authors:
Katrin Luke
Fütoterapeut
Karepa Ravimtaimeaed

description: Liigeseprobleemid tekivad eri põhjustel, ka taim- ja loodusravi on seega mitmesugune.

title: Taim- ja loodusravi liigeseprobleemide korral

maintext:
Pole nii, et iga häda vastu aitab hobusesalv. Jagan oma kogemusi – olen nõustanud ja aidanud paljusid inimesi, aastatega on kogunenud teadmised, kuidas valmistada salve ja õlisid, mida Karepa Ravimtaimeaias juba üle kümne aasta toodame.
Kuna ennustatakse sula, siis saab nii mõndagi taime enne jõule ise korjata ja välja kaevata – teha endale või lähedasele tore kingitus.
Kaela- ja õlaradikuliit
Võib tekkida külmetamisest, tuuletõmbest, auto kliimaseadmest, aga tihti ka sundasendist: arvuti taga, pikal autosõidul, monotoonsete liigutuste tegemisel. Siis aitab hästi varemerohujuurest tehtud salv, õli või tinktuur. Selleks kaevatakse juur välja, parima saate hilissügisel või varakevadel, kuid häda korral võib ka suvel või talvel, kasvõi lume alt välja koukida ja salv või õli valmis teha. Salvi jaoks tuleb tükeldatud juured üle valada õliga või panna rasva sisse ja hautada 6–8 tundi 90 kraadi juures. Siis ei lendu eeterlikud õlid ega kao kasulik toime.
Hiljem kurnata ja lisada õlile kuum sulatatud vaha (70 kraadi), kui soovite paksendada. Rasvale vaha lisada pole vaja. Õlina on parim viinamarjaseemneõli, mis imendub sügavale nahakihtidesse ja lihastesse, rasvadest on hea kookosrasv. Aga on kasutatud ka searasva, hülgerasva, viimane on soojendava toimega, sest katab nahapoorid ja soojus jääb naha alla.
Kõige lihtsam on teha varemerohuõli, aga see ei säili kaua, kui just sügavkülmas ei hoia. Selleks valatakse tükeldatud juur üle õliga, lisada võib männipungi, lavendlioksi, kui neid pole, siis eeterlikku õli. Siis säilib õli kauem ja toime on tõhusam. Õli tuleks loksutada või segada kord päevas, kasutamiseks on see valmis juba ühe-kahe päeva pärast. Aga kuna toores asi ei seisa, tuleks õli pärast kolme päeva külmkappi panna. Kui teha suurem ports, et talvel trauma või närvivalu korral kasutada, siis hoida sügavkülmas, seal ei juhtu midagi ja saab vajadusel väikeste portsudena välja võtta.
Ka viinaga võib varemerohutükid üle valada, ka selline ravim aitab hästi! Ise eelistan salve ja õlisid, sest need on nahale kasulikumad. Aga viinaga säilivad paremini varemerohu bioaktiivsed toimeained ja ravim ise ka.
Kui selline ravim valmis, siis jääb üle vaid kaks-kolm korda päevas määrida ja end soojas hoida. Kui on külmast tingitud kaelanärvipõletik, tuleks siduda kaela ümber villane sall ja hoida soojas. Magada võib lambanaha peal. Üldse on vill ja villast tehtud asjad siis väga head!
Kes soovib, võib salvile või õlile lisada eeterlikke õlisid: nulg, mänd ja lavendel on parimad. Männipungi võib lisada salvile ja õlile kuumutamise ajal, samuti lavendlioksi, kui neid aias on. Siis ei pea eeterlikku õli ostma. Lavendlil on valuvaigistav toime, mänd ja nulg ergutavad vereringet. See on eriti vajalik sundasendist tingitud valu korral.
Närvipõletiku korral sobib samuti soopihla- või angervaksatee.
Ragisev kael
Kui kaelasooned on kanged ja pead pöörates on naksumist või raginat tunda ning tihti läheb see üle peavaluks, siis tuleks juua teesid, mis ajavad soolasid välja. Kõige tugevam ja ka valuvaigistava toimega on soopihlatee. Teha kuur, üks-kaks nädalat ja edaspidi juua mustasõstralehe-, angervaksaõie-, kuldvitsaürditeed. Võib valmistada ka segu. Määrimiseks sobib soopihla juurtest tehtud salv või õli: panna tükeldatud soopihl potti, valada üle kümne sentimeetri sulatatud rasva või õliga ja hoida kuumas kaheksa tundi. Kes soovib, lisagu männipungi, lavendlit. Kui neid pole, saab lisada eeterlikku õli, poole liitri kurnatud õli või rasva kohta kokku umbes 10 ml. Kes soovib teha universaalsemat salvi, võib hautada soopihla ja varemerohtu koos.
Reuma
Aitab soopihlast tehtud salv. Määrida kaks-kolm korda päevas ja juua soopihlast tehtud teed 2–3nädalase kuurina. Soopihlast tehakse ka tinktuuri: üks osa soopihla juurt, viis osa viina ja lasta seista kaks nädalat. Võtta 2–3nädalase kuurina 20 ml pits päevas. Võib ka kuuma vee sisse valada, kui alkoholi ei taha. Teed keedetakse 30 minutit ja hoitakse kuumas 30 minutit, seejärel juuakse. Kuumana on tee valuvaigistav toime kohe tunda, ise olen joonud mitu kruusi päevas, aga kõigile see ei sobi. Mõnele ei sobi soopihl üldse. Võib juua ka angervaksa-, mustasõstra-, kibuvitsa-, kummeli-, kaselehe-, põldosja-, kuldvitsateed, nii eraldi kui ka segudena. Kibuvits parandab liigeste elastsust.
Reuma ägeneb külmade ja niiskete ilmadega, eriti sügisel ja kevadel. Tuleks vältida külmi ja niiskeid elu- ja tööruume, kanda sooje riideid ja villaseid asju.
Kroonilise reuma ägenedes oleks vaja teha soopihlakuure kaks-kolm korda aastas, samal ajal määrida ka salvidega. Aasta läbi võib juua teesegusid. Suvel teha angervaksasiirupist jooki ja süüa musti sõstraid ning varuda neid ka sügavkülma. Lisaks toitumine: vältida maksa ja maksatooteid, siseelundeid, kanakintse, valmis vorste, viinereid jm tööstuslikke lihatooteid, sest neis on kanalihamass, siseelundid peidetud kujul, lisaks muud lisaained, mis organismi saastavad. Jälgida ka, et poleks kehvveresust ja et organism oleks tugev.
Vanni võib teha kadaka-, männiokkapungade, lavendli ja nuluokste tõmmisega.
Saunas võib end hõõruda kadakasoolaga ja teha protseduure õlide jm looduslike vahenditega.
Podagra
Aitab samuti soopihlast tehtud salv, teedest soopihl, angervaks, kaseleht, kummel, kuldvits, nii eraldi kui ka segudes.
Vältida lihatooteid, siseelundeid, maksa, pasteeti, sardelle, viinereid, keeduvorste. Aitab aedviljade ja taimse toidu osakaalu suurendamine menüüs.
Luumurrud, traumad, põrutused
Igasuguste traumade korral sobib määrimiseks varemerohuõli või -salv. Mida kiiremini saab määrida, seda parem on tulemus. Selline õli või salv peaks igaühel külmkapis olema.
Liigeste kulumine
Aitab hästi kuivatatud munakoor ja põldosi, mis tuleb jahuks jahvatada veskis või kannmikseris. Võtta 1 tl päevas, segada C-vitamiini-rikka mahlaga (must sõstar, kibuvits, astelpaju) ja võtta sisse üks-kaks korda päevas. Parimad on kodukana muna koored – toored, mitte keedetud koored, sest neis on rohkem kaltsiumi. Vanemas eas on hea ka kibuvitsatee või -siirup, et liigesed oleksid elastsed ja painduvad. Ja muidugi liikumine ja õuesolemine. Iga päev!
Kõhre kuludes aitab süldi söömine. Aga sööge ikka naturaalset sülti, kunstlikud paksendajad ja tardained ei aita. Parimad perenaised teevad seakõrvadest, kalanahast, kontidest, sabadest jm želatiini sisaldavatest produktidest häid sülte ja kallerdisi. Maitseks saab kasutada taimi ja vürtse.
Rohkem infot www.ravimtaimeaed.ee.


description: Suvel tootmisega alustanud ja praeguseks näiteks Kaubamaja, Solarise, Delice ja mitme väikepoe letile jõudnud Biomenu maheköök pani valmistoidu tootmises kokku kaks eripära: üksnes mahetooraine eelistamine ning toitumise erisoovidega (veganlus, laktoosivaba, gluteenivaba jne) arvestamine.

