus. Noortega pole mingeid probleeme olnud. Sellest, et inimesed koos ei taha käia, oleme üle saanud. Meid on meie majas aina rohkem.“
Kogukonnajuht avaldas veel ühe ees ootava tegevuse, tahetakse kätte saada ja talletada suure elukogemusega inimeste oskused ja teadmised, mis ja kuidas vanasti oli. “Kui ollakse noored, siis ei osata olnut hinnata. Ka mina ei osanud. Täna mulle vanad inimesed väga meeldivad, meeldivad nende elulood, kuidas nemad on noored olnud. Tahame käsitööringi inimestega hakata uurima kodulugu – kuidas Sõrves on elatud enne sõda, kui meid oli palju ja siis, kui Sõrve ots tühjaks jäi. Mitu poodi oli külas, mitu kooli, seda kõike tahaks hakata üles korjama. Viimane aeg on tegutseda, sest praegu on veel inimesi, kes mäletavad.“
Kui Annikaga vestluse lõpetasime, oli kohe-kohe algamas üleriigiline raamatukogupäevade üritus, kogukonnamajas on ju ka raamatukogu. Mitukümmend kohvitassi ja küpsisevaagen olid kirjandushuviliste ootel, et kuulda Salme vallas elava Saaremaa menukirjaniku Adena Sepa uue raamatu “Jahikire varjud“´esitlust.
Novembris küsitakse vallalt buss ja minnakse Salmele teatrisse, suur hulk inimesi tahab näha “Mamma lugusid“. “Nii me rahulikult elame ja ootame jõulusid. Pensionäridele tuleb jõulupidu ja plaanis on muudki.“
Veel üks tahk Annikast. Nimelt on Annika ka Mäebe külavanem. “Mul on hästi tore küla. Väga hakkajad mehed, mis nii viga külavanem olla. Kui on Kauni Kodu auhind vaja vastu võtta, siis mina, tööd teevad ära aga mehed.“
Nägime ja kuulsime, et kogukonnamajas elu käib tänu tegusatele torgulastele ja et eestvedaja on osanud inimesed kodudest välja tuua. 2014. a algusest on Annika töötanud Torgu kogukonnamaja juhatajana. Selline oli olnud vallajuhtide otsus, et vana koolimaja tuleb äratada uuele elule, teenides sealse piirkonna noori ja vanu. Eks naise eelnevate tööde põhjal märgati, et Annika sobib kogukonnatöö vedajaks hästi. Tema varasem töö oli: kolm suve Sääre kohvikus, kaks talve Mõntu külmhoones ja mõnda aega kooli ühiselamus kasvataja.Alustati vana koolimaja, nüüdse kogukonnamaja ümbruse korrastamisest. “Oleme ümbruse korrastamise üsna laialt ette võtnud. Kui esimesel aastal põhiliselt riisusime ja pidasime plaane, mis sellest majast saama peaks ja mida inimesed ootavad, siis aasta-aastalt on korrastustööd läinud aina suuremahulisemaks,“ rääkis Annika.Iidsete puude tagasilõikamisega on noorendatud põlispuid, raiutud võsast ja haigetest puudest vabaks vana kooliaed, kuhu rajati sel suvel haljasala. 2015. aastal sai vana koolihoone 50. sünnipäeva puhul maja ette kolm nimelist pinki kunagiste õpetajate ja kohalike kultuuritegelaste mälestuseks – Tiiu Suurhans, Herman Kask ja Enno Kallaste. Annika loodab, et Luule Aadussoo ettepanekul saab edaspidi mälestuspingi ka Torgust pärit Saaremaa Miss,värvikas naine – Ljubov Herman.Tänavuse suure talgupäevaga rajati maja ette majesteetlik rooside ja hostadega lillepeenar ja korrastati vana kooliaeda. Siis Annika lubas, et selle suve jooksul tahetakse suur aiaala korda saada. “Töömehed teevad tööd lõpuni. Ka vallamaja ümbert on vaja puid hõrendada ja tagasi lõigata, vallamaja seinad rohetavad, sest päike ei paista ligi. Meie suur toetaja Mihkel Undrest tuleb alati oma meeste ja naistega välja. Tema abita me ainult riisuksime. Mihkliga saame plaane pidada – mida ja kuidas, temata oleksime täiesti relvadeta,“ rääkis Annika siis.Nüüdseks on mitu kuud mööda libisenud ja otsustasime neile uuesti külla minna. “Kevadised plaanid on suuremalt osalt teoks tehtud, ainult savipõletusahju ei rahastatud. Ei KOP ega LEADER. Kindlasti üritame uuesti, sest meie piirkonnas on palju huvilisi. Meil on õpetaja, kes on ametikoolis keraamikaeriala õppinud. Tahame sellega edaspidi ka maja ülalpidamiseks raha teenida. Kõik muu on korda läinud. Bulla maja sai väga uhke rüü. Puud võeti ära, niipalju kui vajalik ja võimalik ja maja värviti uuesti üle.“Noored koos ema-isagaAnnika näitas meile ajalootuba, mis avati Saksamaale represseeritute mälestuseks. Toa ühel seinal on kaardid äraviidute teekondadest ja laagripaikadest. Toa loomise ja sisustamise eestvedaja on torgulane Maie Kuldkepp.“Põhiliselt on see valmis, nipet-näpet on veel teha ja kogusid veidi täiendada. Mängudeklubi käib koos ikka teisipäeva õhtuti. Noored varateismelised, kes tavaliselt selles eas ei taha enam vanematega koos olla, tulevad oma ema-isaga koos ja veedavad ühiselt aega. Noored mängivad koroonat ja muid mänge, neil on ka oma lauamängud kaasas. Ega Sõrve otsas muid võimalusi polegi. Käsitööklubi käib samuti kord-kaks koos. Valla poolt soetatud kangastelgedel on võimalus ka neil kudumisega alustada, kes pole kangaspuudega varem kokku puutunud,“ kirjeldas Annika.“Paar nädalat tagasi oli meil siin kõva laat, see läks hästi korda, rahvast oli palju. Kohalikud imestasid, et miks peaks üks inimene küll Saaremaa teisest otsast Sõrve laadale tulema, aga näe, tullakse. Kuigi oli ralliaeg, oli rahvast laadal palju. Järgmise aasta plaanid on nüüd suuremad ja julgemad. Soovitakse, et teeksime ka suvel laada. Miks mitte.“Püütakse ka maja teenima panna. Annika nimetas, et nende suurkliendid on Päästeamet, Kaitseliit ja Kodutütred, kes Torgu kogukonnamajas oma üritusi peavad. “Meil on ju kõik võimalused olemas. Voodeid küll ei ole, aga kes on nõus askeetlikes oludes (madratsid saalipõrandal) magama ...Lastele on see igatahes väga põnev. Siia on tulnud isegi Tallinna lõpuklasside õpilased oma lõpupidu pidama. Ka Salme kooli põhikooli lõpupidu peeti tänavu Torgus. Noortega pole mingeid probleeme olnud. Sellest, et inimesed koos ei taha käia, oleme üle saanud. Meid on meie majas aina rohkem.“Kogukonnajuht avaldas veel ühe ees ootava tegevuse, tahetakse kätte saada ja talletada suure elukogemusega inimeste oskused ja teadmised, mis ja kuidas vanasti oli. “Kui ollakse noored, siis ei osata olnut hinnata. Ka mina ei osanud. Täna mulle vanad inimesed väga meeldivad, meeldivad nende elulood, kuidas nemad on noored olnud. Tahame käsitööringi inimestega hakata uurima kodulugu – kuidas Sõrves on elatud enne sõda, kui meid oli palju ja siis, kui Sõrve ots tühjaks jäi. Mitu poodi oli külas, mitu kooli, seda kõike tahaks hakata üles korjama. Viimane aeg on tegutseda, sest praegu on veel inimesi, kes mäletavad.“Kui Annikaga vestluse lõpetasime, oli kohe-kohe algamas üleriigiline raamatukogupäevade üritus, kogukonnamajas on ju ka raamatukogu. Mitukümmend kohvitassi ja küpsisevaagen olid kirjandushuviliste ootel, et kuulda Salme vallas elava Saaremaa menukirjaniku Adena Sepa uue raamatu “Jahikire varjud“´esitlust.Novembris küsitakse vallalt buss ja minnakse Salmele teatrisse, suur hulk inimesi tahab näha “Mamma lugusid“. “Nii me rahulikult elame ja ootame jõulusid. Pensionäridele tuleb jõulupidu ja plaanis on muudki.“Veel üks tahk Annikast. Nimelt on Annika ka Mäebe külavanem. “Mul on hästi tore küla. Väga hakkajad mehed, mis nii viga külavanem olla. Kui on Kauni Kodu auhind vaja vastu võtta, siis mina, tööd teevad ära aga mehed.“Nägime ja kuulsime, et kogukonnamajas elu käib tänu tegusatele torgulastele ja et eestvedaja on osanud inimesed kodudest välja tuua.
