title: Narva kaalub muuseumi rahakärbet

maintext:
Narva kaalub muuseumi rahakärbet
15. detsember 2016
Narva muuseumile makstavat toetust peaaegu poole võrra kärpida soovivad poliitikud tahavad teada, miks vajab muuseum just nii palju raha, nagu neile viimastel aastatel eraldatud on. Loogika on lihtne: kui muuseum investeeris tänavu uue restorani avamisse, siis ilmselt ei ole lood seal rahaga sugugi halvad.
Otsus kärpida 2012. aastal Narva linna ja Eesti riigi koostöös loodud sihtasutusele Narva Muuseum makstavat toetust võetakse vastu tõenäoliselt homme, neljapäeval toimuval linnavolikogu istungil, kus hakatakse arutama 2017. aasta linnaeelarvet. Viimastel aastatel on toetuse summa olnud 429 135 eurot aastas ning seda plaanitakse kärpida 200 000 euro võrra, st ligi poole jagu.
Põhjarannik on juba kirjutanud, et linnaeelarvest eraldatava rahaga makstakse osale muuseumi töötajatele palka. Teisele osale makstakse riigi eraldatavast toetusest ja muuseumi enda teenitavast tulust. Narva muuseumis töötab ligikaudu 50 inimest ning rahastuse vähendamine 200 000 euro võrra tähendaks sunnitud koondamist − esialgsetel hinnangutel koondataks siis üle 20 töökoha.
Toetusteks napib raha
Narva linnavolikogus on päevakorras üsna pingeline 2017. aasta eelarve: kuni linn pole kõikvõimalikku sihtraha saanud, on uue eelarve maht − 63 564 467 eurot − 4,87 protsenti väiksem kui käesoleva aasta eelarve septembri lõpu seisuga. Osaliselt on sellise pingelise olukorraga seotud ka otsus vähendada Narva muuseumile makstavat toetust.
Teine põhjus on Narva linnavolikogu esimehe Aleksandr Jefimovi sõnul see, et muuseumi rahaasjad pole piisavalt läbipaistvad. “Me tahame näha, et neil on just nii palju raha vaja,” sõnas Jefimov.
“Varem, kui muuseum oli munitsipaalasutus, eraldasime me neile samasuguse summa − 429 000 eurot −, kuid kogu muuseumi teenitav tulu jõudis lõpuks tagasi linnaeelarvesse. Praegu aga jääb neile nii tulu kui ka toetus. Samas avas muuseum restorani ja tegi sellesse investeeringuid − see tähendab, et raha siiski on, kuid meile lihtsalt ei näidata seda. Meil aga on vaja raha linna probleemide lahendamiseks,” selgitas ta.
Ühtlasi tuletas Jefimov meelde, et restorani avamine ja ülalpidamine ei ole muuseumi tööga otseselt seotud. “See pole ei näitus, ekspositsioon ega teadustegevus.”
Vastates etteheidetele 2016. aastal muuseumis avatud restorani Rondeel kohta, teatas Narva muuseumi direktor Andres Toode, et asutus ei finantseeri restorani riigilt või linnalt saadava rahaga. “Me ei kasuta selleks maksumaksjate raha, vaid ainult enda teenitud vahendeid.”
“Restoran võimaldab meil lõpuks ka teenida, mitte lihtsalt kulutada,” lisas Toode.
Pooleks aastaks kalevi alla
Toode ütles eile, et Narva juhtkonnast lubati talle naasta muuseumi toetuse küsimuse juurde teisel poolaastal. “Finantseerimine jätkub nii nagu möödunud aastal, lihtsalt algul eraldatakse meile 200 000 eurot vähem, poole aasta pärast aga antakse ülejäänud summa.”
“Suuri koondamisi ja muutusi me nüüd ette võtma ei hakka, kuid keegi ei anna meile garantiid, et viie kuu pärast saadikud lihtsalt ei teata, et nad ikka ei anna seda raha meile. Selline väga rumal olukord,” märkis Toode, et ei näe sellises stsenaariumis midagi mõistlikku, kuid lepib sellega.
Eile istungit pidanud Narva linnavolikogu strateegilise planeerimise komisjoni valdav enamus otsustas suunata toetuse 200 000 euro suuruse osa Narva linnaeelarve reservi. “Pole fakt, et see raha just Narva muuseumile läheb,” märkis komisjoni esimees Jelena Pahhomova.
“Kui nad poole aasta pärast siiski otsustavad, et seda summat nad meile ei anna, tekivad meil väga suured probleemid,” tõdes Andres Toode.


title: Tavakaubanduse ellujäämiskursus

maintext:
Tavakaubanduse ellujäämiskursus
23. detsember 2016
See, et poodidesse ei joosta seekordsete jõulude eel enam nii pöörast tormi nagu mõned aastad tagasi, ei tähenda, et inimeste ostuvõime oleks kukkunud või kingituste tegemises hoitaks tagasihoidlikumat joont.
Suur osa ostudest, mis varem tehti tavalistes poodides, sooritatakse nüüd arvuti taga internetipoodides. Praegused pikad sabad postkontorites ei räägi mitte sellest, et inimestel oleks tärganud tohutu postmarkide ostuhuvi. Seal käiakse internetipoodidest tellitud kaupu välja võtmas. Samamoodi nagu ka pakiautomaatidest, mida tekib aina juurde.
Ostlemise kolimine üha rohkem tavapoodidest virtuaalpoodidesse on süvenev trend, mis paneb ka tavakaubandust tugevamini oma ellujäämisvõimalusi otsima. Ostukäibe vähenemine toob kaasa väiksema kaubavaliku, vähem töökohti müüjatele ja pidurdab ka uute kaupluste rajamist.
Kui maakonnakeskus Jõhvi oli kümme aastat tagasi saanud piirkonna arvestatavaks ostukeskuseks, siis nüüd pole siia juba aastaid uusi keskusi kerkinud ja olemasolevateski on tegu rentnike leidmisega.
Tänavu kevadel pidanuks avatama Jõhvi pargikeskus, ent praegu pole seal ehitustegevus veel pihtagi hakanud ja esialgu pole mingeid märke, et seal lähiajal kopp maasse lüüakse. Varem avatult arengute kohta infot jaganud peainvestor EKE esindaja ei vasta juba mitme kuu jooksul päringutele. Vallavalitsuses liigub info, et EKE on ilmutanud huvi keskuse rajamisest üldse välja astuda. Eks seegi ole märk, et tavakaubanduses on kasumlikult toimetamine muutunud üha keerulisemaks ülesandeks.
Et meelitada ostjaid poodi, tuleb selliseid keskusi siduda üha tugevamini muude vaba aja tegevustega ja seda joont on püüdnud hoida ka pargikeskuse äriplaan. Aga selle elluviimine on osutunud suureks katsumuseks ja kolgata teeks.

fasttext_language: et


title: Äri ja poliitika käsikäes

maintext:
Äri ja poliitika käsikäes
20. detsember 2016
Kohtla-Järvel kestab juba mitu nädalat prügikonflikt. Prügišahtidega korterelamutes tegutsevad ühistud pole nõus maksma prügivedajale niinimetatud postamenditasu, mis nende arvates väljub linna välja kuulutatud hanke tingimustest. Linn on oma seisukoha öelnud, linnapea Ljudmila Jantšenko allkirja kandvates vastustes kõlab seisukoht, et Nikolai Ossipenko prügiveofirma Ekovir koorib ühistutelt lisamaksu täiesti õigustatult ja seaduslikult.
Võib-olla ongi nii, aga miks ei tundu linnavõimude tegevus siin läbinisti aus ja erapooletu? Vastus on väga lihtne. Sest Ossipenko firmat Ekovir juhib Viktoria Tsventarnaja, praeguse linnavõimu ustav esindaja, kes lisaks linnavolikogu liikme staatusele on ka volikogu majanduskomisjoni esimees. Selle komisjoni pädevuses on muide ka jäätmemajandus. Ja need, kes ütlevad, et eelmise linnapea, kriminaalkorras sellesama Ossipenkoga koostöös sooritatud tegude eest karistatud Jevgeni Solovjovi tagandamisega lõppes ka Ossipenko mõju linnavõimudele, teevad ilmselt nalja. Piisab, kui meenutada kriminaalasja materjalidest kohta, kus Ossipenko lubab praegusele linnapeale Jantšenkole, et ta saatis talle mingisugused pakid ära.
Jõhvis pole asjad sugugi paremad. Libedad tänavad ja kõnniteed on tekitanud nurinat ka volikogu liikmetes ning sel nädalal oli sealgi sellest juttu. Aga maakonnakeskuse tänavaid hooldava, samuti Ossipenkole kuuluva ASi N&V tegevjuht on ei keegi muu kui Jõhvi võimuliitu kuuluv volikogu esimees Eduard Rae, kes kuulub Ossipenko valimisliitu. Kõigil on võimalus kaks korda arvata, kui kurja häält julgeb vallavalitsus teha firma peale, mille juht juhib ühtlasi ka vallavalitsuse tööandjat ehk volikogu.
See kõik võibki olla juriidiliselt laitmatu ja korrektne. Kuid näitab ehedalt ära, miks on ettevõtjatel kihk minna poliitikasse. Ja huvitav, et sellist ilmselget huvide konfrontatsiooni miski ei kõiguta.


title: Mida toob kaasa tasuta bussiliiklus?

maintext:
Mida toob kaasa tasuta bussiliiklus?
20. detsember 2016
Eesti Vabariigi uus valitsus on välja töötamas kava, mille kohaselt oleks juba lähitulevikus maakonnasisestel bussiliinidel sõitmine reisijale tasust vabastatud.
Tegemist on Keskerakonna peamise valimislubadusega ning olen kindel, et meie toetajad hindavad seda, et me viime lubadusi valitsusse tõustes ka reaalselt ellu. Ainuüksi fakt, et tegemist on ühe või teise erakonna valimislubadusega, ei muuda tasuta bussiliinide ideed automaatselt muidugi heaks, kuid vaadates seda mõtet lähemalt, kooruvad sealt välja mitmed positiivsed aspektid.
Selgitan siinkohal veidi valitsuse ideed. Kava doteerida täismahus maakonnasiseseid bussiliine on mõeldud selleks, et luua sõitjale senisest paremad võimalused. Juba praegu doteerib riik 2/3 bussiveole kuluvast summast, nüüd planeerib valitsus lihtsalt kinni maksta ka viimase osa − senise piletitulu osa.
Vajadus tasuta ühistranspordi järele on suur. Maapiirkondadest on juba ära kadunud poed, postkontorid, apteegid, pangaautomaadid ja palju muud. Sellised muutused toovad kaasa töökohtade liikumise või sootuks kadumise, mis tähendab loomulikult ka inimeste maalt lahkumist. Kui töökohad liiguvad keskustesse, peab sinna kolima ka inimene. Seda muidugi juhul, kui tal ei ole tööle jõudmiseks sobivat sõiduvahendit, mis võimaldaks tal elada maal ja töötada kodust kaugemal.
Praegu on maal elavate inimeste ees olukord, kus tööle jõudmiseks tuleb suur osa oma palgast lihtsalt maha sõita. Olgu selleks kuluks siis autokütus või bussipilet. Meil on vaja alternatiivi, mis aitaks töötajal raha kokku hoida ning vähendaks maal elamise kulukust. Ühe sellisena saab välja tuua tasuta maakonnasisesed bussiliinid.
Tasuta bussisõit ei aita aga mitte ainult tööl käivaid inimesi. See tuleb kasuks ka pensionäridele, sest kõik vajalikud teenused on liikunud maakonnakeskustesse, ning alles tööd otsivatele inimestele. Muidugi on tegemist ühiskondliku hüvega, kuid olen veendunud, et tegemist on küsimusega, kus riik peabki appi tulema. Tasuta ühistransport suurendab maapiirkondade inimeste võimalusi ning aitab kaasa ääremaastumise vähendamisele, kuid seda juhul, kui pakutav teenus on ikka hea kvaliteediga ning tehtud läbimõeldult.
Seetõttu tuleb mõista, et me ei soovi lihtsalt liine tasust vabaks muuta. Valitsus eraldab tasuta ühistranspordile järgnevatel aastatel 21 miljonit lisaeurot. Selle summa sees on ka liinide parendamine ja täiendamine. On tõenäoline, et tasuta sõidu korral kasutab bussiteenust senisest rohkem inimesi.
Praegused liinid tuleb üle vaadata ning otsustada, kuhu panustada varasemast rohkem. Me peame lähtuma sõitjate hulgast ning ootustest, mitte bussifirmade soovist. Praegu korraldavad maakondlike bussiliinide hankeid maavalitsused, kuid uue valitsuse eesmärk on anda need ülesanded edaspidi regionaalsetele ühistranspordikeskustele ja omavalitsusliitudele.
Ma ei jaga arvamust, et maapiirkondades ei tohiks tasuta ühistransporti olla, sest seal on rahvast vähem kui Tallinnas ning seetõttu pole projekt rahaliselt jätkusuutlik. Kui riik soovib väljaspool pealinna ning suuremaid keskusi elu säilitada, tulebki selle eesmärgi saavutamiseks raha panustada. Ei tohi lasta levida arvamusel, et maaelu puudutavad projektid on tühised või ebavajalikud.
Maakonnasiseste bussiliinide tasust priiks muutmine on alles esimene samm maaelu edendamise teel. Valitsus näeb, et ääremaastumine on probleem, mis nõuab konkreetseid vastumeetmeid ning riigi sekkumist. Alustame siis tasuta ühistranspordiga.


maintext:
Tudulinna vald ei loovuta Pikati küla naabritele
13. detsember 2016
Tudulinna vallavolikogu ei nõustunud Pikati küla elanike ettepanekuga anda küla üle Avinurme vallale, mis liitub Mustvee piirkonna valdadega.
Septembri lõpus andis Tudulinna valla Pikati külavanem Urve Ilsen vallavolikogule külaelanike 18 allkirjaga avalduse sooviga algatada Pikati küla üleandmine Mustvee piirkonnas moodustatavale uuele vallale ehk siis esialgu selle piirkonnaga ühinevale Avinurme vallale. Soovi põhjenduseks toodi, et Pikati elanikud kasutavad peamiselt Avinurmes pakutavaid teenuseid, Avinurmega on bussiühendus parem, seal asuvad töökohad ja lapsed käivad seal koolis.
Ei hakka valda lammutama
Vallavolikogu ei pidanud esitatud põhjendusi veenvateks. Leiti, et Pikati küla arvamine Mustvee piirkonda ei tagaks paremat arengut ega teenuste paremat kättesaadavust võrreldes sellega, kui Tudulinna vald ühineb tervikuna Alutaguse piirkonnaga. Liiati on loodava Alutaguse valla eri valdkondade ressursid, eriti rahalised, tunduvalt jätkusuutlikumad kui Mustvee piirkonnas. Kuna ühinevate omavalitsuste keskusteks saavad vastavalt Iisaku ja Mustvee, tähendaks Mustvee piirkonnaga liitumine Pikati elanikele oluliselt pikemat sõiduaega keskusesse. Seega pole küla üleandmine ka logistiliselt põhjendatud.
Volikogu hinnangul ei ole olukord hariduses, tervishoius, tööhõives, kaubanduses, meelelahutuses ja bussiühenduses sellise tähendusega, mille tõttu peaks muutma valla piire. Kõik need tegevused, vajadused ja teenused on küla elanikele tulevikus kättesaadavad täpselt samamoodi kui praegu − valdade piirid on haldusüksuste piirid, mitte piirid inimestele.
Volikogu otsuses märgitakse, et külaelanike avaldusele alla kirjutanud 18 inimesest üks ei ole rahvastikuregistri järgi selle küla elanik, ülejäänutest vähemalt viis ei ela seal alaliselt ega tööta piirkonnas. Avinurme koolis käib külast üks laps, lasteaias mitte ühtegi. Lisaks allakirjutanutele on Pikatil veel kinnisvara- ja maaomanikke, kelle huvidega tuleb samuti arvestada.
Volikogu osundas, et tänavu aprillis ja novembris toimus Tudulinna rahvamajas haldusreformi teemal rahvakoosolek, kummalgi koosolekul ega rahvahääletusel ei osalenud ükski Pikati küla elanik.
“Volikogu seisukoht on, et me ei hakka oma valda lammutama, meil pole mõtteski ühtki oma küla ära anda, vaid ühineme naabervaldadega ühtse tervikuna,” rõhutas vallavolikogu esimees Andrus Valdre.
Külarahvas arutab ja otsustab
Pikati külavanem Urve Ilsen rääkis, et kuigi koos temaga pidi volikogu istungile oma seisukohta kaitsma minema veel mitu külaelanikku, tuli kõigil teistel midagi vahele ja lõpuks oli ta seal üksi.
“Mulle jäi volikogu suhtumisest väga halb mulje,” ütles ta. “Meie põhjendusi ei võetud tõsiselt, mina omakorda ei ole üldse rahul vallapoolsete põhjendustega. Seal öeldi küll, et vald hoolib Pikati külast, aga mina isiklikult ei ole aru saanud, et vald aitaks ja hooliks.”
Volikogu külaelanikele saadetud kirja ei olnud Ilsen eile veel näinud, ent lubas, et seda arutatakse esmaspäeval külaelanike kokkusaamisel ja siis ka otsustatakse, kuidas edasi toimida. “Suhtleme ka Avinurme vallavalitsusega, kes on näidanud üles valmisolekut ja huvi meid endale võtta,” ütles Ilsen.