title: Biomenu maheköök on tootmises oma niši leidnud

maintext:
Biomenu üks asutajaid, üle viieteistkümne aasta Eestis mahekaubandusega tegelenud Tiiu Saks sõnab, et tarbija valikud viitasid sarnaste toodete vajadusele. „Alustasime rohkem kui aasta tagasi Mahemarketi poes Biomenu mahetoidukohvikuga ja märkasime, et külastajad ostavad Rootsi lauast järjest rohkem sööki kaasa nii lõuna ajal kui ka pärast tööd,” meenutab ta. „Mõistetav, sest inimestel on kiire ja kõik ei oskagi väga erilisi toite kodus teha,” nendib Saks.
Kohvikupidamisest sündis plaan teha ja pakendada valmistooteid. „Olime Eestis esimesed, kes riskisid ja julgesid kasutada oma köögis sada protsenti mahetoorainet,” märgib Tiiu Saks. Teine valik oli arvestada mitmesuguste eridieetidega, nagu veganlus, gluteeni- või laktoosivaba toitumine, samuti toortoitumine. „Järjest rohkem on neid, kes ei saa süüa kõiki toiduaineid või kes on teinud teadliku valiku vältida osa toiduaineid. Tootjana oli meie soov nende vajadustega arvestada ja pakkuda võimalusi,” kõneleb Tiiu Saks.
Näiteks kuuluvad Biomenu valikusse veganikartulisalat ja laktoosivaba kartulisalat ning rosolje, köögiviljakotletid, lillkapsaga toorsuši, toorsalatid, vrapid, lasanje, hummus, magustoidud, koogid ja palju muud. Biomenu maheköögi eestvedaja Tuuli Pirk ütleb, et tarbija on tooted soojalt vastu võtnud ning poodide tellimused on üha kasvanud. Ta lisab, et kuigi poekettides on valmistoidu valik tohutult suur, ei olnud neil raske uue tulijana oma tooteid müügile saada. „Lihtne on tulla turule toodetega, mida keegi teine ei paku. Üks müügiargument oli kindlasti mahetooraine, aga teine ja samuti oluline erilaadsete toitumisvajaduste arvestamine,” kinnitab ta.
Naturaalne ja tervislik
Kuidas teha kartulisalatit ilma majoneesi või kooreta nii, et isegi suur kartulisalatisõber ei saa esialgu vahest aru? See on Tuuli Pirki sõnul katsetuste tulemus. Nii nagu kõik ülejäänud nende köögi retseptid. „Pole nii lihtne, et võtad valmis retsepti ja hakkad tootma. Mõne tootega on läinud päris kaua aega, et sobiv tehnoloogia leida,” selgitab ta.
Peale maitseelamuste peab Biomenu tähtsaks tervislikkust. Näiteks köögivilju küpsetatakse täpselt nii kaua, kui vaja maitseomaduste saavutamiseks ja mitte minutitki rohkem, et säilitada võimalikult palju mahetooraines sisalduvaid vitamiine. Samuti ei kasutata Biomenu köögis valget jahu, suhkrut, lisa- ja säilitusaineid. „Kõik peab olema naturaalne,” ütleb Tuuli Pirk. Ta jutustab, kuidas saab teha maitsvat kooki, kasutades ära puuviljade-marjade enda magusust ning lisades magustamiseks mitte tavalist suhkrut, vaid datleid, agaavisiirupit või mett. Laktoosivabu ja veganisalatikastmeid saab kenasti valmistada näiteks pähklitest või taimsest koorest.
Valmistoodangu müügi miinuspool on aga suur pakendihulk. Biomenu otsis lahendust ja võttis kasutusele võimalikult loodussäästlikud ja taaskasutatud materjalist pakendid. „Jälgima pidi muidugi sedagi, et pakendid oleksid kaunid, sobiksid meie stiiliga ja hoiaksid toidu kindlalt karbis,” räägib Tuuli Pirk.
Biomenu esinduspood ja kohvik asub Ülemiste keskuses, kuid tooted on müügil ka Tallinna ja Tartu kaubamaja toidupoes, Solarise toidupoes, Viimsi ja Pärnu Delices, Mahemarketis, Valete ökokaupade poes ja pakendivabas poes Paljas Pala.
Näiteks maksab 250grammine karp veganikartulisalatit ja laktoosivabast mahetoorainest kartulisalatit umbes 2,6 eurot. Nii-öelda tavalise kartulisalati hind on üle euro. „Hinnavahe on olemas, sest mahetooraine on kallim, aga vahe pole nii suur, et ostjale üle jõu käiks,” selgitab Tiiu Saks.
Tootmine kasvab
Biomenu järgmine suurem siht on oma toodangut kasvatada ja jõuda veelgi rohkematesse müügikohtadesse. „Soovime, et tooted oleksid tarbijale kättesaadavad, ilma et peaks neid eripoodi otsima minema,” sõnab Tiiu Saks. Mida rohkem toodetakse, seda enam on Saksa sõnul võimalik hinda langetada. „Praegu on kõik sisuliselt käsitöö. Loomulikult on meie kuludki suuremad kui masstootjal, kes teeb korraga mitu tonni kartulisalatit valmis.”
Samas ei pea Tiiu Saksa arvates mahetootmine ja teadliku toitumise sooviga arvestamine jääma vaid väiketootjate nišiks. „Tarbija muutunud vajadustega tuleb arvestada. Isegi tavatootjad tulevad kliendi soovidele järele: leivatootjad jätavad välja nisu, suhkru ja pärmi. Veganitooteid pakutakse järjest rohkem. On loomulik tarbijale vastu tulla, nii peabki olema,” kinnitab Tiiu Saks. Näiteks põhjamaades haarab mahetoit poeletil järjest suurema osa enda alla. Sedasama võib oodata Eestiski.

fasttext_language: et


authors:
Riina Martinson
Maa Elu Toimetaja

description: Esmaspäeval loodud Eesti piimatootjate sihtkapital hakkab rahastama teadus- ja koolitusprojekte, mis toetavad Eesti piimatootjate arengut ja konkurentsivõimet nii kodu- kui ka välisturul.

title: Vastloodud sihtkapital toetab piimanduse arengut

maintext:
Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja juhatuse esimees Roomet Sõrmus selgitas, et Maxima esindajad tulid nende juurde sooviga toetada Eesti piimatootjaid. Selleks plaanisid nad hakata koguma raha „Joon Eesti piima!” kirjaga märkide ja külmkapimagnetite müügiga.
„Arutelu käigus leidsime, et kui nad jagaksid märkide tulu üksikute piimatootjate vahel, siis 600–700 piimatootja vahel jaotades tuleks ehk kümme eurot kätte, see ei aitaks kedagi,” rääkis Sõrmus. „Nii otsustasimegi anda kogutud tulu fondi, mis toetab piimanduse konkurentsivõime parandamisele suunatud projekte.”
Sihtkapital loodi maaülikooli Joosep Tootsi Fondi juurde ja Maximas märkide müügist saadud tulu annetataksegi sihtkapitali esimeseks seemneks.
„Oktoobri keskpaigast on kõigil meie ostjatel olnud võimalus soetada piimatootjate toetuseks „Joon Eesti piima!” külmkapimagneteid ja rinnamärke ning esimese kahe nädalaga on kogunenud juba üle 6000 euro,” ütles Maxima Eesti ostudirektor Kristina Mustonen. „Magnetite ja märkide müügist saadud tulu annetame sihtkapitalile stipendiumide ja toetuste väljaandmiseks.”
Maxima jätkab sihtkapitali tarbeks raha kogumist, kuid sihtkapitalile võivad annetuse teha ja kaasa lüüa kõik huvilised.
Sõrmus selgitas, et sihtkapitali abil on plaanis rahastada Eesti piimatootjate arengut soodustavaid teadus- ja arendusprojekte ning kohalike piimatootjate ja maaülikooli koostööd. „Toetatavad projektid peaksid aitama Eesti piimatootjate konkurentsivõimet tugevdada,” rõhutas ta.
Sihtkapitali kogunenud raha kasutamiseks kuulutatakse välja avalik konkurss ning stipendiumidele ja toetustele saavad kandideerida kõik Maaülikooli instituudid, teadlased ja üliõpilased, aga ka teised juriidilised ja füüsilised isikud.
Millised projektid toetust saavad, otsustab Joosep Tootsi Fondi nõukogu kinnitatud komisjon, millesse kuuluvad põllumajandus-kaubanduskoja, maaülikooli ja Joosep Tootsi Fondi esindajad.
Piima sihtkapitali loomise kokkulepe kirjutati alla esmaspäeval Tallinnas Tammsaare pargis, kus toimunud üritusel tõmmati joon alla üleriigilistele piimatalgutele, mille eesmärk oli väärtustada kodumaist piimatootmist ja toetada Eesti piimatootjaid.
Sel puhul pakkusid linnarahvale värsket piima Kaja Piirfeldt Remmelgamaa talust Anijalt, Siim Riisenberg Kehtna Mõisa Osaühingust ning Ly Kivikas Kärdi farmist Kaismalt.


description: Väikefirmasid on palju. Neist enamiku omanikud teevad kõik selleks, et ettevõtet arendada ja kasvatada. Paide mees Riho Laiksoo on aga väga rahul sellega, et tal on kaks autot, millest ühega sõidab ise ja teisega allvedaja, kes maksab tööga auto kinni. „Kuna mina ise olengi sisuliselt firma, pööran rohkem tähelepanu teenindusele ja kliendisuhetele,” kommenteerib Laiksoo.