Veel artikleid samast teemast »


description: Tänane juubilar, 80. eluaastat tähistav Maire Metsäär on Meie Maa usin kaasautor olnud aastakümneid. Kuid mitte ainult kohalikus ajalehes, Maire kirjutisi on trükitud ka Kanada eestlaste väljaandes Triinu (1994) ja Eesti elulugudes “Me tulime tagasi” (1999). Selles esineb ta Aili Viirandi nime all, sest oma õige nime puhul kardeti sellal uusi repressioone. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Elu ei ole suutnud mind seljatada

maintext:
Eluratas
Elu ei ole suutnud mind seljatada
Reede, 07. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Rauniste Reede, 07. oktoober 2016. Küüditatud Maire kätleb Kuressaare lossi hoovis president Lennart Meriga 1960-ndate teises pooles. Foto: erakogu Tänane juubilar, 80. eluaastat tähistav Maire Metsäär on Meie Maa usin kaasautor olnud aastakümneid. Kuid mitte ainult kohalikus ajalehes, Maire kirjutisi on trükitud ka Kanada eestlaste väljaandes Triinu (1994) ja Eesti elulugudes “Me tulime tagasi” (1999). Selles esineb ta Aili Viirandi nime all, sest oma õige nime puhul kardeti sellal uusi repressioone.
Tuleb tunnistada, et sirvisin ja lugesin, lugesin ja sirvisin... silmad läksid märjaks. Nii ehedad ja kaasa tundma panevad on ta elumälestused. Siin väiksed killud neist.
Maire sündis 7. oktoobril 1936. aastal Saaremaal Karja asundustalus, olles pere kuues laps. Kuna vanemad tehti kulakuks, ehkki neil erilist vara ei olnud, tuli kulakutele peale pandud riiginormi täita tervise hinnaga. Seda ka väikesel, alla kümnesel lapsel.
“Minu muretu lapsepõli lõppes 1944. aasta augustis, kui emaga kahekesi talu pidama jäime. 1947 tehti majapidamine kulaklikuks. Minul tuli 11-aastaselt põllul kaera niita. Õhtul magama heita ei võinud – oksendasin. Selle öö magasingi põlvili. Helget oli lapsepõlves ka. Koolis läks hästi. Käisin alevi koolis.
Luuletused, näitemängud, spordiplatsil esimeste seas. Mulle tundub, justkui elanuksin oma neiupõlve enne 12. eluaastat ära,” meenutas juubilar Maire Metsäär.
Tõeline neiuaeg oli tal aga hoopis teises maailma otsas ja teistes oludes. “1949. aasta aprillis astusin koos emaga Siberi pinnale. Olime kodumaalt välja saadetud. Igaveseks. Tatarski linna lähedale piimamajandusega tegelevasse sovhoosi. Eluasemeks 25 m2 suurune tuba 13 inimesele, kellest seitse olid lapsed.”
Koolis õppimise asemel pidi Maire 13 ja poole aastaselt hakkama sovhoosipõllul töötama ja nii 1. aprillini 1958. Ka 49-kraadises pakases tuli tüdrukul härgadega lautadesse vett vedada.
“Heinatööl olin nii väsinud, et pärastlõunal uinusin kuhja äärde, sain piitsa, vorbid on praegugi säärtel. Heinamaal oldi ööd-päevad. Suppi tehti mõnest hernest ja sibulatega kõrvetatud puslamaslast. Ema töötas suviti sageli külas, tema saadetud kartul ja Saaremaalt saadetud jahust nott (soust – toim) olid maailma parimad road. Supile saime vahel kõrvale ka tulisoolast lõhekala.”
Teine õudust tekitav mälestuskilluke, mis on talletatud ka Eesti elulugude raamatus, on lausa eluohtlik. “Viimane mätaskatusega maja kadus uue aasta öisesse lõikavasse lumetuisku. Ees oli tühi väli, üle selle lumesahaga sisselükatud tee.
Teise küla poisid tulid meid summas saatma. Jõudsime poolele teele, algas soo. Siis kiskus üks poistest põuest suure hulga ajalehti, teisel olid taskud tikukarpe täis. Nad ütlesid: võtke, tüdrukud, panete ajalehed põlema, kui hundikari juhtub liiga lähedalt läbi jooksma. Pisarad tulid silma, kas on maailmas veel tüdrukuid, keda noormehed peavad uusaastaööl huntide eest kaitsma?”
Elujärg tasapisi paranes
1956. aastal oli elu-olu pisut paranenud. Raadio oli lubanud peatset kommunismi saabumist. Ka väljasaadetud sirutanud selga. Ja selle taustal Maire lugu, kuidas ta vene pulmas pruuttüdrukuks oli.
“Pruut oli 15 ja peig 17 aastat vana. Eestlasele oli suur au saada põlisrahva pulma. Elati ju igivanade pulma- ja elukommete järgi. Kirik oli sealtkandist aastakümnete eest kadunud, aga pulmakombed jäänud. Pruuttüdrukud õmblesid käterätte ja tikkisid linikuid veimevaka jaoks. Minult sai Valja eesti vöökirja väljaõmmeldud käteräti.”
Siberisse jäid Maire noorusaastad,12-st 21-ni. Kodumaale lubati ta 1958-ndal. 1. maiks jõudis Maire Tallinna. Kuna ema oli juba koju jõudnud, pääses tütar ka kodusaarele. Sellest etapist tahaks välja tuua tema õpihimu. Siberi tööaastad ja kuldsed nisupõllud olid mõju avaldanud, Maire tahtis saada agronoomiks. Esimeseks takistuseks sai 7. klassi tunnistuse puudumine.
