description: Laupäeval vähem kui tund pärast südaööd jõudis hiidlaste rõõm ja kogu riigi uhkus, Türgis valminud uus parvlaev Leiger Kuivastu sadamasse, kus lasi end huvilistel imetleda hommikutundideni. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Kauaoodatud vägilane Leiger jõudis koju

maintext:
Uudised
Kauaoodatud vägilane Leiger jõudis koju
Esmaspäev, 12. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sirli Tooming Esmaspäev, 12. detsember 2016. Rohukülas oli uudistajaid palju, ent pardale kedagi siiski ei lastud, muhulasest kapten Hanno Naaber oli sunnitud käed tõstma. FOTO: Urmas Lauri Laupäeval vähem kui tund pärast südaööd jõudis hiidlaste rõõm ja kogu riigi uhkus, Türgis valminud uus parvlaev Leiger Kuivastu sadamasse, kus lasi end huvilistel imetleda hommikutundideni.
Kapten Hanno Naaberi juhtimisel enam kui kuu aega kodumaale seilanud Leigril viidi Kuivastus esmalt läbi tolliprotseduurid, samuti kontrolliti sadama rampide sobivust laevaga.
“Rõõm oli tõesti suur, kui koduvetesse jõudsime,” tõdes kapten, kelle sõnul pika reisi vältel suuri vigu ei tuvastatud ning laev pidas kenasti vastu.
Kuna rambid Kuivastus ja Virtsus on identsed, jäeti kavandatud Virtsu sadama külastamine ära. Seetõttu suundus Leiger Kuivastust laupäeval otse Heltermaa sadamasse Hiiumaale ning seejärel Rohukülla, kus laev oli avatud ka ajakirjanikele.
Alus, mille kandejõud on 852,9 tonni, üldpikkus on 114 meetrit, laius 19,2 meetrit, parda kõrgus kuus ja süvis neli meetrit. Parvlaev mahutab 150 autot või 10 rekkat ning istekohti on alusel 700-le reisijale, kes peaksid end salongis mugavalt tundma. Seal on lauakestega diivaneid ning reguleeritava seljatoega toole.
Osa sisekujundusest vajab veel teostamist. Seintele paigaldatakse ekraanid, kustkuvatakse ohutusjuhiseid ja reklaame, ülemisele korrusele seatakse sisse lastetuba. Kokku on praamil neli korrust ning külastajad saavad liikuda nii treppidest kui lifti kasutades.
Kokad laevas
Rohukülas lubati liinilaevade toitlustajal Arensburg OÜ-l ka osa tarvikuid sadamas seisvalt St. Ola laevalt juba uude laeva üle tõsta. Samuti jäid laevale mõned kokad, kes teenindavad laevapersonali.
“On ikka tore ja ilus küll!” ütles Arensburg OÜ juhatuse esimees Terje Nepper, kes käis Leigerit Rohukülas üle vaatamas. “Ja hiidlaste pärast on hea meel, poolteist aastat tõsiseid ebamugavusi pole nalja asi. Nüüd läheb nende elu ilusamaks.”
Kuulu järgi olnud hiidlaste ootus nii suur, et saar olla kreenis olnud, kuna kõik saareelanikud seisnud põhjakaldal ja oodanud Leigri saabumist.
Laupäeva õhtuks jõudis Leiger Tallinnasse. Vägilase nime kandev laev ristitakse Tallinna Vanasadamas esmaspäeval, 19. detsembril ja kava kohaselt alustab ta liini teenindamist Rohukülast Heltermaale hiljemalt neljapäeval, 22. detsembril.
Leiger alustas teed Türgi laevatehasest Sefine kodu poole 5. novembril.
“Teekond oli tõesti keeruline, seoses tehase viivitustega nihkus algus üha kehvematesse ilmastikutingimustesse. Teadsin tööd vastu võttes, et tegemist pole lõbusõiduga, aga tegelikult oli veelgi raskem,” ütles Leigri kapten Hanno Naaber, kes täna õhtul Muhumaale väljateenitud puhkusele sõidab.
“Koduigatsus on suur. Kavatsen puhata, nähtavasti esmalt magan nagu karu.”
Parvlaev Tõll jõuab Eestisse loodetavasti jaanuari alguses, Piret ja Tiiu nähtavasti märtsiks.
***
Leigri kannatuste teekond koju
5. novembril alustas Leiger Türgist Sefine laevatehasest teekonda koju.
9. novembril jõudis esimesse peatuspunkti Messinasse.
13. novembril lahkus Leiger Messinast Sardiiniasse ning jäi kuni 15. novembrini Sardiinia külje alla tormivarju.
17. novembril jõudis laev Hispaaniasse Velenciasse.
18.-20. novembril sõitis laev Gibraltarile, suunaga Lissabonile.
24. novembril keeras laev otsa Portugali Portimao sadamasse.
25.-27. novembril liikus alus Portimaost Vigosse.
1. detsembril väljus laev Vigost, 2. detsembril võttis kursi La Rochelle’i suunas.
3. detsembri südaööks jõudis Leiger Bresti reidile.
4. detsembril peatus Brestis.
5. detsembril suundus Leiger Brunsbütteli poole.
7. detsembril laev tankis Brunsbüttelis.
8. detsembri varahommikul sõitis läbi Kieli kanali Kuivastu poole,
10. detsembril kell 0:45 sildus Kuivastus, kell 14.30 Heltermaal, kell 15.45 Rohukülas.
11. detsembri varahommikul kell 3.22 jõudis Leiger Tallinnasse.
Allikas: kapten Hanno Naaber Kapten Hanno Naaberi juhtimisel enam kui kuu aega kodumaale seilanud Leigril viidi Kuivastus esmalt läbi tolliprotseduurid, samuti kontrolliti sadama rampide sobivust laevaga.“Rõõm oli tõesti suur, kui koduvetesse jõudsime,” tõdes kapten, kelle sõnul pika reisi vältel suuri vigu ei tuvastatud ning laev pidas kenasti vastu.Kuna rambid Kuivastus ja Virtsus on identsed, jäeti kavandatud Virtsu sadama külastamine ära. Seetõttu suundus Leiger Kuivastust laupäeval otse Heltermaa sadamasse Hiiumaale ning seejärel Rohukülla, kus laev oli avatud ka ajakirjanikele.Alus, mille kandejõud on 852,9 tonni, üldpikkus on 114 meetrit, laius 19,2 meetrit, parda kõrgus kuus ja süvis neli meetrit. Parvlaev mahutab 150 autot või 10 rekkat ning istekohti on alusel 700-le reisijale, kes peaksid end salongis mugavalt tundma. Seal on lauakestega diivaneid ning reguleeritava seljatoega toole.Osa sisekujundusest vajab veel teostamist. Seintele paigaldatakse ekraanid, kustkuvatakse ohutusjuhiseid ja reklaame, ülemisele korrusele seatakse sisse lastetuba. Kokku on praamil neli korrust ning külastajad saavad liikuda nii treppidest kui lifti kasutades.Rohukülas lubati liinilaevade toitlustajal Arensburg OÜ-l ka osa tarvikuid sadamas seisvalt St. Ola laevalt juba uude laeva üle tõsta. Samuti jäid laevale mõned kokad, kes teenindavad laevapersonali.“On ikka tore ja ilus küll!” ütles Arensburg OÜ juhatuse esimees Terje Nepper, kes käis Leigerit Rohukülas üle vaatamas. “Ja hiidlaste pärast on hea meel, poolteist aastat tõsiseid ebamugavusi pole nalja asi. Nüüd läheb nende elu ilusamaks.”Kuulu järgi olnud hiidlaste ootus nii suur, et saar olla kreenis olnud, kuna kõik saareelanikud seisnud põhjakaldal ja oodanud Leigri saabumist.Laupäeva õhtuks jõudis Leiger Tallinnasse. Vägilase nime kandev laev ristitakse Tallinna Vanasadamas esmaspäeval, 19. detsembril ja kava kohaselt alustab ta liini teenindamist Rohukülast Heltermaale hiljemalt neljapäeval, 22. detsembril.Leiger alustas teed Türgi laevatehasest Sefine kodu poole 5. novembril.“Teekond oli tõesti keeruline, seoses tehase viivitustega nihkus algus üha kehvematesse ilmastikutingimustesse. Teadsin tööd vastu võttes, et tegemist pole lõbusõiduga, aga tegelikult oli veelgi raskem,” ütles Leigri kapten Hanno Naaber, kes täna õhtul Muhumaale väljateenitud puhkusele sõidab.“Koduigatsus on suur. Kavatsen puhata, nähtavasti esmalt magan nagu karu.”Parvlaev Tõll jõuab Eestisse loodetavasti jaanuari alguses, Piret ja Tiiu nähtavasti märtsiks.***5. novembril alustas Leiger Türgist Sefine laevatehasest teekonda koju.9. novembril jõudis esimesse peatuspunkti Messinasse.13. novembril lahkus Leiger Messinast Sardiiniasse ning jäi kuni 15. novembrini Sardiinia külje alla tormivarju.17. novembril jõudis laev Hispaaniasse Velenciasse.18.-20. novembril sõitis laev Gibraltarile, suunaga Lissabonile.24. novembril keeras laev otsa Portugali Portimao sadamasse.25.-27. novembril liikus alus Portimaost Vigosse.1. detsembril väljus laev Vigost, 2. detsembril võttis kursi La Rochelle’i suunas.3. detsembri südaööks jõudis Leiger Bresti reidile.4. detsembril peatus Brestis.5. detsembril suundus Leiger Brunsbütteli poole.7. detsembril laev tankis Brunsbüttelis.8. detsembri varahommikul sõitis läbi Kieli kanali Kuivastu poole,10. detsembril kell 0:45 sildus Kuivastus, kell 14.30 Heltermaal, kell 15.45 Rohukülas.11. detsembri varahommikul kell 3.22 jõudis Leiger Tallinnasse.Allikas: kapten Hanno Naaber
Veel artikleid samast teemast »


description: Järgmisel nädalalõpul, 17. detsembril toimub järjekorras kolmas seiklusrogain “Väle pätt 2016”, kuhu oodatakse osalema 2–4-liikmelisi võistkondi ja sel korral ka jalgrattureid. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Väledad pätid tulevad Torku

maintext:
Maakond
Väledad pätid tulevad Torku
Neljapäev, 08. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Järgmisel nädalalõpul, 17. detsembril toimub järjekorras kolmas seiklusrogain “Väle pätt 2016”, kuhu oodatakse osalema 2–4-liikmelisi võistkondi ja sel korral ka jalgrattureid.
Rogain on võistkondlik orienteerumismatk, mille eesmärk on kontrollaja jooksul koguda võimalikult suur punktisumma maastikule paigutatud kontrollpunktide läbimisest, mille väärtus on erinev, sõltudes asukohast ja tehnilisest keerukusest.
Iga ettenähtust kauem rajal oldud minut annab miinuspunkte. Võrdse tulemuse korral loetakse paremaks võistkond, kellel on parem aeg. Start antakse keskpäeval ja viimaseid oodatakse rajalt tagasi kella neljaks pärastlõunal.
“See on hea võimalus veeta päev sõprade, pere ja liikumishuvilistega. Kui arvad, et sa ei ole hea orienteeruja, on siiski võimalus osaleda ka algajatel – ise vaatad, milliseid punkte tahad või oskad läbida,“ õhutas ürituse korraldaja Tiiu Naagel kõiki huvilisi osalema.
Seikluslikkust lisavad võistlusele mõned lisaülesanded ja kontrollpunktide võibolla pisut ebatavalised asukohad. Tegemist on valikorienteerumisega ja pättidele pakuvad tänavu seltsi ka jalgrattad.
Võistlus toimub Torgu valla territooriumil ja võistluskeskus on Torgu kogukonnamajas, endises Iide koolimajas. Võistlusklassid jagunevad järgmiselt: härrad (HH), daamid (DD), sega (HD) ja pere (liikmed vähemalt kahest eri põlvkonnast ja ühest perest), ratas. Soovi korral saab osaleda ka üksi, selle eest saab tulemuse, aga see pole eraldi võistlusklass.
Peaauhinnaks on rändpätt, samuti premeeritakse iga võistlusklassi parimaid.
Rogaini sünnimaa on Austraalia, kuid nüüdseks harrastatakse seda ala juba kõigil kontinentidel. Ala nimi on tuletatud kolme austraallase – Rod, Gail ja Neil Phillipsi nimest, kes 1976. aastal sellise võistluse korraldasid. Autor: Pamela Talzi Neljapäev, 08. detsember 2016.Rogain on võistkondlik orienteerumismatk, mille eesmärk on kontrollaja jooksul koguda võimalikult suur punktisumma maastikule paigutatud kontrollpunktide läbimisest, mille väärtus on erinev, sõltudes asukohast ja tehnilisest keerukusest.Iga ettenähtust kauem rajal oldud minut annab miinuspunkte. Võrdse tulemuse korral loetakse paremaks võistkond, kellel on parem aeg. Start antakse keskpäeval ja viimaseid oodatakse rajalt tagasi kella neljaks pärastlõunal.“See on hea võimalus veeta päev sõprade, pere ja liikumishuvilistega. Kui arvad, et sa ei ole hea orienteeruja, on siiski võimalus osaleda ka algajatel – ise vaatad, milliseid punkte tahad või oskad läbida,“ õhutas ürituse korraldaja Tiiu Naagel kõiki huvilisi osalema.Seikluslikkust lisavad võistlusele mõned lisaülesanded ja kontrollpunktide võibolla pisut ebatavalised asukohad. Tegemist on valikorienteerumisega ja pättidele pakuvad tänavu seltsi ka jalgrattad.Võistlus toimub Torgu valla territooriumil ja võistluskeskus on Torgu kogukonnamajas, endises Iide koolimajas. Võistlusklassid jagunevad järgmiselt: härrad (HH), daamid (DD), sega (HD) ja pere (liikmed vähemalt kahest eri põlvkonnast ja ühest perest), ratas. Soovi korral saab osaleda ka üksi, selle eest saab tulemuse, aga see pole eraldi võistlusklass.Peaauhinnaks on rändpätt, samuti premeeritakse iga võistlusklassi parimaid.Rogaini sünnimaa on Austraalia, kuid nüüdseks harrastatakse seda ala juba kõigil kontinentidel. Ala nimi on tuletatud kolme austraallase – Rod, Gail ja Neil Phillipsi nimest, kes 1976. aastal sellise võistluse korraldasid.
Veel artikleid samast teemast »

fasttext_language: et


description: Järvamaal Koerus peetud Eesti lauamängude mitmevõistluse paarismängumeistrivõistlustel kuulus kuuest medalist kolm Saaremaa lauamängijatele. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Pooled medalitest saarlastele