title: Hästi toimiv väikefirma ei pea ilmtingimata kasvamise poole pürgima

maintext:
Poeg Joosepi lühendatud nimekujule Joss lisas Laiksoo sõna „service” ehk siis asutas Joss Service OÜ ja alustas 2000. aastal kaubavedu Skandinaavia suunal. Enne seda oli ettevõtlik mees teinud äri nii kasutatud riietega kui ka pidanud kuus aastat autopoodi. „Autopood ammendas end ja sõitsin Skandinaaviasse otsima edasise ettevõtluse ideid,” meenutab Laiksoo. „Hea võimalus oli tuua Norrast Eestisse kasutatud riideid. Samal ajal toodeti Säreveres martsipani, mis tuli Norrasse viia, sain selle töö endale ja nõnda said mõlemad sõidusuunad koormatega kaetud. Aastal 2000 alustasingi sellest, et viisin Norrasse martsipani, sealt või Rootsist ostsin koormatäie kasutatud riideid, tõin siia ja müüsin need siinsetele kasutatud riiete kauplustele. Mõni aasta hiljem otsustas seni martsipani tootnud klient hoopis palkmajade kasuks, nende vedamiseks pidin kaubiku asemele ostma juba suure auto. Kuna olen kirikuinimene, leidsid Joss Service’i varsti üles siinsetele kogudustele abi osutavad Norra ja Rootsi organisatsioonid, kes saadavad Eestisse palju kasutatud mööblit ja riideid.”
Rootsi ja Norra suund sai omaseks ja selgeks. „Mulle Skandinaavia väga sobib. Ei pea sõitma kaugele, elu on sarnane Eestiga, võrreldes muu Euroopaga pole liiklus liiga tihe, politsei on sõbralik, seal on meeldiv olla. Käin sõidus reeglina kaks korda kuus viie päeva kaupa. Praegu on küll tööd tavalisest rohkem, olen käinud iga nädal. Suur osa klientidest on norrakad, kellele viin palkmajad soovitud paika kohale.”
Veoki võib osta igaüks ...
Uusi kliente pole Joss Service aktiivselt otsima pidanudki. Kes on firma tööga rahule jäänud, on seda teistelegi soovitanud. „Kui Skandinaavia ja Eesti vahelisest transpordist laiemalt rääkida, siis Eestist eksporditakse sinna palju mööblit, puit- ja ehitusmaterjali ning maju, aga tagasi on koormaid raskem leida. Võrreldes teiste vedajatega on meil tänu siia abi saatvatele organisatsioonidele teine rütm, siiapoole on koormaid rohkem ja kui endal pole sinna parasjagu midagi viia, küsin koostöövalmite transpordifirmade juhtidelt tööd. Ilma et edasi-tagasi koorem oleks tagatud, ma sõitu ei lähe. Tuleb ette sedagi, et kõiki töid ei jõua ise ära teha, siis müün töö teistele.”
Vedajate kasum Laiksoo kinnitusel suur pole, sest tegu on lihtsa äriga – igaüks võib osta auto ja sõitma hakata. Veohind on aga aastatega pigem langenud. „Aastal 1998, kui ma ise transpordiga veel ei tegelenud, oli mul tarvis Norrast kasutatud riiete koorem siia saada. Kõige odavam variant maksis kroonidest eurodeks ümberarvestatult umbes 1600 eurot, praegu tuuakse sama koorem 800 euroga ära. Samal ajal on kõik teised hinnad – palk, laevapiletid, kütus jpm – täiesti teises suunas liikunud. Joss Service’i veohind ei ole kunagi alumise piiri peal olnud, samas ma ei tõsta seda, kui kaup tuleb mitmest kohast peale võtta või Norras saabub kettidega sõitmise periood. Pean küsima sellist hinda, et kui ma ise ei saa sõita ja läheb koostööpartneri masin, suudan partneri küsitud summa maksta ja ehk jääb mullegi väike kasum. Vahel olen sunnitud pealegi maksma, sest kui maja ikka peab õigeks ajaks kohale jõudma, siis peab. Õnneks on osa kliente jällegi väga paindlikud.”
Väikesel vedajal oma eelised
Väikestel mõne autoga vedajatel on Riho Laiksoo sõnul oma eelised. „Autode omamine ja juhtide palgalhoidmine on kulu ja kui tööd jääb vähemaks, läheb raskeks. Transport on väga heitlik teenuseliik. Joss Service kohe kindlasti ei taha kasvada suureks ettevõtteks, lihtsam on neid koormaid, mida ei jaksa ise kohale viia, edasi müüa.” Laiksoo veendumuse kohaselt on ühe-kahe autoga toimetades rentaablus suurem, käibe ja kasumi suhe parem. „Odava hinnaga ma kedagi üle lööma ei hakka, mul on välja kujunenud kindlad koostööpartnerid, kellele pakun kvaliteetset teenust ja nad ei otsigi odavamaid vedajaid. Kuna mina ise olengi sisuliselt firma, siis ma pole ainult autojuht, mul on rohkem aega kui palgalisel sohvril. Saan pöörata suuremat tähelepanu teenindusele ja kliendisuhetele. Eks selle võrra ollakse nõus ka rohkem maksma. Rootslastele ja norrakatele meeldib isiklik suhtlemine, nad ei aja taga pelgalt soodsat hinda. Isegi kui otsin mõneks veoks teise firma auto ja juhi, on kliendile tähtis, et asju ajab ta ikkagi minuga, kes ma kogu protsessi otsast lõpuni tunnen ja vastutan. Samuti ei pea ma taga ajama tohutut kilometraaži. Kui tavaliselt läbitakse suure autoga 100 000 kuni 140 000 kilomeetrit aastas, siis mina ainult 60 000. Mul on oma rida ja mõnus rahulik elu, ma ei püüa haarata liiga suurt tükki. Ma ei mõtle üldse, et võiks kuhugi mujale kui Skandinaaviasse sõita, ei taha nädal või kaks või terve kuu järjest autos ööbida.”
Suur boonus on Laiksoo jaoks Norra loodus. „Ühele kliendile ütlesin kunagi otsekoheselt välja, et mulle tohutult meeldivad Norra mäed, nüüd olen seal pidevalt ja tema maksab selle kinni ka veel. Mulle meeldib sporti teha, pargin auto kuskil kaunis kohas ära, teen jooksutiiru või matkan mägedes. Olen ka pereliikmeid kaasa võtnud.”
Norraga seotud ainsa veidi negatiivsema asjana toob Laiksoo välja sealsete elanike liigrahuliku liiklemiskultuuri. „Mina olen rooli taga keskendunud tööle, aga seal on palju juhte, kellest ei saa aru, kas ta sõidab või mida ta teeb. Mina oma suure autoga seal kitsastel mägiteedel ei pääse temast kuidagi mööda. Mul on hasart ja huvi sõita võimalikult ökonoomselt ja eriti mägedes on selleks oma sõiduvõtted, näiteks kogud mäest alla sõites hoogu, aga nemad teevad mingeid arusaamatuid lükkeid, hoopis pidurdavad enne mäkketõusu ja kõik minu ponnistused lähevad nende taga pidurdades tühja. Norra teed on veoautodele liiga kitsad ja sõitmine seetõttu keeruline ja kurnav. Seda eriti talvisel ajal, kui teed on jääs. Eesti teeolud on palju paremad.”
Jutu lõpetuseks ütleb Laiksoo, kes vabal ajal tegeleb lastelaste ja kestvusspordialadega, et on praeguse eluga igati rahul ja tulevikku suhtes optimistlik. „Olen välismaal käies veendunud, et ei ole nii, et perspektiivi on ainult suurtel transpordifirmadel. Nii nagu seal ei ole ainult suured kaubandusketid, vaid ka väiksed kohalikud poed, kus klient kohtab isiklikku lähenemist, läheb seal kenasti ka Joss Service’i taolistel väikestel vedajatel. Inimene on esmalt ikkagi sotsiaalne olend.”


description: Tänavu oli tammedel külluslikult tõrusid, mis ahvatlesid neid ehk ka ilma kindla plaanita taskusse pistma. Kui mõtlesite kogutud tõrudest tammed kasvatada, siis tuleb nende muldapanekuga äkki maha sadanud lume ja külmade tõttu ilmselt kevadeni oodata.

title: Tõrud tammedeks või kohvi moodi joogiks

maintext:
2013. aastal oli tammetõrudest tammede kasvatamisest väga palju juttu, sest siis algatati ilus mõte rajada Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks üle Eesti saja tamme tammikuid.
2018. aasta kevadel on koolide ja kohalike omavalitsuste koostöös kavas istutada noori tammesid tulevasteks parkideks, saludeks ja alleedeks. Selliseid puistuid on plaanis rajada igasse Eesti maakonda.
(Lisateavet ja kaardi kavandatavate puistute asukohtadega leiate aadressilt: https://riigikantselei.ee/et/valitsuse-toetamine/eesti-vabariik-100/eesti-100-tamme).
Keeruline ülesanne
Ülejärgmisel kevadel näeme, millised puuhakatised toona mulda saanud tõrudest on kasvanud, kuid tammeuputust ilmselt karta ei ole.
Ilusat tamme on tõrust tegelikult väga raske kasvatada. Ka looduses ei saa kaugeltki kõigist meil looduslikult kasvava hariliku tamme seemikutest ilusaid tammepuid. Tammetõrusid jumaldavad metssead ja hiired, oma osa võtavad oravad, pasknäärid jt. Noorte puukeste lehed ja võrsed maitsevad metskitsedele ja jänestele. Väikesed tammed pelgavad ka kevadisi hiliskülmi. Palju noori puid hukkub enne kümneaastaseks saamist.
Külvamiseks sobivad ilusad prisked ja terved tõrud, mis varisevad puult maha pärast öökülmade algust. Kui külma on olnud juba –7 kraadi, siis sellise näpistuse üle elanud tõrud enam ei idane.
Tõrusid ei tasu võtta puu alt, mille lehtedel on hallikasvalkjat jahukastekirmet. Siis kannavad selle noorele puukesele ohtliku seenhaiguse tekitajat (Microsphaera alphitoides) tõenäoliselt juba ka tõrud. Jahukaste mõjul puukese kasv pidurdub, võrsed ei puitu ja võivad talvel kergesti hävida. Haiguse tõrjeks tuleks koduaias tammelehti pritsida preparaadiga Topas 100 EC, sügisel tuleb haigustunnustega lehed kokku riisuda ja hävitada.
Õigel ajal korjatud tõrud oleks kõige kindlam aias juba sügisel lavasse või peenrasse 5–10 cm sügavusele mulda panna. Raskemal mullal piisab viiest-kuuest sentimeetrist, kergel mullal istutage sügavamale. Tõrude vahekauguseks jätke kümme sentimeetrit. Peenar katke talveks paksu (oma viis sentimeetrit) kihi hakitud kuuseokstega, männikäbidega vm loodusliku ja terava iseloomuga materjaliga, mis aitab ehk hiiri tõrudest eemal hoida. Oma õigele kasvukohale istutatakse puuhakatised peenrast alles kolme-nelja aasta pärast, kuid ka siis on need alles 40–50 cm kõrgused vitsakesed.
Külvamata jäänud tõrusid kevadeni säilitada on keerukas, sest neile on raske õigeid tingimusi luua ja kaod on tavaliselt väga suured. Tõrud kas kuivavad ära või lähevad hallitama. Valminud värsketes tõrudes on väga palju vett, kui sellest üle poole ära kuivab, on ka idanemisvõime kindlasti kadunud.
Metsamehed on tõrusid kevadeni säilitanud näiteks üsna sügavates ja kuuseokstega vooderdatud kraavides-aukudes, mis mullaga kaetud. Selline peidik peab olema aga nii sügav, et metssead tõrusid välja ei nuhiks ega nahka ei paneks.
Sellise võimaluse puudumisel tuleks tõrusid kevadeni hoida jahedas keldris vm ruumis, kus temperatuur püsib null kraadi ümber, ja niiske liivaga täidetud anumas. Peab ka jälgima, et liiv ikka niiske püsiks.
Aeglane kasv ja võimas juurestik
Kui sobivat kohta pole, võib tõru talveks kasvama panna ka hea viljaka mullaga täidetud lillepotti. Sedasi tehti kuuldavasti ka mitmes saja tamme tammiku projektis osalevas koolis. Kogenud metsakasvatajatel pole sellesse võttesse aga suuremat usku, sest esimesel aastal vajavad tammed arenguks külmaperioodi ja toas potis kasvanud seemikud jäävad peenrasse istutatult tihti kängu ega ela väljas oma esimest talve üle (vt näiteks Kullamaa metsakasvataja Lembitu Tverdianski soovitusi saja tamme salu ja ka üldiselt tammepuistu kasvatamiseks: http://vanametsameheblogi.blogspot.com.ee/2013_10_01_archive.html).
Tammed kasvavad aeglaselt. Taime juurestik on aga tublisti suurem kui potis või peenras paistev 15–20 cm kõrgune maapealne osa. Potist peenrasse istutades tasub ruumipuuduses puntrasse keerdunud külgjuured laiali sirutada ja neid vajadusel kärpida. See paneb puuhakatise aga mõneks ajaks põdema.
Kohe peenrasse külvatud tõrudest sirgunud seemikud võivad suve algul kasvada katteloori all, suve teiseks pooleks tuleb loor eemaldada, et võrsed saaksid talveks puituda. Kuivaga on vaja seemikuid muidugi kasta ja neil ei tohi lasta umbrohu sisse ära kaduda. Suve teisel poolel on soovitatud seemiku juured kümne sentimeetri sügavuselt alt läbi lõigata, siis ei kasva peajuur liiga sügavale. Muidu on taime hiljem ümber istutamiseks raske välja kaevata. Talveks võib juurte kaitseks maa seemikute ümber kuiva turba, puulehtede või muuga multšida.
Kui hakkate puukest ümber või õigele kasvukohale istutama, tuleb tema peajuurt kärpida umbes kolmandiku võrra. Jälgige, et juured enne uuesti mulda saamist kuivale ei jääks. Metskitsede eest kaitseb noort tamme kõige kindlamalt see, kui sätite puu ümber juba istutades üsna tihedast traatvõrgust keeratud silindri.
Nende noort tamme ähvardavate ohtude kirjeldamine võttis ilmselt enamikul lugejaist ära soovi ise kunagi tõrust puu kasvatada, palju lihtsam on ju ilus istik puukoolist osta. Tamm on kena avaras maakoduaias, seal arvestage sellele kasvuruumi umbes kaksteist ruutmeetrit. Alleed istutades jätke puude vahekauguseks 6–10 meetrit.
Teisalt on see aga kõigile saja tamme pargi algatuses osalevatele koolilastele väga hea kogemus. Noorte puukeste kasvuraskusi näinuna oskavad nad seda enam lugu pidada meie suurtest ja vägevatest tammehiiglastest.
Kuivad tõrud jahuks ja kohviks
Sel sügisel korjatud tõrudest, mis mulda ei jõudnud ja mis on ilmselt juba idanemisvõime kaotanud, võite kohviveskis jahu jahvatada. Kui tõrusid on rohkem, siis tuleb kestadest puhastatud tõrude sisu kas tervelt või poolitatult veel natuke õhurikkas ruumis või saunalaval kuivatada. Tammetõrud sisaldavad üsna palju tärklist ja valke. Valkude ja tärklise sisalduse tõttu võivad tõrusisud aga kergesti rikneda ja hallitama minna. Seetõttu tulebki puhastatud tõrusid veel kuivatada.
Parkained (tanniinid) teevad tõrud üpris mõruks. Kui mõru maitse ei meeldi, siis aitab maitset mahendada see, kui kestadest puhastatud tõrusisusid paar päeva soojas vees leotada. Iga päev vahetage vett kolm-neli korda. Seejärel võiks tõrusid veel emailpotis kuumutada, kuni vesi keema tõuseb. Kurnake tõrusisud ja laske neil jahtuda, siis laske need läbi hakklihamasina, kuivatage saadud puru aeg-ajalt segades ära ja jahvatage siis. Sellist jahu saab toatemperatuuril mõne aja säilitada ning mõne teise jahu lisandina igasugustes küpsetistes kasutada. Nälja- ja ikaldusaegadel oli tõrujahu väga tavaline toidupoolis.
Head paksud pannkoogid saab tainast, kus on 100 g tõrujahu, 200 g nisujahu, 1 tl küpsetuspulbrit, 250 g kefiiri, 1 muna, 1 tl suhkrut, maitseks soola.
Tammetõrukohvi joodi parema puudumisel näiteks teise ilmasõja ajal Prantsusmaal. Kui tahate sarnast jooki maitsta, puhastage tammetõrud kestadest, tampige sisud puruks, röstige seda puru ilma või vms rasvaineta pannil ja jahvatage jahtunud puru kohviveskiga peeneks. Kohvi tehes kulub 2–3 tl puru 300 ml keeva vee kohta. Mahedama maitsega joogi saab siis, kui tõrusisusid enne röstimist veel umbes 12 tundi keeta.