“Seitsmenda klassi eksamid tuli mul 14-aastastega koos ära teha. Nutsin, olin väga kurb, et pean koos tittedega koolis käima. Tagantjärele paistab see suure kingitusena, sest sealt saati algas elu, mida saab elada keskmiselt haritud inimene.”
Olgu lisatud, et Maire omandas ühe aastaga nelja klassi materjali (5.–8.). 22-aastaselt asus neiu õppima Olustvere tehnikumi. Ent Olustvere jäi siiski matemaatika tõttu lõpetamata.
Katkenud õpingute järel algas 1961. a sügisel töö mandri sovhoosipõldudel, esmalt Riisipere sovhoosis põllubrigadirina. “Olin 25 aastat vana ja lõpuks Eesti maa peal iseseisev inimene, kuid Siberi arusaamadega ja ilma korterita.”
Seejärel kaks aastat tööd Martna sovhoosis, ikka samas ametis. Seejärel terendus tööots Lihula apteegis, töötasuks 37 rubla kuus. Töö kõrvalt võttis Maire ette õpingud õhtukeskkoolis, tunnid kestsid öösel poole 12-ni. 1966. a jaanipäev oli tasumispäev, nähtud vaeva korvas keskhariduse lõputunnistus.
“Seal olles hakkasin ka kombinaadis aparaadil kuduma. Tahtsin elada ühe päevaga mitme eest, et tasa teha Siberis tühjalt läinud ajakadu. Käisin naiskooris laulmas ja 1965. a suurel laulupeol. Tahtsin saada pisutki väärilisemaks oma sugulaskonnale.”
1967-ndast on Maire taas tagasi Saaremaal, sissekirjutuse sai Kingissepa linna. Tööd õnnestus saada rajatavas õlletööstuses – seadmete detailide puhastamine ja sisustamisele kaasaaitamine. Seal kohtus ta ka oma tulevase poja isa Toomasega. Poeg Tõnu on Tartu ülikooli diplomiga jurist. Mairel on pojapoeg.
Pikim staaž, 21 aastat, tuli lastesõime ja -aia söögitädi ametist Rohu tänaval.
Maire on kirjutanud: “Minu kirik ja altar on kodumaa loodus. Kui olmemuredes elujõud kaob, siis roheline rohi, puud ja linnud-loomad annavad selle tagasi. Nii on see minuga olnud lapsepõlvest peale. Olen kohtunud paljude metsloomadega. Mõnikord tulid nad ise mu juurde või sattusime vastamisi teedel-radadel.”
Küüditatuna on ta Kuressaare lossi hoovis kätelnud president Lennart Meriga. Aastaid tagasi (1997) osales Maire linnavalitsuse poolt väljakuulutatud mälestuste kirjutamise võistlusel, kus ta linnapea vastuvõtul 24. veebruaril sai II auhinna ja 2000 krooni suuruse preemia.
“Esimest korda olin peenel peol. Kuid toidud Rootsi laualt jäid maitsmata, kartsin, et taldrikuga tulles kepp parketil libiseb ja mutike on pikali põrandal. Aga elu ei ole mind kunagi päris seljatada suutnud.”
Tuleb tunnistada, et sirvisin ja lugesin, lugesin ja sirvisin... silmad läksid märjaks. Nii ehedad ja kaasa tundma panevad on ta elumälestused. Siin väiksed killud neist.Maire sündis 7. oktoobril 1936. aastal Saaremaal Karja asundustalus, olles pere kuues laps. Kuna vanemad tehti kulakuks, ehkki neil erilist vara ei olnud, tuli kulakutele peale pandud riiginormi täita tervise hinnaga. Seda ka väikesel, alla kümnesel lapsel.“Minu muretu lapsepõli lõppes 1944. aasta augustis, kui emaga kahekesi talu pidama jäime. 1947 tehti majapidamine kulaklikuks. Minul tuli 11-aastaselt põllul kaera niita. Õhtul magama heita ei võinud – oksendasin. Selle öö magasingi põlvili. Helget oli lapsepõlves ka. Koolis läks hästi. Käisin alevi koolis.Luuletused, näitemängud, spordiplatsil esimeste seas. Mulle tundub, justkui elanuksin oma neiupõlve enne 12. eluaastat ära,” meenutas juubilar Maire Metsäär.Tõeline neiuaeg oli tal aga hoopis teises maailma otsas ja teistes oludes. “1949. aasta aprillis astusin koos emaga Siberi pinnale. Olime kodumaalt välja saadetud. Igaveseks. Tatarski linna lähedale piimamajandusega tegelevasse sovhoosi. Eluasemeks 25 m2 suurune tuba 13 inimesele, kellest seitse olid lapsed.”Koolis õppimise asemel pidi Maire 13 ja poole aastaselt hakkama sovhoosipõllul töötama ja nii 1. aprillini 1958. Ka 49-kraadises pakases tuli tüdrukul härgadega lautadesse vett vedada.“Heinatööl olin nii väsinud, et pärastlõunal uinusin kuhja äärde, sain piitsa, vorbid on praegugi säärtel. Heinamaal oldi ööd-päevad. Suppi tehti mõnest hernest ja sibulatega kõrvetatud puslamaslast. Ema töötas suviti sageli külas, tema saadetud kartul ja Saaremaalt saadetud jahust nott (soust – toim) olid maailma parimad road. Supile saime vahel kõrvale ka tulisoolast lõhekala.”Teine õudust tekitav mälestuskilluke, mis on talletatud ka Eesti elulugude raamatus, on lausa eluohtlik. “Viimane mätaskatusega maja kadus uue aasta öisesse lõikavasse lumetuisku. Ees oli tühi väli, üle selle lumesahaga sisselükatud tee.Teise küla poisid tulid meid summas saatma. Jõudsime poolele teele, algas soo. Siis kiskus üks poistest põuest suure hulga ajalehti, teisel olid taskud tikukarpe täis. Nad ütlesid: võtke, tüdrukud, panete ajalehed põlema, kui hundikari juhtub liiga lähedalt läbi jooksma. Pisarad tulid silma, kas on maailmas veel tüdrukuid, keda noormehed peavad uusaastaööl huntide eest kaitsma?”1956. aastal oli elu-olu pisut paranenud. Raadio oli lubanud peatset kommunismi saabumist. Ka väljasaadetud sirutanud selga. Ja selle taustal Maire lugu, kuidas ta vene pulmas pruuttüdrukuks oli.“Pruut oli 15 ja peig 17 aastat vana. Eestlasele oli suur au saada põlisrahva pulma. Elati ju igivanade pulma- ja elukommete järgi. Kirik oli sealtkandist aastakümnete eest kadunud, aga pulmakombed jäänud. Pruuttüdrukud õmblesid käterätte ja tikkisid linikuid veimevaka jaoks. Minult sai Valja eesti vöökirja väljaõmmeldud käteräti.”Siberisse jäid Maire noorusaastad,12-st 21-ni. Kodumaale lubati ta 1958-ndal. 1. maiks jõudis Maire Tallinna. Kuna ema oli juba koju jõudnud, pääses tütar ka kodusaarele. Sellest etapist tahaks välja tuua tema õpihimu. Siberi tööaastad ja kuldsed nisupõllud olid mõju avaldanud, Maire tahtis saada agronoomiks. Esimeseks takistuseks sai 7. klassi tunnistuse puudumine.“Seitsmenda klassi eksamid tuli mul 14-aastastega koos ära teha. Nutsin, olin väga kurb, et pean koos tittedega koolis käima. Tagantjärele paistab see suure kingitusena, sest sealt saati algas elu, mida saab elada keskmiselt haritud inimene.”Olgu lisatud, et Maire omandas ühe aastaga nelja klassi materjali (5.