maintext:
Soome suusaäss pääses Eesti vanglasse minekust
23. detsember 2016
Soome mäesuusakuulsus, Ontika mõisnik Kalle Palander pääses teda ähvardanud trellide taha saatmisest, kuna maksis oma vana liiklustrahvi ära, kuid veel kahe trahvi tasumisest ootab politsei siiani teateid.
Novembri alguses jäi Viru maakohtus ära istung, kus Põhja politseiprefektuur taotles Kalle Markus Palanderile (39) aresti, sest mehel oli tasumata 2013. aastast saadud 180 euro suurune liiklustrahv. Kuna ka kohtutäituril ei õnnestunud Palanderilt summat sisse nõuda, soovis politsei suusakuulsuse trahvi asendada tema trellide taha saatmisega.
Üks trahv tasutud
Kui Põhjarannik sellest loost kirjutas, lõi uudisest kihama ka Soome meedia, kellele Palander ütles, et unustas trahvi maksmata ning pole mingeid kviitungeid saanud. Kui aga Eesti politsei on tegutsenud seaduslikult, siis pole see päris nii. Politsei lahendas kiiruseületamisega 2013. aasta 13. oktoobril vahele jäänud Palanderi juhtumi kiirteomenetlusega, mis tähendab, et mehele koostati sealsamas protokoll ning anti talle üle allkirja vastu.
Tänavu 29. novembril arutas Viru maakohus Palanderi asja taas. Nüüdseks oli mees rahatrahvi ära tasunud, mida ka politsei kinnitas, mistõttu kohus jättis Palanderi rahalise karistuse arestiga asendamata.
Ent see pole Kalle Palanderi ainus Eestis saadud liikluskaristus. Kui ülalmainitud juhtumit menetles Põhja politseiprefektuur, siis kaht väärteomenetlust on alustanud ka Ida prefektuur − mõlemad samuti kiiruseületamise asjus.
2012. aasta septembris fikseerisid Jõhvi politseijaoskonna patrullpolitseinikud Palanderil Tallinna-Narva maantee 138. kilomeetril ja 2014. aasta veebruaris Ahtme-Rausvere tee 1. kilomeetril maksimaalse lubatud sõidukiiruse ületamise.
Mõlemat väärtegu menetleti kiirmenetluse korras. “Väärteomenetluse seadustiku § 57 lg 3 sätestatu kohaselt koostatakse kiirmenetluse otsus kahes identses eksemplaris, millest esimene antakse kohe pärast otsuse allakirjutamist menetlusalusele isikule allkirja vastu otsuse teisel eksemplaril. Menetlusalune isik märgib otsuse teisele eksemplarile otsuse saamise kuupäeva,” rääkis Põhjarannikule Jõhvi politseijaoskonna ennetus- ja menetlustalituse juht Ene Muttika. Ühe rikkumise eest määrati siis 200 ja teise eest 100 eurot trahvi, mille tasumise kohta siiani politseil andmeid pole.
Politsei ootab täituri teadet
Kuid Jõhvi politsei pole siiani kohtult Palanderile asenduskaristust taotlenud. “Mõlema rikkumise kohta on politsei edastanud täitemenetluse kohtutäiturile. Kohtutäiturid ei ole politseid teavitanud täitmise võimatusest,” sõnas Muttika. Täitemenetluse seadustik näeb ette, et juhul, kui rahatrahvi määratud kuupäevaks ei tasuta, teavitab kohtutäitur sellest hiljemalt ühe aasta möödumisel kohtutäituri menetlusse võtmisest, kuid mitte hiljem kui kolme aasta möödumisel väärteootsuse jõustumisest.
“Asenduskaristuse taotlemise eelduseks on kohtutäituri teavitus täitmise võimetusest. Asenduskaristuse taotlemine võib sõltuda ka sellest, et erinevate menetlustega tegelevad erinevad kohtutäiturid,” ütles Muttika.
Kalle Markus Palander on Soome edukaim meesmäesuusataja, kes 1999. aastal võitis maailmameistritiitli slaalomis ning hooajal 2002-2003 maailma karika slaalomis. Ta on osalenud kokku 180 MK-etapil ja jõudnud pjedestaalile 30 korral, millest 14 korda kõige kõrgemale astmele nii slaalomis kui ka suurslaalomis. 2011. aastal ostis Palander koos abikaasaga Ontika mõisa, kus ta peab hobuseid ning avas külalistemaja.


maintext:
Narva-Jõesuu ühineb elanike vastuseisu kiuste Vaivaraga
2. detsember 2016
Narva-Jõesuu volikogu otsustas eile õhtul häältega 7:6 Vaivara vallaga ühinemise kasuks ja kohe seejärel kirjutati alla ühinemisleping.
Ühes Meresuu spaahotelli ruumis toimusid eile paralleelselt mõlema ühineva omavalitsuse volikogu istungid. Kui Vaivara saadikute ühinemisotsus oli üksmeelne, siis Narva-Jõesuu esinduskogus sai otsustavaks üks hääl.
Nimeks jääb Narva-Jõesuu
Ühinemislepingu järgi saab ühinenud omavalitsuse nimeks Narva-Jõesuu linn ning seal hakkab paiknema ka linnavalitsus. Praegusesse Vaivara valda jäävad vaid teeninduspunktid.
Tasavägine hääletus Narva-Jõesuu volikogus tõi esile linnas valitsevaid ühinemisvastaseid meeleolusid. Enamik rahvahääletusel osalenud Narva-Jõesuu elanikest oli Vaivaraga ühinemise vastu. Sajad inimesed olid pannud allkirja üleskutsele, et linnavõimud alustaksid ühinemisläbirääkimisi hoopis Narva linnaga.
Narva-Jõesuu volikogu esimees Raivo Murd tunnistas, et rahva tahte vastu minna pole kerge. “Palju parem olnuks, kui enamik oleks hääletanud [Vaivara vallaga] liitumise poolt. Kuid ma arvan, et järgmine aasta näitab, et tegime siiski õige otsuse,” ütles Murd.
Ta kinnitas, et pole Narvaga ühinemise vastu, ent ühise katkematu piiri puudumise tõttu ei ole selline ühinemine seaduslikult võimalik. “Ma ei saanud panna päevakorda ebaseaduslikku punkti,” tõdes ta.
Vaivara ja Narva-Jõesuu ei täida kahekesi ühinedes omavalitsustele kehtestatud 5000 elaniku nõuet. Murd loodab, et uus võimuliit ei pruugi sellest arvust kramplikult kinni pidada.
Poliitiline enesetapp?
Raivo Murd mõistab, et Narva-Jõesuu elanike arvamusega mittearvestamine võib järgmistel valimistel saada saatuslikuks nendele kohalikele poliitikutele, kes eelistasid Vaivarat, mitte Narvat. “Ma ise olen juba sellises eas, et võiks mõelda ka puhkusele ja tegelda senisest rohkem lastelastega. Kuid teen enda poolt kõik, et see ühinemine ennast õigustaks,” lubas ta.
Ühinemisotsusele vastu hääletanud ja Narvaga liitumist pooldanud Tatjana Pagajeva selgitas, et täidab kolm aastat tagasi volikogusse kandideerides antud lubadusi. “Me lubame ka edaspidi kuulata rahva arvamust,” kinnitas ta.
Hiljuti Narva-Jõesuu linnapeaks valitud Maksim Iljin, kes on samal ajal ka Vaivara vallavalitsuse liige, ütles, et on jõudnud hästi tutvuda mõlema omavalitsuse plusside ja miinustega. Vallas näiteks on puudu ehitusspetsialistidest ja hankespetsialistidest, seevastu on seal piisavalt maaküsimuste ja keskkonnaküsimuste asjatundjaid, kellest omakorda tunneb puudust Narva-Jõesuu. Samuti on Vaivaras parem seis sotsiaalteenuste osutamisega. Seal on näiteks lastekaitsespetsialist, aga Narva-Jõesuus pole.
“Ühinemisega suudame kahe peale tugevdada nõrku kohti,” sõnas Narva-Jõesuu praegune linnapea.
Iljini sõnul ühinevad ka mõlema omavalitsuse kommunaalteenistused. Praeguse piiri kadumine peaks lihtsustama näiteks lumekoristust ja muud logistikat. “Näiteks Narva-Jõesuu kommunaalteenistuse baas asub kõigest ühe kilomeetri kaugusel Olginast ja ühinemisel saab masinatega kiiresti sõita sellesse praegu Vaivara valla asulasse teid puhastama,” tõi Iljin näite piiride kadumise eelistest.


title: Minister Ossinovski proovikivi

maintext:
Minister Ossinovski proovikivi
5. detsember 2016
Sotside esimees Jevgeni Ossinovski on viimasel ajal pälvinud palju tähelepanu riigis võimuvahetuse põhilise arhitekti ja läbiviijana. Tervise- ja tööministrina on ta samuti sageli pildil. Praegu põhiliselt alkoholivastase võitlusega, kuid ühtelugu ka raviasutuste rahastamise ja haigekassa probleemidega.
Tema ameti teise pooluse − tööküsimustega oleks Eestit tervikuna vaadates asjad justkui korras. Tööpuuduse tase on Eestis läbi aegade üks madalamaid ja üha aktuaalsemaks on muutumas teema, et Eesti majanduse arengupiduriks on saamas tööjõupuudus.
Ossinovski oma valimisringkonnas Ida-Virumaal pole aga lood sugugi sama head. Tööpuuduse tase on jätkuvalt ülekaalukalt riigi suurim. Kui puhtalt arvudele otsa vaadata, siis on olukord aastaga veelgi hullemaks läinud. Kui mullu oli maakonnas oktoobri lõpus registreeritud 5724 töötut, siis nüüd samal ajal üle poole tuhande rohkem.
Valitsus on küll püüdnud ellu viia mitmeid meetmeid, nagu töökoha loomise toetus, ja jätkab tööstusparkide arendamist. Ent reaalseid tulemusi ei tule. Selle ajaga, kui õnnestubki väike edu saada ja raporteerida mõnest ettevõttest, mis loob paarkümmend uut töökohta, tuleb ridamisi teateid järjekordsetest koondamistest teistes firmades.
Sillamäe linnas sel aastal kujunenud olukord, kus tööpuudus järjekindlalt ülesmäge rühib ja linnavõimud on sunnitud eelarve tulusid kärpima, on selle protsessi kurb kinnitus.
Tööpuuduse vähendamisel ei ole kiire mõjuga imet tegevat rohtu. Küll aga tasub uuele valitsusele järjekindlalt meelde tuletada, et selle küsimuse lahendamises peitub võti ka paljude teiste Ida-Virumaaga seotud murede lahendamisel.


title: Haldusreform pole veel tehtud

maintext:
Haldusreform pole veel tehtud
21. detsember 2016
Eilset riigikohtu lahendit haldusreformi seaduse põhiseaduslikkuse kohta oodati lootuse ja värinaga. Lootusega ootasid need ligi veerandsada omavalitsust, kes läksid riigikohtusse, et vaidlustada seaduse mõningaid punkte. Värin oli aga ehk nendel riigimeestel ja poliitikutel sees, kes selle seaduse algatasid ning vastu võtsid.
Riigikohus siiski mingit üllatavat otsust ei teinud, leides, et riigi juhtkonnal on õigus otsustada haldusterritoriaalse jaotuse muutmise küsimusi. Ehk teisisõnu leidis riigikohus, et omavalitsuste toimimise korralduse üle on riigil rohkem sõnaõigust kui kohalikel võimudel. Ja see on tegelikult väga oluline sõnum olukorras, kus omavalitsused on päris palju apelleerinud nende autonoomsusele ja õigusele kohaliku elu küsimusi iseseisvalt otsustada.
Ent see riigikohtu otsus on vaid üks verstapost haldusreformi korraldamise teel. Põhimõtteliselt ei pruugi vaidlused riigiga veel ühel pool olla. Kuigi riigikohus leidis, et valitsusel on õigus otsustada sundliitmiste üle, saavad omavalitsused neid otsuseid jätkuvalt kohtus vaidlustada. Üheks vaidlustajaks võib saada näiteks Jõhvi, kelle puhul on räägitud, et kolm tema naabervalda sundliidetakse maakonnakeskusega, mida aga praegused Jõhvi võimud ei soovi.
Kui need kohtulahingud aga alles sügisel algavad ning teatavasti toimuvad siis ka kohalikud valimised, võib lõpuks välja tulla üks korralik puder. Sest mis saab näiteks sundliidetud valdadest siis, kui kohus leiab, et sundliitmine polnud õige? Sest selleks ajaks on ühendatud valdadele volikogu valitud. Aga suurem selgus peaks saabuma suveks, kui valitsus hakkab liitmisotsuseid tegema.