description: Novembri lumi kattis tuhandetes Eestimaa aedades viimaseid õisi näitavad roosid koheva valge vaibaga. Kuni miinuskraade on vähem kui 15, on roosidega kõik parimas korras, rahustab roosikasvataja Mart Ojasalu.

title: Praegune ilm on roosidele soodne

maintext:
Niipea, kui kuu algul lumi maha sadas, oli Ojasalu postkast täis segaduses roosisõprade pärimisi ja tema Rosmakori roosiaia Facebooki lehel käib juhiseid otsimas tuhandeid huvilisi.
„Roosid on praegu varajase talvega väga heas seisus ja kui lund juurde tuleb, pole kahjustusi karta,” kinnitab roosikasvataja. „Kel on roosid veel üles muldamata ja lõikamata, siis nemadki võivad rahulikult hingata, sest selle töö võib lume sulades ära teha.”
Ilmateenistuse prognoos lubab nädala teiseks pooleks sisemaale krõbedamaid miinuskraade ja seal võib igaks juhuks roosidele veel lund peale kuhjata.
Väänroosid kannatavad kuni –15 kraadi ja kel need roosid endiselt võreseintel, siis külmaga neid maha painutama ei tohi hakata.
„Kui võreseinal on „Flammentanz”, siis see võib nii jääda, teised sordid võivad karmil talvel tugevasti kahjustada saada ja üks võimalus on nende väliskülge varjutada koormakattega, sidudes selle kui teki võre külge,” õpetab Ojasalu.
Seega on roosipõõsastega praegu kõik heas korras, aga kuidas toimida sulailmade saabudes ja roosid parimal viisil talveks ette valmistada, räägib Ojasalu lähemalt järgmisel nädalal 17. novembril ilmuvas Maa Elus.


authors:
Riina Martinson
Maa Elu Toimetaja
Jaanus Lensment Postimees

description: Läinud nädalal diagnoositi Eestis Aafrika seakatk 58 metsseal, kes kütiti või leiti lõpnuna, andis teada veterinaar- ja toiduamet (VTA).

title: Sigade katk rühib jõudsalt lääne poole

maintext:
Kui aasta algul oli katk levinud Lõuna- ja Ida-Eestis, siis vahepealse aja jooksul on see lääne poole rühkinud, jõudes suve lõpul Saaremaale. Mitte ühtegi juhtu pole avastatud Hiiumaal ja hõre on katkujuhtumite kaart veel Lääne- ja Loode-Eesti koha peal.
Kõige rohkem leiti katkusigu aasta algul jaanuaris-veebruaris, mil igal nädalal registreeriti üle 40 leiu, aga mõnel nädalal ka ligi 80 juhtu.
Aafrika seakatku puudutav teave on koondatud veebilehele www.seakatk.ee ja sealt leiab ka kaardi, kus märgitud katku leiukohad. Infot taudikahtlusega loomadest saab jätta VTA vihjetelefonile 605 4750.


description: Eestis tegutsev kasesiirupi tootja Kasekunst OÜ propageerib siirupi kasutamist toidus ja valmistub juba järgmiseks hooajaks, et olla valmis suuremaks nõudluseks.

title: Kasulik kasesiirup

maintext:
Ettevõtte ühe asutaja Piret Peikeri sõnul loodetakse järgmisel kevadel toota kuni tuhat liitrit siirupit. Arvestades, kui palju selleks kasemahla läheb vaja, on tegemist hiigelkogusega. Kasesiirup villitakse 100 ml pudelisse ja pudelitäieks kulub 12–14 liitrit kasemahla. Kasemahla enda suhkrusisaldus pole kuigi suur, kõigest üks protsent. Siirupis on see aga kontsentreeritud vähemalt 66 protsendini. Selline suhkrusisaldus saavutatakse puhtalt kasemahlast endast, ühtegi lisaainet juurde ei panda. See teeb kasesiirupi täiesti ainulaadseks tooteks oma kasulikkuse ja maitseomaduste poolest.
Suhkrust etem
Kindlasti ei saa väita, et kasesiirup oleks väga tervislik, sest tegemist on ikkagi suhkruga. Küll aga vajab meie toidulaud pisutki magustamist ja kasesiirup on kahtlemata tervislikum kui tavaline rafineeritud suhkur. „Meie toode sobib neile, kes soovivad vältida valget suhkrut,” kinnitab Piret. Kasesiirup sisaldab vaid looduslikke suhkruid, peamiselt fruktoosi ja glükoosi. Kui rafineeritud suhkrus on peale magusa maitse kõik kasulik kadunud, siis kasesiirup on rikas mineraalide poolest, sisaldades rohkelt kaltsiumi ja kaaliumi. Sellest hoolimata, lisab Piret, ei maksa tohutus koguses suhkrut ka kasesiirupi näol sisse süüa.
Kui paljud eelistavad suhkru asemel mett, siis kasesiirup sobib neile, kellel on meeallergia. Kasesiirup ise allergeene ei sisalda. See sobib ka veganitele, nemad peavad mett loomseks tooraineks.
Aga tasub ka tähele panna, et tegemist pole pelgalt magusa tootega, vaid sel ka väga omanäoline maitse. Kasekunst OÜ toodab mitut looduslikku kasesiirupit, mille värvus ja maitsed varieeruvad. See oleneb nii siirupi karamellistumise astmest kui ka ajast, mil kasemahl on kogutud. Samuti sõltub siirupi värv sellest, kui kõrgel temperatuuril on seda töödeldud.
Praegu jagunevadki siirupid kahte gruppi: hele ja tume. Viimast on töödeldud kõrgemal temperatuuril. Heledam kasesiirup on puhta ja hõrgu metsase maitsega, tumedam on rikkaliku karamellise, kergelt happelise maitsebuketiga. Sealt kumab läbi idamaine Teriyaki maitse, tõsi küll, ilma soolata, aga see siirup sobib hästi idamaiste toitudega.
Kasesiirupit on lihtne kasutada salatikastmetes koos oliiviõliga või ilma, samuti liha- või kalamarinaadis, aga ka juustuga süües. Soolastele toitudele annab siirup mõnusa maitsenüansi, aga seda võib kasutada ka näiteks hommikupudru peal moosi asemel või jäätise peal, kui on soovi seda pisut teistmoodi nautida.
Grillile ja jõululauale
Tänavu jõudis kasesiirup Nõo lihatööstuse grillmarinaadi. Grillimisega seob kasesiirupit BBQ Club Q vedaja Erlis Schönberg, kes nimetab ennast maitsemeelelahutajaks. „Olen siirupit kasutanud mitmete grillroogade marineerimisel ja pärast grillimist glasuurina,” ütleb Erlis. Tema hinnangul sobib tumedam siirup imehästi näiteks lõheglasuuriks pärast grillimist, annab kena jumeka tooni ja meeldivalt läikiva glasuuri, mis juba silmadega süües kedagi külmaks ei jäta. Samamoodi võib siirupit kasutada palsamiäädika asemel.
„Saab üllatava tulemuse, kui kastad näiteks ahjusooja sepiku viilu heledamasse siirupisse ja naudid. Meenuvad vanaema laupäevahommikused küpsetised ja saunaõhtu, kui värske viha lõhn ikka ja jälle leiliruumi meelitas,” räägib Erlis.
Jõulud on peagi käes. Erlis soovitab kasutada siirupeid glasuuridena. „Näiteks kõige heledamaga pintselda üle ahjust tulnud krõbedad verivorstid. Võid kindel olla, et külalised tunnevad huvi, millega vorsti nii ägedalt maitsestasid.”
Keskmise tumedusega siirupiga soovitab Erlis küpsemise ajal liha iga 20 minuti tagant pintseldada. „Tekib karamelline maitse ja kena välimus, mida näeb ainult klantsajakirjade toiduveerus. Serveerimisel võib kapsad üle niristada kõige tumedama siirupiga. See üllatab, aga samas kõik vanad ja tuttavad maitsed on alles.”
Tallinna vanalinnas asuvas kohvikus Chocolala on kasesiirup leidnud tee trühvli sisse. „Kuna tegemist on erilise tootega ja meile meeldib oma okolaadiga kliente üllatada, siis võtsime kasesiirupi kasutusse. Valmistasime sellest kasetrühvleid, lisaks meie kuusevõrsetrühvlile ja Eesti marjade trühvlitele. Kasemahl on Eesti loodusest ja seetõttu sobib meie okolaadivalikuga hästi. Praegu saab seda meie Väike-Karja poest osta,” sõnab kohviku perenaine Kristi Lehtis.
Erlis on täiesti kindel, et nendest siirupitest tunnevad kõige rohkem puudust moodsad kokteilibaarid, kes kasutavad kokteilide maitsestamiseks siirupeid. „Kui see siirupisari jõuaks näiteks pealinna peentesse kokteilibaaridesse, siis jääb ainult loota, et kuldaväärt siirupit ikka jaguks,” usub Erlis.
Tootjad on valmis
Tootjad valmistuvad järgmiseks hooajaks, et rohkem toota. Kuna ettevõte alles areneb, siis praegu tellitakse tööriistu, et hooaja alguseks täiesti valmis olla. Tänavu kasutati veel Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskooli vaakumaurustit.
Hooaeg algab aprilli alguses ja kestab kokku kolm nädalat. „Tuleb ära tabada, millal mahl jooksma hakkab,” räägib Piret. Mida päev edasi, seda enam mahla maitse muutub, kuni lõpuks läheb päris häguseks. Hooaja kõrgpunktis saab ühest puust kümme liitrit mahla päevas.
Et oleks koht, kust mahla koguda, osteti Tallinna lähistel 14 hektarit metsa. Kui palju sealt kokku mahla saab, on raske öelda, sest aastad pole vennad. Kõik sõltub ilmast ja talvekülmast. Aga sellepärast pole tarvis väga muretseda, sest puid on palju ja mingisuguse koguse mahla saab ikka.
Ilm mõjutab ka kasemahla suhkrusisaldust. Siirupi maitset see ei puuduta, sest suhkur kontsentreeritakse ikka vajaliku määrani.
Siirup sobib jõulukingiks
Tänavu tellis üks ettevõte suure koguse siirupipudeleid oma klientidele kingituseks. Üldiselt soovitab Piret sellistest soovidest varakult teada anda, et nad teaksid varusid planeerida ja kaupa jaguks ikka järgmise hooaja alguseni. Aga kui hooaeg algab, siis läheb ka tootmine hoogsalt käima, sest kasemahl säilib kuni 48 tundi ja selle ajaga peab siirup tehtud olema. Enamiku aastast tuleb tegeleda klientide ja müügiga. Ei saa öelda, et tööd vähe oleks,” sõnab Piret, kes ise on ametilt kirjandusteadlane. Huvi maamajanduse vastu sündis Tammsaare teoseid uurides.
Siirupid on müügil ainult Kasekunst OÜ kodulehel kasekunst.ee, et huviline saaks seda ilma kaupluse juurdehindluseta soodsamalt osta. Lisaks on siirup müügil rohkem turistile suunatud lennujaama poes Hää Eesti Asi. Tänavu ollakse kohal ka jõulueelsel Katlamaja Disainimarketil 17. detsembril Tallinnas Kultuurikatlas. „Kasesiirup on kena jõulukink ka stiilsete pakendite poolest, need on loonud Ermo Naarits ja Ulvi Maamees. Pakendid jõudsid tänavu oma kategoorias Eesti Disainiauhindade finaali.
Kasesiirup
Hele kasesiirup on saadud kasemahla aurustamisel vaakumaurustiga. Aurustamine toimub madalal temperatuuril. Nii toodetud siirupis ei ole looduslikud suhkrud karamellistunud ning siirupi maitse on puhas, karge ja metsane.
Tumedamat kasesiirupit on aurustatud kõrgemal temperatuuril, kasemahlas sisalduvad suhkrud on kergelt karamellistunud. See toob siirupis esile rikkaliku, kergelt happelise maitsebuketi.