–8.). 22-aastaselt asus neiu õppima Olustvere tehnikumi. Ent Olustvere jäi siiski matemaatika tõttu lõpetamata.Katkenud õpingute järel algas 1961. a sügisel töö mandri sovhoosipõldudel, esmalt Riisipere sovhoosis põllubrigadirina. “Olin 25 aastat vana ja lõpuks Eesti maa peal iseseisev inimene, kuid Siberi arusaamadega ja ilma korterita.”Seejärel kaks aastat tööd Martna sovhoosis, ikka samas ametis. Seejärel terendus tööots Lihula apteegis, töötasuks 37 rubla kuus. Töö kõrvalt võttis Maire ette õpingud õhtukeskkoolis, tunnid kestsid öösel poole 12-ni. 1966. a jaanipäev oli tasumispäev, nähtud vaeva korvas keskhariduse lõputunnistus.“Seal olles hakkasin ka kombinaadis aparaadil kuduma. Tahtsin elada ühe päevaga mitme eest, et tasa teha Siberis tühjalt läinud ajakadu. Käisin naiskooris laulmas ja 1965. a suurel laulupeol. Tahtsin saada pisutki väärilisemaks oma sugulaskonnale.”1967-ndast on Maire taas tagasi Saaremaal, sissekirjutuse sai Kingissepa linna. Tööd õnnestus saada rajatavas õlletööstuses – seadmete detailide puhastamine ja sisustamisele kaasaaitamine. Seal kohtus ta ka oma tulevase poja isa Toomasega. Poeg Tõnu on Tartu ülikooli diplomiga jurist. Mairel on pojapoeg.Pikim staaž, 21 aastat, tuli lastesõime ja -aia söögitädi ametist Rohu tänaval.Maire on kirjutanud: “Minu kirik ja altar on kodumaa loodus. Kui olmemuredes elujõud kaob, siis roheline rohi, puud ja linnud-loomad annavad selle tagasi. Nii on see minuga olnud lapsepõlvest peale. Olen kohtunud paljude metsloomadega. Mõnikord tulid nad ise mu juurde või sattusime vastamisi teedel-radadel.”Küüditatuna on ta Kuressaare lossi hoovis kätelnud president Lennart Meriga. Aastaid tagasi (1997) osales Maire linnavalitsuse poolt väljakuulutatud mälestuste kirjutamise võistlusel, kus ta linnapea vastuvõtul 24. veebruaril sai II auhinna ja 2000 krooni suuruse preemia.“Esimest korda olin peenel peol. Kuid toidud Rootsi laualt jäid maitsmata, kartsin, et taldrikuga tulles kepp parketil libiseb ja mutike on pikali põrandal. Aga elu ei ole mind kunagi päris seljatada suutnud.”
Veel artikleid samast teemast »


description: Möödunud reedel, kui parvlaevaühendus katkes kuueks tunniks ja inimestel tuli Virtsus oodata isegi kuni 12 tundi, sai tõelise mahvi ka Virtsu sadamas asuv Saare Värava kohvik. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Kohvik töötas inimvõimete piiril

maintext:
Uudised
Kohvik töötas inimvõimete piiril
Teisipäev, 04. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Heli Salong Teisipäev, 04. oktoober 2016. Praami oodanud inimesed täitsid reedel ka Kuivastu sadama hoone. FOTO: Valmar Voolaid Möödunud reedel, kui parvlaevaühendus katkes kuueks tunniks ja inimestel tuli Virtsus oodata isegi kuni 12 tundi, sai tõelise mahvi ka Virtsu sadamas asuv Saare Värava kohvik.
Eks iga söögikoht rõõmustaks suure käibe üle, aga kui rahvahulk saabub ootamatult, siis võtab tublisti pingutama. Virtsu pidama jäänud inimesed olid näljas ja nii kohvik inimestega täitus.
“Öö otsa poleks me suutnud avatud olla, sest inimvõimetel on piirid, 24 tundi ei jõua inimesed tööl olla. Meie kokk tuli majja juba hommikul kell kuus ja õhtu kella kümneni tegi kogu aeg süüa. Ilma ei jäänud keegi ja õnneks me ei pidanud ka toorainet kuskilt juurde tooma,” kirjeldas olukorda kohviku omanik Marjeta Hindoalla.
“Mida just jõudsime valmis teha, see ka ära osteti. Meil on menüüs 7–8 praadi, aga kõike lõpuni ei jätkunud,” lisas Hindoalla.
Ehkki inimesed olid juba tunde praamiliikluse taastumist oodanud, oli kohvikupidaja sõnul rahvas rõõmsameelne, vaid mõni üksik tusasem nägu juhtus hulka.
Hindoalla sõnul oli inimesi tavatult palju ja kui praamid sõitma hakkasid, jättis suur osa auto Virtsu ja läks jala üle. “Pool Virtsut oli sinna jäetud autosid täis,” iseloomustas Hindoalla.
Kuna Virtsus keegi teine kohvikut ei pea, siis langes kogu raskus vaid ühele tegijale.
“Olukord oli tõesti erandlik. Lisaks reisijatele tuli toitlustada TS Laevade töötajaid ning me viime süüa paarile ettevõttele. Tööd oli nii palju, et vahepeal tekkis tunne, et ei suuda enam kõike korraga haarata. Järgmisel hommikul pidi ju kokk jälle kell kuus kohal olema,” lisas Hindoalla.
Reede õhtul sai korraliku käibe ka Virtsu Konsumi pood, mis osteti toidukraamist üsna tühjaks. Eks iga söögikoht rõõmustaks suure käibe üle, aga kui rahvahulk saabub ootamatult, siis võtab tublisti pingutama. Virtsu pidama jäänud inimesed olid näljas ja nii kohvik inimestega täitus.“Öö otsa poleks me suutnud avatud olla, sest inimvõimetel on piirid, 24 tundi ei jõua inimesed tööl olla. Meie kokk tuli majja juba hommikul kell kuus ja õhtu kella kümneni tegi kogu aeg süüa. Ilma ei jäänud keegi ja õnneks me ei pidanud ka toorainet kuskilt juurde tooma,” kirjeldas olukorda kohviku omanik Marjeta Hindoalla.“Mida just jõudsime valmis teha, see ka ära osteti. Meil on menüüs 7–8 praadi, aga kõike lõpuni ei jätkunud,” lisas Hindoalla.Ehkki inimesed olid juba tunde praamiliikluse taastumist oodanud, oli kohvikupidaja sõnul rahvas rõõmsameelne, vaid mõni üksik tusasem nägu juhtus hulka.Hindoalla sõnul oli inimesi tavatult palju ja kui praamid sõitma hakkasid, jättis suur osa auto Virtsu ja läks jala üle. “Pool Virtsut oli sinna jäetud autosid täis,” iseloomustas Hindoalla.Kuna Virtsus keegi teine kohvikut ei pea, siis langes kogu raskus vaid ühele tegijale.“Olukord oli tõesti erandlik. Lisaks reisijatele tuli toitlustada TS Laevade töötajaid ning me viime süüa paarile ettevõttele. Tööd oli nii palju, et vahepeal tekkis tunne, et ei suuda enam kõike korraga haarata. Järgmisel hommikul pidi ju kokk jälle kell kuus kohal olema,” lisas Hindoalla.Reede õhtul sai korraliku käibe ka Virtsu Konsumi pood, mis osteti toidukraamist üsna tühjaks.