maintext:
Kiilasjääs riigimaanteed panevad bussijuhtide närvid proovile
14. detsember 2016
Kevadest saati Ida-Virumaa riigimaanteid hooldav AS TREV-2 Grupp pole talvistes oludes just kõige paremini hakkama saanud − klaaslibedate kõrvalmaanteede tõttu on mõnigi liinibuss kõvasti graafikust maha või sootuks väljumata jäänud.
Esimene kuu talvist ilma on riigimaanteedel liiklejate närvid tõsiselt proovile pannud. Seda mitte niivõrd õigel ajal ära lükkamata lume, kuivõrd just libeduse pärast ja ennekõike tugimaanteedel.
Viimastel nädalatel on üsna paljud maakonnaliine teenindavad bussid graafikust maha jäänud, mõnigi buss on jäänud sootuks väljumata, sest bussijuhid on ühel või teisel teel sõitmise liialt ohtlikuks hinnanud.
Olukorra keerukuse põhjus on mitte üksnes heitlik ilm, mis väikeste vahedega lund lisab ja siis maha sadanud massi vaheldumisi sulatab-külmetab, vaid ka uus riigimaanteede hooldaja, kel pole piirkonna eripäradest veel täit ülevaadet.
Nii omavalitsustele kui maavalitsusele on laekunud ridamisi kaebusi bussifirmadelt ja pahastelt bussireisijatelt, mistap maavalitsus kõik osapooled kokku asja arutama kutsus.
Libedust tõrjuda või ennetada
Maanteeameti Ida regiooni hooldevaldkonna juht Andres Piibeleht tutvustas hakatuseks talihoolde põhimõtteid. Ida-Virumaal on ameti hooldada 932 km teid, millest ligemale pool ehk 456 km liigitub madalama seisunditaseme nõuete alla. Lumi peab seal olema lükatud, aga kloriide (soola) reeglina ei puistata. Lumetõrjet tehakse seal 24 tunni jooksul pärast lumesaju lõppu, libedustõrjet 12 tunni jooksul pärast libeduse tekkimist.
Iisakus tegutseva OÜ Tõnu Tours omanik Tõnu Järvepere näitas seepeale reede pärastlõunal tehtud fotosid paksu jääkattega riigimaanteedest, kus tema bussid sõitma peavad. Samasugune olnud nende teede olukord neljapäeval. Ja ka pühapäeval. Samasugust pilti oma valla teedest kinnitasid Avinurme, Alajõe ja Illuka vallavanem. Viimane rääkis üksiti juhtumist, kus buss libeduse pärast Kuningakülla ei sõitnud ning üks külaelanik, kes selle bussiga haiglasse plaanilisele operatsioonile pidi sõitma, oli sunnitud kiirkorras tuttavatelt transpordiabi otsima.
Vallavanemad viitasid ka julgeoleku küsimusele: selliseid teid mööda peavad hädasolijateni jõudma nii pääste- kui kiirabiautod.
Kui soola ja liiva pole ette nähtud, siis peab libedustõrjet tegema muul moel, näiteks teehöövliga karestama, leidsid omavalitsuste ja bussifirmade esindajad. Või seesugust libedust ennetama − eelmisel viieaastasel perioodil Ida-Virumaa riigimaanteid hooldanud AS Lemminkäinen Eesti polevat tallatud lumel lasknud kiilasjääks muutudagi, vaid kooris värske lume teehöövliga ära.
Nõuded on täidetud?
“Tööde eest vastutab teehooldaja, meie teeme pistelist kontrolli,” ütles maanteeameti peadirektori asetäitja hoole alal Tarmo Mõttus.
Pistelist kontrolli teeb väidetavalt ka teehooldaja ise, põhiinfo tuleb neile aga teemasinatel olevate GPSide andmetest.
“Meie oma järelevalve andmetel on teede seisundinõuded täidetud,” ütles TREV-2 Grupi teehooldetööde valdkonnajuht Meelis Seppam.
“Kui selline pilt on ikka mitu päeva, siis peame hooldajaga sellest rääkima,” tõdes Mõttus fotodelt nähtud kiilasjääs teede põhjal.
Nii maanteeamet kui teehooldaja väitsid end teede olukorra eest vastutavat.
“Tegelik vastutus on hoopis meil,” tõdesid bussifirmade esindajad. “Meie peame otsustama, kas riskime välja sõita, kuidas suudame graafikus püsida. Ja kui õnnetus juhtub, siis on süüdi ikka bussijuht, mitte teehooldaja ega maanteeamet.”
“Meil on vedajatega lepingud. Kui buss jääb tulemata või oluliselt hilineb, inimesed ei jõua tööle, kooli või arsti juurde, on vedaja seda lepingut rikkunud. Mille eest me vedajat karistame, kui teed neil sõita ei lase,” arutles maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna nõunik Valentina Lunina.
Teede hoolduse riigihanke võitis loomulikult madalaima pakkumise teinud firma. Tarmo Mõttuse sõnul olid hanke tingimustesse miinimumtehnika nõuded sisse kirjutatud.
“Aga see pole see, millega ekstreemsetes tingimustes hakkama saab,” nentis ta.
Koostööga hoolimatuse vastu
Bussijuhtide jaoks on probleem ka lumest puhastamata või sootuks hange lükatud bussiootetaskud, samuti liivatamata bussipeatused. Kui libedal teel peatuv buss peaks teeserva poole vajuma hakkama, seal aga seisavad inimesed…
Omavalitsuste jaoks on probleem hoolimatud sahkajad. Kui valla traktorid varastel hommikutundidel oma teed lumest lahti lükkavad ja kella kaheksa-üheksa paiku teehooldaja sahad kõik need teeotsad paksult hange lükkavad, teeb meele mõruks küll. Sulapoolse ilmaga kivistuvad need mitmekümnesentimeetrised vallid õhtuks nii ära, et inimesed ei pääse enam kojugi.
Veel toodi esile suhtlemisprobleeme teehooldajaga, eriti alltöövõtjatega.
“Mida rohkem meile tagasisidet jõuab, seda paremini saame reageerida,” ütles Tarmo Mõttus, et vajaduse korral on maanteeametil võimalus teehooldajate suhtes ka sanktsioone rakendada.
Esialgu püütakse siiski nendeta hakkama saada, tihendades koostööd ja ennekõike infovahetust kõigi osapoolte vahel.


maintext:
Jõhvi koolid eelistavad jätkata nelja vaheajaga
7. detsember 2016
Järgmisest õppeaastast lähevad Eesti koolid üle viiele vaheajale. Jõhvi põhikool taotleb senise korra jätkumist, et õppeaasta ei nihkuks poole juunini.
Jõhvi põhikooli direktor Liina Mihkelson tegi vallavalitsusele ettepaneku, et koolis oleks ka järgmisel õppeaastal endiselt neli vaheaega. Hoolekogu andis selleks oma nõusoleku 22. novembril toimunud koosolekul. Sellega on täidetud seaduse nõue, et haridus- ja teadusministri kehtestatud koolivaheaegadest erinevad vaheajad saab kooli pidaja kehtestada direktori ettepanekul ja hoolekogu nõusolekul.
Ei raatsi suvest näpistada
Mihkelson selgitas, et tegemist on koolipere enamuse tahtega.
“Panime augustis Stuudiumisse teate, et riik läheb üle viiele vaheajale. Lisavaheaega pooldas väga väike protsent. Mitte et viis vaheaega oleks meie lastele liig, aga vastu oldi sellele, et õppeaasta lükkuks poolde juunisse. Paljudel vanematel algab juunis puhkus.”
Samasuguse taotluse plaanib vallavalitsusse saata Jõhvi vene põhikool. “Hoolekogu otsust pole veel vormistatud, aga oleme seda arutanud. Lapsed pole juba mais suutelised õppima, sest klassiruumide aknad on lõuna poole ja varakevadest muutub väga palavaks. Samuti on õpilased selleks ajaks kooliaastast väsinud,” ütles direktor Irina Šulgina.
Tema sõnul pole kuigi palju vanemaid, kes saaksid võtta talvisel lisavaheajal puhkuse ja sõita perega päikesereisile. See tähendab, et lapsed istuvad põhiliselt toas.
“Eestis on päikeselisi päevi niigi vähe. Tihti on mai lõpus ja juuni alguses ilusad ilmad. Võib-olla sobib pikem õppeaasta parema kliimaga maadesse,” arutles Šulgina.
Enne kui viiele koolivaheajale “ei” öeldakse, korraldatakse siiski lastevanemate seas küsitlus. “Ehk on see lihtsalt aktiivsete lastevanemate ja pedagoogide arvamus, mida enamik ei jaga?” ütles koolijuht.
Rohkem kevadrõõmu
Haridus- ja teadusministeeriumi kommunikatsiooniosakonna asejuhataja Tarmu Kurm märkis, et viis koolivaheaega on üldiselt populaarne valik. Aga kui mõni kool otsustab teisiti, siis seadus seda lubab ja ministeeriumile sellest teada andma ei pea, mistõttu puudub ülevaade, kui palju on erandi soovijaid.
Määruse, mis lisab 2017/2018. õppeaastast kevadsemestrisse viienda vaheaja, allkirjastas endine haridus- ja teadusminister Jürgen Ligi. Ta põhjendas, et pikka aega kehtinud riiklike vaheaegade süsteemi muutmine ja kevadesse viienda vaheaja lisamine aitab jaotada õppekoormust ühtlasemalt ning mõistlikumalt.
“Kevadised veerandid on praegu kooliaasta alguse omadest kümme kuni viisteist päeva pikemad ning võimendavad õpilaste ja õpetajate kevadväsimust. Talvine lisapuhkus kulub ära ja annab võimaluse kuulda tulevikus rohkem kevadrõõmust kui -tüdimusest. Viit vaheaega juba katsetanud koolide tagasiside on olnud peaaegu eranditult positiivne,” tähendas Ligi.
Viit vaheaega praktiseeritakse eelmisest õppeaastast ka mõnes Ida-Viru koolis, näiteks Kohtla-Järve Järve gümnaasiumis, Kohtla-Järve Kesklinna põhikoolis, Iisaku gümnaasiumis ja Toila gümnaasiumis.
“Meie oleme viie koolivaheajaga rahul ega plaani seda muuta,” kinnitas Toila gümnaasiumi direktor Signe Ilmjärv.
Toilas said lastevanemad, õpetajad ja õpilased hääletada kolme variandi vahel: kas jätkata nelja vaheajaga, lühendada jõuluvaheaega või jätta jõuluvaheaja pikkus endiseks ja käia suvel pikemalt koolis. Peale jäi viimane variant. “Järgmiseks õppeaastaks riigi pakutud koolivaheajad on samadel aegadel,” kommenteeris Ilmjärv.


title: Tuulikulabatehas ootab toetust

maintext:
Tuulikulabatehas ootab toetust
9. detsember 2016
Aidu tuulikuparki, millest peaks saama esimene Eesti tehnoloogial põhinev tuulikupark, kerkib esimene tuulik, kuid tuulikulabade tootmise toomine Jõhvi ootab elektrituruseadust koos innovatsiooniprojektide toetusmeetmega.
Aidu tuulepargi ehitus käib täie hooga ja esimene tuulik peaks seal valmima uue aasta esimeses kvartalis. Teine tuulik peaks valmis saama enne suve algust. “Esimesed kaks on eelseeria tuulikud, mille järel tuleb esimene seeria ja tootmisprotsess kiireneb,” ütles ASi Eleon kommunikatsioonijuht Jonatan Karjus.
Suurim Baltikumis
Kokku peaks Aidu tuuleparki kerkima 30 kolmemegavatise võimsusega tuulikut, mis teeb sellest Baltikumi suurima pargi. Ehituse hinnanguline maksmus on 165 miljonit eurot.
Park peaks valmima 2019. aasta lõpuks ja selle ehitus sai alguse selle aasta kevadel. Eleoni ehitatavate tuulikute torni kõrgus on 135 meetrit ja rootori diameeter 120 meetrit. Tuuleelektrijaama rajamine on jaotatud kolme etappi.
Ehkki tegemist on Baltikumi suurima tuulepargiga, on selle rajajad korduvalt rõhutanud, et tegu on referentspargiga ehk esimese pargiga, mis kasutab just Eestis välja mõeldud ja ka toodetud tehnoloogiat.
Nii peaks tulevikus Aidu parki kerkivate tuulikute labad tulema juba Eestist ehk Jõhvist, kuhu Oleg ja Andres Sõnajalale kuuluv Eleon on lubanud ehitada tuulikulabade tootmisega tegeleva tehase.
Vajab seaduse tuge
Otsus tuulikulabade tehase ehitamise kohta tehakse pärast seda, kui on kinnitatud uus elektrituruseadus. “Elektrituruseaduse kontekstis on küsimus selles, kas see hõlmab kodumaist taastuvenergia tööstust toetavat innovatsiooniprojektide meedet, mille kohta on sellesisulise ettepaneku teinud kaubandus- ja tööstuskoda,” ütles Jonatan Karjus. Tema sõnul tähendaks meetme lisamine kindlasti seda, et tehas ka rajatakse.
Kaubandus-tööstuskoda tegi riigikogu majanduskomisjonile ettepaneku täiendada eelnõu selliselt, et taastuvenergia toetust makstaks sellise elektrienergia eest, mille tootmiseks on kasutatud just innovaatilisi tehnoloogiaid. See peaks soodustama uute lahenduste leidmist taastuvenergeetikas nii, et neid teadmisi saaks tulevikus ka eksportida.
Kaubanduskoda toob oma ettepanekus välja just Eleoni tüüpi tuulikute masstootmise, mis on planeeritud Jõhvi. Eleoni puhul on tegemist Eestis väljatöötatud multimegavatt-klassi tuulikutüübiga. Tehnoloogiat on arendatud 2007. aastast. Käesolevaks hetkeks on jõutud arendatud tehnoloogia rakendamisfaasi. Saaremaale paigaldatud prototüüp on töötanud edukalt kaks aastat, läbinud võrgukatsetused ja ettevalmistamisel on seeriatootmine. Kui tavalise tuuliku 1 MW võimsusega on võimalik toota aastas kuni 2500 MWh elektrienergiat, siis uue tehnoloogia abil saab sama võimsusega toota kuni 3500 MWh elektrienergiat.