authors:
Riina Martinson
Maa Elu Toimetaja
Marko Saarm

description: Statistikaameti äsja avaldatud andmetest nähtub, et nii piima kui ka liha kokkuostuhind on läinud kuuga võrreldes õige pisut tõusnud, väike kasv on ka aasta algusega võrreldes.

title: Piima ja liha kokkuostuhind kasvab


description: Sel kirjutisel on kaks ajendit. Esiteks üks hiljutine telefonikõne, kus vene keelt rääkiv väikemetsaomanik küsis, kas tean, kust leida teavet metsa kõrvalkasutuse eri valdkondade kohta. Teiseks mitme inimese küllalt nostalgilised jutud Eesti Metsainstituudist, millel aastapäev ‒ 20 aastat likvideerimisest.

title: Metsainstituuti tasubki nostalgiliselt mäletada

maintext:
Metsainstituut oli asutus, kus tehti aegade kõige ulatuslikumat metsandusuurimistööd. Hiilgeajal oli seal 120 töötajat, oma erikonstrueerimisbüroo, katsebaasiks katsemetskonnad ja puukool. Aja märk oli, et baasteaduse kõrval pöörati suurt tähelepanu rakenduslikele uuringutele.
Instituudi likvideerimisel kolis baasteaduse pool üle maaülikooli, rakendusuuringute tellimine jäi tookord vastasutatud riigiasutuse, metsakaitse- ja metsauuenduskeskuse peale.
Kui nüüd tookordse likvideerimise jälgi otsida, siis metsateadlased on maaülikoolis olemas ja metsanduslike teadustööde tegijaid on ka Tartu ülikoolis ja mujal. Metsakaitse- ja metsauuenduskeskusest on aga mitu reformi üle käinud, asutus ise on kaotatud ja selget ühest rakendusuuringute tellijat enam üles ei leia.
Mittepuiduline kõrvalkasutus
Metsa kõrvalkasutuseks ehk nüüd sagedamini mitmekülgseks või ka mittepuiduliseks kasutuseks nimetatud valdkond haarab marjade, seente, pähklite, ravimtaimede jms korjamist ja kasvatust, vihtade-luudade valmistamist, kase- ja vahtramahla kogumist, puhkemajandust, turismi, metsa pärandkultuuri õpperadasid jms.
Ülevaate temaatikast saab näiteks Erametsakeskuse välja antud vihikust „Metsa mitmekülgne kasutamine Eestis” või ka „Metsaomaniku käsiraamatust”. Spetsiaalset infomaterjali, kust leiaks päris elus rakendamiseks kõikehõlmavat võrdlevat teavet, ei ole. Samas on valdkond selline, kust Eesti väikemetsaomanikud võiksid leida tulu teenimise võimalusi puid raiumata ‒ just väikeomanike kätes võiks olla metsa selle poole väärtustamine.
Eestis on olemas metsa mitmekülgse kasutuse tegevuskava. Koostajad on 2005. aastal märkinud, et selle eesmärk on suurendada metsaomanike tulubaasi ja tööhõivet maal, elavdada maaelu. Ent samas on tunnistatud, et metsa mitmekülgne kasutus jääb eri valdkondade (metsandus, turism, põllumajandus, maaelu) vahele ja osalt ka nende vähetähtsustatud äärealasse, mistõttu nii statistika kui ka eri osapooli kaasav arendustegevus on puudulik. Tulevikuvõimalused (innovaatiline tootearendus, saadustele lisaväärtuse loomine, turustamine) on seotud koordineeritud ühistegevusega, mida pole.
Helistaja, kellest loo alguses juttu, tabas naelapea pihta, kui tema küsimusele lisada vajadus tasuvusarvestuse järele. Oleks vaja rakendusuuringut, mis selgitaks, mis tingimustel, mis puhul, mis piiridest alates tasuks metsaomanikul selle või tolle kõrvalkasutusega tegeleda puidukasutuse kõrval või asemel.
Kes telliks uuringu?
Isegi keskkonnaministeerium on metsanduse arengukava koostades tunnistanud, et pärast Eesti Metsainstituudi likvideerimist on metsanduse rakenduslike uurimistööde maht märgatavalt kahanenud.
Üks muutus on veel ja selle iseloomustamiseks tuleb teha nostalgiline tagasivaade mitu korda kaugemasse aega. 1920. aastatel, kui metsateadlased pidasid Eestis regulaarselt Eesti metsateadlaste päevi, arutleti iga kord ka Eesti metsanduse kui terviku üle.
Tänapäeval kipub olema nii, et igaühel on „oma tükk”. Riigimets räägib riigimetsast ja eramets erametsast. Riigimetsa majandaja RMK edendab tänuväärselt metsateadust, rahastades eelistatud uuringuteemadel metsateadlaste teadusprojekte, mille kestvus enamasti mitu aastat ja maksumus kuue-seitsmekohalistes arvudes. Neist rakendusteaduslikest töödest on erametsaomanikelegi kasu, kuid ainult erametsadesse puutuvaid teemasid RMK prioriteetide seas ei ole.
Uuringute tellija (näiteks metsatoetuste mõju, metsaühistute areng, muutused puiduturul jms) on ka erametsanduse edendaja SA Erametsakeskus, kuid erinevalt RMKst on Erametsakeskuse kasutada hoopis väikesed summad ja nende saamine sõltub rahastajast.
„Igaks aastaks meil kindlat summat uuringute finantseerimiseks pole,” märgib Erametsakeskuse juhatuse liige Jaanus Aun. „Eks seoses Keskkonnainvesteeringute Keskuse (KIK) rahastuse vähenemisega kahanevad võimalused selleski vallas. Samas oleme uuringuid/analüüse hakanud ka ise tegema. Metoodika koostame ekspertide abiga, teemade valikul oleme konsulteerinud metsateadlaste, metsatööstuse, riigimetsa, riigi metsapoliitika kujundajate ja muidugi metsaomanike esindajatega.”
Keskkonnaministeerium on algatanud uuringuid, mis aitavad täita metsanduse arengukava eesmärke. Mittepuiduline metsakasutus on samuti arengukava teema, kuid metsaosakonna juhataja Riina Martverki sõnul on see pigem Erametsakeskuse rida. „Teema on praktiline ja erametsaomanikele suunatud. Erametsakeskusel on sellisteks uuringuteks rahastus KIKi kaudu. Kui taotlused ja teemapüstitus on KIKi uuringute nõukojas läbi arutatud, otsustab lõpliku rahastuse KIKi nõukogu.”
Vaade teadlaste poolelt
Sama näidiseks võetud erametsateema najal aitas teaduse rahastajaid-tellijaid üle vaadata maaülikooli professor Hardi Tullus. Kokkuvõtlikult saime sellise pildi:
• Eesti teadusagentuuri teema see pole. Teadusagentuuri uurimistoetused on mõeldud pikemaajalistele, 4–6 aastat kestvatele süvauuringutele, baasteaduse teemadele. Uurimustulemused on ingliskeelsed ja avaldatakse rahvusvahelistes teadusajakirjades.
• RMK teemad on osaliselt kasulikud ka erametsandusele. Uuringud ise on mahukad ja samuti mitmeaastased, ent tulemused on eestikeelsed ja teemad rakenduslikud. Näiteks turberaiete ja valikraie uuring või metsise elupaikade kaitse küsimused.
• Erametsakeskuse võimalused on piiratud.
• KIKist võib raha saada, kui on tehtud põhjalik eeltöö. Ainult teadlase rahataotlusprojektist ei piisa. Et rahastust saada, peaksid Erametsakeskus ja erametsaliit tegema koostööd, selgitama nii KIKile kui ka keskkonnaministeeriumile, et teema on prioriteetne ja tähtis. Kasuks tulevad metsaettevõtjate jt toetuskirjad ja kindlasti peaks läbi rääkima potentsiaalse tegijaga.
• Uued rahastamisallikad. Turule on tulnud ka uusi teaduse rahastamisviise, mis seotud ELi rahaga. Näiteks tootmise edendamiseks mõeldud teadusraha, mis vajab mitme ministeeriumi toetuskirju. Raha saab taotleda kuni 50 000eurosteks uuringuteks, kuid jaotus käib nii, et pool summast on ELi raha ja teine pool tuleb leida oma riigist. Kui erametsandusel oleks selge vajadus uurimisteema järele ja kui pannakse kokku 25 000 eurot, konsulteeritakse keskkonnaministeeriumiga ja teadlastega, võiks teema sedakaudu töösse jõuda.
Küsisin Hardi Tulluselt, kas ta tahaks metsainstituuti tagasi. „Ideaalis jah, aga samas on see täiesti ebareaalne. Ajal, mil viimasedki iseseisvad instituudid on plaanis kellegagi liita. Praktilise suunitlusega metsandusuuringute tegijana näen eelkõige maaülikooli.”
Näiteks Soomeski ja Leedus on nüüdseks iseseisev metsainstituut liidetud. Metsateaduse rahastamine käib karmi konkurentsi olukorras ja otseste puidu või majandamisega seotud uuringute osakaal on analoogselt põllumajanduslike uuringutega kahanemas terves Euroopas.
Eesti Metsainstituut
• Eesti Metsainstituut (tegelikult Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituut) tegutses Tartus 1969–1996, loodi 1. oktoobrist 1969 Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratooriumi asemele.
• Metsainstituudi alluvuses töötasid majandusliku uurimise laboratoorium, erikonstrueerimisbüroo ja Kaarepere metsakatsejaam. Katsebaasideks olid kõikjal Eestis paiknevad katsemetskonnad ja Tartu külje all asuv puukool-katsemajand.
• Metsainstituudis tehti Eesti kõige ulatuslikumat metsandus- ja looduskaitseuurimist. Metsamaaparanduse, metsaselektsiooni, ammendatud karjääride rekultiveerimise, metsatüpoloogia ja metsakaitse alaste uurimistöödega saavutati rahvusvaheline tunnustus. Instituut andis välja monograafiaid ja kogumikke „Metsanduslikud uurimused”.
• Pärast instituudi tegevuse lõpetamist viidi osa teadlasi ja põhilised uurimisteemad üle Eesti Põllumajandusülikooli, rakenduslike uuringute tellimine läks Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskusesse. Osa varast jäi Tartu Puukoolile.
Allikas: Rahvusarhiivi ajalooarhiivi fondiloend, www.eha.ee