Veel artikleid samast teemast »


description:
Ettelugemisnädala raames rääkis Kuressaare kolmandatele ja neljandatele klassidele uudisteankruna ja lastekirjanikuna tuntud
Kadri Hinrikus sellest, mida ta kirjutab, millest kirjutab ja miks. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Lugemisega on nagu einega

maintext:
NÄDALALÕPP
Lugemisega on nagu einega – iga päev tuleb seda süüa
Reede, 21. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ene Kallas Reede, 21. oktoober 2016. Kadri Hinrikus näitas väikestele lugejatele oma raamatuid, rääkis oma lemmikraamatutest ja vastas arvukatele küsimustele. FOTO: Ene Kallas Ettelugemisnädala raames rääkis Kuressaare kolmandatele ja neljandatele klassidele uudisteankruna ja lastekirjanikuna tuntud Kadri Hinrikus sellest, mida ta kirjutab, millest kirjutab ja miks.
Kuna kirjanikuks olemise üks tähtsamaid, kui mitte kõige tähtsam tegevus on kirjutamise kõrval lugemine, siis rääkis ta ka sellest, millised raamatud on talle olulised.
Lemmikraamatuteks nimetas ta Lindgreni “Bullerby lapsi“ ja Kalle Blomkvisti lugusid. Aga rääkis ta ka sellistest, mida tänapäeval enam nii väga ei teatagi. Oma esimesest lemmikraamatust. See trükis ilmus siis, kui Kadri oli kaheaastane. “See on kapsaks loetud väike vihik ja siin on sees väikesed luuletused, teisisõnu, tegu on valimikuga saksa lastelauludest. Raamat ise on “Himplike ja Pimplike“. Ta luges ette meeleoluka loo, kus selgub, et kui hiid neelab hiire, tuleb järele neelata ka kõuts. “Sellised lõbusad lood meeldisid mulle siis, kui ma olin kolme-neljaaastane,“ sõnas ta.
Kui ta väike oli, oli neil peres üks traditsioon, ilmselt mitte liiga haruldane – õhtuti ja vahel ka köögilaua taga loeti tihti ette raamatuid. “Mulle ja mu vennale väga meeldis, kui meile ette loeti,“ sõnas ta. Isegi siis meeldis, kui nad ise juba raamatuid oskasid lugeda.
Nii luges ta lastele ette raamatust “Taaniel Teine“ vahva seiga. Muuseas, sellele raamatule on omistatud Valge Varese tunnustus, mis lubas selle trükise sisse kanda nimekirja, kus on maailma silmapaistvamad lasteraamatud. Seik jutustas sellest, kuidas lapsed etendasid näitelugu maailma loomisest.
Koostöö kunstnikuga
Hinrikus rääkis ka sellest, kui tähtis on leida lasteraamatu jaoks hea kunstnik ning teha temaga koostööd. “Vahel on nii, et mõni raamat kohe nõuab värvilisi pilte, mõni mustvalgeid,“ selgitas ta lastele. “Kogu töö raamatuga näeb välja niimoodi, et kui kirjanik on loo valmis kirjutanud, saadab ta käsikirja kirjastajale, kes vastutab selle eest, et raamat saaks ühel hetkel valmis ja jõuaks ka poodidesse.“ Kunstnik valitakse välja koostöös kirjastajaga. Niisamuti on kirjastaja töö leida keeletoimetaja, kes hoolitseb selle eest, et tekstides ei oleks kirjavigu. “Ja nii ongi, et kui olen oma töö üle andnud, siis jään põnevusega ootama pilte, mida kunstnik välja pakub.“
“Minu viimane raamat, “Sandra 12 kuud“, on mõeldud küll natuke väiksematele kui teile, aga ma ikkagi loen ka siit ette,“ sõnas ta publikut vaadates. See raamat jutustab väikesest tüdrukust, kelle lemmikmänguasjaks on roosa põrsas nimega Plööve. Sandra ja ta vend Sten mängivad veega pritsimist. Niimoodi, et märjaks saavad kõik asjad. Ja kõik on rahul. Kuni suur vend võtab Plööve sihikule. Nuttu ja hala on palju, aga ema kuivatab tüdruku pisarad ja lohutab Steni. Ning kõik saab lõpuks kuivaks. Selle põrsaloo kirjutas Hinrikus esimesena ning õieti sellest hakkaski raamat hargnema. “Nii et kui ma pisikesena sain aru, et mulle meeldis raamatuid lugeda, siis nüüd ma sain aru, et mulle meeldib neid ka kirjutada. Ja mõlemat on väga tore teha,“ sõnas ta. “Ma arvan, et lugemisega on nagu söömisega, seda tuleb teha üsna regulaarselt, muidu jääb miski kängu.“
Pärast seda, kui kirjanik oli noortelt lugejatelt uurinud, mis neile meeldib, algas küsimuste voor. Ja küsimusi sai palju.
Soov olla ajakirjanik
Alates sellest, mitu aastat on Hinrikus kirjutanud kuni selleni välja, kus oli ta kodutänav. Sellega on aga omaette lugu. Nimelt ostis kirjanik hiljaaegu tagasi korteri, kus ta sündis. Sest elu oli viinud ta teistesse kohtadesse elama. Aga nüüd on ta kodus tagasi.