title: Sada päeva orienteerumiseks

maintext:
Sada päeva orienteerumiseks
21. detsember 2016
Hakkas huvitama, kust üldse pärineb see väidetav traditsioon, et uuele valitsusele antakse sada kriitikavaba päeva. Saja esimesel siis kõige eest täie rauaga.
Ei leidnud. Muudkui pillub ette Napoleoni sada, mis Waterloos hävitava kriitikatulega lõpule jõudsid. Mingi järjekordne väljamõeldis… või ollakse ise lihtsalt käpard. Pole raske leppida.
Kunagi veel teismeline aastat tagasi sest isegi peeti kinni. Vähemalt peeti uhkeks kuulutada: sellele valitsusele sadat päeva ei anta. Kuulgu kohe, et rumalad ja väheandekad. Vist niimoodi komme unarule jäi. Teisalt, Reform oli nii pikalt võimul, et mis seal mängida, meeskond jäi ju samaks, ainult mängijaid vahetati, mis seal teeselda, nagu oleks tegu uue valitsusega.
Siiani veider mõelda, et üle eiteamitme aja polegi Reform. Ongi sihuke veider aasta, kus elu teeb aga jõnkse ja jonkse, nii üleilmselt kui meie mudasel karjamaal. Kokkuvõtlikult Brexit ja teised väiksemad sündmused. Liigaastad pididki segadusi täis olema. Inimesed teevad tükke, on liimist lahti, kätsatavad üksteise peale kavatsematagi, viskavad nurka seda, mis kindel tundus olevat.
Ime siis, et uus valitsus kohe saama hakkas. Keskerakond peaks muidugi harjunud olema. Kõiges süüdiolekus igavene auväärne hõbe, kuld teadupärast Putini käes. Neli aastaaega ja rahvusvaheline terrorism, demokraatia viis igavest vaenlast.
Eks see valitsus vähe imelik ole. Üks erakond ja kaks Martin Helme õela keele järgi: riigikogu abiratast. Miks sihukestega kampa mindi, ah, eks ole veidramaid kooslusi nähtud, aga miks nende mittemidagiütlevuste suhtes nii vastutulelik oldi, võrdseks peeti, kisub enam kui veidraks. Aga seda teemat lahaku juba teised.
Imelik on, et valitsus marssis ise orki. Hakates kohe rabelema. Midagi tegema. Maksudega mängima. Abikaasade ühisdeklaratsioon, vingugaasimaks, maksuvaba miinimum, igasugu muud nipet-näpet. Nagu tahaks hõigata, et küll me jälle tegime vahva eelarve. Mu teada küll hakatakse uut eelarvet väga ammu koostama, aga mis mina ka tean. Loomulikult tekitab segadust. See arusaamatust. Arusaamatus pahameelt. Jüri Ratasele püütakse juba nõmedaid hüüdnimesid külge panna. Ei ütle. Nimekaim ikkagi.
Müütilist sadat päeva võiks ju teiselt poolt ka vaadata. Aja võtmisena. Ühe sõbraga juhtus kord selline lugu, et poiss pööras vähe ära. Läks, kandideeris tippjuhiks. Küsitud siis vestlusel, et mis kõigepealt teed. Sõber ausa inimesena: esimesed kolm kuud mitte midagi. Kohkutud ära, on´s see eesti mehe vastus. Aga mees ei löönud verest välja, seletas: kõigepealt ma vaatan, mismoodi asjad seni on käinud. Kuidas jooned jooksevad, kes kellega käib, kes mida teeb, mida tegema peaks. Kui pilt hakkab tulema, tasapisi, pisitasa läheb tippjuhtimiseks.
Üllatuslikult saigi koha. Kuigi täiesti õiget juttu ajas. Ainult totakad revolutsionäärid kargavad kohe oma nägemust kehtestama, viskavad kõik üle parda, sest nende käes on Tõde… ja sanitarid pole veel märganud.
Samamoodi, eriti kuna Kesk pole aastaid valitsuses olnud, võinuks sadat päeva kasutada orienteerumiseks. Mitte niipalju riigikogus, aga oma ministeeriumide ja vabariiki tegelikult juhtivate ametnikega tutvumiseks. Kes kellega käib, kes kellele tegelikult töötab, mida keegi tegelikult tegema peaks. Ja tasapisi, pisitasa. Viidates, kui niinimetatud rahvas ahastab, et miks tööd ei tehta, sajale päevale.
Aga eks igaüks ise teab.


maintext:
Tasuta maakonnaliinid võiksid laieneda piletita sõiduks igal pool
23. detsember 2016
Kui Keskerakonna valimislubadus on tasuta maakonnaliinid, siis maavanem leiab, et tasuta võiks olla kogu Eesti ühistransport alates rongidest, mis peaksid olema suurim transpordiliik ning kuhu bussid kaugematest nurkadest sõitjaid ette veaksid.
Keskerakond tahab Tallinnas kasutusel oleva tasuta ühistranspordiga katta kogu Eesti nii, et piletit ei peaks ostma maakonnaliinidel sõitmiseks. Idee on kogunud nii poolt- kui vastuargumente. Nii näiteks peab Ida-Virumaa omavalitsuste liidu tegevjuht Arno Rossman selle elluviimist võimatuks, samal ajal kui maavanem Andres Noormägi on arvamusel, et Eesti-suuruses omavalitsuses võiks tasuta olla kogu ühistransport, mitte ainult maakonnaliinid.
Raudtee kui tuiksoon
“Selge on aga see, et tasu kaotamine praegustel, nõukogude ajast mugandatud liinidel pole mõistlik. Kogu ühistranspordisüsteem tahaks reformimist, analüüsi ja ümberkorraldamist ning seda ei peaks tegema mitte inimene, vaid tehisintellekt,” ütles ta.
Ajal, kui Eestis ei räägita enam tiigri-, vaid juba lõvihüppest, oleks mõistlik kogu ühistranspordi logistika väljatöötamine teha arvutiprogrammi abil. “See oleks ainuõige lahendus, sest inimene seda tööd ära teha ei suuda ning me vajame suuremat ja põhjalikumat transpordi ümberkorraldamist,” tõdes Noormägi.
Kuna suurem osa Eesti elust on koondunud raudteede äärde, võiks just see transpordiliik olla kogu süsteemi põhi. See eeldaks muidugi, et liiklus linnade vahel oleks kordades tihedam kui praegu. Ainuüksi Narva ja Tapa vahet peaks sel juhul käima vähemalt kümme reisi. Bussiliinid peaksid aga liikuma nii, et sõitjad raudteest kaugemalt õigeks ajaks jaama ja pärast uuesti tagasi pääseksid.
Nii võiks Eestist saada ühistranspordi osas Šveits − väike maine paradiis. “See kõik ei saa sündida aasta või kahega. See on kaugem tulevikuvisioon,” tõdes Noormägi, lisades, et esimesed sammud selles osas tehakse aga just Ida-Virumaal, kus alustatakse Kesk-Läänemere programmi toel ühistranspordi analüüsi. Peale Ida-Virumaa kaasatakse projekti veel Lääne-Virumaa ja Järvamaa, millest praeguse plaani kohaselt tehakse regionaalne ühistranspordi keskus.
Ei lähe läbi
Pärast haldusreformi päevakorrale kerkiva riigireformi kohaselt hakkaks siinse regionaalse ühistranspordi keskus praeguse kava järgi asuma Paides. Ühistranspordi koordineerimine hakkab käima kas läbi selle või omavalitsusliitude kaudu.
“Kas ja kuidas, ei ole veel selge,” tõdes Arno Rossman. Selge on aga see, et kui maavalitsused kaovad, jäävad nende ülesanded teiste kanda ja ühistranspordi keskust Ida-Virumaal endal pole.
Tasuta maakonnaliinidesse pole Rossmanil aga usku. “Mina ei näe küll, kust võiks see raha tulla. Praegustest dotatsioonidest ei aita ja omavalitsustega kindlasti kokkuleppele ei jõuta. Vähemalt Ida-Virumaal pean mina seda võimatuks,” ütles ta ning lisas, et selge pole ka see, kas selliseks sammuks üldse vajadust on. “Selge on aga see, et tasuta lõunaid ei ole olemas ja see tuleb millegi muu arvelt.”
Eri osapooled on rääkinud tasuta maakonnaliinide puhul ohust, et vedajatel kaob huvi oma teenusesse investeerida, sest raha tuleb nii ehk naa. Samuti on peljatud seda, et bussidega hakkab sõitma kontingent, kes peletab muud sõitjad eemale, mistõttu tasuta sõit oma eesmärki ei täida ning ühistranspordi kasutamist ei kasvata.


maintext:
Minister käis lahendamas Narva muuseumisõda
13. detsember 2016
Kultuuriminister Indrek Saar loodab pärast kohtumist Narva linnavalitsuse ja volikogu esindajatega, et linn ei vähenda kohaliku muuseumi omapoolset rahastamist, sest see võiks viia asutuse hävinguni.
Kultuuriminister Indrek Saar tunnistas eile pärast kohtumist Narva linnajuhtidega, et Narva muuseumiga seotud probleemidel on mitu põhjust.
Lähenevad valimised
“Üks kiht on kommunikatsioonialane, omavahelise suhtluse teema. On selge, et osa volikogu liikmeid pole rahul suhtlusstiiliga, mida praegune muuseumi juht Andres Toode on viljelnud, ja see on tekitanud paksu verd.” Ta lisas, et osaliselt oli see mõjutatud Narva linnuse ümberehituse arhitektuurikonkursiga seotud temaatikast, mis tekitas vaidlusi.
“Ei saa ka unustada, et aastal 2017 on taas kohalikud valimised ja volikogus on neid, kes muretsevad teatud valijate grupi pärast rohkem kui teiste pärast. Kui tundub, et muuseum saab niigi hakkama, kui ei süveneta asjasse ja tundub, et sealt on võimalik raha kusagile mujale nihutada, võib seegi olla üks põhjus, miks muuseumilt üritatakse raha ära võtta,” rääkis Saar.
Eilse koosoleku positiivseks saavutuseks peab Saar seda, et räägiti lahti, mida võib muuseumi linnapoolse finantseerimise vähendamine kaasa tuua. Ministri sõnul puhastas õhku osapooltevaheline kommunikatsioon, selgitati, kuidas keegi käsitleb omavahelisi kokkuleppeid, ja linnale edastati, mis võib juhtuda, kui mõte muuseumi finantseerimist kärpida ka tegelikult ellu viiakse.
“See perspektiiv võib olla väga tume. Kui linn taganeb omapoolsest kokkuleppest ja vähendab peaaegu kaks korda oma panust, on riik sunnitud seda tegema veel rohkem, sest oleme ju vahepeal enda kohustusest tunduvalt rohkem raha siia pannud. Kui pöördume algsete kokkulepete juurde, vähenevad muuseumile mõeldud summad mitu korda. Ja ma ei kujuta hästi ette, mida muuseum siis üldse suudab pakkuda; seal pole väga palju koomaletõmbamise võimalusi,” ütles minister.
Õhk räägiti puhtamaks?
Saar nentis, et kui muuseumis on juhtimisprobleem, tuleb sellega tegelda, mitte muuseumilt raha ära võtta ja seetõttu muuseumi sisuliselt sulgeda. “Aga volikogu otsustab, kas toetatakse eelarve muutmise ettepanekut, mis kultuurikomisjonist tuli, ja muuseumi raha suunatakse kuhugi mujale või mõeldakse järele ja jäetakse see samm tegemata. Väga loodan, et teine variant realiseerub,” ütles minister.
Saar väitis, et muuseumi direktori mitteosalemine arutelul linnajuhtidega tuli kasuks, kuna volikogu poolt on väidetavalt osale inimestele probleemiks just Toode suhtlemisstiil.
Linnavolikogu esimees Aleksandr Jefimov ütles, et siis, kui üheskoos riigiga moodustati muusemi sihtasutus, ei olnud see märgiks, et linnal puudub huvi muuseumi vastu. “Aga probleem on selles, et praeguse [muuseumi] juhtkonnaga puudub igasugune koostöö. See juhtkond ei arvesta Narva avalikkuse huve ja eirab neid,” ütles Jefimov.
Küsimusele, kas linn jätkaks finantseerimist endises mahus, kui muuseumi juhtkond vahetuks, vastas volikogu esimees, et Narval on ka tegelik finantsprobleem − tegu polnud vaid komisjonipoolse signaaliga. “Pärast muuseumipoolset restorani avamist tundis volikogu huvi, kuidas muuseum kasutab raha, mida eraldab linn − kas üldse on vaja nõnda palju raha eraldada? Linnapea lõi selleks erikomisjoni, aga isegi see ei saanud selgust.”
Jefimovi sõnul oli kohtumine minister Indrek Saarega viljakas ja just sellise dialoogi järele on linn varem tundnud vajadust. Samas toonitas ta, et lõplikku otsust muuseumi rahastamise asjus ei tee ei ministeerium ega volikogu esimees, vaid selle peab langetama volikogu. “Praegu ma ei ütle, mis muuseumist saab, see on raske küsimus,” ütles Jefimov.
Muuseumi direktor Andres Toode lausus Põhjarannikule, et tuleb ära oodata järgmisel neljapäeval toimuv Narva volikogu istung. “Kindlasti on kommunikatsiooniprobleem, aga kuidas kommunikeerida sellega, kes pole infost huvitatud. Linna, riigi ja sihtasutuse vahel on täiesti korralik kommunikatsioon. Kui keegi volikogust pole millestki teadlik, tähendab see, et ta pole suvatsenud infot kätte saada. Meil pole midagi ka volikogus info jagamise vastu, aga siis peaks nad meile esmalt teada andma, et üldse mingit infot tahetakse. Seni pole lisainfot sihtasutuse kohta küsitud,” rääkis Toode.


title: Kohtla-Järvel levis lämmatav gaasilehk

maintext:
Kohtla-Järvel levis lämmatav gaasilehk
20. detsember 2016
Pühapäeva ennelõunal Kohtla-Järve Järve linnaosas levinud tugeva gaasilõhna allikat pole leitud ja tõenäoliselt ei leitagi; lõhna allikaks ei tunnista end ei VKG ega Eesti Gaas.
Pühapäeva ennelõunal sai häirekeskus Kohtla-Järve Järve linnaosa elanikelt 14 teadet Kohtla-Järvel levivast tugevast gaasilõhnast. Neist kahel juhul oli tõepoolest tegemist gaasilekkega, ülejäänute puhul põhjustas väljakutse kogu linnas leviv gaasilõhn. Üks väljakutse Kohtla-Järvel leviva gaasileha tõttu tuli ka laupäeval. Häirekeskusse pöördusid lõhnakaebustega Outokumpu, Katse, Torujõe ja Tuuslari tänava ning Järveküla tee elanikud.
Päästeamet kinnitas, et elanike tervisele see lõhn ohtlik ei ole, ent aknad soovitati siiski kinni hoida, et see lõhn tuppa ei jõuaks.
Jääkgaas versus maagaas
Esmases infos väitis päästeamet, et tegemist on Viru Keemia Grupist leviva ning jääkgaasiga seotud gaasilõhnaga.
“Kõik meie tootmisüksused töötavad tavarežiimil,” ütles VKG suhtekorraldusjuht Irina Bojenko, et nende ettevõte selle haisu allikaks olla ei saa. “Pühapäeval oli õhus kindlasti maagaasi lõhn − muide, oleme oma kontoris tundnud seda lõhna juba paar nädalat pidevalt akendest sisse imbuvat. Kasutame oma tehnoloogilistes protsessides ka vähesel määral maagaasi; Eesti Gaasi inimesed käisid meie juures kontrollimas, aga ei leidnud midagi valesti olevat.”
“Lähemalt uurides selgus, et tegemist oli maagaasi lõhnaga, kuid kust see pärines, on seni teadmata,” ütles pisut hiljem ka päästeameti pressiesindaja Mari Rebane.
ASi Eesti Gaas gaasivõrkude juhatuse esimees Roman Bogdanovitš rääkis, et nad käisid pühapäeval Kohtla-Järvel mitmel väljakutsel ning eile kontrollisid seal suuremat osa oma trassidest − midagi leidmata.
“Ei ole ka plahvatuslikku gaasitarbimise tõusu, mis lekkele osutaks. Kontrollime veel oma kesksurvetorustikku Kohtla-Järve piirkonnas, aga juba praegu oleme 99% kindlad, et tegemist ei ole meie probleemiga. Pigem on see gaasilõhn pärit ikka VKG territooriumilt,” ütles ta.
Ettevõtetelt kogutakse infot
Aluse leviv hais ohutuks tunnistada andis päästeametile Mari Rebase sõnul tõsiasi, et päästeautode varustusse kuuluvad gaasiindikaatorid ei näidanud, et õhus oleks gaasi ehk siis polnud gaasi kontsentratsioon selleks piisavalt suur.
“Kuna meie õhuseiret ei tee, andsime kogu info üle keskkonnainspektsioonile,” ütles ta.
Keskkonnainspektsiooni valvetelefonile tuli Kohtla-Järvel levivast gaasilehast teateid juba eelmise nädala alguses.
“Arvasime, et see on seotud VKGga, kus parasjagu pandi Petroteri tehast seisma − neil aegadel on mõnikord ikka kaebusi tulnud,” rääkis inspektsiooni Ida-Virumaa büroo juhataja Aivar Lainjärv. “Siis asi vaibus, kuni nädalavahetusel tuli uus kaebuste laine. Kaebajad kirjeldavad seda kui maagaasi lõhna. Igatahes erines pühapäevane lõhn sellest, mis VKG korstnatest suitsugaasidega välja tuleb.”
Lainjärv tõdes, et haisu allikat pole võimalik niisama lihtsalt kindlaks teha ja tõenäosus selleni jõuda on kaduvväike.
“Saame ettevõtetega suheldes võimalikult palju infot kokku koguda ja ehk selle põhjal midagi järeldada. Võimalik, et tegemist oli mingite ainete ja asjaolude koosmõjuga,” tunnistas ta, et inspektsioonil pole praegu mingit alust kellegi suuunas kahtlustavalt vaadata.
Keskkonnalaborilt analüüse ei tellitud
Septembris avati Jõhvis Eesti keskkonnauuringute keskuse põhjalikult uuendatud ja nüüdisajastatud labor, mille üheks põhisuunaks nimetati õhukvaliteedi mõõtmist ja mille puhul toonitati reageerimiskiirust.
Pühapäeval laborist keegi Kohtla-Järvel midagi mõõtmas ei käinud.
“Meie käest analüüse tellitud ei ole,” ütles keskuse Virumaa osakonna juht Allar Aron. “Kui oleks tellitud siis… puhkepäeval me vahest poole tunniga kohale ei jõuaks, aga väga palju kauem aega ka ei kuluks. Iseasi on, et päris kõiki asju me kohapeal kiiresti mõõta ei saa, osa proove tuleb analüüsida laboris ja mõnda asja ka Tallinna laboris, nii et tulemustega läheks aega. Ega selline mõõtmine lõhna allika kohta mingit otsest infot ei annaks, aga midagi võiks ehk tuletada.”
Eile Brüsselis viibinud keskkonnaminister Marko Pomerants polnud Kohtla-Järve gaasihaisust midagi kuulnud, ent lubas täna asja uurida ja tulemustest teada anda.
“Ma ei saa öelda, et keskkonnalabori inimesed peaksid ringi liikuma ja mingit lõhna tundes kohe analüüse hakkama tegema. Küll aga peaks keegi neilt sellisel puhul analüüsid tellima − ma ei ole praegu asjaga kursis, ent arvan, et see tellija pidanuks olema keskkonnainspektsioon kui järelevalveorgan.”