description: Kõledad ja tühjavõitu on hilissügisesed põllud ja niidud. Siiski tegutseb kõrretüügaste vahel ja põllupeenardel pudenenud teri nokitsevaid hiiri ja väikelinde.

title: Halli kuuega väljavalvur

maintext:
Loorkullid ja enamjaolt ka hiireviud on lõunaradadele rännanud, nii et väikestel askeldajatel tundub justkui ohutu olevat.
Siiski – üle välja kulgeval elektriliinil, mõnikord posti otsas või üksiku puu ladval istub halli selja ja mustade tiibadega rästasuurune lind. Seal seirab saaki hallõgija – värvuliste seltsi kuuluv kiskjaloomuline laululind. Hea nägemine võimaldab tal näha peatset ohvrit ja söömaaega, kas hiirt või pisemat lindu, isegi veerand kilomeetri kauguselt. Sobivat saaki nähes lööb ta oma mustad, keskel valge laiguga tiivad laiali, lendab kohale ja rabab väiksema loomakese küünistesse, suuremat, nagu nirki või rotti, hakkab aga tugeva konksus otsaga noka hoopidega surmama, milleks võib kuluda mitukümmend lööki. Mõnikord kasutab hallõgija saaklooma täpsemal väljapeilimisel ka rappelendu ja nagu ripub õhus paigal. Kui saaki on ohtralt, ei piirdu hallõgija ainuüksi kõhutäiega, vaid lükib esialgu söömata jääva hiire või muu saaklooma mõne põõsaastla otsa varuks võimalike näguripäevade tarbeks.
Matsalu ja teistes suurtes roostikes käivad toitumas arvukad tihased. Neid tulevad küttima hallõgijad, kes on Lihula kandis ära teeninud tihasekulli hüüdnime. Ka roostikus kaitsevad hallõgijad oma jahiterritooriumi, nii et kahe tihasekulli vahet on ikka tubli kilomeeter. Mõningase sarnasuse tõttu harakaga on hallõgijat kutsutud ka pajuharakaks.
Eestis on hallõgija nii pesitseja kui ka talvitaja. Hilissügisel on märgata põhja- ja kirdepoolsete asurkondade läbirännet, samuti märtsis on hallõgijaid meil sagedamini näha. Aprillis aga taanduvad meie haudelinnud rabadele, mis on nende põhiline pesitsuspaik Baltimaadel. Mujal võivad nad suvel elutseda ka metsaservadel ja põõsastikes. Eesti rabadel on pesad rajatud jändriku männi võrasse. Pesa on männiraagudest kõrte abil kokku põimitud paksuseinaline ehitis, mis on ohtralt sulgedega vooderdatud. Ka väliskihis leidub sulgi – varasematel aegadel, mil rabapüü oli Eestis arvukam, kasutasid hallõgijad just oma pesitsemise alul sulgivate rabapüüde valgeid talisulgi, nii et valev õgijapesa hakkas juba kaugelt silma.
See lubas rabalindude uurijatel hallõgija arvukust hõlpsamini kindlaks teha. Liigile soodsamatel aegadel eelmise sajandi keskel pesitses Eestis kaks-kolm tuhat paari, nüüd aga ei küündi see arv poole tuhandenigi. Ka haudeajal nõuab hallõgija suurt territooriumi, nii et pesade vahekaugus on tavaliselt paar kilomeetrit. Nagu laululinnule kohane, esitavad isased hallõgijadki varakevadel endale valitud pesapaigal oma tasasevõitu sädistavatest-värelevvilistavatest-karesiutsuvatest kaksiksilpidest laulu. Emalinnu peibutamiseks eksponeerib isane rohkeid saakloomakesi, pistes need ühekaupa oksatippude külge. Maikuu keskpaigaks on pesas 5–7 kreemika tausta ja porikarva tähnidega muna, mida haub peamiselt emalind oma 15 päeva ja jääb siis nädalaks poegadele sooja hoidma ning neile isalinnu toodud hiirtest, karihiirtest, sisalikest, väikelindudest ja putukatest, eeskätt kiilidest rebitud palakesi nokka andma. Kolme nädala vanused pojad turnivad juba mööda pesamänni oksi ja muudkui nõuavad vanematelt valju kräunuva vingumisega süüa.
Juulis hajuvad lennuvõimestunud noored ja vanalinnud rabadelt ning hakkavad ava- ja poolavamaistul peamiselt ühekaupa ringi uitama. Suviti Venemaal ja Fennoskandias elutsevate hallõgijate hulk küünib veerand miljoni või enamagi paarini. Seal asustatakse metsatundrat, taigahäile, okasmetsade servaosi ja jõeluhtasid, Lääne-Siberis ja Põhja-Kasahstanis põõsastunud alasid. Sügisel liigutakse järk-järgult lõuna ja edela poole ning talvel jõuab mõnigi Uurali kandis pesitsenud hallõgija Püreneede ja Apenniinide eelmäestikuni. Pehmel talvel veedab talve Eestis kokku kuni tuhat hallõgijat, nii et paljudel meist on võimalus mõnda neist silmata.


authors:
Maa Elu
Mailiis Ollino
Pärnu Postimees

description: Sel nädalal avaldatud statistikaameti andmed tööhõive ja töötuse olukorra kohta 2016. aasta kolmandas kvartalis näitab kahjuks taas tööpuuduse kasvu. Ainsa positiivse tendentsina võib andmetest välja lugeda seda, et kasvanud on ka potentsiaalse tööjõu hulk. Oleks vaid neile tööd pakkuda.

title: Töötute arv Eestis on kasvuteel

maintext:
Töötuse määr 2016. aasta kolmandas kvartalis oli 7,5 ja tööhõive määr 66,5 protsenti, andis statistikaamet teada. Tööjõus osalemise määr kasvas eelmise aasta sama kvartaliga võrreldes protsendipunkti võrra ja tööealiste mitteaktiivsete arv on kahanemistrendis.
Töötute hinnanguline arv oli käesoleva aasta kolmandas kvartalis 52 900, kellest ligi pooled on olnud töötud alla kuue kuu. Olgu öeldud, et aasta tagasi samal ajal oli töötuid 36 500, mida näitab ka kõrvalolev tabel. Töötute arvu kasv tuleneb peamiselt mitteaktiivsete arvu vähenemisest, milles võib olulist rolli mängida 2016. aastal alanud töövõimereform.
Tööjõus osalemise määr ehk tööjõu osatähtsus 15–74-aastases rahvastikus tõusis eelmise aasta kolmanda kvartaliga võrreldes protsendipunkti võrra ja tööturule tuli juurde ligi 9000 inimest. Enim on kasvanud 15–24-aastaste näitaja – aastaga on tööturule lisandunud ligikaudu 3000 noort.
Kasvas nii meeste kui ka naiste tööjõus osalemise määr. Kui 2015. aasta kolmandas kvartalis oli 15–74-aastaste naiste tööjõus osalemise määr 66,4 protsendi, siis 2016. aasta samas kvartalis 0,8 protsendipunkti kõrgem. Samas vanuses meeste näitaja oli eelmise aasta kolmandas kvartalis 75,7 ja 2016. aasta kolmandas kvartalis 77 protsenti.
Tööjõus osalemise määra tõus on olnud maapiirkondades kiirem kui linnalistes asulates – kui maa-asulates tõusis aktiivsuse määr eelmise aasta kolmanda kvartaliga võrreldes 2,4 protsendipunkti, siis linnalistes 0,4 protsendipunkti.
Tööturul mitteaktiivsete arv on 2016. aastal olnud pidevas kahanemistrendis – võrreldes 2015. aasta kolmanda kvartaliga on nende arv vähenenud ligi 10 000 võrra. Märkimisväärselt on kahanenud 50–74-aastaste mitteaktiivsete arv: eelmise aasta kolmanda kvartaliga võrreldes on sellest rühmast tööturule juurde tulnud ligi 5000 inimest. Suurem osa (ligi 3000) vanemaealistest tööturule suundunutest on naised ja selles võis olulist rolli mängida naiste pensioniea tõus.
Kuigi tööturult eemalejäämise peamised põhjused on endiselt pensionilolek, õpingud ja haigus või puue, on mitteaktiivsete arv vähenenud just nendel põhjustel mitteaktiivsete arvel. (ME)


description: Käesoleva aasta viljelusvõistluse saagikuse arvud on selgunud. Võistlusel osaleti viie kultuuriga – raps, rukis, oder, nisu ja hernes.