description: Laupäeval andis Tallinna Saarlaste Ühendus teada, et sedakorda ei lähe Öige saarlase tiitel mitte üksikisikule vaid kollektiivile ja väljavalituks osutus Tallinna Saarlaste Segakoor. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Tallinna Saarlaste Segakoor pärjati Öige saarlase tiitliga
Esmaspäev, 19. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Heli Salong Esmaspäev, 19. detsember 2016. Tallinna Saarlaste Segakoori üldpilt varasemast ajast. Foto: erakogu Laupäeval andis Tallinna Saarlaste Ühendus teada, et sedakorda ei lähe Öige saarlase tiitel mitte üksikisikule vaid kollektiivile ja väljavalituks osutus Tallinna Saarlaste Segakoor.
Koorile anti üle vastav tunnistus ja kadakane kepp, millele on põletatud tekst Öige Saarlane 2016 – Tallinna Saarlaste Segakoor.
Koor on asutatud 1990. aastal ja kooris laulavad mandrisaarlased Tallinnast ja Harjumaalt. Koori dirigent on praegu Johanna Murakas, kes ise ei ole saarlane.
“Koori liikmed on väga patriootlikud ja tahavad üleval hoida saare vaimu. Laulame ka saare heliloojaid Saud ja Körberit. Oleme käinud laulupidudel ja esinemiskutseidki on olnud. Praegu on kavas jõulurepertuaar ja pühapäeval andsime vabaõhumuuseumi Sutlepa kabelis kaks kontserti. Suvel on plaan minna kooriga Islandile,” rääkis Murakas.
Koori võib nimetada tõeliseks harrastuskooriks, sest koos käiakse kõige rohkem seltskonna ja ühiste ürituste pärast. Koorile anti üle vastav tunnistus ja kadakane kepp, millele on põletatud tekst Öige Saarlane 2016 – Tallinna Saarlaste Segakoor.Koor on asutatud 1990. aastal ja kooris laulavad mandrisaarlased Tallinnast ja Harjumaalt. Koori dirigent on praegu Johanna Murakas, kes ise ei ole saarlane.“Koori liikmed on väga patriootlikud ja tahavad üleval hoida saare vaimu. Laulame ka saare heliloojaid Saud ja Körberit. Oleme käinud laulupidudel ja esinemiskutseidki on olnud. Praegu on kavas jõulurepertuaar ja pühapäeval andsime vabaõhumuuseumi Sutlepa kabelis kaks kontserti. Suvel on plaan minna kooriga Islandile,” rääkis Murakas.Koori võib nimetada tõeliseks harrastuskooriks, sest koos käiakse kõige rohkem seltskonna ja ühiste ürituste pärast.
Veel artikleid samast teemast »


description: Eelkõige huvitab see noori inimesi, kes loodavad abieluranda sõuda. Kuidas vanasti ennustati mehelesaamist ja naisevõttu, seda saab teada ajalehe Meie Maa vanu numbreid sirvides. Lehenumbreid keeras Anne Trei. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Eluratas
Mida toob aasta uus, see lause kõlab kõigil suus...
Reede, 30. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Reede, 30. detsember 2016. Pulmapildil on Aleksander ja Adeele Saak. 20. sajandi kolmekümnendad aastad. Eelkõige huvitab see noori inimesi, kes loodavad abieluranda sõuda. Kuidas vanasti ennustati mehelesaamist ja naisevõttu, seda saab teada ajalehe Meie Maa vanu numbreid sirvides. Lehenumbreid keeras Anne Trei.
Esimene jõuluöö ja vana-aasta viimane öö
pidid kergitama katte uue aasta eest. Selle teadasaamiseks kasutati mitmeid võtteid.
Et teada saada, kes saab mehele, tuli minna jõuluöösel pimedasse lauta, püüda lammas kinni. Kui püütu osutus oinaks, sai püüdja järgmisel aastal kindlasti tanu alla, oli aga see emalammas, tuli veel oodata. Kui poissmees tahtis teada, kas ta saab naise, oli loomade tähendus vastupidine.
Meie Maa 148/1936
Kuidas neiu mehele saab
Peigmeest saab kõige paremini näha vana-aasta õhtul, see on väga ohtlik, kuid kuna oma silm on kuningas, tehakse seda siiski.
Neiu katab vana-aasta õhtul laua kahele inimesele, istub üksi toas olles laua äärde ja jääb ootama, kuni peigmees tuleb teisele poole lauda tema vastu istuma.
Süüa ega rääkida ei tohtinud, vastasel juhul oleks peig pruudi surnuks löönud. Vana-aasta õhtul pannakse ahi küdema ja kui ahi tugevasti leegitseb, seistakse seljaga põleva ahju poole, küürutatakse ja vaadatakse jalgade vahelt ahju, kuni nähakse seal peigmeest. Peigmees ilmub, kui vaadata kaua ja üksisilmi ahju.
Neiu peab uue-aasta öösel kell 12 üksinda sauna minema ja kahmama sületäie kerisekive. Kui kahmatud kivid on liigarvulised, siis mehele ei saa; on aga paarisarvulised, saab aasta kestel mehele. Sedasama ennustab ka sületäis puuhalge.
Neiu seob klaasi kohale juuksekarva otsa kuldsõrmuse ja paneb selle kõikuma, et sõrmus kõikudes puutuks vastu klaasi. Nii mitu korda, kui sõrmus kõigub, peab neiu veel peigmeest ootama. Sõrmus lastakse veeklaasi põhja, pika vaatamise järele ilmub sõrmusesse tüdrukule peigmehe ja poisile tulevase pruudi kuju.
Ka loomad ennustasid sageli meheleminekut.
Siga aitas abielusadamasse viisil, et istuti vana-aasta öösel kell 12 tema selga ja kui loom ratsutas ukse poole, sai sea seljas istuv neiu mehele. Kui aga siga raputas istuja seljast maha, neiu mehele ei saanud.
Peigmehe nägemine ilmsi oli alati seotud teatud hädaohtudega, parem oli teda näha unes. Õhtul pidi enne magama minekut sööma 13 soolast silku. Kui unes hakkas joogijanu ja keegi tuli siis juua andma, oligi see tulevane peigmees.
Peigmeest või pruuti nähti siis öösel unes, kui õhtul pandi padja alla kas püksid, üheksa teraga hernekaun, kaerakott, kindad, tikerberi oks või 9 eri liiki viljakandva puu oksa – nagu kusagil oli kombeks.
Meie Maa 71/1931 pidid kergitama katte uue aasta eest. Selle teadasaamiseks kasutati mitmeid võtteid.Et teada saada, kes saab mehele, tuli minna jõuluöösel pimedasse lauta, püüda lammas kinni. Kui püütu osutus oinaks, sai püüdja järgmisel aastal kindlasti tanu alla, oli aga see emalammas, tuli veel oodata. Kui poissmees tahtis teada, kas ta saab naise, oli loomade tähendus vastupidine.Meie Maa 148/1936Peigmeest saab kõige paremini näha vana-aasta õhtul, see on väga ohtlik, kuid kuna oma silm on kuningas, tehakse seda siiski.Neiu katab vana-aasta õhtul laua kahele inimesele, istub üksi toas olles laua äärde ja jääb ootama, kuni peigmees tuleb teisele poole lauda tema vastu istuma.Süüa ega rääkida ei tohtinud, vastasel juhul oleks peig pruudi surnuks löönud. Vana-aasta õhtul pannakse ahi küdema ja kui ahi tugevasti leegitseb, seistakse seljaga põleva ahju poole, küürutatakse ja vaadatakse jalgade vahelt ahju, kuni nähakse seal peigmeest. Peigmees ilmub, kui vaadata kaua ja üksisilmi ahju.Neiu peab uue-aasta öösel kell 12 üksinda sauna minema ja kahmama sületäie kerisekive. Kui kahmatud kivid on liigarvulised, siis mehele ei saa; on aga paarisarvulised, saab aasta kestel mehele. Sedasama ennustab ka sületäis puuhalge.Neiu seob klaasi kohale juuksekarva otsa kuldsõrmuse ja paneb selle kõikuma, et sõrmus kõikudes puutuks vastu klaasi. Nii mitu korda, kui sõrmus kõigub, peab neiu veel peigmeest ootama. Sõrmus lastakse veeklaasi põhja, pika vaatamise järele ilmub sõrmusesse tüdrukule peigmehe ja poisile tulevase pruudi kuju.Ka loomad ennustasid sageli meheleminekut.Siga aitas abielusadamasse viisil, et istuti vana-aasta öösel kell 12 tema selga ja kui loom ratsutas ukse poole, sai sea seljas istuv neiu mehele. Kui aga siga raputas istuja seljast maha, neiu mehele ei saanud.Peigmehe nägemine ilmsi oli alati seotud teatud hädaohtudega, parem oli teda näha unes. Õhtul pidi enne magama minekut sööma 13 soolast silku. Kui unes hakkas joogijanu ja keegi tuli siis juua andma, oligi see tulevane peigmees.Peigmeest või pruuti nähti siis öösel unes, kui õhtul pandi padja alla kas püksid, üheksa teraga hernekaun, kaerakott, kindad, tikerberi oks või 9 eri liiki viljakandva puu oksa – nagu kusagil oli kombeks.Meie Maa 71/1931
Veel artikleid samast teemast »


description: Miks oodatakse valgeid jõule? Miks räägitakse sellest, kui palju või kui vähe lund sajab aastavahetuse paiku? Lumi tänavatel on ju sulaselge nuhtlus. Nii linnale kui tavakodanikele. Ega maainimesedki just ülearu õnnelikud pole, kui peavad end välja kaevama selleks, et jõuda tihedama inimasustuseni. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Valgust ja soojust

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Valgust ja soojust
Esmaspäev, 05. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Miks oodatakse valgeid jõule? Miks räägitakse sellest, kui palju või kui vähe lund sajab aastavahetuse paiku? Lumi tänavatel on ju sulaselge nuhtlus. Nii linnale kui tavakodanikele. Ega maainimesedki just ülearu õnnelikud pole, kui peavad end välja kaevama selleks, et jõuda tihedama inimasustuseni.
Vastus on absurdselt lihtne – siinne talv on väga pime ilma lumeta. Olgu või nuhtlus, kui ta lisab heledaid toone üldisesse hallusesse ja pimedusse, on lumi teretulnud kingitus.
Sama eesmärki täidavad ka kõiksugu jõulukaunistused, olgu nad nii nadid või kuitahes eklektilised nagu nii mõneski Eestimaa linnas, eesmärk on siiski üks: tuua ja luua valgust.
Valguse-idee taustal on aga mõneti veider vaadata Kuressaare tänavaid. Valgust nagu on, aga nagu pole ka. Nii on linn muutunud justkui väikeseks buduaarinurgakeseks – sumedaks ning omajagu maaliliseks.
Iseasi, kui see oligi eesmärk – muuta linn mitte valgeks, vaid hubaselt hämaraks.… Jõulud ju varsti kohal. Autor: MM Esmaspäev, 05. detsember 2016.Vastus on absurdselt lihtne – siinne talv on väga pime ilma lumeta. Olgu või nuhtlus, kui ta lisab heledaid toone üldisesse hallusesse ja pimedusse, on lumi teretulnud kingitus.Sama eesmärki täidavad ka kõiksugu jõulukaunistused, olgu nad nii nadid või kuitahes eklektilised nagu nii mõneski Eestimaa linnas, eesmärk on siiski üks: tuua ja luua valgust.Valguse-idee taustal on aga mõneti veider vaadata Kuressaare tänavaid. Valgust nagu on, aga nagu pole ka. Nii on linn muutunud justkui väikeseks buduaarinurgakeseks – sumedaks ning omajagu maaliliseks.Iseasi, kui see oligi eesmärk – muuta linn mitte valgeks, vaid hubaselt hämaraks.… Jõulud ju varsti kohal.
Veel artikleid samast teemast »