Küsimusele, kas Hinrikus ka noorena tahtis saada kirjanikuks, vastas ta, et niimoodi ei osanud ta mõelda. Küll aga oli ta mõelnud, et huvitav oleks olla ajakirjanik. Aga ka see on juba soov – soov kirjutada…
Ta selgitas väikestele lugejatele ka seda, et kui kirjanikult küsida, milline tema oma raamatutest talle kõige rohkem meeldib, siis enamasti on see viimatine teos. Teisiti ei ole ka temaga. Ning kui raamat on valmis kirjutatud, laseb ta sellel natuke aega seista, siis loeb uuesti üle, täiendab ja kärbib, kuni ise on rahul. Kuna kirjanikuks olemise üks tähtsamaid, kui mitte kõige tähtsam tegevus on kirjutamise kõrval lugemine, siis rääkis ta ka sellest, millised raamatud on talle olulised.Lemmikraamatuteks nimetas ta Lindgreni “Bullerby lapsi“ ja Kalle Blomkvisti lugusid. Aga rääkis ta ka sellistest, mida tänapäeval enam nii väga ei teatagi. Oma esimesest lemmikraamatust. See trükis ilmus siis, kui Kadri oli kaheaastane. “See on kapsaks loetud väike vihik ja siin on sees väikesed luuletused, teisisõnu, tegu on valimikuga saksa lastelauludest. Raamat ise on “Himplike ja Pimplike“. Ta luges ette meeleoluka loo, kus selgub, et kui hiid neelab hiire, tuleb järele neelata ka kõuts. “Sellised lõbusad lood meeldisid mulle siis, kui ma olin kolme-neljaaastane,“ sõnas ta.Kui ta väike oli, oli neil peres üks traditsioon, ilmselt mitte liiga haruldane – õhtuti ja vahel ka köögilaua taga loeti tihti ette raamatuid. “Mulle ja mu vennale väga meeldis, kui meile ette loeti,“ sõnas ta. Isegi siis meeldis, kui nad ise juba raamatuid oskasid lugeda.Nii luges ta lastele ette raamatust “Taaniel Teine“ vahva seiga. Muuseas, sellele raamatule on omistatud Valge Varese tunnustus, mis lubas selle trükise sisse kanda nimekirja, kus on maailma silmapaistvamad lasteraamatud. Seik jutustas sellest, kuidas lapsed etendasid näitelugu maailma loomisest.Hinrikus rääkis ka sellest, kui tähtis on leida lasteraamatu jaoks hea kunstnik ning teha temaga koostööd. “Vahel on nii, et mõni raamat kohe nõuab värvilisi pilte, mõni mustvalgeid,“ selgitas ta lastele. “Kogu töö raamatuga näeb välja niimoodi, et kui kirjanik on loo valmis kirjutanud, saadab ta käsikirja kirjastajale, kes vastutab selle eest, et raamat saaks ühel hetkel valmis ja jõuaks ka poodidesse.“ Kunstnik valitakse välja koostöös kirjastajaga. Niisamuti on kirjastaja töö leida keeletoimetaja, kes hoolitseb selle eest, et tekstides ei oleks kirjavigu. “Ja nii ongi, et kui olen oma töö üle andnud, siis jään põnevusega ootama pilte, mida kunstnik välja pakub.““Minu viimane raamat, “Sandra 12 kuud“, on mõeldud küll natuke väiksematele kui teile, aga ma ikkagi loen ka siit ette,“ sõnas ta publikut vaadates. See raamat jutustab väikesest tüdrukust, kelle lemmikmänguasjaks on roosa põrsas nimega Plööve. Sandra ja ta vend Sten mängivad veega pritsimist. Niimoodi, et märjaks saavad kõik asjad. Ja kõik on rahul. Kuni suur vend võtab Plööve sihikule. Nuttu ja hala on palju, aga ema kuivatab tüdruku pisarad ja lohutab Steni. Ning kõik saab lõpuks kuivaks. Selle põrsaloo kirjutas Hinrikus esimesena ning õieti sellest hakkaski raamat hargnema. “Nii et kui ma pisikesena sain aru, et mulle meeldis raamatuid lugeda, siis nüüd ma sain aru, et mulle meeldib neid ka kirjutada. Ja mõlemat on väga tore teha,“ sõnas ta. “Ma arvan, et lugemisega on nagu söömisega, seda tuleb teha üsna regulaarselt, muidu jääb miski kängu.“Pärast seda, kui kirjanik oli noortelt lugejatelt uurinud, mis neile meeldib, algas küsimuste voor. Ja küsimusi sai palju.Alates sellest, mitu aastat on Hinrikus kirjutanud kuni selleni välja, kus oli ta kodutänav. Sellega on aga omaette lugu. Nimelt ostis kirjanik hiljaaegu tagasi korteri, kus ta sündis. Sest elu oli viinud ta teistesse kohtadesse elama. Aga nüüd on ta kodus tagasi.Küsimusele, kas Hinrikus ka noorena tahtis saada kirjanikuks, vastas ta, et niimoodi ei osanud ta mõelda. Küll aga oli ta mõelnud, et huvitav oleks olla ajakirjanik. Aga ka see on juba soov – soov kirjutada…Ta selgitas väikestele lugejatele ka seda, et kui kirjanikult küsida, milline tema oma raamatutest talle kõige rohkem meeldib, siis enamasti on see viimatine teos. Teisiti ei ole ka temaga. Ning kui raamat on valmis kirjutatud, laseb ta sellel natuke aega seista, siis loeb uuesti üle, täiendab ja kärbib, kuni ise on rahul.
Veel artikleid samast teemast »


description: Eesti võib küll olla iseseisev ja sõltumatu demokraatlik vabariik, ent selle kestmine pole üldse mitte vältimatult garanteeritud. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Arvamus
KUIDO MERITS AINULT MEIE MAAS: Kõik senine on ohus?
Esmaspäev, 17. oktoober 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Kuido Merits, endine diplomaat Esmaspäev, 17. oktoober 2016. Meie Maa kolumnist Kuido Merits. Eesti võib küll olla iseseisev ja sõltumatu demokraatlik vabariik, ent selle kestmine pole üldse mitte vältimatult garanteeritud.
Täna toimib NATO heidutus Läänemere piirkonnas ja USA julgeoleku kaitse ulatub Narva jõeni. Kui aga USA uus president tooks kaasa endassesulgumise, on meil põhjust muret tunda. Ja Venemaa meelest ei lähe.
Suhete nurgakivi ja tänuvõlg
Alustada tuleb sellest, et Eestit on saatnud ja saadab edasi tänutunne Ameerika Ühendriikide vastu. Seetõttu nimetatakse Eestit transatlantilise sideme veendunud toetajaks. USA on strateegiline partner ja temaga tuleb suhteid jätkuvalt süvendada. Veel enam – USA kohalolekut Euroopas näeme me oma riikliku iseseisvuse parima tagatisena.
Põhjus on ilmselge, kuna alates 17. juunist 1940 – kuni lõpuni! – ei tunnustanud USA Eesti ning teiste Balti riikide anastamist Nõukogude Liidu poolt. Tõsi, külma sõja vältel võeti Valges Majas siiski ka vastu legendaarset Eesti diplomaati ja järjepidevuse kandjat Ernst Jaaksoni.
Kui Venemaa tõrkus 1994. aastal vägesid välja viimast, sekkus Bill Clinton. “Boriss, ära seda kihva keera. Te peate Eestist lahkuma. Kõik vaatavad pealt. Sa kas kinnitad paljude inimeste halvimat arvamust Venemaast või kinnitad parimat, mida ma sinu kohta öelnud olen.” (Strobe Talbott, “The Russia Hand”, 2002)
Kui me ütleme “USA”, siis mõtleme “NATO”. Nii mõnigi Euroopa suurriik oleks ehk vastu tõrkunud, aga Eesti NATO-ga liitumise otsus tehti 2002. aastal ikkagi ära. USA roll selle otsuse kujundamisel ja heakskiitmisel oli määrav.
1982. aastal laulis Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva (EÜE) legendaarne Euromaisi rühm oma lõbuks järgmist refrääni: “EÜE ja Euromais on ühtne NATO pere / kel Reagan, Thatcher, Pinochet teeb pai ja ütleb tere.”
Pole siis ime, et paarkümmend aastat hiljem kippusid Sulev Kannikesele, Euromaisi kunagisele liikmele, aga siis juba Eesti suursaadikule NATO juures suurest liigutusest pisarad silma. Eesti oli saanud varem ulmelisena paistnud julgeolekutagatise!
Kahe aasta eest nägime Tallinnas USA presidenti Barack Obamat, kes, tsiteerides Marie Underi kunagises luuletuses esitatud ahastavat küsimust “Kes annab abi? Kohe, praegu, nüüd!”, vastas oma kõnes: “NATO, kaasa arvatud Ameerika Ühendriikide relvajõud!”