title: Tänavuse viljelusvõistluse saagid

maintext:
Põldoa- ja tritikupõlde pakuti mõlemaid vaid üks ja sellepärast ei saanud neid võistlusele registreerida. Sellest on tõsiselt kahju, kuna Saaremaal välja pakutud tritikupõld olevat andnud 11 t/ha saagi, kuid tulemus jäi võistluse reeglite kohaselt fikseerimata, kirjutab veebiportaal viljelusvoistlus.ee. Võitjaid tunnustatakse 29. novembril Paide kultuurikeskuses.
Uudsena Eesti viljelusvõistluse ajaloos oli sel aastal reegliks, et ei võisteldud üksnes kõrgeima saagikuse nimel, vaid parima kultuuri kasvataja tiitel kuulutati välja kolme näitaja kokkuvõttes. Arvesse võeti kultuuri saagikust, saagi kvaliteeti ja põllu tulukust. Saagi kvaliteeti võrreldakse Saku Põllumajandusuuringute Keskuse labori analüüside alusel ning põllu tulukus hinnatakse kasutatud agrotehnika ja toodete põhjal.
Rapsi parimad saagid jäid eelmisele aastale tublisti alla. Suurima saagi sai Avo Samarüütel Tartumaalt – 4,6 t/ha. Erki Oidermaa Põlvamaalt sai 4,4 t/ha ja Henry Tammann Ida-Virumaalt ainsana CL sordiga 4,3 t/ha. Võrdse tulemuse sai ka Martin Salu Saaremaalt. Parima suvirapsisaagi kasvatas Anneli Tihu – 3,1 t/ha.
Rukis oli selle aasta üllatuskultuur, kuna ületas saagikuselt teisi teravilju nii viljelusvõistlusel kui ka Eesti kultuuride keskmisena. Üks põhjus oli kindlasti see, et kevadine pikk põud ei mõjunud tugeva juurestikuga rukkile nii halvasti kui teistele kultuuridele. Senine rukki kõrgeim saak oli eelmisest aastast 10,3 t/ha Tanel Tõrvandil. Nüüd sai uue rekordsaagi Tuuli Vaarak Viljandimaalt: 10,4 t/ha.
Oder ei üllatanud sel aastal kahjuks heade tulemustega. Pooled taliodrapõllud tuli Eestis ümber külvata ning need, mis alles jäid, andsid ligikaudu sama saagi mis suviodra sordid, Eestis keskmiselt 2,8 t/ha. Viljelusvõistlusel võitis napilt talioder: 7,7 t/ha Erik Paalmani põllult Põlvamaalt. Teise koha sai Kaido Kirst Saaremaalt (7,6 t/ha) ning kolmanda koha Pille Nugis Viljandimaalt varase odraga saagiga 5,0 t/ha.
Nisusaak oli tänavu suhteliselt ühtlane ning suurte saakide üllatusi kahjuks ei tulnud. Parima saagi kasvatas esmakordselt osalenud Erik Paalman Põlvamaalt (8,6 t/ha). Napilt jäid alla 8,5 t/ha tulemusega Kaido Kirst Saaremaalt ja Erki Oidermaa Põlvamaalt. Huvitav on märkida, et nii odra kui ka nisuga olid esimestel kohtadel samad mehed. Parima suvinisusaagi 7,2 t/ha sai Madis Tamm Tartumaalt.
Hernes oli viljelusvõistlusel esimest korda ning parima saagi 6,6 t/ha kasvatas Mihkel Vainula Pärnumaalt. Sellega seadis ta järgmisteks aastateks ette kaunis kõrge põldherne rekordtulemuse. Taolise saagikusega võib hernes oma väikeste kulutustega edukalt konkureerida senini pidevalt võitnud talirapsidega. Margus Klais Tartumaalt sai 4,8 t/ha ja kolmanda tulemuse 4,2 t/ha Eha Piip ja Mati Lillemets Järvamaalt.
29. novembril Paide kultuurikeskuses toimuval konverentsil tehakse viljelusvõistlusest kokkuvõtteid, vahetatakse ja levitatakse parimaid kogemusi Eesti ja teiste maade, sealhulgas Inglismaa, Taani, Soome, Rootsi ja Läti taimekasvatuse tipptegijatelt. Oma autasud saavad seal kätte ka viljelusvõistluse parimad. (ME)


description: „Nagu meie oma mõistust tarvitame, nõnda saab tulevik olema: väga kaunis või väga halb.” Sedasi arvas Kurgja talu rajanud 19. sajandi väljapaistvamaid eesti ühiskonna- ja põllumajandustegelasi Carl Robert Jakobson.

title: Kolme muuseumi punnitamine ühe nimetaja alla jääb küsitavaks

maintext:
Jakobson ostis Vändra metsadesse Kurgja talukoha, kus 1948. aastal asutati muuseum, mille esimene direktor oli tema vanim tütar Linda Jakobson. Eesti ainsas tegevtalumuuseumis haritakse põldu ja kasvatatakse karja Jakobsoni põhimõtete järgi, aastas käib Pärnumaa visiitkaardiks kujunenud Kurgjal üle 30 000 külastaja. Rahvast on seal käinud kogu aeg, pärast peremehe surma nenditi baltisaksa lehtedes, et eestlased on saanud endale palverändamise koha – Kurgja. Nõukogude ajal teati Kurgjat kui eestluse keskust, kus pealinnast kaugel aeti eesti asja. Praegu on Jakobsoni talumuuseum eesti talukultuuri kandja, mille kohal taevas pole riigireformile mõeldes paraku pilvitu.
Maaeluministeeriumi haldusalas on Carl Robert Jakobsoni talumuuseumi kõrval ka Eesti piimandusmuuseum ja Eesti põllumajandusmuuseum, mille töö soovib riik hiljemalt 2018. aasta lõpuks ümber korraldada, moodustades neist ühe sihtasutuse.
Maaeluministeeriumi teadus- ja arendusosakonna juhataja Külli Kaare viitas valitsuse otsusele, et reeglina kujundatakse muuseumid ümber sihtasutuseks. Muuseumide ümberkorraldamisest räägiti maaeluministeeriumis põllumajanduse ja maaelu arengu nõukogu istungil 24. oktoobril, sellest on räägitud muuseumide ja kohalike omavalitsuste esindajatega.
„Ettepanekuid ootame novembri lõpuks ja see, milline saab olema muuseumide struktuur, kas haaratakse kõik ühisesse sihtasutusse või jätkavad mõned eraldiseisvatena, selgub protsessi käigus,” märkis Kaare.
Kaare selgitas, et muuseumide ümberkorraldamine nii, et nende tegevusse ja arengusse panustaksid riigi kõrval rohkem ka kohalikud omavalitsused, põllumajandusvaldkonna haridus- ja teadusasutused ning teised huvigrupid, aitaks ministeeriumi hinnangul saavutada mastaabiefekti, tagada tegevuse elujõulisus ning vajalik investeerimisvõimekus.
Jakobsoni talumuuseumi direktor Monika Jõemaa kinnitas, et nemad soovivad kõnealuse kolme muuseumi jätmist eraldi sihtasutusteks.
„Sihtasutuse loomise üks eesmärke olevat parem side kogukonnaga, aga meie omavalitsusjuhid on öelnud, et kui Kurgja kuulub kolme põllumajandusmuuseumi sihtasutusse, siis nad ei toeta seda ja nad ei tea, kuhu läheb antud raha, sest rahakott on sihtasutusel ju ühine,” põhjendas Jõemaa.
Kõrvaltvaatajaks talumuuseumi tuleviku üle ei jää ka Pärnumaa omavalitsuste liit, mille juhatuse esimees Lauri Luur ütles, et üldkogu otsusele tuginedes on nad valmis olema sihtasutuse üks asutajaid, kuid enne tuleb riigiga selgeks rääkida muuseumi tegevuse rahastamine. Liitu esindavad läbirääkimistel Vändra alev ja Vändra vald.
„Arvan, et koostööst sünnib sünergia nii kohalikule kogukonnale kui ka muuseumile,” jätkas Jõemaa. „Aga see ei tähenda, et me poleks enam põllumajandusmuuseum ja kolleegidega koostööd ei teeks, koos maaelu ei tutvustaks, muuseume ühiselt ei turundaks, seda oleme teinud ja teeme, aga iseseisvas sihtasutuses oleksid inimesed rohkem motiveeritud ja iseotsustamist oleks rohkem.”
Pärnumaa kolleegi kartust, et väiksemad muuseumid jäävad suure kõrval vaeslapse ossa, jagas ka Järvamaal Imaveres asuva Eesti piimandusmuuseumi direktor Ants Välimäe.
„Kui vaatame võimalikku suurenevat finantsvõimekust ehk kolme muuseumi liidetud eelarvet, leiame eest sama olukorra, mis omavalitsuste ühendamisel – raha ei ole kusagilt juurde tulnud,” nentis Välimäe. „Kahe väikese muuseumi lisandumine suurele ei anna finantsiliselt kasu ühelegi neist, sest investeeringuid ootavate objektide ja tegevuste hulk jääb samaks, nagu ka raha hulk.”
Piimandusmuuseumist iseseisva sihtasutuse moodustamist toetab Imavare vald, mille volikogu tegi sellekohase otsuse oktoobriistungil. Volinikud rõhutasid, et piimandusmuuseumil on väga tähtis koht nii Imavere piirkonna kui ka kogu Eesti maaelus, muuseumi tegevus ajaloo talletamisel, ürituste ja koolituste korraldamisel tõendab seda ilmekalt.
Välimäe möönis, et eesmärk omaette ei saa olla ühise sihtasutuse moodustamine, vaid eesmärk on muuseumide tegevuste jätkusuutlikkus.
Rahandusministeerium koos kultuuriministeeriumiga tegi muuseumide tegevusanalüüsi, millele tuginedes peabki maaeluministeerium haldusala muuseumivõrgu ümber korraldama. Piimandusmuuseumi direktor oli leidis analüüsist mitu väära väidet. Ta alustas sellest, et Tallinnast ja maakaardilt vaadatuna võivad kolm muuseumi tunduda lähestikku, kuid tegelikkuses jäävad need üksteisest üsna kaugele, näiteks Kurgjalt Imaverre on ligemale 55 ja Ülenurmele 135 kilomeetrit.
„Väidetakse, et tegemist on ühe temaatikaga, aga ei ole ju,” jätkas Välimäe. „Kurgjal tegutseb töötav talu, lisaks kogu Jakobsoni pärandiga seonduv tegevus, piimandusmuuseum käsitleb piima töötlemise ehk kodumaise piimatööstuse ajalugu, põllumajandusmuuseum kajastab kogu maaelu temaatikat.”
Välimäe ei leidnud mõjusat argumenti ühendmuuseumi kestlikkuse kohta, küsides, miks muuseumid eraldi sihtasutustena oleksid vähem tugevad. Igal muuseumil on oma valdkonna spetsiifikat süvitsi valdav teaduspersonal, kogusid hästi tundev varahoidja, asutuse programme ja tegevusi välja töötav ning ellu viiv pedagoogiline personal. Seega, arutles Välimäe, ei saa ühe asutuse valdkonnaspetsialist tulla teise asutusse külastajagruppe vastu võtma või töötube juhendama, ta ei orienteeru teise asutuse kogudes ega valda teemavalkonna arengulugu, teadmistepagasit, andmepanka.
„Muuseumide tegevuskulud on kriitilisel piiril kokku tõmmatud ja ma ei näe ühisel sihtasutusel eraldi seisvate ees mingisugust eelist,” väitis Välimäe. „See on kohmakam, umbisikulisem, muuseumid kaugenevad kogukonnast ja koostööpartneritest ning lõppude lõpuks tahame me ka muuseumimaastikul näha erinevaid vorme ja värve, harukordsus ja kohapraktika rikastavad.”
Jakobsoni talumuuseumi ja piimandusmuuseumi direktori arvamust ei jaga nende kolleeg Merli Sild Eesti põllumajandusmuuseumist, kelle arvates on kolme maaeluministeeriumi haldusala muuseumi tegevuse ümberkorraldamine ajastu märk.
„Talupojatarkust kasutades tuleb iga muutus põhjalikult läbi mõelda, kaaluda otsuste vajalikkust ning eesmärk olgu parim lahendus riigile, kuid kindlasti säilitades ja luues tingimused ja võimalused kolme maaelumuuseumi põhieesmärkidest tulenevate ülesannete täitmiseks ja arendamiseks. Seetõttu on minu mõte ja ettepanek, et kolm maaelumuuseumi võiksid jätkata koos,” kinnitas Sild.
Silla arvates ei suuda väike sihtasutus ennast majandada, olla konkurentsivõimeline ja jätkusuutlik. Seepärast võiks kolmik maaeluministeeriumi haldusalas jätkata teemamuuseumina või koos ühe sihtasutusena, mille ülesanne ja eesmärk on ühiselt koguda, säilitada ja tutvustada maakultuuripärandit ka väljaspool koduriiki ning olla piirkonnas atraktiivsed turismi- ja külastuskeskused või teise variandina moodustada Sihtasutuse Maaelumuuseumid.
Põllumajandusmuuseumi direktor ei näe eduka toimimise takistust selles, et kolm muuseumi jäävad eri maakondadesse.
„Kolmel muuseumil on ühine temaatika, sarnased sihtgrupid ning ühised eesmärgid, oleme oma valdkonnas unikaalsed ning koostöös on võimalik leida arengu- ja investeeringuvõimalusi, et panustada muuseumide arengusse,” põhjendas Sild oma hoiakut. „Pean väga oluliseks, et maaelu- ja põllumajanduse temaatika leiaks veelgi laiapõhjalisemat tutvustamist nii riigis kui ka väljaspool ning just koos on võimalik genereerida uusi ideid, teha koostööd turunduse ja kommunikatsiooni valdkonnas, mitmekesistada teenuseid.”
Eestimaa südamest, Järvamaalt vaadates tõdes Välimäe, et muuseumide baasil senini loodud sihtasutused asuvad ühes linnas või vähemasti ühes maakonnas, nagu näiteks SA Haapsalu ja Läänemaa Muuseumid või SA Virumaa Muuseumid.
„Ülaltoodud loogika kohaselt võiks siis näiteks kõik maakonnamuuseumid liita üheks sihtasutuseks – temaatika ju sarnane, räägivad piirkonna ajaloost,” nentis ta.
„Maaelu- ja põllumajandusmuuseumide eripära ongi selles, et oleme tegutsenud seni maaeluministeeriumi haldusalas. Kuna asume eri maakondades, ei saa takistada edasist arengut, et teemavaldkonda laiapõhjalisemalt tutvustada ja eksponeerida,” väitis põllumajandusmuuseumi direktor Merli Sild. „Kuna nõupidamised alles käivad, lõplikku otsust veel ei ole. Nii et mõttearenduseks on veel ruumi.”