maintext:
Põhjaranniku valla sünnitunnistus anti maavalitsusele üle
15. detsember 2016
Teisipäeval allkirjastasid Kohtla, Kohtla-Nõmme ja Toila valla volikogu esimehed pidulikult kolme valla ühinemislepingu ning andsid selle üle maasekretärile.
Üks vaheetapp Kohtla, Kohtla-Nõmme ja Toila valla teekonnal Põhjaranniku vallaks jõudis eile ühinemislepingu allakirjastamisega lõpule.
Kohtla vallavolikogu esimees Arno Rossman leidis, et kuigi uueks vallaks ühinemine oli suunatud teravikuga Jõhvi suunas ja kolm väiksemat valda pidanuks suurele maakonnakeskusele hea tagala looma, tuldi lepingu Jõhvi poolt peale sunnitud ümbermängimisega edukalt toime.
Võimaluste poolest rikas vald
“Meil on oma meri, oma sadam, oma kõrts ja kool, oma kaevandusmuuseum ja polaarmõis, on riigimaantee ja raudtee − kas on veel teist nii rikast valda?” küsis Rossman. “Peale selle on meil aasta läbi avatud parima pangaga paik,” ühendas ta Kohtla ja Toila valla tunnuslaused.
Kohtla-Nõmmel kaevandusmuuseumis pakutavad sügavaimad elamused veel lisaks, meenus väikese hilinemisega.
“Kõige sellega on meil võimalus luua nii hea vald, et Jõhvi tunneb kadedustki, et meiega ei ühinenud.”
“See, mis kaante vahele sai, on päris tõsise töö tulemus. Me suutsime vaadata kõrgelt ja suurelt,” kiitis Toila vallavolikogu esimees Roland Peets tehtu tunnustust väärivaks. “Järgmisena asume ette valmistama dokumente uuele omavalitsusele, mis tähendab, et läbirääkimiste juhtgrupis peame nüüdsest hakkama mõtlema teisiti kui seni − nagu Põhjaranniku valla volikogu liikmed.”
Kohtla-Nõmme vallavolikogu esimees Tarmo Kütt tuletas meelde, et tõsine töö ehk sisulised läbirääkimised on alles ees: “Meil on ka erimeelsusi, mis tuleb läbi vaielda, aga me saame sellega hakkama.”
Jõhvi lisandumine on loogiline jätk
Ühinemisleping küll allkirjastati, ent jätkuvalt usuvad ja loodavad kõigi kolme valla juhid, et loogilise ja aruka jätkuna tuleb juurde ka Jõhvi vald. Selle mõtte toetuseks on riigihalduse ministri poole pöördunud nii nimetatud kolme valla juhid kui Jõhvi vallavolikogu opositsioonisaadikud. (Jõhvi vallavolikogu koalitsioon pöördus samuti − et sundliitmise mittevajalikkust põhjendada.)
“Muutuvates oludes, kus Jõhvi valda ja siinseid elanikke ümbritsevad täiesti uued väljakutsed, on mitteühinemine Jõhvi jaoks ilmselgelt paigalseis ning taandarengu algus. Vaid laienedes, endale positiivset tähelepanu tõmmates, uusi väljakutseid pakkuvana ning seeläbi noortele ja andekatele magnetina toimides omab Jõhvi vald positiivset kuvandit, mis on aidanud valla elanikel oma tulevikku planeerida ja elu edendada,” toetasid Jõhvi volikogu opositsioonisaadikud haldusreformi Põhja-Eesti piirkondliku komisjoni otsust Jõhvi Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga sundliita.
Jõhvi valla juhid − nagu ka teiste naabervalitsuste omad − olid kutsutud ka ühinemislepingu allkirjastamise üritusel osalema. Ükski kutsutuist kohale ei tulnud.
Laienemisvõimalusi tulevikus veelgi
“Loodame, et valitsuse sellekohased otsused tulevad juba jaanuaris,” ütles Toila vallavalitsuse arendusnõunik Mehis Luus. “Kui Jõhvit meiega ei liideta, siis läheme edasi kolmekesi ja võtame seda kui haldusreformi esimest etappi,” viitas ta, et tulevikus on sel vallal teisigi laienemisvõimalusi.
“Hiljaaegu tuli kohtumisel riigihalduse ministriga jutuks Kohtla-Järve linnaosade tulevik ning sellega seoses meie võimalik huvi Oru ja Kukruse linnaosa vastu. Järelikult on sellele valitsuses tõsisemalt mõtlema hakatud,” rääkis Roland Peets. “On selge, et sellised mingi linnaosa ära andmise läbirääkimised on liitumisläbirääkimistest oluliselt keerulisemad ning tulemus oleneb sellest, mida tahab linn ja mida tahavad ühe või teise linnaosa elanikud.”


title: Põhjarannik kolmapäeval, 7. detsembril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 7. detsembril
7. detsember 2016
* Vaivara ja Narva-Jõesuu teevad lähipäevil algust uute elanike värbamise kampaaniaga, mille käigus loositakse muude auhindade seas välja ka auto. Eesmärgiks on kuu lõpuks saada juurde 470 elanikku, et täita omavalitsustele kehtima hakkav 5000 elaniku norm. Vaivara vallavanem Veikko Luhalaid ei välista, et kampaania ajal tehakse ka fiktiivseid sissekirjutusi. “Võib-olla pole see eriti moraalne ja eetiline, kuid me oleme lihtsalt kohustatud seda praegu tegema,” tõdeb Luhalaid küsimusi tekitava kampaania kohta.
* Neid Ida-Viru noori, kellest saavad põhikooli lõpuks eesti keele oskajad, on veidi rohkem kui pooled. Ülejäänutele võib gümnaasiumis õppimine käia üle jõu, mis kitsendab märgatavalt haridusvalikuid.
* Kuigi maaeluminister Martin Repinski kinnitas veel esmaspäeva õhtul Põhjarannikule, et ei näe põhjust ametist lahkumiseks, esitas ta 24 tundi hiljem peaminister Jüri Ratasele tagasiastumispalve. Repinski naaseb riigikogusse, kust peab lahkuma vaid kaks nädalat seal olla jõudnud asendusliige Eevi Paasmäe, kes ütles eile Põhjarannikule, et kui Sillamäe linnavalitsus soovib, siis läheb ta tagasi tööle abilinnapeaks, kes tegeleb kultuuri ja haridusküsimustega. Aimates, et Paasmäe saadikukarjäär võib lühikeseks jääda, ei olnud Sillamäe linnavalitsus veel asunud tema kohale uut inimest otsima.