description: Nendel jõuludel naeratas Kaarel Mägile (64) õnn veeta jõulupühad kodus ja omade ringis. Topeltõnn on see aga selle poolest, et vanavanematel on nägemata üks pisike poisipõnn, kes sündis detsembris ja kes tahetakse pühade ajal ära näha. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Saarte Jõulud
Jõuluks koju! – rõõmustab kiitustega kullatud bussijuht
Reede, 23. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Rauniste Reede, 23. detsember 2016. Kaarel Mägi on mitmekülgne mees. Lisaks roolikeeramisele igapäevaelus on ta staažikas jahimees ja abipolitseinik. Samuti kuulub ta Kaitseliitu ja on kirglik ajaloo uurija. Foto: Valmar Voolaid Nendel jõuludel naeratas Kaarel Mägile (64) õnn veeta jõulupühad kodus ja omade ringis. Topeltõnn on see aga selle poolest, et vanavanematel on nägemata üks pisike poisipõnn, kes sündis detsembris ja kes tahetakse pühade ajal ära näha.
Viimase 13 aasta jooksul on Kaarlil vabad jõulud olnud ainult kahel-kolmel korral. Bussijuhiamet on üks sellistest, et päevad on pühade tõttu pingelisemad, sõitjaid ju enam. “Enamasti olen jõulude ajal roolis olnud, sel aastal saan aga olla kodus. 31. detsembrist 3. jaanuarini on minu järgmine graafikujärgne vahetus,” ütles Kaarel Mägi, reisijate üks lemmikbussijuhte.
Mees on Motor Grupi bussidega sõitnud 13 aastat, 10 aastat Sebe ja kolm Lux Expressi bussiga, mõlemad kuuluvad nimetatud gruppi. Varem oli Kaarel Mobile ja Neomobile palgal. “Alustasin bussijuhina 1979. aastal Tartus, kus sõitsin linnaliine. Siis tuli teedevalitsuse ja autobaasi aeg, viimases vedasin kütet. Bussi sain uuesti 1995. aastal, seda juhin siiani. Autoroolis olen olnud 1971. aastast.”
Tartu-periood tuli Kaarli ellu seoses naisevõtuga, kes on pärit Tartust. Sealsed korteriprobleemid panid noore pere aga ümber asuma saarele mehe juurte juurde.
Paindlik piletimüügisüsteem
“Mul ei ole reisijatega probleeme olnud, ma ei ole konfliktne inimene. Bussijuht ei ole jumal, nagu ei ole seda ka reisija, alati on võimalik leida kompromiss. Kõige tähtsam on, et reisija oleks rahul. Nii on ka endal lihtsam tööd teha, närvipinget ei ole kellelegi vaja. Paraku mõni nagu otsiks konflikte, siis olen püüdnud asja naljaks keerata. Tundub küll, et rahvas on minuga rahul olnud ja saarlased on Lux Expressi omaks võtnud,” arvab bussijuht.
“Meil on küllaltki paindlik piletimüügisüsteem. Bussis on arvutid, reisija saab rahulikult tööd teha või vaadata telerit. Buss on turvaline, valge, pehme ja soe. Meid on neli Saaremaa meest, saame ise otsustada nelja- või kahepäevase sõidugraafiku kasuks.”
Kaarel ei saanud jätta bussifirma juhtide kohta kiidusõnu ütlemata. “Meie firma tippjuht ja omanik Hugo Osula on autofanatt, ta taastab vanu busse, remondib neid ise, käib nendega näitustel. Ta on selline mees, kes annab lihtsale bussijuhile käe pihku ja küsib: kuidas läheb? Meil on eesotsas kõik tublid noored mehed ja naised, mitmed neist Saaremaa päritolu, kes kõik panustavad klienditeenindusse. Olen päris kindel, et Lux Expressi oma on üks paremaid liine Eestis.”
“Neomobile bussiga Paide liini sõites oli üks kurbnaljakas juhus. Olin Märjamaalt jõudnud Kuressaarde, panin bussi parklasse ja uksed lukku, kui märkasin bussis inimest liikumas. Tegin ukse uuesti lahti ja üks “härrasmees” küsis, kas see on Märjamaa? Ütlesin talle, et see on märg maa tõesti, vesi ümberringi, kuid mitte Märjamaa. Mees oli vindine ja maganud kogu sõiduaja maha, sattudes seetõttu Märjamaa asemel Saaremaale. Saatsin ta siis ilusti turvakodusse magama.”
Teine pikantne seik oli olnud ühe vene keelt kõneleva reisijaga, kes küsinud WC järele. “Ütlesin, et trepist paar astet alla ja seal on uks. Üks reisija tuli seejärel ütlema, et mees laseb vastu ust. Pidasin siis bussi kinni, mees lausus enda õigustuseks: te ise ju ütlesite, et uks on seal.”
Liiklejate harimise huvides toome ära ka ühe bussijuhte väga häiriva käitumisviisi. See puudutab alla 70-se kiirusega liiklejaid, mistõttu jääb sõiduki taha tropina busse ja muid sõidukeid. “Bussid peavad aga graafikus püsima. Oleks mõistlik, et aeglased sõitjad võtaksid möödalaskmiseks korraks tee äärde. Kui vastutuleva liikluse tõttu on aga võimalik möödasõitu üritada, lisatakse gaasi. See väsitab. Välismaal võtavad isegi rekajuhid hoo maha, paljud kohalikud aga ei näe ega kuule.”
Üks positiivne näide ka. Kaarel kiitis väga Narvast bussile tulevaid sõitjaid.
“Buss on alati väga puhas, mitte ainsatki paberitükikest pole vedelemas. Kui keegi on midagi kilekotti pannud, viib ta selle ise välja. Nii on see olnud aastaid. Saan selle kandi reisijatega väga hästi läbi. Eesti riik peaks selle piirkonna arenguks enam tegema, muidu võib tulla sotsiaalne plahvatus, sest tööpuudus on seal väga suur, ehkki pealehakkamine on natuke ka oma teha. Mina soovitan küll noortel meestel bussijuhiks saada, see töö hoiab leiva laual.”
Erinevad ja huvitavad hobid
Üheks on kirg looduse vastu ja sellest tingitud 30-aastane jahimehestaaž. Sama kaua on ta panustanud abipolitseinikuna korraloomisse. Kaitseliidu liige on Kaarel olnud 25 aastat. Teda iseloomustab veel ka kirg ajaloo uurimise vastu, eriti metsavendade tegevus.
Käsil on kodu kõpitsemine. Pere soetas aastaid tagasi 1836. aastal ehitatud vana talumaja, üht-teist on jõutud välja vahetada ja korda teha, palju tööd ootab aga ees. “Minul endal on kaks vasakut kätt, see-eest teeb Maasi Ehitus OÜ väga kvaliteetset tööd.”
Kaarli abikaasa töötab kiirabis ning tütred Kriste ja Gerli toimetavad, üks Tallinnas ja teine Keilas. Mõlemal on kolm last. Kaarel ja Aime on kuue lapse vanavanemad. Selle jõuluaja oodatuim ettevõtmine on sõit Keilasse väikest ilmakodanikku vaatama. Viimase 13 aasta jooksul on Kaarlil vabad jõulud olnud ainult kahel-kolmel korral. Bussijuhiamet on üks sellistest, et päevad on pühade tõttu pingelisemad, sõitjaid ju enam. “Enamasti olen jõulude ajal roolis olnud, sel aastal saan aga olla kodus. 31. detsembrist 3. jaanuarini on minu järgmine graafikujärgne vahetus,” ütles Kaarel Mägi, reisijate üks lemmikbussijuhte.Mees on Motor Grupi bussidega sõitnud 13 aastat, 10 aastat Sebe ja kolm Lux Expressi bussiga, mõlemad kuuluvad nimetatud gruppi. Varem oli Kaarel Mobile ja Neomobile palgal. “Alustasin bussijuhina 1979. aastal Tartus, kus sõitsin linnaliine. Siis tuli teedevalitsuse ja autobaasi aeg, viimases vedasin kütet. Bussi sain uuesti 1995. aastal, seda juhin siiani. Autoroolis olen olnud 1971. aastast.”Tartu-periood tuli Kaarli ellu seoses naisevõtuga, kes on pärit Tartust. Sealsed korteriprobleemid panid noore pere aga ümber asuma saarele mehe juurte juurde.“Mul ei ole reisijatega probleeme olnud, ma ei ole konfliktne inimene. Bussijuht ei ole jumal, nagu ei ole seda ka reisija, alati on võimalik leida kompromiss. Kõige tähtsam on, et reisija oleks rahul. Nii on ka endal lihtsam tööd teha, närvipinget ei ole kellelegi vaja. Paraku mõni nagu otsiks konflikte, siis olen püüdnud asja naljaks keerata. Tundub küll, et rahvas on minuga rahul olnud ja saarlased on Lux Expressi omaks võtnud,” arvab bussijuht.“Meil on küllaltki paindlik piletimüügisüsteem. Bussis on arvutid, reisija saab rahulikult tööd teha või vaadata telerit. Buss on turvaline, valge, pehme ja soe. Meid on neli Saaremaa meest, saame ise otsustada nelja- või kahepäevase sõidugraafiku kasuks.”Kaarel ei saanud jätta bussifirma juhtide kohta kiidusõnu ütlemata. “Meie firma tippjuht ja omanik Hugo Osula on autofanatt, ta taastab vanu busse, remondib neid ise, käib nendega näitustel. Ta on selline mees, kes annab lihtsale bussijuhile käe pihku ja küsib: kuidas läheb? Meil on eesotsas kõik tublid noored mehed ja naised, mitmed neist Saaremaa päritolu, kes kõik panustavad klienditeenindusse. Olen päris kindel, et Lux Expressi oma on üks paremaid liine Eestis.”“Neomobile bussiga Paide liini sõites oli üks kurbnaljakas juhus. Olin Märjamaalt jõudnud Kuressaarde, panin bussi parklasse ja uksed lukku, kui märkasin bussis inimest liikumas. Tegin ukse uuesti lahti ja üks “härrasmees” küsis, kas see on Märjamaa? Ütlesin talle, et see on märg maa tõesti, vesi ümberringi, kuid mitte Märjamaa. Mees oli vindine ja maganud kogu sõiduaja maha, sattudes seetõttu Märjamaa asemel Saaremaale. Saatsin ta siis ilusti turvakodusse magama.”Teine pikantne seik oli olnud ühe vene keelt kõneleva reisijaga, kes küsinud WC järele. “Ütlesin, et trepist paar astet alla ja seal on uks. Üks reisija tuli seejärel ütlema, et mees laseb vastu ust. Pidasin siis bussi kinni, mees lausus enda õigustuseks: te ise ju ütlesite, et uks on seal.”Liiklejate harimise huvides toome ära ka ühe bussijuhte väga häiriva käitumisviisi. See puudutab alla 70-se kiirusega liiklejaid, mistõttu jääb sõiduki taha tropina busse ja muid sõidukeid. “Bussid peavad aga graafikus püsima. Oleks mõistlik, et aeglased sõitjad võtaksid möödalaskmiseks korraks tee äärde. Kui vastutuleva liikluse tõttu on aga võimalik möödasõitu üritada, lisatakse gaasi. See väsitab. Välismaal võtavad isegi rekajuhid hoo maha, paljud kohalikud aga ei näe ega kuule.”Üks positiivne näide ka. Kaarel kiitis väga Narvast bussile tulevaid sõitjaid.“Buss on alati väga puhas, mitte ainsatki paberitükikest pole vedelemas. Kui keegi on midagi kilekotti pannud, viib ta selle ise välja. Nii on see olnud aastaid. Saan selle kandi reisijatega väga hästi läbi. Eesti riik peaks selle piirkonna arenguks enam tegema, muidu võib tulla sotsiaalne plahvatus, sest tööpuudus on seal väga suur, ehkki pealehakkamine on natuke ka oma teha. Mina soovitan küll noortel meestel bussijuhiks saada, see töö hoiab leiva laual.”Üheks on kirg looduse vastu ja sellest tingitud 30-aastane jahimehestaaž. Sama kaua on ta panustanud abipolitseinikuna korraloomisse. Kaitseliidu liige on Kaarel olnud 25 aastat. Teda iseloomustab veel ka kirg ajaloo uurimise vastu, eriti metsavendade tegevus.Käsil on kodu kõpitsemine. Pere soetas aastaid tagasi 1836. aastal ehitatud vana talumaja, üht-teist on jõutud välja vahetada ja korda teha, palju tööd ootab aga ees. “Minul endal on kaks vasakut kätt, see-eest teeb Maasi Ehitus OÜ väga kvaliteetset tööd.”Kaarli abikaasa töötab kiirabis ning tütred Kriste ja Gerli toimetavad, üks Tallinnas ja teine Keilas. Mõlemal on kolm last. Kaarel ja Aime on kuue lapse vanavanemad. Selle jõuluaja oodatuim ettevõtmine on sõit Keilasse väikest ilmakodanikku vaatama.
Veel artikleid samast teemast »


description: Kui kõik läheb plaanide kohaselt, siis täna varahommikul kell 6 saab Kuivastus imet näha. Türgi Sefine laevatehasest pikalt Eestisse teel olnud parvlaev Leiger teeb peatuse Muhus ja siirdub sealt edasi Heltermaale ning Rohukülla, jõudes päeva lõpuks Tallinna. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Leigri kauaoodatud saabumine

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Leigri kauaoodatud saabumine (1)
Laupäev, 10. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Kui kõik läheb plaanide kohaselt, siis täna varahommikul kell 6 saab Kuivastus imet näha. Türgi Sefine laevatehasest pikalt Eestisse teel olnud parvlaev Leiger teeb peatuse Muhus ja siirdub sealt edasi Heltermaale ning Rohukülla, jõudes päeva lõpuks Tallinna.
Laeva teekonna interaktiivne jälgimine arvutiekraanil on olnud paljudele nagu põnev arvutimäng, sest ohtusid oli tormisel teekonnal palju.
Leigri roolis olnud muhulasest kapten on suutnud aluse läbi tuua ka kõige raskematest ilmastikuoludest ning ehkki esimese uue laeva saavad hiidlased, on saarlastel selle üle ikkagi väga hea meel.
Tallinna suunduvale laevale paigaldatakse veel inventari, tehakse vajalikud õppused ning jõuluvana peaks saama Hiiumaale tulla juba uue laevaga.
Kahju ainult, et Leigri ristimine toimub 19. detsembril Tallinna Vanasadamas, mitte Rohukülas või Heltermaal. Varasematel aegadel on sellised asjad toimetatud ikka siin, kohapeal, aga ju suured saksad ei viitsi külma ajaga kaugele sõitma hakata.
10. detsember 2016 Autor: MM Laupäev, 10. detsember 2016.Laeva teekonna interaktiivne jälgimine arvutiekraanil on olnud paljudele nagu põnev arvutimäng, sest ohtusid oli tormisel teekonnal palju.Leigri roolis olnud muhulasest kapten on suutnud aluse läbi tuua ka kõige raskematest ilmastikuoludest ning ehkki esimese uue laeva saavad hiidlased, on saarlastel selle üle ikkagi väga hea meel.Tallinna suunduvale laevale paigaldatakse veel inventari, tehakse vajalikud õppused ning jõuluvana peaks saama Hiiumaale tulla juba uue laevaga.Kahju ainult, et Leigri ristimine toimub 19. detsembril Tallinna Vanasadamas, mitte Rohukülas või Heltermaal. Varasematel aegadel on sellised asjad toimetatud ikka siin, kohapeal, aga ju suured saksad ei viitsi külma ajaga kaugele sõitma hakata.10. detsember 2016
Veel artikleid samast teemast »


description: Sel sügisel sai õunapuudelt korjatud ilmselt liiga palju talveõunu. Lisaks veel paar kasti mahakukkunud imeilusaid sibulõunu. Ja nii avastad ühel hetkel, et ka kõige parema tahtmise juures ei suuda kõiki neid ubinaid ära süüa. Kevadeni need ei seisa, sest kelder pole piisavalt jahe, ning moose pole mõtet enam teha, sest neid on niigi küllaga. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: MÕTE: Jõuluõunad

maintext:
Arvamus
MÕTE: Jõuluõunad
Teisipäev, 13. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Sel sügisel sai õunapuudelt korjatud ilmselt liiga palju talveõunu. Lisaks veel paar kasti mahakukkunud imeilusaid sibulõunu. Ja nii avastad ühel hetkel, et ka kõige parema tahtmise juures ei suuda kõiki neid ubinaid ära süüa. Kevadeni need ei seisa, sest kelder pole piisavalt jahe, ning moose pole mõtet enam teha, sest neid on niigi küllaga.
Juba ongi esimesed mädatäpid õuntel peal ning kasti põhjalikumalt uurides avastad teiste õunte alt ka mõned täiesti mustad.
Sorteerid neid ja mõtled, et just nii võiks ka aasta lõpus oma elus väikese ülevaatuse teha. Säravamad hetked tuleks tallel hoida ja mädanenud mälestused prügikasti visata. Ja seda kõike tuleks õigel ajal teha, sest muidu leiad ühel päeval eest vaid mädanenud õunad ja saad aru, et sul pole olnud nutikust säravaid õunu ja hetki õigel ajal välja sorteerida.
Pakun õunu tuttavale, kes kodumaistest asjadest lugu peab ja nii saan suure kotitäie kraami ära anda.
Kuid ikka veel on õunu liiga palju. Ilus sibulõun kuusel on tänasel päeval üsna harv nähtus. Kõike muud kulda ja karda on küllaga ja väike ubin kipub kiiresti krimpsu tõmbuma. Kuid noor inimesehakatis, kes õunamajanduses tähtis nina tahab olla, haarab õunte kuuse otsa panemise mõttest õhinal kinni. See on tema jaoks midagi uut ja seda tahab ta sel aastal tingimata teha.
Nii, see osa õunu leiab siis väärikamast väärikama koha ja kui ka õunakisselli ja -kooki teha, saab kõige hädalisemad eest ära. Kõvemad talveõunad suudavad kastides ehk veel mõnda aega väärikat nägu säilitada.
Poodides võib ju õunu kümneid sorte olla, aga kodustes õunakastides jõulueelse inventuuri tegemises on midagi maagilist. Silme ette tuleb puu alla pandud redel, keegi turnimas puu ladva poole, keegi korviga õunu tassimas. Ning siis see talvine õunalõhn keldris ja käte külge jääv õunavaha.
Kõik on ehe ja päris, just nagu elus – särav rõõm ning must mädane pahupool. Autor: Heli Salong Teisipäev, 13. detsember 2016.Juba ongi esimesed mädatäpid õuntel peal ning kasti põhjalikumalt uurides avastad teiste õunte alt ka mõned täiesti mustad.Sorteerid neid ja mõtled, et just nii võiks ka aasta lõpus oma elus väikese ülevaatuse teha. Säravamad hetked tuleks tallel hoida ja mädanenud mälestused prügikasti visata. Ja seda kõike tuleks õigel ajal teha, sest muidu leiad ühel päeval eest vaid mädanenud õunad ja saad aru, et sul pole olnud nutikust säravaid õunu ja hetki õigel ajal välja sorteerida.Pakun õunu tuttavale, kes kodumaistest asjadest lugu peab ja nii saan suure kotitäie kraami ära anda.Kuid ikka veel on õunu liiga palju. Ilus sibulõun kuusel on tänasel päeval üsna harv nähtus. Kõike muud kulda ja karda on küllaga ja väike ubin kipub kiiresti krimpsu tõmbuma. Kuid noor inimesehakatis, kes õunamajanduses tähtis nina tahab olla, haarab õunte kuuse otsa panemise mõttest õhinal kinni. See on tema jaoks midagi uut ja seda tahab ta sel aastal tingimata teha.Nii, see osa õunu leiab siis väärikamast väärikama koha ja kui ka õunakisselli ja -kooki teha, saab kõige hädalisemad eest ära. Kõvemad talveõunad suudavad kastides ehk veel mõnda aega väärikat nägu säilitada.Poodides võib ju õunu kümneid sorte olla, aga kodustes õunakastides jõulueelse inventuuri tegemises on midagi maagilist. Silme ette tuleb puu alla pandud redel, keegi turnimas puu ladva poole, keegi korviga õunu tassimas. Ning siis see talvine õunalõhn keldris ja käte külge jääv õunavaha.Kõik on ehe ja päris, just nagu elus – särav rõõm ning must mädane pahupool.
Veel artikleid samast teemast »