Viibisin veebruaris 2003 Eesti esinduse asejuhina ÜRO peakorteris New Yorgis, kui USA välisminister Colin Powell esines julgeolekunõukogus. Ta väitis, et luureandmed näitavad, et Iraak varjab oma massihävitusrelvi ÜRO relvainspektorite eest, esitades helisalvestisi ja ülejooksikute tunnistusi. Powell oli tegelikult Iraagi sõja vastu ning hiljem selgus, et palju nendest materjalidest ei osutunud tõeks.
Eesti kuulus aga kõhkluseta USA sõprade nimekirja, eriti just pärast 9/11 terrorirünnakuid ja seoses muutunud rahvusvahelise olukorraga. Osalesime järgnenud sõdades Iraagis ja Afganistanis. Eesti toetas aktiivselt Iraagi invasiooni ka laiema avalikkuse ees. Paraku sai meie sõdureid surma ja haavata. Oleme oma tänuvõla USA ees oma rahva poegade verega ära maksnud.
Suhted USA-ga peavad olema püsivad – nii tegi lahkunud president Toomas Hendrik Ilves oma ametiajal suure lombi taha 26 visiiti. Samuti kandis ta juba nii välisministri kui ka hiljem presidendina hoolt, et Washingtoni määrataks suursaadikud, kes mõistavad “amidega” asju ajada – Jüri Luik, Sven Jürgenson, Väino Reinart, Marina Kaljurand. Praegune saadik Eerik Marmei oli juba ajalootudengina tõeline USA ekspert, suisa fanaatik. Ta on USA-s varemgi töötanud ja tunneb seda üliriiki läbi ja lõhki.
Olgem siis valvsad?
Vähem kui kuu aega enne USA presidendivalimisi pole meil täit selgust, kas ja mil määral jätkub sõbrasuhe ameeriklastega, nagu ka NATO heidutus.
“Donald Trumpi tõus USA presidendikandidaadiks on suurepärane näide praegusest täiesti ettearvamatust maailmast. See, mida täna oleme pidanud endastmõistetavaks, mille nimel töötanud, võib homme ohus olla,” sedastab Jüri Luik oma hiljutises artiklis. Ta lisab: “Täiesti ebatraditsiooniliselt on USA presidendivalimiste suurteks teemadeks tõusnud NATO, Venemaa ja isegi konkreetselt Eesti kaitsmine, kusjuures ühe kandidaadi vaated on meile täiesti vastuvõetamatud.”
Politoloog Karmo Tüür arvab, et praegu oleks Venemaa jaoks suurepärane võimalus enesekehtestamiseks – ühekorraga saaks anda ninanipsu USA istuvale presidendile ja ka saata sõnumi tulevasele. Eerik-Niiles Kross palub meelde tuletada, et viimased kuu aega on Venemaa norinud Läänega tüli igal võimalikul rindel ja kutsub lausa härdalt poliitilist eliiti üles nutikusele ja külmaverelisusele.
On tõenäoline, et Trump ei hakkaks oma nina toppima Lähis-Idasse või Põhja-Aafrikasse. Euroopa osas on ta aga öelnud, et ei näe mingit põhjust, miks USA peaks teiste riikide riigikaitse enda peale võtma, kuna nad ei maksa 2% SKT-st oma kaitse-eelarvesse. Eestigi on seda meelt, et ka teised alliansi liikmed peaksid rohkem panustama.
Siinkohal tulebki märkida Eesti panust, mis hoiab meie lootust üleval. Kui Trumpilt küsiti telekanali NBC poliitikasaates, kas ta sekkuks, kui Venemaa peaks ründama Eestit, vastas Trump, et suhtub Eestisse “hoopis teisiti”. Ta oli teadlik, et Eesti on jätkuvalt ainus Balti riik, mis suudab nõuet täita.
Eks varemgi on USA presidendikandidaatide poolt omavahel pritsitud tuld ja tõrva, ent valituks osutunud president on tavaliselt taltunud. Trump on muidugi eriline pujään, kuid amet kohustab ja küllap temagi võtaks kuulda oma välispoliitilisi nõustajaid. Seevastu proua Hillary Clinton mõjub meile nagu omainimene.
Ta on kelkinud, kuidas vabariiklasest senaatori John McCainiga tosin aastat tagasi Tallinnas viina viskas. Mäletame sedagi, kuidas Hillary koos ajakirjanik Madis Jürgeniga juba 1996. aastal Vabaõhumuuseumis tantsujalga keerutas. Meid ei morjenda tema isikliku e-posti aadressi kasutamine tööasjadeks või korruptsioonisüüdistused. Tema valimise korral peaks NATO vihmavari meid jätkuvalt kaitsma.
Tuleb tunnistada, et praegusel etapil oleks Toomas Hendrik Ilvesest kõvasti kasu. Tom – see “New Jersey kutt” – leiaks Donald Trumpiga ühise keele: mõlemad on naistemehed, vahepeal visataks mõni frivoolne nali ja päeva lõpuks oleks USA kohalolek Maarjamaal tagatud. Teisalt ei pruugi ka president Kersti Kaljulaid hätta jääda – ta on ju Melania Trumpi eakaaslane ja näeb hea välja. Hillary Clinton on ju samuti leidnud, et välispoliitika päästavad naised, seega: no prob.
Aga kui tõsiselt rääkida, siis lisaks veel ühe tsitaadi, mis kuulub uue presidendi uuele välisnõunikule, kogenud diplomaadile Kyllike Sillaste-Ellingule: “Oluline on ka mõista, et vaatamata organisatsioonidele ja kõikvõimalikele formaatidele kipuvad suured riigid ikka ja jälle leppima asju omavahel kokku. Kõik on hästi senikaua, kui need kokkulepped on Eestile sobilikud, kuid peame oleme valvsad ja arvestama ka mustemate stsenaariumidega.” (Diplomaatia, 2013).