maintext:
Ida-Viru küsimused võtab uus valitsus kiiresti ette
13. detsember 2016
Isamaa ja Res Publica Liidu esimees ja uue valitsuse kaitseminister Margus Tsahkna räägib, miks on puhastustuld läbi tegeva Keskerakonnaga valitsust parem teha kui Reformierakonnaga, mida on loota uuelt võimuliidult Ida-Virumaal ja kuidas leida Eesti kaitsepoliitikale rohkem toetust ka siinsete vene keelt kõnelevate elanike seas.
Praegusest valitsusest räägitakse legendi, et see sündis sotsiaalministeeriumi suitsunurgas, kus te koos Jevgeni Ossinovskiga pidevalt kokku saite. Millal see mõte teil tuli, et Taavi Rõivas ja Reformierakond tuleks kõrvale tõugata?
Iga sellise suurema poliitilise sündmusega käivad kaasas müüdid. Nagu näiteks seegi, et Mart Laar jättis peaministriks saades isiklikult kõik lehmad seemendamata ja seepärast läks põhja Eesti põllumajandus. Samamoodi on nüüd tekkinud müüt mingist suitsunurgast. Võin ausalt öelda, et sotsiaalministeeriumis ei ole suitsuruumi.
Aga pärast presidendivalimisi hakkas Reformierakonnast tulema väga selget informatsiooni, et sisetüli on läinud väga suureks. Mul ei ole etteheiteid Taavi Rõivasele. Omaenda erakond reetis ta tegelikult. Usaldus hakkas kaduma presidendivalimiste esimeses voorus riigikogus. Kui peaministri partei oli andnud väga selge lubaduse, et kõik toetavad Eiki Nestorit, aga tegelikult jäi seitse häält puudu, oli see väga oluline märk, et erakonna esimees ei kontrolli oma erakonda.
Hiljem hakkas tulema väga erinevatest kohtadest signaale, et oodatakse ära, kuni tuleb Keskerakonna kongress, ja siis tehakse ära uus valitsus ilma Taavi Rõivaseta. Selge, et kohe, kui kongress oli toimunud, tehti juba väga konkreetseid pakkumisi.
Taavi Rõivas ütleb hoopis, et temal on kindlad andmed, et sotsid ja IRL pidasid Keskerakonnaga kõnelusi juba ammu enne kongressi. Kes siis tegelikult esimene oli?
Valitsused lagunevad alati seestpoolt. See lustlik mänguhoog, mis oli Reformierakonnal kevadel, et neil on kolm presidendikandidaati, nad teevad suvi läbi kampaaniat ja saavad kõvasti pildile, sai saatuslikuks. Ma hoiatasin Taavi Rõivast, et see võib viia erakonna lõhki. Täpselt nii juhtus 2001. aastal Isamaaliiduga, kes mängis samuti tollal kahe kandidaadi peale, kellest kumbki ei võitnud, ja õige pea pidi tagasi astuma ka Mart Laari valitsus.
Teiseks, valitsuses ei võetud suuri otsuseid vastu juba päris ikka aega. Arutelud olid pigem formaalsed. Mingid otsused me saime, aga need olid ka jõuga surutud. Pensionireformi puhul näiteks selle kaudu, et ma ütlesin välja, et pensioniiga tuleb tõsta 70 aastani. Ei olnud plaani tõsta 70ni, aga oli vaja väga selget sõnumit, et see valitsus ei saa enam tegelda vaid peenhäälestusega, meil on demograafiast tulenevalt suured probleemid.
Siis hakkasid tulema signaalid, et Reformierakonnas on ülim rahulolematus omaenda esimehega. See lõhe oli väga kõva. Info oli piisavalt adekvaatne, et saada aru: usaldus valitsuses osapoolte vahel on läbi. Kui usaldus on läbi, siis on vaid aja küsimus, millal see koalitsioon lõhki läheb. Ajalugu näitab ka, et 2001. ja 2002. aastast alates on Reformierakond kuus korda oma partnereid välja vahetanud. See on nagu hoiatuslask pähe.
Kas tunnete end uues koalitsioonis paremini ja usaldus on olemas?
Olen olnud koalitsiooni läbirääkija alates 2007. aastast. Laua taga olles tunnetad väga hästi meeleolu, kas see on sundolukord või millegi koos teha tahtmine. Oleme koalitsioonilepingusse seadnud suured konkreetsed otsused ja ajaraami. Saame väga selgelt aru, et selle valitsuse eluiga ei ole pikem kui kaks aastat ja kolm kuud. Sellest kaugemale ei ole mõtet eriti midagi planeerida.
Teeme seda intervjuud teisipäeva pärastlõunal ja me ei tea praegu, kuidas laheneb Repinski küsimus. Kui intervjuu ilmub, on asi selge. Milline on teie prognoos ja kas näiteks Repinski lahkumine võib ohustada ka koalitsiooni?
Olen öelnud väga selgelt välja, et maaeluministri küsimus on peaministri otsustamise koht.
Ühed praeguse koalitsiooni püsimise võtmetegelased on riigikogus need 7-8 keskfraktsiooni liiget, kes on Savisaare leeri esindajad. Kas olete mõnes mõttes nende pantvangid ja peate oma otsuste tegemisel arvestama ka sellega, midas arvavad näiteks nende eeskujud ja liidrid Yana Toom ja Edgar Savisaar?
Me ei arvesta seda. Koalitsiooni tehakse ikkagi nii, et iga erakonna esimees annab oma sõna. Koalitsioonis ei saa päevast päeva töötada mingisuguse hirmuga. Kui koalitsioonilepingut ei täideta, siis tehakse järgmine samm.
Mul ei ole küll praegu mingit alust arvata, et kui Repinski astub tagasi, siis see mõjutaks koalitsiooni käitumist. Meil on ikkagi 56 häält. Majanduskriisist juhtisime me Eesti riigi läbi olukorras, kus meil oli riigikogus vaid 50 häält. Tegime seejuures väga karme otsuseid. Yana Toom ega Edgar Savisaar ei ole riigikogus.
Tegelikult oleks Repinski olnud valitsuses Savisaare silm ja kõrv?
Ma ei tea seda. Ma ei tunne Repinskit isiklikult.
Kas te pole veel ühes valitsuses olles tuttavaks saanud?
Me oleme tuttavaks saanud. Aga nagu ma aru olen saanud, siis nii Keskerakonnale kui Jüri Ratasele tulevad tema puhul päris mitu asja üllatusena. Seda vähem tean mina neist asjadest.
Ma rõhutan, et koalitsioon tehes ei tegeldud erakondade ühinemisläbirääkimistega. Me oleme täiesti erinevad erakonnad. On selge, et Keskerakond teeb läbi väga olulist muutust. See ei toimu üleöö nii-öelda nipsust.
On selge, et Jüri Ratas ei ole Edgar Savisaar. Ma tunnen Jüri Ratast. Ta on Eesti mees, kellele läheb väga korda see, kuidas Eestil läheb. Praegu me näeme Keskerakonna muutumist ja puhastustuld. Ka mind huvitab väga, kuhu see lõpuks välja jõuab.
Minu asi on viia ellu IRLi programmi ja see on praeguses koalitsioonilepingus esindatud märksa tugevamini kui eelmises.
Kas olete IRLis kaalunud selliste endiste liikmete nagu Hants Hindi, Vjatšeslav Akimovi, Jüri Uti ja veel mitme teise erakonna liikme staatuse taastamist?
Taastamist?
Need nimed ei tule teile tuttavad ette?
Ei.
Nad visati 2002. aastal Res Publicast välja selle eest, et nad tegid Kohtla-Järvel koalitsiooni Keskerakonnaga.
Ei, seda teemat pole üldse arutatud.
Nüüd teete te ise riigis koalitsiooni Keskerakonnaga, kus üks võtmefiguure on samamoodi Valeri Korb nagu ka 2002. aastal Kohtla-Järvel. Kas need on erinevad Keskerakonnad?
Me räägime erinevatest asjadest. Minu käest on sama küsitud Tallinna teemadel. Ma vaatan huviga, mis saab Tallinna juhtimisest. Eelseisvad kohalikud valimised annavad selle kohta selge pildi. Ma arvan, et Tallinna jaoks oleks igal juhul väga hea, kui ei jätkuks ühe erakonna diktaat. Ükspuha, kes on selle erakonna esimees.
Erkki Raasuke on öelnud, et Eesti arengu suureks piduriks on see, et meil on riik, kes ajab oma asja, ja selle kõrval on Tallinna linn, kes elab täiesti oma elu. Sünergiat ei teki. See on jäänud täiesti kasutamata.
Keskerakonna ainuvõim on ka Ida-Viru linnades. Miks Eesti pika staažiga valitsusparteil IRLil pole Narvas, Kohtla-Järvel ega Sillamäel volikogudes mitte ühtegi oma erakonna liiget?
Meil ikka on siin kandis neid olnud. Ants Pauls möllas Narvas kõvasti.
Sellest on juba palju aastaid möödas.
Ega siin kandis pole meil olnud väga tugevat kanna kinnitamise võimalust. Aga praegu teeb Viktoria Ladõnskaja siin väga tublit tööd. Ta käis ka sel nädalal Narvas.
Kas ta tuleb Narva kandideerima?
See on lahtine. Me pole veel otsustanud, kas ta kandideerib Narvas või Tallinnas.
Aga eks Keskerakonna valijate seas on palju vene keelt kõnelevaid inimesi ja sotsid teevad ka kõvasti tööd, et neid oma poole võita. Ma pean selles valitsuses strateegiliseks ja ka julgeoleku küsimuseks, et kõik inimesed, kes elavad Eestile kaasa, on meile väga tähtsad. Ükspuha, kas nad räägivad eesti või vene keelt. Aga nendele inimestele hariduse, töö ja kõigi muude võimaluste andmine käib eesti keele kaudu. See on meie erakonna põhimõte.
Koalitsioon lubab teha ka eraldi Ida-Viru programmi. Mida see konkreetselt peaks sisaldama?
Üks oluline teema on eesti keele õpetamise parandamine ja sealhulgas eesti keele maja rajamine Narva. Palju on räägitud siia kanti riigiasutuste toomisest, aga seda on seni vähe tehtud. Isamaa on pikalt ajanud ka sisekaitseakadeemia ületoomist Narva, kuigi see on tekitanud palju vaidlusi. Me saame aru, vastuseis on olemas − mugav on, kui see on Tallinnas −, aga see oleks märgiline ja sisuline otsus.
Me tahame suunata siia senisest rohkem riigi investeeringuid. Oleme kokku leppinud, et vaatame üle kinnitatud Euroopa Liidu raha jaotamise kava − selle osa, mida on võimalik veel muuta. Samamoodi tahame teha rohkem investeeringuid Ida-Virumaa infrastruktuuri. Peame tegema otsuseid teede parandamiseks.
Jõhvi ja Narva vahelise maanteelõigu neljarealiseks ehitamise kavatsust koalitsioonileppes kirjas pole?
Oleme sellest rääkinud. Koalitsiooniläbirääkimistel olid meil ka maanteeameti esindajad laua taga. Tahame vaadata, et me ei ajaks mingit udujuttu, vaid võtta ette need asjad, mida me tõepoolest suudame vähem kui kahe ja poole aastaga ära teha. Et see oleks rahaga kaetud ja seda oleks võimalik ellu viia.
Sel nädalal pannakse kokku valitsuse saja päeva tegevuskava. Ida-Viru programm on üks asi, mille võtame valitsuskabinetis ette ja räägime nii selgelt läbi, et saame siia tulles öelda, et need ja need asjad on seal sees. Samas sisekaitseakadeemia ületoomise otsus on leppes kirjas.
Kas on reaalne, et see juhtub kahe ja poole aasta jooksul, teades, et ületoomisega seotud kulud ulatuvad 50 miljoni euroni?
Lauale pandud summad on ulatunud ka 70 miljonini. Olen näinud ka 25 miljonit, mis tundub mulle tunduvalt realistlikum. Eelmise valitsuse siseminister ajas seda protsessi vaikselt selles suunas, et sisekaitseakadeemia jääks Tallinna. Aga praegu on poliitiline tahe selle Narva toomiseks olemas ja see tuleb ette võtta. Uus siseminister peab seda nüüd vedama.
Urmas Reinsalu on rääkinud tuhande riigiga seotud töökoha ületoomisest Ida-Virumaale. Kas see on praeguse valitsuse jaoks aktuaalne?
See on jätkuvalt aktuaalne.
Kuidas seda reaalselt ära teha õnnestub, kui erilist entusiasmi pole ilmutanud keegi, keda see justkui võiks puudutada. Näiteks Eesti Energia peakontori inimesed. Ka teie oma erakonnakaaslane keskkonnaminister Marko Pomerants ütleb, et temal pole ministeeriumi üksustest midagi kolida.
Ma olin eelmises valitsuses sotsiaalkaitseminister. Ma nägin, et kui lihtsalt küsida, mida võiks viia, siis saab väga adekvaatse analüüsi, et pole võimalik midagi viia. See asi peab käima teistpidi. Kui on poliitiline otsus, et me viime, siis viiaksegi. Koalitsiooniläbirääkimistel oli meil ees terve nimekiri asutustest, mida tegelikult poliitilise tahte korral on võimalik viia. See on ka üks teema, mille me võtame valitsuses ette. See nõuab valitsuse otsust, see asi ei saa teistpidi käia.
85 protsenti töölkäijatest hakkavad 2018. aastast kehtima hakkava maksuvabastusega rohkem raha saama. Suurenevad riigi investeeringud Ida-Virumaale, raha saavad juurde põllumajandus, omavalitsus, õpetajad ja nii edasi. Kust te võtate vajaliku raha kõigi uue koalitsiooni kavatsuste täitmiseks olukorras, kus majanduskasv jääb nulli ja ühe protsendi vahele?
Kui vaadata koalitsioonilepingus kokkulepitud üksikuid asju, siis saab alati öelda, et raha ei piisa. Kui aga vaadata tervet pilti, siis me tõmbame raha käibesse. Näiteks ettevõtte tulumaksu langetamine 20 protsendilt 14-le toob seisva raha reaalselt käibesse. Meetmeid on päris mitu.
Kas võtate laenu?
Ma arvan, et võib-olla ei peagi isegi niivõrd laenama, vaid saame võtta kasutusele neid reserve, mida me oleme kogunud, ja samal ajal paneme raha tagasi riigiettevõtete müümise või börsile viimise kaudu.
Samal ajal ei ole põhjust salata, et mõningaid asju me ka maksustame rohkem. Näiteks lahjema alkoholi, mis on seni eri põhjustel madalamalt maksustatud.
Autod maksustate mitu korda?
Automaksu me ei tee. Selle üle oli väga põhjalik vaidlus. Me ei toeta kunagi automaksu.
See on puhas sildi küsimus.
Ei, see on sisuline küsimus. Rahandusministeerium on eelnevatel aastatel eelarveläbirääkimistel igasuguse poliitilise surveta pannud lauale ka automaksu. Eestis on autod teiste Euroopa Liidu riikidega võrreldes madalalt maksustatud. Selle pealt on tahetud riigile raha võtta. Minu seisukoht on olnud kogu aeg, et Eesti inimestele on auto olnud tarbeese, mida on vaja, et pääseda liikuma.
Me planeerime nüüd lõivusugust ühekordset tasu esmase registreerimise puhul. Praegu käivad vaidlused. Rahandusministeerium pakub välja mitu varianti. Meie pakkusime, et maksta tuleb iga auto puhul vaid esmasel registreerimisel. Praegu kaalutakse ka võimalust tasuda igakordsel võõrandamisel. Kas võimsuse või CO2 pealt. See on teine asi, see ei ole päris automaks. See on pigem tarbimise mõjutamine.
Ma arvan, et majanduses tervikuna ei näe me veel poole aasta pärast positiivseid ilminguid. Kevadprognoos ei tule väga hea. Meid mõjutab väga palju see, mis meie ümber toimub. Aga meie idee on tuua rohkem raha käibesse ja tõmmata nõnda majandus käima.
Keskerakonna presidendikandidaat Mailis Reps ja teisedki selle partei võtmefiguurid on nimetanud eelmise valitsuse kaitsepoliitikat sõjahüsteeria õhutamiseks. Kas see jutt on nüüd läbi ja kuidas teie selliseid väljaütlemisi hindate?
Üks asi on filmida oma valimisreklaami hävitajate taustal ja käia tanki peal ilutsemas ning kütta propaganda kaudu üles sõjahirmu. See on asi, mis pole ka mulle kunagi istunud.
Teine asi on teha reaalseid samme, et meie reaalne kaitsevõimekus tõuseks. Kas või seesama äsjane õppekogunemine “Okas”. Tahtsin näha, kas saame tegelikult reservist mehed-naised kätte 24 tunni jooksul. Kuidas käsuliin töötab, kuidas suudame neid inimesi leida ja informeerida. Tulemus oli minu meelest suurepärane: 88 protsenti tuli kohale ja kõik üksused olid lahinguvõimelised. Ühiskond reageeris sellele normaalselt.
Meie erakond on aastaid seisnud selle eest, et kaitsekuludeks on vaja eraldada kaks protsenti SKTst. Nüüd lisaks veel ka liitlaste vastuvõtmisega seotud kulud ja kaitseinvesteeringud. Praegu ei vaidle selle vajalikkuse üle enam ükski suurem erakond.
Ligi 90 protsenti eesti keelt kõnelevaid inimesi toetab liitlasvägede tulekut ja kaitsekulutuste suurendamist. Peaaegu sama palju Eesti vene keelt kõnelevaid elanikke on aga sellele põhimõtteliselt vastu. Sellega on aastaid haakunud ka osa Keskerakonna liidrite retoorika. Kuidas oleks võimalik vene keelt kõnelevaid inimesi rohkem Eesti kaitsepoliitika toetajateks saada?
Ma arvan, et hoiakute muutmise võimalus avanebki nüüd Keskerakonna võimuletulekuga. Edgar Savisaare aeg on läbi. Mina ei oleks Edgar Savisaare juhitud Keskerakonnaga mitte mingil tingimusel koostööd teinud.
Keskerakonnal on võimalus öelda oma valijatele välja needsamad sõnumid, milles me oleme kokku leppinud. See on võimalus, sest kui vene keelt kõnelevad inimesed usaldavad Keskerakonda, siis nad ka kuulavad nende poliitikuid.
Kui uurida vene inimeste käest, siis keegi ju ei taha sõda. Kui näiteks peaminister selgitab väärikalt meie kaitsepoliitikat, siis see ongi üks võti mõistmiseks. Kuigi eks see võtab aega. Aga ma usun, et ka näiteks sisekaitseakadeemia toomine Narva või 1100 Briti ja Prantsuse liitlaväelase tulek Tapale jätab positiivse jälje.
Kuidas te selgitate inimestele, kes vaatavad peamiselt vaid Venemaa telekanaleid, mis on lahti, et siia tuleb üle tuhande teiste riikide sõjamehe?
Ma arvan, et inimesed saavad aru, et kui ühelt poolt käivad ettevalmistused − me ju näeme väga hästi seda jõudu, mis meie piiri taga liigub −, siis tuleb siia panna vastukaal selleks, et oleks rahu. Tulebki öelda, et me tugevdame oma kaitsevõimet selleks, et tagada rahu, mitte minna sõtta. Sellest loogikast peaks ajalugu vaadates kõik aru saama.


title: Põhjarannik kolmapäeval, 28. detsembril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 28. detsembril
28. detsember 2016
* Tänane Põhjarannik kirjutab esiküljel sellest, et teenekas poetess, kellel tänavusel juubeliaastal ilmus tema loomingut kokku võttev luulekogumik, pälvis Ida-Viru maakonna Kultuuripärli tiitli.
* Veel saab lugeda sellest, kuidas Venemaa turistid pühade ajal üha aktiivsemalt Narvat vallutavad. Venemaalased oskavad suurepäraselt ühitada puhkust poodlemisega: elavad näiteks mõnes Narva-Jõesuu spaas, päevad aga veedavad Narvas sisseoste tehes. Astri kaubandus- ja meelelahutuskeskuse turundusjuht Julia Viirsalu kinnitas, et ostjate voog on aasta lõpus oodatavalt kasvanud ning seda soodustab ka finantsolukord. “Euro kurss on rubla suhtes langenud ning kohe on Vene turiste juurde tulnud − eriti palju on neid nädalavahetustel.”
* Juttu on sellestki, et kuigi Ida-Virumaal on tööpuudus Eesti üks kõrgemaid, napib siingi teatud elualadel töökäsi. Töötukassas äsja valminud tööjõuvajaduse baromeetri järgi suureneb Ida-Virumaal järgmise 12 kuu jooksul nõudlus keevitajate ja õmblejate järele. Nende põud on juba praegu tõmmanud piduri ettevõtete laienemisele.


title: Spordivõistlus kui efektne etendus

maintext:
Spordivõistlus kui efektne etendus
7. detsember 2016
Olgugi et Kohtla-Järve klubil Kuldkaru ei ole praegu täiskasvanute seas tippmaadlejaid, tõestasid nad laupäeval taas, et nad on tipptasemel spordivõistluse korraldamise suurmeistrid.
Vabamaadlusturniiril “Kuldkaru Open” oli tänavu kohal ligemale 80 maadlejat 13 riigist. Õhtupoolikul Ahtme spordihallis alanud finaalid andsid välja tõelise suurvõistluse mõõdud.
Kogu spordihalli interjöör oli ümber tehtud. Suurte tumedate kangastega oli tähelepanu fokuseeritud kahele maadlusmatile. Tormiliselt kaasa elanud publik sai heitluste üksikasju jälgida suurtelt ekraanidelt. Mattide lähedal jälgis toimunut aukülalistest moodustatud presiidium. Internetis tehti turniirist otseülekanne, mida kommenteeris otse kohapealt teiste seas ka olümpiavõitja Anatoli Beloglazov.
Finalistid kutsuti välja valgus- ja heliefektide ning lavatossu saatel. Võitjate auks korraldas neidude rühm võidutantsu, mis sõltuvalt finaali võitja maadlustrikoo värvist leidis aset punases või sinises valguses.
Kaheksast finaalist kolmes läksid võidud Valgevene ja kahes Slovakkia maadlejatele.
Eestlastest jõudsid finaali Janek Lips ja Aimar Andruse, kes pidid aga mõlemad leppima teise kohaga. Mitmel eelneval aastal Kohtla-Järvel harjutanud ja tänavu Järve gümnaasiumi lõpetanud Põltsamaa noormees Andruse oli finaalis ka mullu. Seekord jäi ta alla Slovakkia lipu ala võistelnud Aslambek Guljajevile.
Klubi Kuldkaru eestvedajad Sergei Merkulov ja Aleksei Hapov on tõdenud, et sellist suurejoonelist turniiri korraldades on nende peamine eesmärk populariseerida Kohtla-Järvel maadlust. Nad usuvad, et mõne aasta pärast jõuavad ka nende oma klubi noored maadlejad Eesti paremikku ja suudavad murda rahvusvahelistele tiitlivõistlustele.