description: Viimastel nädalatel alguse saanud viiruselaine võtab inimeseti erinevaid kujusid: intensiivsed valud ja kõrge palavik vahelduvad nõrkade, ent visalt kaduvate sümptomitega. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Viirused niidavad jalust ja kimbutavad jõulupidusid
Neljapäev, 29. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ann Katarina Meri Neljapäev, 29. detsember 2016. Viiruselaine on toonud paljud saarlased haiglasse tervisekontrolli. FOTO: Valmar Voolaid Viimastel nädalatel alguse saanud viiruselaine võtab inimeseti erinevaid kujusid: intensiivsed valud ja kõrge palavik vahelduvad nõrkade, ent visalt kaduvate sümptomitega.
Tihti on nakkuse saanud terve klass või kollektiiv ning see segab töö käiku ja pühadeürituste korraldamist. Köharohud kaovad apteegilettidelt tohutu kiiruga ja veel eilegi lookles valvetoa ukse taga elav järjekord.
“Haigus algas külmavärinatega ning edasi oli kõik udune, nagu vati sees,” kirjeldab üks saarlane läbielatud õudusi. “Palavik tõusis üle 39 kraadi, hingata oli väga raske ja rinnus hakkas vilisema.
Valuvaigistist ega viinasokkidest abi ei olnud. Magama pidin poolistuli, pikali panna ei saanud, sest kopsud olid nii kinni – oleksin lihtsalt ära lämbunud.” Pärast kõikvõimalike raviteede keetmist leidis kannataja lõpuks tabletid, mis kopsud taas lahti tegid.
Enneolematult tugev viirus
Teine viirusepõdeja tõdes, et varasemas elus pole ta nii haige olnudki ja ka ümberkaudsed kukuvad kui jala pealt. Sümptomitena kirjeldas ta tugevat köha ja nohu ning kolm päeva kestnud kõrget palavikku.
“Täielik organismi puhastus!” näeb haige ka asja positiivset poolt ning soovitab normaalse hingamise taastamiseks keeta teed mustsõstrast, ingverist, kaneelikoorest ja nelgist. Lisaks eeltoodud haigusnähtudele on emad tõbiste laste puhul täheldanud ka tugevat oksendamist.
Massilise haigestumise tõttu oleks äärepealt ära jäänud ka Saaremaa ühisgümnaasiumi põhikooliastme jõulupidu. Üheksandast klassist, mis oli vastutav ürituse toimumise ja korraldamise eest, oli peo toimumise päeval koolis vaid seitse inimest.
Ühiselt tehti aga vapper otsus haigena kohale tulla ja pidu siiski läbi viia. “Seevastu jäeti nende jaoks järgmisel päeval ära koolitunnid,” seletas abiturient Anita Mäetalu.
Arstimite järele minejad võisid ka märgata, et viimastel päevadel olid Auriga apteegi köharohtude riiulid tühjad.
Köharohuriiulid tühjad
Oma roll oli selles mängida ka pühadeaegsel segadusel laotellimustes, kuid farmatseut Eve Mets osutas ka tugevale viirusepuhangule: “Väga paljud inimesed käivad ja ostavad ning eks niimoodi väheneb ka kaup. Nüüdseks on aga olukord lahenenud ning riiulid täituvad jälle.”
Hetkel populaarsete ravimitena nimetas Mets ka palaviku- ja peavalurohte, mille tarbimine suureneb aastaaegade vahetumisel ja niiskel ajal.
Kuressaare haigla sekretär Raili Pruul kirjeldab haigla personali tabanud viirushaiguse kulgu kui aeglast ja visa: alguses hakkab kurk kraapima, siis muutub hingamine raskeks, lõpuks tõuseb õhtuti väike palavik.
Rasket enesetunnet saadab ka vesine nohu. Hommikuti oleks nagu jälle kõik justkui korras ja pärastlõunal hakkab sama asi otsast peale. Sümptomid on visad kaduma ning võivad kesta üle nädala. “Niiskel ja soojal talvel on haigusi muidugi rohkem, sest bakterid ja pisikud elavad selle aja ilusti üle,” selgitas ta.
Ravijuht Marje Nelis tõdes, et levivate viiruste tõttu on kiirabiväljakutsed tavapärasega võrreldes kahekordistunud. Ka pühade aegu oli valvetoa ukse taga pidev järjekord ning 26. detsembril käis haiglast läbi 30 viirushaigustega inimest.
“Seda on isegi talvise aja kohta palju,” sõnas Nelis. Siiski ei olnud kellegi puhul tegu eluohtlike haigusnähtudega ning nii lapsed kui ka täiskasvanud saadeti tagasi koju end ravima. Tihti on nakkuse saanud terve klass või kollektiiv ning see segab töö käiku ja pühadeürituste korraldamist. Köharohud kaovad apteegilettidelt tohutu kiiruga ja veel eilegi lookles valvetoa ukse taga elav järjekord.“Haigus algas külmavärinatega ning edasi oli kõik udune, nagu vati sees,” kirjeldab üks saarlane läbielatud õudusi. “Palavik tõusis üle 39 kraadi, hingata oli väga raske ja rinnus hakkas vilisema.Valuvaigistist ega viinasokkidest abi ei olnud. Magama pidin poolistuli, pikali panna ei saanud, sest kopsud olid nii kinni – oleksin lihtsalt ära lämbunud.” Pärast kõikvõimalike raviteede keetmist leidis kannataja lõpuks tabletid, mis kopsud taas lahti tegid.Teine viirusepõdeja tõdes, et varasemas elus pole ta nii haige olnudki ja ka ümberkaudsed kukuvad kui jala pealt. Sümptomitena kirjeldas ta tugevat köha ja nohu ning kolm päeva kestnud kõrget palavikku.“Täielik organismi puhastus!” näeb haige ka asja positiivset poolt ning soovitab normaalse hingamise taastamiseks keeta teed mustsõstrast, ingverist, kaneelikoorest ja nelgist. Lisaks eeltoodud haigusnähtudele on emad tõbiste laste puhul täheldanud ka tugevat oksendamist.Massilise haigestumise tõttu oleks äärepealt ära jäänud ka Saaremaa ühisgümnaasiumi põhikooliastme jõulupidu. Üheksandast klassist, mis oli vastutav ürituse toimumise ja korraldamise eest, oli peo toimumise päeval koolis vaid seitse inimest.Ühiselt tehti aga vapper otsus haigena kohale tulla ja pidu siiski läbi viia. “Seevastu jäeti nende jaoks järgmisel päeval ära koolitunnid,” seletas abiturient Anita Mäetalu.Arstimite järele minejad võisid ka märgata, et viimastel päevadel olid Auriga apteegi köharohtude riiulid tühjad.Oma roll oli selles mängida ka pühadeaegsel segadusel laotellimustes, kuid farmatseut Eve Mets osutas ka tugevale viirusepuhangule: “Väga paljud inimesed käivad ja ostavad ning eks niimoodi väheneb ka kaup. Nüüdseks on aga olukord lahenenud ning riiulid täituvad jälle.”Hetkel populaarsete ravimitena nimetas Mets ka palaviku- ja peavalurohte, mille tarbimine suureneb aastaaegade vahetumisel ja niiskel ajal.Kuressaare haigla sekretär Raili Pruul kirjeldab haigla personali tabanud viirushaiguse kulgu kui aeglast ja visa: alguses hakkab kurk kraapima, siis muutub hingamine raskeks, lõpuks tõuseb õhtuti väike palavik.Rasket enesetunnet saadab ka vesine nohu. Hommikuti oleks nagu jälle kõik justkui korras ja pärastlõunal hakkab sama asi otsast peale. Sümptomid on visad kaduma ning võivad kesta üle nädala. “Niiskel ja soojal talvel on haigusi muidugi rohkem, sest bakterid ja pisikud elavad selle aja ilusti üle,” selgitas ta.Ravijuht Marje Nelis tõdes, et levivate viiruste tõttu on kiirabiväljakutsed tavapärasega võrreldes kahekordistunud. Ka pühade aegu oli valvetoa ukse taga pidev järjekord ning 26. detsembril käis haiglast läbi 30 viirushaigustega inimest.“Seda on isegi talvise aja kohta palju,” sõnas Nelis. Siiski ei olnud kellegi puhul tegu eluohtlike haigusnähtudega ning nii lapsed kui ka täiskasvanud saadeti tagasi koju end ravima.
Veel artikleid samast teemast »