Olgem siis valvsad! Pean silmas eeskätt meie poliitikuid ja diplomaate, kaitseväelastest rääkimata. Täna toimib NATO heidutus Läänemere piirkonnas ja USA julgeoleku kaitse ulatub Narva jõeni. Kui aga USA uus president tooks kaasa endassesulgumise, on meil põhjust muret tunda. Ja Venemaa meelest ei lähe.Alustada tuleb sellest, et Eestit on saatnud ja saadab edasi tänutunne Ameerika Ühendriikide vastu. Seetõttu nimetatakse Eestit transatlantilise sideme veendunud toetajaks. USA on strateegiline partner ja temaga tuleb suhteid jätkuvalt süvendada. Veel enam – USA kohalolekut Euroopas näeme me oma riikliku iseseisvuse parima tagatisena.Põhjus on ilmselge, kuna alates 17. juunist 1940 – kuni lõpuni! – ei tunnustanud USA Eesti ning teiste Balti riikide anastamist Nõukogude Liidu poolt. Tõsi, külma sõja vältel võeti Valges Majas siiski ka vastu legendaarset Eesti diplomaati ja järjepidevuse kandjat Ernst Jaaksoni.Kui Venemaa tõrkus 1994. aastal vägesid välja viimast, sekkus Bill Clinton. “Boriss, ära seda kihva keera. Te peate Eestist lahkuma. Kõik vaatavad pealt. Sa kas kinnitad paljude inimeste halvimat arvamust Venemaast või kinnitad parimat, mida ma sinu kohta öelnud olen.” (Strobe Talbott, “The Russia Hand”, 2002)Kui me ütleme “USA”, siis mõtleme “NATO”. Nii mõnigi Euroopa suurriik oleks ehk vastu tõrkunud, aga Eesti NATO-ga liitumise otsus tehti 2002. aastal ikkagi ära. USA roll selle otsuse kujundamisel ja heakskiitmisel oli määrav.1982. aastal laulis Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva (EÜE) legendaarne Euromaisi rühm oma lõbuks järgmist refrääni: “EÜE ja Euromais on ühtne NATO pere / kel Reagan, Thatcher, Pinochet teeb pai ja ütleb tere.”Pole siis ime, et paarkümmend aastat hiljem kippusid Sulev Kannikesele, Euromaisi kunagisele liikmele, aga siis juba Eesti suursaadikule NATO juures suurest liigutusest pisarad silma. Eesti oli saanud varem ulmelisena paistnud julgeolekutagatise!Kahe aasta eest nägime Tallinnas USA presidenti Barack Obamat, kes, tsiteerides Marie Underi kunagises luuletuses esitatud ahastavat küsimust “Kes annab abi? Kohe, praegu, nüüd!”, vastas oma kõnes: “NATO, kaasa arvatud Ameerika Ühendriikide relvajõud!”Viibisin veebruaris 2003 Eesti esinduse asejuhina ÜRO peakorteris New Yorgis, kui USA välisminister Colin Powell esines julgeolekunõukogus. Ta väitis, et luureandmed näitavad, et Iraak varjab oma massihävitusrelvi ÜRO relvainspektorite eest, esitades helisalvestisi ja ülejooksikute tunnistusi. Powell oli tegelikult Iraagi sõja vastu ning hiljem selgus, et palju nendest materjalidest ei osutunud tõeks.Eesti kuulus aga kõhkluseta USA sõprade nimekirja, eriti just pärast 9/11 terrorirünnakuid ja seoses muutunud rahvusvahelise olukorraga. Osalesime järgnenud sõdades Iraagis ja Afganistanis. Eesti toetas aktiivselt Iraagi invasiooni ka laiema avalikkuse ees. Paraku sai meie sõdureid surma ja haavata. Oleme oma tänuvõla USA ees oma rahva poegade verega ära maksnud.Suhted USA-ga peavad olema püsivad – nii tegi lahkunud president Toomas Hendrik Ilves oma ametiajal suure lombi taha 26 visiiti. Samuti kandis ta juba nii välisministri kui ka hiljem presidendina hoolt, et Washingtoni määrataks suursaadikud, kes mõistavad “amidega” asju ajada – Jüri Luik, Sven Jürgenson, Väino Reinart, Marina Kaljurand. Praegune saadik Eerik Marmei oli juba ajalootudengina tõeline USA ekspert, suisa fanaatik. Ta on USA-s varemgi töötanud ja tunneb seda üliriiki läbi ja lõhki.Vähem kui kuu aega enne USA presidendivalimisi pole meil täit selgust, kas ja mil määral jätkub sõbrasuhe ameeriklastega, nagu ka NATO heidutus.“Donald Trumpi tõus USA presidendikandidaadiks on suurepärane näide praegusest täiesti ettearvamatust maailmast. See, mida täna oleme pidanud endastmõistetavaks, mille nimel töötanud, võib homme ohus olla,” sedastab Jüri Luik oma hiljutises artiklis. Ta lisab: “Täiesti ebatraditsiooniliselt on USA presidendivalimiste suurteks teemadeks tõusnud NATO, Venemaa ja isegi konkreetselt Eesti kaitsmine, kusjuures ühe kandidaadi vaated on meile täiesti vastuvõetamatud.”Politoloog Karmo Tüür arvab, et praegu oleks Venemaa jaoks suurepärane võimalus enesekehtestamiseks – ühekorraga saaks anda ninanipsu USA istuvale presidendile ja ka saata sõnumi tulevasele. Eerik-Niiles Kross palub meelde tuletada, et viimased kuu aega on Venemaa norinud Läänega tüli igal võimalikul rindel ja kutsub lausa härdalt poliitilist eliiti üles nutikusele ja külmaverelisusele.On tõenäoline, et Trump ei hakkaks oma nina toppima Lähis-Idasse või Põhja-Aafrikasse. Euroopa osas on ta aga öelnud, et ei näe mingit põhjust, miks USA peaks teiste riikide riigikaitse enda peale võtma, kuna nad ei maksa 2% SKT-st oma kaitse-eelarvesse. Eestigi on seda meelt, et ka teised alliansi liikmed peaksid rohkem panustama.Siinkohal tulebki märkida Eesti panust, mis hoiab meie lootust üleval. Kui Trumpilt küsiti telekanali NBC poliitikasaates, kas ta sekkuks, kui Venemaa peaks ründama Eestit, vastas Trump, et suhtub Eestisse “hoopis teisiti”. Ta oli teadlik, et Eesti on jätkuvalt ainus Balti riik, mis suudab nõuet täita.Eks varemgi on USA presidendikandidaatide poolt omavahel pritsitud tuld ja tõrva, ent valituks osutunud president on tavaliselt taltunud. Trump on muidugi eriline pujään, kuid amet kohustab ja küllap temagi võtaks kuulda oma välispoliitilisi nõustajaid. Seevastu proua Hillary Clinton mõjub meile nagu omainimene.Ta on kelkinud, kuidas vabariiklasest senaatori John McCainiga tosin aastat tagasi Tallinnas viina viskas. Mäletame sedagi, kuidas Hillary koos ajakirjanik Madis Jürgeniga juba 1996. aastal Vabaõhumuuseumis tantsujalga keerutas. Meid ei morjenda tema isikliku e-posti aadressi kasutamine tööasjadeks või korruptsioonisüüdistused. Tema valimise korral peaks NATO vihmavari meid jätkuvalt kaitsma.Tuleb tunnistada, et praegusel etapil oleks Toomas Hendrik Ilvesest kõvasti kasu. Tom – see “New Jersey kutt” – leiaks Donald Trumpiga ühise keele: mõlemad on naistemehed, vahepeal visataks mõni frivoolne nali ja päeva lõpuks oleks USA kohalolek Maarjamaal tagatud. Teisalt ei pruugi ka president Kersti Kaljulaid hätta jääda – ta on ju Melania Trumpi eakaaslane ja näeb hea välja. Hillary Clinton on ju samuti leidnud, et välispoliitika päästavad naised, seega: no prob.Aga kui tõsiselt rääkida, siis lisaks veel ühe tsitaadi, mis kuulub uue presidendi uuele välisnõunikule, kogenud diplomaadile Kyllike Sillaste-Ellingule: “Oluline on ka mõista, et vaatamata organisatsioonidele ja kõikvõimalikele formaatidele kipuvad suured riigid ikka ja jälle leppima asju omavahel kokku. Kõik on hästi senikaua, kui need kokkulepped on Eestile sobilikud, kuid peame oleme valvsad ja arvestama ka mustemate stsenaariumidega.” (Diplomaatia, 2013).Olgem siis valvsad! Pean silmas eeskätt meie poliitikuid ja diplomaate, kaitseväelastest rääkimata.
Veel artikleid samast teemast »