maintext:
Restoranide edetabelisse pääses kaks Ida-Viru söögikohta
2. detsember 2016
Eelmisel aastal Eesti paremate restoranide hulka valitud Purtse kindlus jätkab edu laineharjal, seekord seltsiks teinegi Ida-Virumaa söögikoht − Jõhvi trahter Mimino.
Nii Purtse kindluse restorani kui Gruusia trahteri Mimino leiab “Eesti maitsete restoranijuhist 2017″, mis juhatab kümnendat aastat teed Eesti parematesse söögikohtadesse. Seekord soovitavad 30 eesti- ja välismaist eksperti üle Eesti 102 söögikohta, mis on restoranijuhi ajaloo kõige suurem arv.
Ei midagi juhuslikku
Toidu hindamisel kasutati White Guide’i metoodikat, võttes arvesse nii köögi kontseptsiooni, ideed, isikupära, stiili kui ka koostisosi, keerukust, teostust, presentatsiooni ja maitseid. Lisaks anti punkte jookidele, teenindusele ja söögikoha atmosfäärile.
Purtse teenis sajast võimalikust 48 ja Mimino 47 punkti.
Hindajad ei lähe kohale restoraniomanike kutsel, vaid otsustavad ise, kuhu minna ja mida tellida. “Me ei teadnud nende tulekust ette rohkem, kui et nad ühel sügisesel laupäeval helistasid ja küsisid, kas me oleme lahti,” rääkis Purtse kindluse perenaine Sigrid Välbe.
Mimino rahvas sai alles tagantjärele teada, et hindajad on käinud mitu korda ja pika perioodi jooksul, proovinud eri toite või ka ühte ja sama rooga, et veenduda stabiilsuses. Seega pole edetabelisse sattumises midagi juhuslikku. “Kuulsime, et käidi ka eelmisel aastal ja siis me jäime edetabelist napilt välja,” ütles Mimino juhatuse liige Evelin Tartlan.
Mõlemad naised tunnevad end Eesti restoranide TOPis kui amatöörid proffide seas, sest on tulnud toitlustuse valdkonda alles hiljuti. Samas on mõlemas söögikohas latt kohe alguses kõrgele tõstetud.
2012. aastal uksed avanud Miminos on püütud tagada stabiilselt head toitlustamist, mille taga on omanike kinnitusel palju igapäevast tööd ja pühendumist.
Kolmandat hooaega tegutsevas Purtse restoranis on aga jäädud truuks põhimõttele, et kindlusemüüride vahel aetakse n-ö Eesti asja. Seetõttu kasutatakse võimalikult palju kohalikku toorainet, näiteks Purtse kalameeste Soome lahest püütud hooajalist kala.
Hiljuti sai valmis pruulikoda, kus valmistatakse kindluse oma käsitööõlut. “Eelmisest nädalast võime seda müüa. Edaspidi panemegi rohkem rõhku käsitööõllele ja selle degusteerimisele,” ütles Välbe.
Vastutuse koorem
Nii Purtse kindluse kui Mimino trahteri omanikele tähendab edetabelisse jõudmine unistuse täitumist.
“Meil oli abikaasaga algusest peale siht, et meid märgataks ka Eesti piires,” kinnitas Välbe.
Tartlanile tundus Eesti paremate söögikohtade hulka pääsemine utoopiline, küll aga mitte abikaasale. “Gerdil [üks Mimino omanikest − toim.] oli unistus ja eesmärk sinna saada. Mina isegi ei julgenud sellest unistada. Ühest küljest olen tunnustuse üle väga õnnelik, aga teisalt teeb see murelikuks, sest võib-olla kiputakse nüüd rohkem vigu otsima. Nii et järgmine eesmärk on taset hoida ja edetabelisse jääda.”
Välbe sõnul paneb tunnustus selga suure vastutuse koorma. “Kui libastud, siis oled kedagi petnud, ennekõike iseennast.”
Kas tipptasemel söögikohad suudavad külastajaid millegagi ka pahandada?
“Meie puhul on kritiseeritud ooteaega,” ütles Välbe. “Kui tellimus esitatakse, hakkame seda värskelt tegema. Seetõttu peab aega varuma.”
Miminos on jälle mureks, et nädalavahetustel ei jätku kõikidele soovijatele kohti. “Kui inimesed ei saa löögile, on pahameelt päris palju. Näiteks laupäeviti peavad kokad täitma 450-500 toidutellimust ja koormus on nii köögis kui ka teenindajatel väga suur,” tõdes Tartlan.


title: Jõuluvanad pidasid Narvas konverentsi

maintext:
Jõuluvanad pidasid Narvas konverentsi
20. detsember 2016
Laupäeval toimus Narvas esimest korda rahvusvaheline festival “SantaFest 2016″, mis tõi kokku mitukümmend igas vanuses jõulu- ja näärivana, Lumivalgekest ja muud pühadekuulutajad, olenemata nende soost, vanusest ja ametist. Festivalist võtsid osa nii professionaalid kui asjaarmastajad, kes tegid kogu päeva häid tegusid ja arutasid tähtsaid küsimusi.
Juba varahommikul võis Narva tänavail kohata punastes ja sinistes kuubedes tegelasi, keda ühe tavalise laupäeva kohta ebatavaliselt palju oli. Ent need linlased, kes uudistega hästi kursis on, teadsid, et piirilinnas toimub rahvusvaheline jõuluvanade festival.
Kohtumispaik oli Astri kaubanduskeskus − sealt suundusid suurte kottidega koormatud jõuluvanad juba varahommikul heategusid tegema: üks rühm läks lastekodusse, teine Narva Jumalaema Ikooni koguduse vaestemajja ja kolmas Anatoli Pljuško heategevuskeskusesse. Kõikjal võeti neid vastu avasüli, laulude ja luuletustega, ent kahjuks ei võimaldanud tihe graafik neil kusagile pikemalt peatuma jääda.
Juba kell 11 algas jõuluvanade konverents, kus arutati mitmeid väga tähtsaid küsimusi − näiteks seda, mis värvi peab olema pühadekuusk ning kui palju kingitusi võib jõuluvanalt paluda. Arutelu oli tuline ning sellest võtsid osa ka kohal viibinud täiskasvanud ja lapsed. Ühine otsus tuli selline: kuusk peab olema roheline või valge − kui ta on kaetud härmatisega − ning kingituse võib saada igaüks ainult ühe, sest vastasel korral tuleb jõuluvana kott liiga raske ja tal võtab kohalejõudmine liiga palju aega.
Tohutu suure laua taha olid kogunenud kostümeeritud külalised Eestist, Moskvast ja Peterburist ning kõigil oli väga lõbus. Ürituse peakülaline oli Moskva näärivanade kooli asutaja ja juhataja Grigori Gladkov, kes oli Moskvast kohale tulnud koos oma Lumivalgekesega − tütar Aleksandraga. Eesti jõuluvanade plejaadi eesotsas oli tituleeritud jõuluvana Aare Rebban.
Kui tähtsad küsimused arutatud ja magusad kingitused jagatud said, suundusid vanakesed lõbusas rongkäigus Fama keskusesse, kus toimusid jõuluvanade ja loominguliste kostüümide konkursid ning mitmesugused heategevusaktsioonid ja meistriklassid − neist võisid osa võtta nii kogenud kui ka algajad jõuluvanad. Grigori Gladkov aga esitas kontserdil “Uusaastalaulud” oma kauneid autorilaule.
“SantaFest” kinkis narvalastele palju uusi ja ebatavalisi muljeid ning pakkus jõulu- ja näärivanadele siirast kohtumis- ja suhtlusrõõmu. Vanakesed avaldasid lootust, et üritus saab jätku ning sellest kujuneb iga-aastane traditsiooniline sündmus, mis toob kokku jõuludega seotud tegelased maailma eri paigust. “Ainult kuupäeva tuleb muuta − veidi varem kokku saada −, sest enne pühi on kõigil väga palju töid ja tegemisi,” panid vanakesed ette.


title: Repinski lugu jääb meelde

maintext:
Repinski lugu jääb meelde
8. detsember 2016
Loodetavasti saab Jüri Ratase valitsus pärast maaeluministri tagasiastumist keskenduda ambitsioonikate plaanide elluviimisele ega pea pühenduma Martin Repinski küsimusele.
Repinski loo süžee hakkas üha rohkem võtma selliseid jõnkse, mida isegi andekatel tõsielusarjade stsenaristidel annaks välja mõelda. Üllatustel ei paistnudki enam lõppu tulevat. Kui viimaks tuli ilmsiks ka see, et Repinski on jätnud deklareerimata Narva mõjukalt ärimehelt ja poliitikult ning aastaid õiguskaitseorganite huviorbiidis olnud Aleksei Voronovilt saadud laenu, olnuks tema ametisse jätmine muutnud kogu valitsuse naeruväärseks.
Eesti lühima ministrikarjääriga Repinski kogus mõne nädalaga kõvasti tuntust. Päris huvitav on, mil moel ja millist sorti poliitiliseks kapitaliks ta selle tulevikku silmas pidades pöörab. Kui ta toimunust mõistlikud järeldused teeb, siis pole sugugi välistatud, et seekordsed mõned päevad ministrina ei jäägi tema ainsaks tähetunniks Eesti tipp-poliitikas. Igatahes Repinski lahkumisel avalikkusele esitatud avaldus oli märksa väljapeetum ja soliidsem kui tema viimastel päevadel avalikkuse ette jõudnud mõtted.
Samas peaks temaga toimunu olema õppetund ka Eesti poliitikale laiemalt. Samasugusesse olukorda nagu nüüd Jüri Ratas ei taha ilmselt sattuda ükski järgmine peaminister. Seepärast muutuvad küllap tihedamaks need sõelad, millega ühe või teise tulevase ministri ametisse sobivust hinnatakse, ja eredamaks lambid, millega kandidaatide tausta valgustatakse.