description: Mart Soidro kutsus kaasa sõbra Andrus Kivirähki ja käis Kadriorus president Kersti Kaljulaidi usutlemas. Päevapoliitikast räägiti vähe, rohkem ikka maast ja ilmast ning elu põhiväärtustest. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
AASTA OODATUIM VESTLUS: Andrusega Kerstil külas (täismahus!)
Laupäev, 17. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Mart Soidro, Andrus Kivirähk Laupäev, 17. detsember 2016. “Kõike tuleb teha rõõmu ja lustiga,” on president öelnud. FOTO: Toomas Huik Mart Soidro kutsus kaasa sõbra Andrus Kivirähki ja käis Kadriorus president Kersti Kaljulaidi usutlemas. Päevapoliitikast räägiti vähe, rohkem ikka maast ja ilmast ning elu põhiväärtustest.
Selgitus
Ülikooli diplom kinnitab, et ma olen hariduselt ajakirjanik, aga ajakirjaniku tööd olen ma tegelikult elu jooksul teinud väga vähe. Teiste inimeste intervjueerimisest ja reportaažide kirjutamisest lihtsam tundus minusugusele laiskvorstile kogu lugu otsast lõpuni ise välja mõelda. Seda tänulikum ma olen, kui mõni vana sõber ja ülikoolikaaslane mu vahel enesega kaasa võtab, kui läheb lehte lugu tegema. Saab end jälle natuke aega ehtsa žurnalisti ja Juhan Peegli õpilasena tunda!
Seepärast ei kõhelnud ma hetkegi, kui sõber Mart tegi mulle ettepaneku minna Kadriorgu ja intervjueerida president Kersti Kaljulaidi. Lähme muidugi! Seda enam, et olime Kerstiga sel aastal värskelt tutvunud, pealegi veel nii tähendusrikkal päeval kui 24. veebruaril. Olime käinud varahommikul Toompeal lipu heiskamist imetlemas ja puhkasime nüüd jalga õdusas õlletoas. Kersti polnud siis veel president, vaid Luksemburgist Eestisse käima tulnud Filiae Patriae vilistlane, keda meie Mardiga kui EÜS-i vilistlased kodumaale naasmise puhul südamlikult tervitasime.
Siis ma veel ei teadnud, et lisaks üliõpilasorganisatsioonidesse kuulumisele ühendab meid palju muudki. Mis täpselt, selgub järgnevast loost. Kogu see ühine taust seletab ka asjaolu, et me teineteisele sina ütleme ja etiketist eriti kinni ei pea.
Võin kinnitada, et Kerstiga kohtuda oli suisa lust!
I
Mart: Mul on natukene kõhe istuda siin kahe Eesti Vabariigi mõjuvõimsama inimese, kõige mõjukama poliitiku ja kultuuritegelase vahel.
Andrus: Minul vedas, trükimasin läks öösel katki. Eesti Päevaleht täna (9. detsembril) paberkandjal ei ilmunud ja keegi ei saanudki teada, kui mõjukas ma olen. Sain mööda linna mõjutuna ringi kooserdada.
Kersti: (täpsustab) Info on siiski online’ist kättesaadav.
Andrus: Kahjuks küll. (lootusrikkalt) Aga kes viitsib sealt lugeda?
Mart: Mind polnud isegi kehakultuurlaste nimekirjas! Aga ma püüan saatusest suurem olla ja tuletada teile meelde, et olin siiski esimene, kes siin kantseleis töötas.
Kersti: (lohutavalt) Kui sa tunned ennast puudutatuna, et välja jäid, siis lohuta ennast teadmisega, et metoodika ei pruukinud õige olla.
Mart: Kui sa nii arvad. Aga ma loen ette ühe lõigu, mille paarkümmend aastat tagasi presidendi kantseleist kirjutasin:
Algatuseks kääris Lennart käised üles ja teatas, et nüüd tuleb tööle hakata. Selgus, et üks turvamees oskab fakse saata – ta pandi kohe faksimasina taha. Teine turvaja teadis midagi arvutist ning töö oli varnast võtta. Autojuht oli masinakirjutaja ning ülemnõukogu esimehe endine sekretär tõlk. Üks turvamees pesi esialgu nõusid. “Meil oleks veel inimesi vaja,” vaatas Lennart lootusrikkalt ringi. Aga inimesi rohkem ei olnud; üksnes kole ja kõle oktoobrikuine tuul ulgus ukse taga.
Kersti: Meil ei ole turvamehi, meil on julgestuspolitseinikud. Nendega on tore metsas jooksmas käia.
Andrus: Kas sa jooksed nende eest ära?
Kersti: Ei.
Andrus: Aga kas sa jaksaksid?
Kersti: Ei ole kindel.
Andrus: (ulakalt) Aga kui on paks turvamees?
Mart: Andrus, Kersti maratonirekord on 3:52. Ma ei jaksanud sel suvel isegi 30 kilomeetrit selle ajaga läbida!
Kersti: Kõik minu meeskonna liikmed on heas vormis. Tõsi, pikemaid distantse ei taha kõik kaasa joosta. Minu julgestusmeeskonna juhi isiklik rekord on minu omast mõni minut kehvem, aga see on joostud hiljem. Nii et küllap me ühes tempos püsime ja tegutseme “pariteetsetel alustel”.
Mart: Käisin kuu aja eest Mart Laari juures külas ja ta ütles, et kuuleb Kadriorust hallide ajurakkude krudinat ka enda juurde Ao tänavale ära.
Kersti: Meil on siin palju häid mõtlejaid koos ja intellektuaalselt väga lõbus.
II
Mart: Ärme torma sündmustest ette! Mis meid ühendab peale selle, et tahame kõike lusti ja rõõmuga teha? Kui Mati Unt kirjutas “Sügisballi” (1978), oli see veel ajaloota ja olulist mõõdet mitteomav linnaosa. Mina elasin lapsena Tammsaare peatuses...
Kersti: Mina ka! Mustamäe tee 100. Peatusest paremat kätt teine maja.
Andrus: Mina elasin Sääse peatuses. Tammsaare tee 110.
Kersti: Globaalses maailmas nii lähestikku elada...
Andrus: Sa käisid 44., mina 32. keskkoolis.
Mart: Mina käisin 20. keskkoolis.
Kersti: Tekib küsimus, miks sa nii kaugel käisid.
Mart: Mu ema oli seal koolis õpetaja ja arvas, et nii on kõige parem.
Andrus: Suur rõõm, et lõpuks on meil president, kes on pärit Mustamäelt! Eelmised olid kas väga vanad või välismaalt, aga nüüd lõpuks üks Mustamäe inimene! Nii armas. Kas sa käisid kuuendas ABC poes?
Kersti: Ei, neljandas. Nii ei pidanud ma kodust üle sõidutee minema. Aga koolist tulles – siis, kui ma olin rikas, mis tähendas 30 kopikat – käisin ma Szolnoki kohvikus!
Andrus: Kas sa kinos Kaja käisid?
Kersti: Vähe. Ma ei talu koristamata ruume, mis tollal tihtipeale olid sellised.
Andrus: Kui sa väike olid, ei olnud sul kodus telekat. Kas sa Hunt Kriimsilma ikka nägid?
Kersti: Vähe.
Andrus: (lootusrikkalt) Aga Tippi ja Täppi?
Kersti: Polegi kunagi näinud.
Andrus: Väga suur pettumus. Minu ema mängis veel Tippi...
Kersti: Siis läks küll kehvasti.
Mart: Sa olid rohkem sporditüdruk?
Kersti: Nii ja naa. Aga tegi tuska, et sprindikiirendus on mul vilets.
Andrus: Kehaline kasvatus oli ikka “5”?
Kersti: Ei olnud. Veerandite kaupa: “3”–”5”–”5”–”3”.
Andrus: Seda on nii armas kuulda! Mul oli ka tavaliselt üks veerand “3”, aga ma ei ole julgenud sellest avalikkuse ees rääkida.
Kersti: Minu 100 meetri aeg oli 17 sekundit. Ei õppinud pakkudelt starti tegema. Aga suusatamise ja akrobaatikaga oli kõik korras.
Andrus: Kas teie kool käis ka hullumaja taga suusatamas?
Kersti: Meie käisime Nõmmel.
Andrus: Aga me oleme kindlasti sõitnud sinuga ühes trollis.
Kersti: Absoluutselt.
Andrus: Minu ema elab Mustamäel.
Mart: Minu ema ka!
Kersti: Meie kõigi emad elavad Mustamäel. Ju me meenutame seda kõike soojuse- ja nostalgiatundega.
III
Andrus: Kust sul tekkis huvi vainurästaste vastu?
Kersti: Loodussõprade maja tead? Kunagise pioneeride palee tagumine nurk.
Andrus: Ma käisin loodussõprade ringis.
Kersti: Siis sa ju tead, et Vene ajal oli selline trikk, et kui sa tegid hästi teaduslikke uurimistöid, siis viidi parimad Nõukogude Liidu avarustesse reisile. Ikka päris kaugele, mida kodune finantsolukord poleks võimaldanud ette võtta.
Andrus: Minul nii hästi ei läinud. Pidin seal loodussõprade ringis lakkamatult pesema hamstrite puure.
Kersti: Ma mäletan natuke filosoofilisemat tegevust.
Andrus: Mulle vaadati sellise näoga otsa, et “see mees” läheb kohe hamstrite puure pesema.
Mart: Siin peaks olema Kersti esimene artikkel ajakirjanduses – “Vainurästa ja laulurästa pesitsemisest” (kahasse Enn Roodesega, Eesti Loodus 1987, nr 4).
Kersti: Ma arvan küll.
Andrus: Kas sa Tähekesse või Pioneeri ei kirjutanud?
Kersti: Ma kirjutasin kirjandeid üsna hästi, aga siis küsis õpetaja, kas ma ei tahaks kirjutada ka mõne luuletuse või jutukese. Aga ma kartsin, et olen fantaasiavaene ja ratsionaalne. Kirjutasin kirjandi teemal “Mille poolest erinevad Puškin ja Lermontov” ja tõestasin ära, et nad on ühesugused kirjanikud. Eesti keeles kirjutades sain selle eest “viie”, aga vene keele õpetaja käratas peale, et kes on mind õpetanud niimoodi kirjutama. Selline ideoloogiline lõhe oli Tallinna 44. keskkoolis...
IV
Andrus: Mulle meeldis looduse kohta lugeda. Gerald Durrelli ja... kas sa Fred Jüssi “Rebasetundi” oled lugenud?
Kersti: Loomulikult! Aga mulle meeldis Durrell rohkem. Käisin seitse aastat tagasi spetsiaalselt Korfu saarel, tahtsin näha põlde ja küpressisalusid.
Andrus: Kas need majad on veel alles?
Kersti: On, aga nendele ei saa ligi. Olin väga kurb saare serva seisundi pärast, mille on põhjustanud turismiatraktsioonide kättesaadavus.
Andrus: Aga kuidas sa ikka vainurästa juurde jõudsid?
Kersti: Selle linnu kohta oli korjatud palju statistilist informatsiooni. Inimesed täitsid ankeete: leidsin pesa, kas linnas või maal, ja see oli nii kõrgel. Muide, töö, mida mina tegin (pesitsusharjumustest ja nende muutumisest), seda oleksite ka teie võinud teha – see ei eeldanud metsas vainurästaste jälitamist.
Mart: Nii et sina ei avastanud, et pooltes pesades algab munemine keskmiselt 14. mail ja esimene poeg koorub 1. juuniks?
Kersti: Täpselt. Selleni ma jõudsin statistilise andmetöötluse tulemusena. See oli juba matemaatika.
Andrus: Mul on Kerstile kui mustamäelasele ja linnuteadlasele üks spetsiifiline küsimus. Kõige levinum lind Mustamäel on tuvi. Aga ma ei ole kunagi näinud tuvi lapsi! Ainult täiskasvanud tuvisid...
Kersti: Erinevalt kajakast, kes muneb, kuhu juhtub, peidab tuvi oma munad ja pojad ära.
Andrus: Aga nad võiksid käia ematuvi kõrval! Nii nagu ma Snelli tiigis näen ujumas pardiema ja pardipoegi.
Kersti: (lõbusalt) Linnud üldiselt jagunevad pesahoidjateks ja -hülgajateks.
Andrus: Ma ikkagi arvan, et tuvil ei olegi lapsi.
Kersti: Ma saan aru, et tahad jõuda juba jumala teema juurde.
Andrus: Äkki varblased ongi tuvi pojad, nii nagu kass on koera naine? Ja hiired on nende lapsed...
Mart: Kuulge, nüüd me muutume juba ulakaks! Läheme parem suvel Harku terviserajale! Seal on männimets, soo, raba ja liivakünkad. Mul on natuke häbi Andruse väheste loodusalaste teadmiste pärast, võiksime sinna õppematkale minna.
Kersti: See on hea mõte.
Mart: Seal kasvab isegi üks kuldking.
Andrus: Miks sa mulle seda näha ei toonud? Tõmmanud välja!
Mart: Ei tohi tõmmata. See on haruldane taim ja selle ümberistutamine reeglina ebaõnnestub.
Kersti: Sa võid viia Andrusele fotomeenutuse!
V
Andrus: Astusid 1987. aastal ülikooli ja abiellusid väga kiiresti. Kas sa öölaulupidudel üldse käisid?
Kersti: Käisin Tartus, kui seal 1988. aastal oli muusikapäevadel suurem laulmine.
Andrus: Siis käisid sina varem. Mina käisin Tallinnas öö enne keskkooli lõpueksamit.
Kersti: Erinevalt sinust ei oleks mina sellist riski kunagi võtnud.
Andrus: Oli vaja võidelda nõukogude võimu vastu! Edaspidi, kui me juba ülikoolis olime, võis meid Mardiga leida Humala õllekast.
Kersti: Kas teile see ei tulnud pähe, et kui natukene rohkem õppida, võis saada kõrgendatud stipendiumi? Suur vahe oli, kas said 40 või 60 rubla kuus.
Andrus ja Mart: Ei olnud suurt vahet! Me kirjutasime juba sel ajal ja honorarid olid prisked!
Kersti: Selle peale ma ei tulnud. Oleks teadnud, oleks ka kirjutanud. Aga nimelist stippi ei saanud ma sellepärast, et ma ei olnud komnoor.
Mart: Miks sa ei olnud? Meie klassis ei kuulunud komsomoli ainult üks poiss, sest ta oli usklik.
Kersti: Mind küll ähvardati, et ei saa ülikooli sisse, aga kuna üks mu tuttav tüdruk oli just saanud, siis ei jäänud ma “organeid” uskuma.
Mart: Ülikooli ajakirjast lugesin, et korraldasid singinäituse.
Kersti: See oli 1989. aastal. Süüa ei olnud suurt midagi. Olime esimesed, kes karulauku sõid. Ja üritasime ka viinamäetigusid prepareerida. Ülikool andis meile kaasa 15 kilo kaerahelbeid. Ühel kursuseõel oli aga ligipääs lihakombinaadile. Ja ühel hetkel oli meil sahvris nii sinki kui vorsti. Paljud meist polnud sellist pilti ammu (varem) näinud.
Andrus: Pärast sõite ikka ära?
Kersti: Loomulikult.
Andrus: Aga viinamäetigusid?
Kersti: Prantsusmaal küll, kus nad panevad ürdivõid tigudele peale.
Andrus: Kas sul kodus teeseen oli?
Kersti: Muidugi!
Andrus: Praegu müüakse neid ökopoodides pudelites. Hipsterid on selle uuesti avastanud. 24. veebruaril võiks presidendi vastuvõtul olla hulk teeseeni, et kõik saaksid ise endale valada.
VI
Mart: Ärme tõtta sündmustest ette! Praegu on maleaasta. Mitu käiku peab president ette mõtlema?
Kersti: Käike ma tean, aga ette eriti ei mõtle. Pigem olen kiire reageerija.
Mart: Selle aasta üheks läbivaks märksõnaks on hirm: pagulased, kooseluseadus, Venemaa, ISIS, Brexit, Trump, vasakpööre.
Kersti: Ma ei saa sellest aru. Kui meil toimub reeglipärane Kaitseliidu õppus, millele lisandub kaitseväe õppus, siis välismaa ajakirjanikud küsivad ainult ühte asja: kas teil on õudne hirm, et te õppusi korraldate? Ja siis pead hakkama neile algusest peale seletama – see ei ole siin niisama relvade puhastamine. Et see ongi NATO artikkel 3, mis ütleb, et iga liige peab tagama, et tema territoorium oleks kaitstud.
Mart: Olin väga üllatunud, kui nägin ühel fotol meie presidenti sõdurile žgutti sidumas.
Kersti: See oli väga hea žgutt, ma ei olnudki näinud tänapäevast verevoolu sulgemise vahendit. Möönan, et sidusin selle vale koha peale, mida mõningad tähelepanelikumad netikommentaatorid ka ära märkisid. Aga oli huvitav kogemus.
Mart: Olid 1999–2002 peaminister Mart Laari majandusnõunik. Kas sa kõhklesid ka, kui selline ettepanek tehti?
Kersti: Kõhklesin küll. Käisin Heldur Meeritsaga rääkimas, sest tema pidi olema ikka esimene nõunik ja mina pidin neid sabasid tegema. Aga läks teisiti. Üks kolleeg pangast ütles, et kui sind kutsutakse, siis nad usaldavad sind. Et see on ka nende vastutus.
Mart: Pärast seda töötasid kõigepealt Iru elektrijaama juhtimisarvestuse osakonna juhatajana ja seejärel direktorina. Kuidas sa seal nende vana kooli meeste, et mitte öelda “jurakatega” hakkama said? See polnud küll Väino Viilupi aegne põlevkivikaevandus ja tänasel päeval töötab seal 49 inimest, aga ikkagi...
Kersti: Siis töötas seal sadu inimesi ja oli nii noori kui ka vanu. Seltskond oli heterogeenne. Aga ma õppisin sealt ühe asja Mustamäel kasvanuna ja näinuna Lasnamäed kerkimas. Nad ei tulnud siia ise, nad olid siia saadetud 1980. aasta paiku. Meil polnud Eestis ju selle ala spetsialiste.
Mart: Kas oli kerge ennast kehtestada?
Kersti: Ikka oli. Kui sa tunned inimeste töö vastu siirast huvi, mis on paratamatu vajadus, kui seda ettevõtet juhtida tahad, läheb kõik hästi.
VII
Andrus: Selle peale ongi hea küsida, et kuna sa olid enne näinud põnevaid ja dünaamilisi töid, siis mulle kõrvaltvaatajana tundub Euroopa Kontrollikoda väga igavana. Ülim stabiilsus, mida Luksemburg kehastab...
Kersti: See ei ole päris nii. Mu põhiline töö oli saavutada see, et kuigi olin kellegi töö kohta keskmisest halvemini öelnud, oli vaja, et ta nõustuks sellega ja hakkaks paremini töötama. See on küllaltki vaheldusrikas ja selle töö kõige sportlikum osa. Iga asi, kui sellesse süveneda, on põnev.
Andrus: Mina käisin Luksemburgis lugejatega kohtumas. See on uus formaat – välismaal elavad eestlased tunnevad ennast üksikuna ja kutsuvad külla kodumaal elavaid kirjanikke ja näitlejaid. Hästi tore oli.
Kersti: Ma sinuga kohtumisel kahjuks ei olnud.
Andrus: Aga nad ei ole seal traditsioonilised väljarändajad ja tulevad kunagi loodetavasti Eestisse tagasi.
Mart: Intervjuus ajalehele Vooremaa ütles Kersti, et Luksemburgis peab järve äärde pileti ostma, aga ega seal kohta ikka ei ole. Kuidas seda meretagusele rahvale, Meie Maa lugejatele seletada?
Kersti: Aed on järve ümber. Maksad tädile kolm ja pool eurot, mis läheb järve puhastamiseks, ja pääsedki järve äärde. Ausalt öeldes tasub järvedele eelistada basseine, sest järvede reostuskoormus on suur. Aga see ei ole veeline eluviis, ranna puudumine on seal elades täielik traagika.
Kusjuures täna ma väidan, et Tallinn on puhtam kui Luxembourgi linn. Suvel rongiga Nõmmelt linna sõites tajusin, et midagi on teisiti. Ja siis märkasin, et raudtee ääres ei vedele igasugust nasvärki. Meil on hästi puhas võrreldes Kesk-Euroopa kohtadega.
Mart: Ja meil ei pea kogu aeg paberipakiga ühest ametiasutusest teise jooksma, kõike saab teha interneti teel!
Kersti: Iga eestlane, kes on proovinud ennast sisse seada mõnda arenenud Euroopa riiki, puutub kokku lisaks arenenud demokraatiale ka arenenud bürokraatiaga.
Andrus: Kas sul on Eestis ka suvekodu?
Kersti: Mul on Vääna-Jõesuus tänapäeva mõistes enam mitte suvekodu, sest enamik inimesi elab seal aastaringselt. Praegu ma seal ei käi, sest politsei ei jõua kõiki kohti turvaliseks muuta. Viis aastat ma sinna ei lähe. Aga mul on Saaremaal koht, kus olla.
Andrus: (elukogenult) Aga sinna peab ka ju julgestuspolitseinik kaasa tulema. Tuleb käia palju seenel ja marjul ning panna ka turvamees neid korjama.
Kersti: Politseinikel on ametijuhend. Ma vean ka oma lapse kelku ise. Aga mul ei oleks midagi selle vastu, kui ka neil oleks õhtul võimalik seenesousti valmistada. (naerab)
VIII
Mart: Kätte on jõudnud jõuluaeg. Milline oli Luksemburgi jõululaud? Kapsas on vist seal punane?
Kersti: Leiab ka kollast kapsast, leiab!
Mart: Ja verivorstides ei ole...
Kersti: ...ei ole tangu.
Mart: Ja teie pere jõululaual peab olema üleküpsetatud sink?
Kersti: See on üks asi, mida mu lapsed nõuavad. Topid singi sisse nelgiterad ja katad üle vürtsidega. Ja ma ei pane seda taignasse.
Mart: (hardalt) Jõulude juurde kuulub ka kirikus käimine.
Kersti: Ei käi! Kuule, jõul on üks vana sõna, mis seostub pööripäevaga.
Andrus: Kersti, ma just kirjutasin täpselt selliste sõnadega artikli, kus ma seletasin, et ateistil on jõulude ajal väga palju tegemist ja toredat. Vana taliste püha.
Kersti: Lumi, suusad...
Andrus: ... ja lisaks uut mütoloogiat päkapikkude ja lendavate põhjapõtrade näol. Ja see ei ole pealetükkiv mütoloogia.
Kersti: See on konkreetselt seotud pika ja pimeda ajaga, kus inimestel ei ole muud teha, kui oodata kodus päkapikke.
Andrus: Aga praegu on sul ikka huvitavam töö!
Kersti: Vastutus on suurem.
Andrus: Ka avalikkuse pilk on rohkem peal.
Kersti: Viimasel ajal on avalikkusel rohkem selline sähmiv pilk.
Andrus: Mina olen muidugi väga tänulik, et lõpuks on Eestil ilmalik president.
Kersti: Igaühel peab vabadus olema. Ja usuvabaduse teine pool on uskumatuse vabadus.
IX
Andrus: (lootusrikkalt) Kas seoses 24. veebruariga on ka oodata mingisuguseid muudatusi?
Kersti: Tuleb muudatusi. Püüan seda päeva lavastada nii, et võimalikult paljud inimesed tunneksid, et nad on demokraatlikult sellest osa saanud.
Kuna paljud saavad sellest osa televisiooni vahendusel, ei tohiks neile jääda tunne, et nad vaatavad teiste pidu läbi lukuaugu.
Mart: Kätte on jõudnud tunnustamise aeg. Kerstiga olid seotud suured ootused, aga ma julgen ka Andruse nimel öelda, et oled neid ootusi kõvasti ületanud. Lühikese aja jooksul on Kersti saanud suure tunnustuse osaliseks: Kõrboja perenaine, vanem õde, roheline president...
Andrus: ...mõnes mõttes oled sa nagu Barack Obama, kes sai kohe Nobeli rahupreemia.
Kersti: Kui sa tuled Kadriorgu 81 häälega, pead enda jaoks selgeks mõtlema, mis see sinu jaoks tähendab. Kuidas olla inimestele sidustav ja selgitav jõud. Seda tööd võtan ja teen ma hästi tõsiselt.
Mart: Kas sul on anda meile retsept, et kui meil Andrusega tekib näiteks soov kümne aasta pärast presidendiks saada?
Kersti: Poliitika ei ole meelelahutussektor, see on eestvedamise kunst. Ükskõik, mis teie elu põnevat ette toob, kui liiga kartma ei hakka, võib õnneks minna. Natuke teeb see mind muidugi murelikuks, et kui mitu vooru ei tulnud välja ja lõpuks lepiti kokku, siis paljudele tundub, et midagi läks valesti ja tuleb põhiseadust muutma hakata.
Mart: Ja lõpetuseks: sa oled Saaremaaga seotud. Mida tahad ülemererahvale soovida?
Kersti: Olen seotud. Igal aastal veedan ühe nädala Saaremaal. Soovin neile meeldivat konservatiivsust. Et Saaremaa, nii nagu me teda tunneme, veel võimalikult kaua kestaks!
Kadriorus, 9. detsembril 2016
Mul on natukene kõhe istuda siin kahe Eesti Vabariigi mõjuvõimsama inimese, kõige mõjukama poliitiku ja kultuuritegelase vahel.Minul vedas, trükimasin läks öösel katki. Eesti Päevaleht täna (9. detsembril) paberkandjal ei ilmunud ja keegi ei saanudki teada, kui mõjukas ma olen. Sain mööda linna mõjutuna ringi kooserdada.(täpsustab) Info on siiski online’ist kättesaadav.: Kahjuks küll. (lootusrikkalt) Aga kes viitsib sealt lugeda?Mind polnud isegi kehakultuurlaste nimekirjas! Aga ma püüan saatusest suurem olla ja tuletada teile meelde, et olin siiski esimene, kes siin kantseleis töötas.(lohutavalt) Kui sa tunned ennast puudutatuna, et välja jäid, siis lohuta ennast teadmisega, et metoodika ei pruukinud õige olla.Kui sa nii arvad. Aga ma loen ette ühe lõigu, mille paarkümmend aastat tagasi presidendi kantseleist kirjutasin:Algatuseks kääris Lennart käised üles ja teatas, et nüüd tuleb tööle hakata. Selgus, et üks turvamees oskab fakse saata – ta pandi kohe faksimasina taha. Teine turvaja teadis midagi arvutist ning töö oli varnast võtta. Autojuht oli masinakirjutaja ning ülemnõukogu esimehe endine sekretär tõlk. Üks turvamees pesi esialgu nõusid. “Meil oleks veel inimesi vaja,” vaatas Lennart lootusrikkalt ringi. Aga inimesi rohkem ei olnud; üksnes kole ja kõle oktoobrikuine tuul ulgus ukse taga.Meil ei ole turvamehi, meil on julgestuspolitseinikud. Nendega on tore metsas jooksmas käia.Kas sa jooksed nende eest ära?Ei.Aga kas sa jaksaksid?Ei ole kindel.(ulakalt) Aga kui on paks turvamees?Andrus, Kersti maratonirekord on 3:52. Ma ei jaksanud sel suvel isegi 30 kilomeetrit selle ajaga läbida!Kõik minu meeskonna liikmed on heas vormis. Tõsi, pikemaid distantse ei taha kõik kaasa joosta. Minu julgestusmeeskonna juhi isiklik rekord on minu omast mõni minut kehvem, aga see on joostud hiljem. Nii et küllap me ühes tempos püsime ja tegutseme “pariteetsetel alustel”.Käisin kuu aja eest Mart Laari juures külas ja ta ütles, et kuuleb Kadriorust hallide ajurakkude krudinat ka enda juurde Ao tänavale ära.Meil on siin palju häid mõtlejaid koos ja intellektuaalselt väga lõbus.Ärme torma sündmustest ette! Mis meid ühendab peale selle, et tahame kõike lusti ja rõõmuga teha? Kui Mati Unt kirjutas “Sügisballi” (1978), oli see veel ajaloota ja olulist mõõdet mitteomav linnaosa. Mina elasin lapsena Tammsaare peatuses...Mina ka! Mustamäe tee 100. Peatusest paremat kätt teine maja.Mina elasin Sääse peatuses. Tammsaare tee 110.Globaalses maailmas nii lähestikku elada...Sa käisid 44., mina 32. keskkoolis.Mina käisin 20. keskkoolis.Tekib küsimus, miks sa nii kaugel käisid.Mu ema oli seal koolis õpetaja ja arvas, et nii on kõige parem.Suur rõõm, et lõpuks on meil president, kes on pärit Mustamäelt! Eelmised olid kas väga vanad või välismaalt, aga nüüd lõpuks üks Mustamäe inimene! Nii armas. Kas sa käisid kuuendas ABC poes?Ei, neljandas. Nii ei pidanud ma kodust üle sõidutee minema. Aga koolist tulles – siis, kui ma olin rikas, mis tähendas 30 kopikat – käisin ma Szolnoki kohvikus!Kas sa kinos Kaja käisid?Vähe. Ma ei talu koristamata ruume, mis tollal tihtipeale olid sellised.Kui sa väike olid, ei olnud sul kodus telekat. Kas sa Hunt Kriimsilma ikka nägid?Vähe.(lootusrikkalt) Aga Tippi ja Täppi?Polegi kunagi näinud.Väga suur pettumus. Minu ema mängis veel Tippi...Siis läks küll kehvasti.Sa olid rohkem sporditüdruk?Nii ja naa. Aga tegi tuska, et sprindikiirendus on mul vilets.Kehaline kasvatus oli ikka “5”?Ei olnud. Veerandite kaupa: “3”–”5”–”5”–”3”.Seda on nii armas kuulda! Mul oli ka tavaliselt üks veerand “3”, aga ma ei ole julgenud sellest avalikkuse ees rääkida.Minu 100 meetri aeg oli 17 sekundit. Ei õppinud pakkudelt starti tegema. Aga suusatamise ja akrobaatikaga oli kõik korras.Kas teie kool käis ka hullumaja taga suusatamas?Meie käisime Nõmmel.Aga me oleme kindlasti sõitnud sinuga ühes trollis.Absoluutselt.Minu ema elab Mustamäel.Minu ema ka!Meie kõigi emad elavad Mustamäel. Ju me meenutame seda kõike soojuse- ja nostalgiatundega.Kust sul tekkis huvi vainurästaste vastu?Loodussõprade maja tead? Kunagise pioneeride palee tagumine nurk.Ma käisin loodussõprade ringis.Siis sa ju tead, et Vene ajal oli selline trikk, et kui sa tegid hästi teaduslikke uurimistöid, siis viidi parimad Nõukogude Liidu avarustesse reisile. Ikka päris kaugele, mida kodune finantsolukord poleks võimaldanud ette võtta.Minul nii hästi ei läinud. Pidin seal loodussõprade ringis lakkamatult pesema hamstrite puure.Ma mäletan natuke filosoofilisemat tegevust.Mulle vaadati sellise näoga otsa, et “see mees” läheb kohe hamstrite puure pesema.Siin peaks olema Kersti esimene artikkel ajakirjanduses – “Vainurästa ja laulurästa pesitsemisest” (kahasse Enn Roodesega, Eesti Loodus 1987, nr 4).Ma arvan küll.Kas sa Tähekesse või Pioneeri ei kirjutanud?Ma kirjutasin kirjandeid üsna hästi, aga siis küsis õpetaja, kas ma ei tahaks kirjutada ka mõne luuletuse või jutukese. Aga ma kartsin, et olen fantaasiavaene ja ratsionaalne. Kirjutasin kirjandi teemal “Mille poolest erinevad Puškin ja Lermontov” ja tõestasin ära, et nad on ühesugused kirjanikud. Eesti keeles kirjutades sain selle eest “viie”, aga vene keele õpetaja käratas peale, et kes on mind õpetanud niimoodi kirjutama. Selline ideoloogiline lõhe oli Tallinna 44. keskkoolis...Mulle meeldis looduse kohta lugeda. Gerald Durrelli ja... kas sa Fred Jüssi “Rebasetundi” oled lugenud?Loomulikult! Aga mulle meeldis Durrell rohkem. Käisin seitse aastat tagasi spetsiaalselt Korfu saarel, tahtsin näha põlde ja küpressisalusid.Kas need majad on veel alles?On, aga nendele ei saa ligi. Olin väga kurb saare serva seisundi pärast, mille on põhjustanud turismiatraktsioonide kättesaadavus.Aga kuidas sa ikka vainurästa juurde jõudsid?Selle linnu kohta oli korjatud palju statistilist informatsiooni. Inimesed täitsid ankeete: leidsin pesa, kas linnas või maal, ja see oli nii kõrgel. Muide, töö, mida mina tegin (pesitsusharjumustest ja nende muutumisest), seda oleksite ka teie võinud teha – see ei eeldanud metsas vainurästaste jälitamist.Nii et sina ei avastanud, et pooltes pesades algab munemine keskmiselt 14. mail ja esimene poeg koorub 1. juuniks?Täpselt. Selleni ma jõudsin statistilise andmetöötluse tulemusena. See oli juba matemaatika.Mul on Kerstile kui mustamäelasele ja linnuteadlasele üks spetsiifiline küsimus. Kõige levinum lind Mustamäel on tuvi. Aga ma ei ole kunagi näinud tuvi lapsi! Ainult täiskasvanud tuvisid...Erinevalt kajakast, kes muneb, kuhu juhtub, peidab tuvi oma munad ja pojad ära.Aga nad võiksid käia ematuvi kõrval! Nii nagu ma Snelli tiigis näen ujumas pardiema ja pardipoegi.(lõbusalt) Linnud üldiselt jagunevad pesahoidjateks ja -hülgajateks.Ma ikkagi arvan, et tuvil ei olegi lapsi.Ma saan aru, et tahad jõuda juba jumala teema juurde.Äkki varblased ongi tuvi pojad, nii nagu kass on koera naine? Ja hiired on nende lapsed...Kuulge, nüüd me muutume juba ulakaks! Läheme parem suvel Harku terviserajale! Seal on männimets, soo, raba ja liivakünkad. Mul on natuke häbi Andruse väheste loodusalaste teadmiste pärast, võiksime sinna õppematkale minna.See on hea mõte.Seal kasvab isegi üks kuldking.Miks sa mulle seda näha ei toonud? Tõmmanud välja!Ei tohi tõmmata. See on haruldane taim ja selle ümberistutamine reeglina ebaõnnestub.Sa võid viia Andrusele fotomeenutuse!Astusid 1987. aastal ülikooli ja abiellusid väga kiiresti. Kas sa öölaulupidudel üldse käisid?Käisin Tartus, kui seal 1988. aastal oli muusikapäevadel suurem laulmine.Siis käisid sina varem. Mina käisin Tallinnas öö enne keskkooli lõpueksamit.Erinevalt sinust ei oleks mina sellist riski kunagi võtnud.Oli vaja võidelda nõukogude võimu vastu! Edaspidi, kui me juba ülikoolis olime, võis meid Mardiga leida Humala õllekast.Kas teile see ei tulnud pähe, et kui natukene rohkem õppida, võis saada kõrgendatud stipendiumi? Suur vahe oli, kas said 40 või 60 rubla kuus.Ei olnud suurt vahet! Me kirjutasime juba sel ajal ja honorarid olid prisked!Selle peale ma ei tulnud. Oleks teadnud, oleks ka kirjutanud. Aga nimelist stippi ei saanud ma sellepärast, et ma ei olnud komnoor.Miks sa ei olnud? Meie klassis ei kuulunud komsomoli ainult üks poiss, sest ta oli usklik.Mind küll ähvardati, et ei saa ülikooli sisse, aga kuna üks mu tuttav tüdruk oli just saanud, siis ei jäänud ma “organeid” uskuma.Ülikooli ajakirjast lugesin, et korraldasid singinäituse.See oli 1989. aastal. Süüa ei olnud suurt midagi. Olime esimesed, kes karulauku sõid. Ja üritasime ka viinamäetigusid prepareerida. Ülikool andis meile kaasa 15 kilo kaerahelbeid. Ühel kursuseõel oli aga ligipääs lihakombinaadile. Ja ühel hetkel oli meil sahvris nii sinki kui vorsti. Paljud meist polnud sellist pilti ammu (varem) näinud.Pärast sõite ikka ära?Loomulikult.Aga viinamäetigusid?Prantsusmaal küll, kus nad panevad ürdivõid tigudele peale.Kas sul kodus teeseen oli?Muidugi!Praegu müüakse neid ökopoodides pudelites. Hipsterid on selle uuesti avastanud. 24. veebruaril võiks presidendi vastuvõtul olla hulk teeseeni, et kõik saaksid ise endale valada.Ärme tõtta sündmustest ette! Praegu on maleaasta. Mitu käiku peab president ette mõtlema?Käike ma tean, aga ette eriti ei mõtle. Pigem olen kiire reageerija.Selle aasta üheks läbivaks märksõnaks on hirm: pagulased, kooseluseadus, Venemaa, ISIS, Brexit, Trump, vasakpööre.Ma ei saa sellest aru. Kui meil toimub reeglipärane Kaitseliidu õppus, millele lisandub kaitseväe õppus, siis välismaa ajakirjanikud küsivad ainult ühte asja: kas teil on õudne hirm, et te õppusi korraldate? Ja siis pead hakkama neile algusest peale seletama – see ei ole siin niisama relvade puhastamine. Et see ongi NATO artikkel 3, mis ütleb, et iga liige peab tagama, et tema territoorium oleks kaitstud.Olin väga üllatunud, kui nägin ühel fotol meie presidenti sõdurile žgutti sidumas.See oli väga hea žgutt, ma ei olnudki näinud tänapäevast verevoolu sulgemise vahendit. Möönan, et sidusin selle vale koha peale, mida mõningad tähelepanelikumad netikommentaatorid ka ära märkisid. Aga oli huvitav kogemus.Olid 1999–2002 peaminister Mart Laari majandusnõunik. Kas sa kõhklesid ka, kui selline ettepanek tehti?Kõhklesin küll. Käisin Heldur Meeritsaga rääkimas, sest tema pidi olema ikka esimene nõunik ja mina pidin neid sabasid tegema. Aga läks teisiti. Üks kolleeg pangast ütles, et kui sind kutsutakse, siis nad usaldavad sind. Et see on ka nende vastutus.Pärast seda töötasid kõigepealt Iru elektrijaama juhtimisarvestuse osakonna juhatajana ja seejärel direktorina. Kuidas sa seal nende vana kooli meeste, et mitte öelda “jurakatega” hakkama said? See polnud küll Väino Viilupi aegne põlevkivikaevandus ja tänasel päeval töötab seal 49 inimest, aga ikkagi...Siis töötas seal sadu inimesi ja oli nii noori kui ka vanu. Seltskond oli heterogeenne. Aga ma õppisin sealt ühe asja Mustamäel kasvanuna ja näinuna Lasnamäed kerkimas. Nad ei tulnud siia ise, nad olid siia saadetud 1980. aasta paiku. Meil polnud Eestis ju selle ala spetsialiste.Kas oli kerge ennast kehtestada?Ikka oli. Kui sa tunned inimeste töö vastu siirast huvi, mis on paratamatu vajadus, kui seda ettevõtet juhtida tahad, läheb kõik hästi.Selle peale ongi hea küsida, et kuna sa olid enne näinud põnevaid ja dünaamilisi töid, siis mulle kõrvaltvaatajana tundub Euroopa Kontrollikoda väga igavana. Ülim stabiilsus, mida Luksemburg kehastab...See ei ole päris nii. Mu põhiline töö oli saavutada see, et kuigi olin kellegi töö kohta keskmisest halvemini öelnud, oli vaja, et ta nõustuks sellega ja hakkaks paremini töötama. See on küllaltki vaheldusrikas ja selle töö kõige sportlikum osa. Iga asi, kui sellesse süveneda, on põnev.Mina käisin Luksemburgis lugejatega kohtumas. See on uus formaat – välismaal elavad eestlased tunnevad ennast üksikuna ja kutsuvad külla kodumaal elavaid kirjanikke ja näitlejaid. Hästi tore oli.Ma sinuga kohtumisel kahjuks ei olnud.Aga nad ei ole seal traditsioonilised väljarändajad ja tulevad kunagi loodetavasti Eestisse tagasi.Intervjuus ajalehele Vooremaa ütles Kersti, et Luksemburgis peab järve äärde pileti ostma, aga ega seal kohta ikka ei ole. Kuidas seda meretagusele rahvale, Meie Maa lugejatele seletada?Aed on järve ümber. Maksad tädile kolm ja pool eurot, mis läheb järve puhastamiseks, ja pääsedki järve äärde. Ausalt öeldes tasub järvedele eelistada basseine, sest järvede reostuskoormus on suur. Aga see ei ole veeline eluviis, ranna puudumine on seal elades täielik traagika.Kusjuures täna ma väidan, et Tallinn on puhtam kui Luxembourgi linn. Suvel rongiga Nõmmelt linna sõites tajusin, et midagi on teisiti. Ja siis märkasin, et raudtee ääres ei vedele igasugust nasvärki. Meil on hästi puhas võrreldes Kesk-Euroopa kohtadega.Ja meil ei pea kogu aeg paberipakiga ühest ametiasutusest teise jooksma, kõike saab teha interneti teel!Iga eestlane, kes on proovinud ennast sisse seada mõnda arenenud Euroopa riiki, puutub kokku lisaks arenenud demokraatiale ka arenenud bürokraatiaga.Kas sul on Eestis ka suvekodu?Mul on Vääna-Jõesuus tänapäeva mõistes enam mitte suvekodu, sest enamik inimesi elab seal aastaringselt. Praegu ma seal ei käi, sest politsei ei jõua kõiki kohti turvaliseks muuta. Viis aastat ma sinna ei lähe. Aga mul on Saaremaal koht, kus olla.(elukogenult) Aga sinna peab ka ju julgestuspolitseinik kaasa tulema. Tuleb käia palju seenel ja marjul ning panna ka turvamees neid korjama.Politseinikel on ametijuhend. Ma vean ka oma lapse kelku ise. Aga mul ei oleks midagi selle vastu, kui ka neil oleks õhtul võimalik seenesousti valmistada. (naerab)Kätte on jõudnud jõuluaeg. Milline oli Luksemburgi jõululaud? Kapsas on vist seal punane?Leiab ka kollast kapsast, leiab!Ja verivorstides ei ole......ei ole tangu.Ja teie pere jõululaual peab olema üleküpsetatud sink?See on üks asi, mida mu lapsed nõuavad. Topid singi sisse nelgiterad ja katad üle vürtsidega. Ja ma ei pane seda taignasse.(hardalt) Jõulude juurde kuulub ka kirikus käimine.Ei käi! Kuule, jõul on üks vana sõna, mis seostub pööripäevaga.Kersti, ma just kirjutasin täpselt selliste sõnadega artikli, kus ma seletasin, et ateistil on jõulude ajal väga palju tegemist ja toredat. Vana taliste püha.: Lumi, suusad...... ja lisaks uut mütoloogiat päkapikkude ja lendavate põhjapõtrade näol. Ja see ei ole pealetükkiv mütoloogia.See on konkreetselt seotud pika ja pimeda ajaga, kus inimestel ei ole muud teha, kui oodata kodus päkapikke.Aga praegu on sul ikka huvitavam töö!Vastutus on suurem.Ka avalikkuse pilk on rohkem peal.Viimasel ajal on avalikkusel rohkem selline sähmiv pilk.Mina olen muidugi väga tänulik, et lõpuks on Eestil ilmalik president.Igaühel peab vabadus olema. Ja usuvabaduse teine pool on uskumatuse vabadus.(lootusrikkalt) Kas seoses 24. veebruariga on ka oodata mingisuguseid muudatusi?Tuleb muudatusi. Püüan seda päeva lavastada nii, et võimalikult paljud inimesed tunneksid, et nad on demokraatlikult sellest osa saanud.Kuna paljud saavad sellest osa televisiooni vahendusel, ei tohiks neile jääda tunne, et nad vaatavad teiste pidu läbi lukuaugu.Kätte on jõudnud tunnustamise aeg. Kerstiga olid seotud suured ootused, aga ma julgen ka Andruse nimel öelda, et oled neid ootusi kõvasti ületanud. Lühikese aja jooksul on Kersti saanud suure tunnustuse osaliseks: Kõrboja perenaine, vanem õde, roheline president......mõnes mõttes oled sa nagu Barack Obama, kes sai kohe Nobeli rahupreemia.Kui sa tuled Kadriorgu 81 häälega, pead enda jaoks selgeks mõtlema, mis see sinu jaoks tähendab. Kuidas olla inimestele sidustav ja selgitav jõud. Seda tööd võtan ja teen ma hästi tõsiselt.Kas sul on anda meile retsept, et kui meil Andrusega tekib näiteks soov kümne aasta pärast presidendiks saada?Poliitika ei ole meelelahutussektor, see on eestvedamise kunst. Ükskõik, mis teie elu põnevat ette toob, kui liiga kartma ei hakka, võib õnneks minna. Natuke teeb see mind muidugi murelikuks, et kui mitu vooru ei tulnud välja ja lõpuks lepiti kokku, siis paljudele tundub, et midagi läks valesti ja tuleb põhiseadust muutma hakata.Ja lõpetuseks: sa oled Saaremaaga seotud. Mida tahad ülemererahvale soovida?Olen seotud. Igal aastal veedan ühe nädala Saaremaal. Soovin neile meeldivat konservatiivsust. Et Saaremaa, nii nagu me teda tunneme, veel võimalikult kaua kestaks!Kadriorus, 9. detsembril 2016 Andrus Kivirähk Ülikooli diplom kinnitab, et ma olen hariduselt ajakirjanik, aga ajakirjaniku tööd olen ma tegelikult elu jooksul teinud väga vähe. Teiste inimeste intervjueerimisest ja reportaažide kirjutamisest lihtsam tundus minusugusele laiskvorstile kogu lugu otsast lõpuni ise välja mõelda. Seda tänulikum ma olen, kui mõni vana sõber ja ülikoolikaaslane mu vahel enesega kaasa võtab, kui läheb lehte lugu tegema. Saab end jälle natuke aega ehtsa žurnalisti ja Juhan Peegli õpilasena tunda!Seepärast ei kõhelnud ma hetkegi, kui sõber Mart tegi mulle ettepaneku minna Kadriorgu ja intervjueerida president Kersti Kaljulaidi. Lähme muidugi! Seda enam, et olime Kerstiga sel aastal värskelt tutvunud, pealegi veel nii tähendusrikkal päeval kui 24. veebruaril. Olime käinud varahommikul Toompeal lipu heiskamist imetlemas ja puhkasime nüüd jalga õdusas õlletoas. Kersti polnud siis veel president, vaid Luksemburgist Eestisse käima tulnud Filiae Patriae vilistlane, keda meie Mardiga kui EÜS-i vilistlased kodumaale naasmise puhul südamlikult tervitasime.Siis ma veel ei teadnud, et lisaks üliõpilasorganisatsioonidesse kuulumisele ühendab meid palju muudki. Mis täpselt, selgub järgnevast loost. Kogu see ühine taust seletab ka asjaolu, et me teineteisele sina ütleme ja etiketist eriti kinni ei pea.Võin kinnitada, et Kerstiga kohtuda oli suisa lust!
Veel artikleid samast teemast »