maintext:
Korb juunior ei nõustu Ida-Virumaa sildistamisega
5. detsember 2016
Värske riigihalduse minister Mihhail Korb räägib Põhjarannikule, kuidas valitsus kavatseb Ida-Virumaale töökohti luua, miks Kohtla-Järve talle valu teeb ja mispärast ei hääletanud ta juuniküüditamist hukka mõistva resolutsiooni poolt.
Olete ise Kohtla-Järvelt pärit. Mis tundega te oma kodulinna praegu vaatate?
(Paus.) Ütleme nii, et kui ma vaatan teleuudistest, siis mul on küll valus. Eriti mis puudutab neid viimaseid sündmusi seoses tühjenevate kortermajadega. Iga kord, kui need probleemid jõuavad riigikogu komisjoni − viimati olid nad majanduskomisjonis −, on valus. Inimesed sõidavad ära, jätavad korterid maha, korteritel likviidsust ei ole.
Linna välisilmel ja infrastruktuuril ei ole isegi viga. Promenaad ehitati, linnaosad arenevad… Aga üldine pilt ei ole küll keskmise Eesti linna pilt.
Miks see nii on läinud, et viimase 20 aasta jooksul ei ole arengud Kohtla-Järvel olnud positiivsed ja tegemist on ühe kiiremini elanikest tühjeneva omavalitsusega Eestis?
Ma arvan, et see on üldise struktuuri probleem. Inimesed on seal, kus on tööd. Me oleme mingil määral selle olukorra pantvangid, kui me ise avasime endale Euroopa tööjõuturu, kus igaüks võib minna Soome või Rootsi ja saada seal korralikku palka. Kui inimestel pole siin töökohta, siis nad hääletavad jalgadega.
Aga miks just Kohtla-Järvel on need tendentsid nii drastilised − 20 aastaga on linn kaotanud veerandi elanikkonnast? Jõhvis ja Narvas pole nii hullusti läinud.
Esiteks, Kohtla-Järve on aastaid finantseerinud kõiki oma satelliitlinnaosi ja pidanud lahendama sellega seotud probleeme. Aga ega ma suurt vahet ei näe, võrreldes Kohtla-Järvet näiteks Narva ja Jõhviga, kui vaadata nende linnade peatänavaid. Samasugused majad ja ja tänavad. Jah, peamagistraalid on ilusad, ehitatud on uusi värvilisi hooneid, kaubanduskeskusi. Aga see on tänu sellele, et Narva ja Jõhvi on tõmbekeskused…
Teate, mida Jõhvi inimesed praegu kõige rohkem kardavad?
Mida?
Seda, et Jõhvi liidetakse Kohtla-Järvega. Ja kui te räägite, et Jõhvi ja Ahtme tuleks liita, siis paljud jõhvilased haaravad palderjanitilkade järele.
See on poliitiliste vaadete küsimus. Miks ühed inimesed hääletavad Isamaaliidu ja teised Keskerakonna poolt? Põhjuseks on maailmavaatelised erinevused. Siin ei ole küsimus selles, et ühte linna juhitakse hästi ja teist linna halvasti. Poliitilised valikud on igal pool meie ümber ja need valikud Jõhvis ja Kohtla-Järvel on tekkinud poliitilistel alustel. Mitte midagi muud siin pole. Sellest ongi selline tulemus.
Aga miks on nii, et neis Ida-Viru linnades, kus hästi ei lähe, on juba aastakümneid võimul Keskerakond, kes justkui alati lubab elu paremaks teha, aga võta näpust?
Aga miks neil teie arvates hästi ei lähe?
Tööpuudus on kõrge, elanikkond väheneb drastiliselt…
Aga ta väheneb igal pool mujal, ta väheneb ka Jõhvis.
Aga mitte nii radikaalselt kui Kohtla-Järvel, Jõhvis pole hüljatud kortereid…
Kas te olete Lõuna-Eestis käinud? Võrus või Valgas?
Ikka olen.
Seal on täpselt samamoodi tühjad majad. Tartumaa, Peipsi äär, kust inimesed on lahkunud. Kogu Lõuna-Eesti on tühi!
Aga me ei kuule nii teravalt neist probleemidest. Ikka Ida-Virumaa linnad on need probleemsed punktid.
Sest teie elate siin. Kui elaksite Lõuna-Eestis, kuuleksite sealsetest probleemidest rohkem.
Jah, aga kui teeme teleri lahti, siis sealt me ei kuule kuigi tihti Lõuna-Eesti hädadest. Ikka Kirde-Eesti omad domineerivad. Sellele te ometi vastu ei vaidle?
Ida-Virumaa probleemid on seotud tootmisega. Vahel ka manipuleeritakse inimestega selleks, et probleemile tähelepanu tõmmata. Aga mina küll märkan Lõuna-Eesti probleeme. Teil lihtsalt on see kõik siin kodu lähedal, te elate siin ja loomulikult te märkate siinseid probleeme rohkem. Kui lülitate sisse televiisori ja vaatate välismaa kanalit, kus on juttu Eestist, siis loomulikult te jälgite seda tähelepanelikumalt kui uudiseid kusagilt Iirimaalt või Hispaaniast.
Mina ei annaks Ida-Virumaale sellist hinnangut. Ida-Virumaal elavad head inimesed ja elu on siin korralik. Jah, mõned asjad võiksid olla paremini, aga need võiks olla paremini üle kogu Eesti. Ei ole vahet, mis linnaga on tegu. Nii et mina selliste Ida-Virumaa sildistamistega nõus ei ole.
Kas teil on mõni imenipp, kuidas peatada elanikkonna vähenemine Ida-Virumaal ja kiirendada positiivseid arenguid siin?
Me oleme viis päeva valitsuses olnud [intervjuu toimus 29. novembril] ja teie juba küsite mult imenippe! Minu imenipp on järgmine: inimesed jäävad siia, kui on tööd. Valitsusprogramm peab olema, mis keskendub kolmele asjale: töö, töö ja veel kord töö. Inimesed lahkuvadki tööpuuduse pärast.
Täna ma kuulsin Ida-Virumaa omavalitsustes käies, et jah, infrastruktuur on nõrk, vähe laste mänguväljakuid ja muid asju. See kõik on õige, kuid see pole põhiline. Kui on töökohad, siis on ka inimesed, kui on töötavad inimesed, on ka maksumaksjad. Ja kui on maksumaksjaid, on ka võimalusi midagi ehitada.
Aga kuidas neid töökohti siia tekitada? Eestis räägitakse üldiselt tööjõupuudusest mõningates piirkondades, aga siin ei tule neid kuidagi juurde, kuigi valitsus aina räägib, et kohe-kohe luuakse 4000 töökohta.
Need on poliitilised lubadused. Aga mida siis on antud? Räägitakse mingitest müstilistest tööstusparkidest. Platsid on valmis, aga ega neid rentnikke pole kohe näha. Tegelikult on Ida-Virumaale päris palju panustatud ja julgen kinnitada, et Euroopa Liidu fondidest panustatakse veelgi rohkem. Lähema 4-5 aasta jooksul tuleb siia vähemalt 50 miljonit eurot toetusi eri valdkondadesse.
Aga Ida-Virumaale on ka väga häid asju tehtud. Võtame kas või Kiviõli seikluspargi. See on suurepärane projekt, mis on oluline kogu Eesti jaoks. Ja kui selliseid asju tuleb rohkem, tuleb siia ka turism ja muu. Aga me räägime tervest suurest struktuurist, millest valitsus on siiani mööda vaadanud. See on kogu siinne tööstus: kaevandused, keemiatööstus.
Siiani olid valitsusel teised prioriteedid ja valitsus oli selline liberaalne, kes rääkis, et riik ei sekku majandusse ja turg paneb kõik paika. Aga turg panebki kõik paika: nafta hind langes ja me kuulsime, et 400 inimest koondatakse. Siis tuli veel 500 inimest koondada, et valitsus saaks aru, et keskkonnatasusid tuleks vähendada.
Praegu on sama lugu elektrienergiaga. Estonian Cell [puidutöötleja Lääne-Virumaal − E.K] tahtis ehitada paberitootmise vabriku, aga ei teinud seda, sest elektri tariifid on nii kõrged. See lihtsalt pole majanduslikult efektiivne. Estonian Cell maksab Eestis kõige rohkem taastuva energia tasu ja on kogu aeg miinuses. Aga need, kes seda taastuva energia tasu saavad riigieelarve kaudu, pole küll kunagi miinuses ja saavad oma raha kätte.
Eelmine valitsus rääkis muudkui, et vähendab tööjõukulusid, aga mida nad tõstsid? Nad tõstsid ressursitasusid, tõstsid aktsiise ja muid tariife. Ja see viiski selleni, et tööstus ei arenenud. Valitsus peab koostama ühe suure programmi, kuidas nüüd edasi minna. Selleks on kindlasti valitsusel mõtted ja ideed olemas.
Pärast uue valitsuse istungit kirjutasite sotsiaalvõrgustikus, et siiamaani on ebareaalsuse tunne. Kas ministriks saamine tundus teile tõesti nii ulmeline mõte, et te ei suutnud seda isegi siis uskuda, kui juba valitsuses olite?
Täpselt nii. See tundus enne ja ka tol hetkel võimatu.
Kas nüüd olete juba harjunud?
Täna, just nimelt täna, kui olen Ida-Virumaal, tunnen, et hakkan selle mõttega harjuma. Siin on minu tegevusvaldkond ja ma saan aru, mis on minu ülesanded.
Olite 21aastane, kui asusite tööle Kohtla-Järve linnavalitsusse majandusnõunikuna. Kui suur on olnud teie isa, praeguse riigikogu liikme Valeri Korbi roll teie poliitilise karjääri kujunemisel?
Kohtla-Järvel olin lihtsalt praktikal, sellel polnud mingit seost poliitikaga. Isa oli kindlasti eeskujuks ja kindlasti just tema pärast hakkas poliitika mulle huvi pakkuma ning tema tõttu ma olen sellesse valdkonda liikunud. Tema tõttu olen valinud ka Keskerakonna, mille põhimõtetega sain ma alles hiljem tuttavaks. See, et minust sai poliitik ja mitte arst või ettevõtja, on kindlasti isa teene.
Kui palju teile on viimasel ajal ette heidetud, et olete nende inimeste seas, kes on reetnud Edgar Savisaare?
Viimasel ajal vähem. Aga on öeldud küll.
Ja mis te vastate?
Et neil on õigus oma arvamusele. Mina seda nii ei näe.
Kuidas te isiklikult Savisaarega läbi saate?
Mitte kuidagi.
Üks teema, millest siiani räägitakse, puudutab kevadel riigikogus vastu võetud resolutsiooni, mis oli pühendatud küüditamise tragöödia 75. aastapäevale. Teie olite üks neist vähestest riigikogu liikmetest, kes selle poolt ei hääletanud. Miks?
Ma ütlen kõigile: ma mõistan üheselt hukka selle, mis juhtus. Aga tollel hetkel tundus mulle, et see on lihtsalt IRLi poliitiline avaldus. Minu arusaam on selline, et kui sa tahad kedagi meeles pidada, siis tee tema heaks midagi. Oleksin heameelega poolt olnud, kui küüditamise ohvritele oleks otsustatud eraldada mingi toetus, teenetemärgid või muu hüve. Tookord tundus see mulle aga mingi sõnadega paberina, millega kõik piirdus. Mõned püüavad isegi väita, et me [osa keskerakondlasi, kes jätsid resolutsiooni poolt hääletamata − E.K.] hääletamata jättes kiidame selle heaks, mis 75 aastat tagasi juhtus. Seda kindlasti mitte.


title: Põhjarannik reedel, 2. detsembril

maintext:
Põhjarannik reedel, 2. detsembril
2. detsember 2016
* Paarkümmend täiskasvanut koos lastega avaldas eile Narvas Peetri platsil valjult ja äärmiselt emotsionaalselt oma pahameelt kavatsuse vastu sulgeda järgmisel aastal Narva haigla lasteosakond. Üks lasteosakonna sulgemise vastase võitluse aktivistidest Irina Surõnõtševa rääkis, et teda hirmutab väljavaade, et lapsi hakatakse edaspidi ravima koos täiskasvanutega. Haiglajuhi Olev Sillandi sõnul ei muutu ümberkorraldusega laste ravimine sugugi kehvemaks, kuid haigla säästab aastas sel moel ligemale 150 000 eurot.
* Kui varaseme plaani järgi pidi Aseri vald ühinema Viru-Nigula valla ja Kunda linnaga ning minema Lääne-Viru koosseisu, siis nüüd on tekkinud idee, et tegelikult oleks mõttekam tuua Viru-Nigula ja Kunda hoopis Ida-Viru lipu ja vapi alla. Ajendiks uute töökohtade loomise toetused, mida valitsus vaid Ida-Virumaal tegutsevatele ettevõtetele maksab.
* Põhjaranniku arvamusküljel tõdeb põlevkivi kompetentsikeskuse juhataja Kalle Pirk, et hoolimata rekordiliselt madalatest elektri ja vedelkütuse hindadest suutis põlevkivitööstus teha 2015. aastal märkimisväärse panuse riigieelarvesse – 120 miljonit eurot. Täna esitleb Pirk koos kolleegidega Kohtla-Järvel Põlevkivi aastaraamatut 2015.
* Tänasest Põhjarannikust saab ka teada, et Sillamäe linnavalitsus ei kiirust otsima uut inimest abilinnapea kohale, mis jäi vabaks pärast seda kui Eevi Paasmäe läks kurikuulsa maaeluministri Martin Repinski asendusliikmena riigikogusse.
* Põhjaranniku spordiküljel on juttu sel laupäeval Ahtmes toimuvast vabamaadluse turniirist Kuldkaru Open, kuhu on tulemas 13 riigi maadlejad ja aukülalistena ka olümpiavõitjad ja maailmameistrid kaksikvennad Sergei ja Anatoli Beloglazovid.


title: Puudega laps

maintext:
Puudega laps
15. detsember 2016
Kolme valla poolt pidulikult allkirjastatud ühinemislepingut võib nimetada ka uue omavalitsuse, Põhjaranniku valla sünnitunnistuseks. Ainult et see laps ei saa olla esialgu päris täisväärtuslik, pigem võiks teda nimetada erivajadustega lapseks. Erivajadused aga saavad olema nii hariduslikud kui ka näiteks liikumisalased (transport).
Ja mis pole vähetähtis, see vastsündinu on tegelikult kodutu, sest uuel vallal pole ka õiget ja loogilist ühist keskust.
Ent selles ei saa süüdistada Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme valla juhte, kes ju aasta otsa Jõhviga koostööd tegid, et ette valmistada nelja valla ühinemist. Kuni Jõhvi pärast seal toimunud võimupööret kõigile kolmele trääsa näitas ja otsitud põhjenduste saatel kõneluste laua tagant lahkus.
Muidugi ei jäänud kolmikul muud üle, kui jätkata kõnelusi omavahel, et päästa oma maksumaksjale sedagi raha, mis nüüd ühiskatlasse veel pärast Jõhvi lahkumist tulemas oli. Jõhvi ei pea aga 1,3 miljonit, millest sundliitmise korral vald ilma jääb, märkimisväärseks ja räägib iseseisvuse säilitamisest.
Eks järgmine poolaasta näitab, mis keskregiooni omavalitsustega edasi saab, sest Põhjaranniku vald ei vasta elanike arvu poolest seadusega kehtestatud nõuetele. Ministeeriumiametnikud on küll kinnitanud, et ainus loogiline lahendus on kolm valda Jõhviga sundliita, ent siin võib muidugi otsustavaks saada ka parteipoliitiline lobi − valitsus on vahetunud, mis tähendab aga, et ka poliitika haldusreformi osas võib muutuda.


title: Klaasvitriin täis ainulaadsust

maintext:
Klaasvitriin täis ainulaadsust
14. detsember 2016
Are Raudoja oli tootmiskoondises ARS alles õpilase staatuses, kui oma kavanditega julgelt žürii ette astus. “Oi, kunstnikud olid minu peale vihased, et kuhu nüüd trügib, endal alles õpiaeg,” meenutas 87aastane proua Jõhvi kontserdimajas Hans Hindpere saalis oma portselanimaalide näituse avamisel.
Portselanimaal annab võimaluse leida endale sobiv tehnika: kellele meeldib sulg, kellele pintsel, kellele on meelepärane graafiline, kellele maaliline stiil, kes maalib ehteid, kes vaase, kes tarbeportselani.
Põnevate tehnikate küllus ja vaheldusrikkus ei lase sel hobil iial igavaks muutuda.
Kuid Raudojale ei olnud portselanimaalimine hobi, see tõi talle leiva lauale.
Laulmine või maalimine
Raudoja oli nooruses andekas nii muusikas kui kujutavas kunstis.
Häda, kui inimene on nii andekas, sest pärast Elleri muusikakooli lõpetamist Tartus jätkas ta õpinguid konservatooriumis − laulmise erialal − ning koolitas ennast samal ajal ka Pallase meistrite käe all. Aga konservatooriumis öeldi, et tüdruk, nüüd sa pead valima, kas muusika või kunst, sest mõlemat sa hästi teha ei jõua.
“Laulmine meeldis mulle rohkem, kõõrutasin hoolega,” meenutab Raudoja, miks kunstiõpingud pooleli jäid.
Pooleli jäi aga ka konservatoorium. “Miks? Mehele läksin!”
Kuid lõpuks oli kunst ikkagi see, millega ta hakkas leiba teenima − tootmiskoondises ARS portselanimaalijana. “Teised olid seal juba valmis kunstnikud, minul alles õpiaeg, kui oma töid žüriile esitasin. Nad olid minu peale vihased jah,” kostab Raudoja, minnes ajas tagasi 1970. aastatesse.
Dekoreerimine teeb imet
Hindperele pühendatud saalis kõrguvas vitriinis on vaase, on taldrikuid, on kruuse, on serviise.
On näiteid graafilisest stiilist, on näiteid maalilisest stiilist, on näiteid kopeerimistehnikast.
On läikekulda ja justkui talvehommikust härmatist kohvitasside peal.
Dekoreerimine võib tavaliste nõudega imet teha.
Raudoja on maalinud portselanile nii Eesti Vabariigi esimese presidendi kui oma tütre Diana väiksena. On maalinud näkineide, on maalinud Pegasust. On maalinud kruusidele kõikide maakondade vapid.
Mullu ilmus tal luuleraamat − jaa, Raudoja seab veel salme ka. Raamatu kaanel on ta autoportree, joonistatud siis, kui ta oli 17. “Ema rääkis, et ma juba 3aastaselt joonistasin kõik ajalehepaberid täis, ta pidi mulle lõpuks vihiku tooma,” kostab Raudoja ja luuletuste kohta ütleb ta, et neid on tal veel 200, mis kaante vahele saada tahavad.
Huumorimeel vindiga
Seitse aastat Soomes elades korraldas Raudoja seal igal aastal vähemalt ühe näituse. “Ise toppisin ennast igale poole,” kostab Raudoja, et julge pealehakkamine on pool võitu.
Näitusi korraldas ta ka hiljem 11 aastat Kanadas elades. Viimane näitus enne Jõhvi ekspositsiooni oligi seal, hulk-hulk aastaid tagasi.
“Nüüd ma olen väeti ja viletsakene, ei maali enam midagi,” märgib Raudoja.
Tegelikult maalib küll, mitte enam portselanile, aga lõuendeid tuleb ta tütrel Dianal emale jätkuvalt muretseda.
Mõned maalid on väljas ka Jõhvi kontserdimajas.
Aga kuidas nende läikekulla ja justkui härmatisepitsiga kaetud kohvitassidega on? Kas kunstnik joob oma hommikukohvi nendest? “Ma ei ole narkomaan,” kostab Raudoja vastuseks. “Ma ei joo kohvi!”
Kui Raudoja ütleb, et ta on väeti ja viletsakene, siis ärge seda uskuge. Keel on tal jätkuvalt terav, mõttetegevus ergas ning huumorimeel vindiga.
Kui näituse avamisel tuleb jutuks, et ta on omal ajal ka helmestest ehteid teinud ja et neidki tasuks näitusele tuua, avaldasid mõned prouad soovi tulla kunstniku koju neid vaatama. “Muidugi tulge,” kostab Raudoja. “Aga enne küsige, ega mul kodus kurja koera pole. Ja mina vastan teile: “On küll. Mina see olengi!””