description: Eestlastel on pühadega omad sotid. Linnastumisest alates oleme kaotanud sideme põllundusega ning sellega seotud rahvakalendriga. Omal ajal on meie rahvas elanud kõikvõimalike rukki-, kapsta- ja paastutähtpäevade järgi ja kristlik maailmavaade oli talurahval tulemuslikult põllunduskalendrisse ära lahjendatud. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Kirik
Jumal ei istu jalgu kõlgutades pilve peal (2)
Neljapäev, 22. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Eestlastel on pühadega omad sotid. Linnastumisest alates oleme kaotanud sideme põllundusega ning sellega seotud rahvakalendriga. Omal ajal on meie rahvas elanud kõikvõimalike rukki-, kapsta- ja paastutähtpäevade järgi ja kristlik maailmavaade oli talurahval tulemuslikult põllunduskalendrisse ära lahjendatud.
Väljavõtteid pikemast loost, mis on ilmunud portaalis objektiiv.ee
Pean tunnistama, et mind isiklikult tabavad paraja tugevusega aju- ja kõhukrambid, kui kuulen kusagil räägitavat kapstamaarja- või heinamaarja- või rukkimaarjapäevast. Põllupidajatest saan ma aga tegelikult aru, sest nende elutsükkel sõltus kündmise-külvi-lõikuse kordaminekust. Kui tänapäeval räägitakse kehvast kartulisaagist või viletsast vilja-aastast, siis kehitab keskmine linlane selle jutu peale vaid õlgu, kuna kartul ja sai on poest alati võtta olnud. Olgu siis pealegi, et Poolast toodud. Mida aga tähendas ikaldus varasematel aegadel ja kuidas näljahädad inimesi surmasid, võime nüüd rahulikult ajalooraamatuist lugeda.
Raskem on mõista neid, kellele mitte mingisugunegi kalender korda ei lähe peale nende, kus on kirjas nädalapäevad esmaspäevast reedeni ja eraldi puhkepäevad. Eks ole jaanipäeva ja jõuludegagi juhtunud sama lugu, et suuremale osale eesti rahvast on tegemist vaid kauaoodatud punaste numbritega kalendris. Siis saab end heast-paremast täis kaanida või pugida ning sellega kogu üritus piirnebki. Tõsi – käiakse ka kirikus. Ja pannakse pahaks, kui vaimulik meenutab kantslist, et kirikud on avatud muudelgi päevadel. See on keskmise eestlase jaoks sama müstiline anomaalia nagu seegi, et lilli võib naistele viia ka naistepäevavälisel ajal.
Kuigi mul on raske harjutada end mõttega, et meil on tegemist mitte Brüsseli määratud kuberneri, vaid (näiliselt) valitud presidendiga, pean ütlema, et paganlike jõulude ja kristlike pühade erinevuse osas on tal omamoodi õigus. Sõna “jõul” ei ole tõesti kristliku taustaga. See skandinaavia keeltest pärit laen on rootsi keeles jul. See on tähendanud talvist pööripäeva, mil päike taas oma õigused kätte saab ning piksejumal Thor hakkab üha otsustavamalt viibutama sõjavasarat Mjölnirit, millega jääd purustada (siit ka ingliskeelne sõna sulamise kohta ehk melting). Vanainglise keeles nimetati seda olulist päeva sõnaga yule. Kuukalendrit järgides langes see ajavahemikule detsembrist jaanuari alguseni. Vanad roomlased tähistasid 25. detsembril Sol invictuse ehk “võitmatu päikese” päeva.
Kuigi Christmas – praegune ingliskeelne sõna jõulude tähistamiseks – tuleneb vanainglise Cristes Maessae’st ehk Kristuse missast, on tänapäeval üldiselt levinud tava kasutada Kristuse sündimise püha puhul nimetust “jõulud” ja see ei tohiks kellelegi üllatuseks olla. Ka see, et kristliku misjoni levimisega Mandri-Euroopasse sai see paganlik püha uue sisu – Jumala valgus tuli maailma. Keegi teoloogidest ei olegi kunagi väitnud, et Jeesus sündis “kesktalvel külmal ajal”, nagu ühes jõululaulus arvatakse, või et Jumal istub jalgu kõlgutades pilve peal, silmaga kolmnurk pea kohal.
Muidugi ei ole ammugi üllatuseks ka see, et protestantlik Euroopa, sealhulgas Eesti, on muutunud pigem uskmatuks maaks. Ometigi paganlust kunstlikult ellu äratada püüdes ei ole jõutud kaugemale popkultuurilaadsetest fantaasiaviljadest ja vaid väga väike osa elanikkonnast teab üldse, mida endast kujutas eelkristlik paljujumaluslik usund oma arusaamaga elust ja surmast.
Enamik inimesi on meil usuliselt väheteadlikud, et mitte öelda harimata. Siiski on nad seda meelt, et persoonid ja struktuurid, keda meile seatakse eeskujuks, annavad kodanikele kindlusetunde, kui käituvad nii, nagu neilt eeldatakse – ka siis, kui meie juhtidele on olnud võimalik kirikuvisiitidest hoolimata heita ette ebaeetilisust.
Tegelikult ongi ühiskonna psühholoogiline turvatunne seotud kindlakskujunenud traditsioonide väärtustamisega. Ning just nimelt juhtideks tõusnud või tõstetud isikute poolt, kes teistele eeskuju näitavad.
/…/Mõned on kaitsnud proua Kaljulaidi otsust mitte osaleda variserlikel riitustel, mis on talle arusaamatud. Eks ta ole, et miski, mis on seotud inimestega, ei või olla täiuslik. Kes ei teaks seda paremini kui Kolmainus, kelle läbi meie maailmakõiksus on saanud alguse ja kelle silme all inglite hinged täitusid kadeduse ja vihaga.
Kui palju võinuks põlata maist olemist Kristus Jeesus, kes osana sellest Kolmainsusest maa peal elades nägi, kuidas südameid ja hingi muutvast ja elus hoidvast Jumala-suhtest oli saanud riituse enese pärast toimiv religioosne toiming. Ta oleks võinud hülgamiseni põlata inimeste teesklust, kes laotasid oma religioossust välja imetlemiseks inimeste silmade alla, mitte alanduses Jumala jalgade ette.
Kui sageli näeme Vanas Testamendis kirjas olevast, et inimesed on pööranud oma selja Loojale ja põlanud prohveteid, kes kutsusid inimesi meeleparandusele. Looja oleks võinud korraldada veel ühe veeuputuse ja kogu selle kurjaks muutunud inimtõu Maa pealt pühkida. Sellest hoolimata tuli ta ise Jeesuses Kristuses selle halvaks läinud inimkarja sekka, et kannatada, surra ja päästa.
Kolmainus oleks võinud kaotada kogu valeliku ja silmakirjaliku ritualismi, mis oli jumalasuhte lämmatanud… Aga selle asemel näitas Kolmainus Jumal üles halastust ka selles, et igal hingamispäeval Jeesus “läks sabatipäeval pühakotta, nii nagu see talle kombeks oli”. Nii loeme evangeeliumist. Sest maine olemine ei jõua igavikku ilma usklike inimeste ühiste eestpalveteta.
Jeesus alandas end surmani. Pealegi – ristisurmani. Vaimulikud, arstid, päästjad, politseinikud – paljud inimesed lähevad oma ameti tõttu inimeste juurde, kellega ei ole alati meeldiv koos olla. Sest amet kohustab – ja kohustab olema nende suhtes ka kannatlik. Proua Kaljulaid oleks võinud üles näidata presidendilt oodatavat suuremeelsust ning alanduda nendeni, kes on oodanud teda neile olulisse vaimsesse kodusse.
/…./Ja kuigi see ei ole praegu vist trendikas, soovin meie lugejatele head Kristuse sündimise püha. Nii on seda olulist tähtpäeva meil õigeusukirikus nimetatud. Hea nimi – miskit ei lähe siin ei sassi ega segamini. Autor: Roland Tõnisson, EAÕK Kuressaare koguduse preester Neljapäev, 22. detsember 2016.Väljavõtteid pikemast loost, mis on ilmunud portaalis objektiiv.eePean tunnistama, et mind isiklikult tabavad paraja tugevusega aju- ja kõhukrambid, kui kuulen kusagil räägitavat kapstamaarja- või heinamaarja- või rukkimaarjapäevast. Põllupidajatest saan ma aga tegelikult aru, sest nende elutsükkel sõltus kündmise-külvi-lõikuse kordaminekust. Kui tänapäeval räägitakse kehvast kartulisaagist või viletsast vilja-aastast, siis kehitab keskmine linlane selle jutu peale vaid õlgu, kuna kartul ja sai on poest alati võtta olnud. Olgu siis pealegi, et Poolast toodud. Mida aga tähendas ikaldus varasematel aegadel ja kuidas näljahädad inimesi surmasid, võime nüüd rahulikult ajalooraamatuist lugeda.Raskem on mõista neid, kellele mitte mingisugunegi kalender korda ei lähe peale nende, kus on kirjas nädalapäevad esmaspäevast reedeni ja eraldi puhkepäevad. Eks ole jaanipäeva ja jõuludegagi juhtunud sama lugu, et suuremale osale eesti rahvast on tegemist vaid kauaoodatud punaste numbritega kalendris. Siis saab end heast-paremast täis kaanida või pugida ning sellega kogu üritus piirnebki. Tõsi – käiakse ka kirikus. Ja pannakse pahaks, kui vaimulik meenutab kantslist, et kirikud on avatud muudelgi päevadel. See on keskmise eestlase jaoks sama müstiline anomaalia nagu seegi, et lilli võib naistele viia ka naistepäevavälisel ajal.Kuigi mul on raske harjutada end mõttega, et meil on tegemist mitte Brüsseli määratud kuberneri, vaid (näiliselt) valitud presidendiga, pean ütlema, et paganlike jõulude ja kristlike pühade erinevuse osas on tal omamoodi õigus. Sõna “jõul” ei ole tõesti kristliku taustaga. See skandinaavia keeltest pärit laen on rootsi keeles jul. See on tähendanud talvist pööripäeva, mil päike taas oma õigused kätte saab ning piksejumal Thor hakkab üha otsustavamalt viibutama sõjavasarat Mjölnirit, millega jääd purustada (siit ka ingliskeelne sõna sulamise kohta ehk melting). Vanainglise keeles nimetati seda olulist päeva sõnaga yule. Kuukalendrit järgides langes see ajavahemikule detsembrist jaanuari alguseni. Vanad roomlased tähistasid 25. detsembril Sol invictuse ehk “võitmatu päikese” päeva.Kuigi Christmas – praegune ingliskeelne sõna jõulude tähistamiseks – tuleneb vanainglise Cristes Maessae’st ehk Kristuse missast, on tänapäeval üldiselt levinud tava kasutada Kristuse sündimise püha puhul nimetust “jõulud” ja see ei tohiks kellelegi üllatuseks olla. Ka see, et kristliku misjoni levimisega Mandri-Euroopasse sai see paganlik püha uue sisu – Jumala valgus tuli maailma. Keegi teoloogidest ei olegi kunagi väitnud, et Jeesus sündis “kesktalvel külmal ajal”, nagu ühes jõululaulus arvatakse, või et Jumal istub jalgu kõlgutades pilve peal, silmaga kolmnurk pea kohal.Muidugi ei ole ammugi üllatuseks ka see, et protestantlik Euroopa, sealhulgas Eesti, on muutunud pigem uskmatuks maaks. Ometigi paganlust kunstlikult ellu äratada püüdes ei ole jõutud kaugemale popkultuurilaadsetest fantaasiaviljadest ja vaid väga väike osa elanikkonnast teab üldse, mida endast kujutas eelkristlik paljujumaluslik usund oma arusaamaga elust ja surmast.Enamik inimesi on meil usuliselt väheteadlikud, et mitte öelda harimata. Siiski on nad seda meelt, et persoonid ja struktuurid, keda meile seatakse eeskujuks, annavad kodanikele kindlusetunde, kui käituvad nii, nagu neilt eeldatakse – ka siis, kui meie juhtidele on olnud võimalik kirikuvisiitidest hoolimata heita ette ebaeetilisust.Tegelikult ongi ühiskonna psühholoogiline turvatunne seotud kindlakskujunenud traditsioonide väärtustamisega. Ning just nimelt juhtideks tõusnud või tõstetud isikute poolt, kes teistele eeskuju näitavad./…/Mõned on kaitsnud proua Kaljulaidi otsust mitte osaleda variserlikel riitustel, mis on talle arusaamatud. Eks ta ole, et miski, mis on seotud inimestega, ei või olla täiuslik. Kes ei teaks seda paremini kui Kolmainus, kelle läbi meie maailmakõiksus on saanud alguse ja kelle silme all inglite hinged täitusid kadeduse ja vihaga.Kui palju võinuks põlata maist olemist Kristus Jeesus, kes osana sellest Kolmainsusest maa peal elades nägi, kuidas südameid ja hingi muutvast ja elus hoidvast Jumala-suhtest oli saanud riituse enese pärast toimiv religioosne toiming. Ta oleks võinud hülgamiseni põlata inimeste teesklust, kes laotasid oma religioossust välja imetlemiseks inimeste silmade alla, mitte alanduses Jumala jalgade ette.Kui sageli näeme Vanas Testamendis kirjas olevast, et inimesed on pööranud oma selja Loojale ja põlanud prohveteid, kes kutsusid inimesi meeleparandusele. Looja oleks võinud korraldada veel ühe veeuputuse ja kogu selle kurjaks muutunud inimtõu Maa pealt pühkida. Sellest hoolimata tuli ta ise Jeesuses Kristuses selle halvaks läinud inimkarja sekka, et kannatada, surra ja päästa.Kolmainus oleks võinud kaotada kogu valeliku ja silmakirjaliku ritualismi, mis oli jumalasuhte lämmatanud… Aga selle asemel näitas Kolmainus Jumal üles halastust ka selles, et igal hingamispäeval Jeesus “läks sabatipäeval pühakotta, nii nagu see talle kombeks oli”. Nii loeme evangeeliumist. Sest maine olemine ei jõua igavikku ilma usklike inimeste ühiste eestpalveteta.Jeesus alandas end surmani. Pealegi – ristisurmani. Vaimulikud, arstid, päästjad, politseinikud – paljud inimesed lähevad oma ameti tõttu inimeste juurde, kellega ei ole alati meeldiv koos olla. Sest amet kohustab – ja kohustab olema nende suhtes ka kannatlik. Proua Kaljulaid oleks võinud üles näidata presidendilt oodatavat suuremeelsust ning alanduda nendeni, kes on oodanud teda neile olulisse vaimsesse kodusse./…./Ja kuigi see ei ole praegu vist trendikas, soovin meie lugejatele head Kristuse sündimise püha. Nii on seda olulist tähtpäeva meil õigeusukirikus nimetatud. Hea nimi – miskit ei lähe siin ei sassi ega segamini.
Veel artikleid samast teemast »


description: Reedel, 2. detsembril kell 17 avatakse Hiiumaa kunstnike vabaühenduse HiKu aastalõpunäitus “Jäävalge” Kärdlas Nelja Nurga galeriis. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
NÄDALALÕPP
Kunstnike aastalõpunäitusel esindatud ka helilooming
Reede, 02. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Helja Kaptein Reede, 02. detsember 2016. Eile oli Valev Sein ametis näitusetööde paikasättimisega, näitus avatakse täna kell 17. FOTO: Helja Kaptein Reedel, 2. detsembril kell 17 avatakse Hiiumaa kunstnike vabaühenduse HiKu aastalõpunäitus “Jäävalge” Kärdlas Nelja Nurga galeriis.
Tänavu saavad külastajad üllatuse osaliseks, sest lisaks kunstiteostele esitletakse ka heliloomingut. Oma helitöid on toonud galeriisse Riho Sibul, Märten Kross ja Jaan Sööt, Helin-Mari Arder, Jaanus Nõgisto, Siim Liik, Indrek Liit ja ansambel Dagö.
HiKu liige Kaja Hiis rääkis, et näitus on mahukas ja tööd väga eripalgelised. “Väljapanekule on oodatud töid kõigilt HiKu liikmetelt ja ka teistelt Hiiumaaga seotud autoritelt,” lubas Hiis, et üllatajaid on veel teisigi. Näiteks on fotograaf Tiit Leitolt tänavu lisaks suureformaadilistele fotodele ka postkaardiformaadis raamitud töid.
Klaasikunstnik Kalli Sein ütles, et aastalõpunäitusele jääb ka valik tooteid äsja lõppenud Eesti disaini näituselt: Mine Metsa kotid Emma Leppermanilt, Elmet Treieri lõikelauad, Lisa Kröberi ehted, Öölooma näotekid jt. Hiidlasest ehtekunstnik Kaia Saarna toob näitusele uusi ehteid, lisaks neile, mis olid disaininäitusel.
Näituse kujundamist ja ülespanekut alustab kunstnik Valev Sein neljapäeval. Reedel kella 11-st on galerii uksed juba lahti ja õhtul oodatakse kõiki avamisele
Teist aastat avatud Nelja Nurga galerii eestvedajad Kalli ja Valev Sein kinnitasid, ka järgmise aasta näitusteplaan on juba täis ja tuleb huvitav. Tänavu saavad külastajad üllatuse osaliseks, sest lisaks kunstiteostele esitletakse ka heliloomingut. Oma helitöid on toonud galeriisse Riho Sibul, Märten Kross ja Jaan Sööt, Helin-Mari Arder, Jaanus Nõgisto, Siim Liik, Indrek Liit ja ansambel Dagö.HiKu liige Kaja Hiis rääkis, et näitus on mahukas ja tööd väga eripalgelised. “Väljapanekule on oodatud töid kõigilt HiKu liikmetelt ja ka teistelt Hiiumaaga seotud autoritelt,” lubas Hiis, et üllatajaid on veel teisigi. Näiteks on fotograaf Tiit Leitolt tänavu lisaks suureformaadilistele fotodele ka postkaardiformaadis raamitud töid.Klaasikunstnik Kalli Sein ütles, et aastalõpunäitusele jääb ka valik tooteid äsja lõppenud Eesti disaini näituselt: Mine Metsa kotid Emma Leppermanilt, Elmet Treieri lõikelauad, Lisa Kröberi ehted, Öölooma näotekid jt. Hiidlasest ehtekunstnik Kaia Saarna toob näitusele uusi ehteid, lisaks neile, mis olid disaininäitusel.Näituse kujundamist ja ülespanekut alustab kunstnik Valev Sein neljapäeval. Reedel kella 11-st on galerii uksed juba lahti ja õhtul oodatakse kõiki avamiseleTeist aastat avatud Nelja Nurga galerii eestvedajad Kalli ja Valev Sein kinnitasid, ka järgmise aasta näitusteplaan on juba täis ja tuleb huvitav.
Veel artikleid samast teemast »


description:
Registreeritud peresündmused
Saare maakonnas 23.–30. detsembrini. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: PEREKONDLIK