description: Karude arvukus on meie metsades pisut tõusnud, aga huntide seas teeb laastamistööd kärntõbi, mis on tänavu hukka saatnud rohkelt kutsikaid.

title: Karusid on metsades rohkem, hunte jääb vähemaks

maintext:
Keskkonnaameti jahinduse ja vee-elustiku büroo juhataja Aimar Rakko räägib, et karude hulk püsib Eestis stabiilsena või kasvab mõnes piirkonnas. „Karude arvukust hinnatakse sama aasta poegadega emade pesakondade arvu ja suuruse järgi. Suurenenud on nii sigivate emakarude kui ka sündinud poegade arv,” selgitab ta.
Kuna karusid on meie metsades rohkem, oli äsja lõppenud karujahihooajal suurem ka nende jahtimise limiit – kütiti 55 pruunkaru, mis on kuue võrra mullusest enam. „Karude arvukuse tõusuga on populatsiooni ohjamine paratamatult vajalik,” nendib Rakko.
Euroopas on pruunkaru rangelt kaitstav liik ja tema küttimine paljudes riikides keelatud, kuid Eesti on saanud erandi, et vähendada karu tekitatud kahjustusi loomapidajatele ja mesinikele.
„Karusid võib Eestis küttida erandkorras kahjustuste vältimiseks. Selleks kehtestab keskkonnaamet maakonniti küttimismahud, arvestades juurdekasvu ja dokumenteeritud kahjustusi selles piirkonnas,” selgitab Rakko.
Ehkki karud murravad ka kariloomi, on enamik kahjusid siiski seotud mesitarude lõhkumisega.
Kui Eesti metsades elab ligikaudu 700 karu, siis Lätis kõigest kümme. „Lätis suudeti enne teist maailmasõda karupopulatsioon hävitada ja see pole jõudnud taastuda,” ütleb Rakko. „Nii palju kui Venemaa ja Eesti karud sinna käivad, nii palju neid Lätis on, aga püsivat populatsiooni pole.”
Euroopa liidu riikidest on karu küttimine lubatud meie lähedal veel Soomes ja Rootsis, seevastu Lätis, Leedus ja Poolas on karujaht keelatud aasta läbi.
Eesti karud elavad suuresti Kesk- ja Põhja-Eestis, lõunapiiril on neid sedavõrd vähe, et tänavu ei tohtinud Valga- ja Võrumaal ühtegi mesikäppa jahtida. Samuti pole teadaolevalt meie saartel karusid.
Kõige rohkem kütiti tänavu karusid Lääne-Virumaal (11) ja Ida-Virumaal (8), kõige vähem aga Lääne- ja Viljandimaal, kummaski üks.
Novembris alanud hundijahi hooajal tohib esimeses etapis küttida 67 hunti. Möödunud hooajal kütiti 103 hunti lubatud 116st.
Kuna jahihooaja alguses ei ole veel täit ülevaadet hundi tänavusest juurdekasvust, siis laekuvate andmete järgi vaadatakse küttimismaht üle ning vajadusel seda korrigeeritakse.
Seireandmete põhjal arvatakse, et huntide arvukus on langenud vähemalt kümme protsenti ja selle peamine põhjus oli möödunud hooaja kõrge küttimissurve ja laialt levinud kärntõbi.
Mõnes maakonnas, näiteks Harju-, Lääne-, Põlva-, Valga- ja Võrumaal, on hundikahjustused siiski mullusega võrreldes suurenenud. Kui siis murdsid hundid 754 lammast, siis tänavu 31. oktoobri seisuga 510, kuid ilmselt saab see arv olema sama suurusjärku eelmise aastaga, sest kaks kuud on veel ees.
Rääkides metssigadest, siis Mandri-Eestis on sigade arvukus juba väike. „Praegu levib katk hoogsalt Lääne-Eesti ja saarte poole,” ütleb Rakko. „Ainuke katkuvaba piirkond on veel Hiiumaa, aga karta on, et sinnagi see katk levib. Küsimus ei ole enam, kas jõuab, vaid millal.”
Kui palju praegu metssigu alles jäänud, ei oska enne kevadet keegi öelda. „Katkust laastatud aladele on neid jäänud väga vähe, kindlasti alla ühe sea tuhande hektari kohta, aga saartel ja Läänemaal ilmselt kolm kuni neli siga tuhande hektari kohta,” pakub Rakko.


description: Pärnumaal Are vallas Suigus tegutsevas Karjamõisa osaühingu lihatööstuses on kiire aeg. Tootmisjuht Kaido Põder kinnitab, et septembrist jaanuarini kestev ulukihooaeg on tavapäraselt tihe, tänavu on töödeldud juba üle tuhande uluki.

title: Karjamõisa OÜ lihatööstus paigalseisu ei tunnista

maintext:
Lisanduvad ettevõtte enda ostetud veised ja lambad, mis müüakse kas rümbana või spetsiaalseteks tükkideks lõigatuna poodidele ja toitlustuskohtadele või valmistatakse omatooteid kodumaise kliendi jaoks. Ulukiliha jõuab koostööpartner OÜ Huntfish Groupi kaudu valdavalt põhjamaiste eliitrestoranide lauale. Karjamõisa lihatööstuse bürooruumi seina ehib ridamisi tunnustusi: Eesti gasellettevõte (kiire käibe kasv) 2015 ja 2016, Are valla parim ettevõte, kvaliteedisertifikaadid, neist kõige hinnatum Bureau Veritase oma, ning läinud kevadest ka veterinaar- ja toiduameti mahetunnistus. Ettevõttes töötab viisteist inimest.
Karjamõisa OÜ juht ja enamusosanik on Enn Kuslap, kes lõpetas 1993. aastal Eesti Põllumajandusülikooli veterinaaria eriala, töötas seejärel Suigu osaühingus peaveterinaarina ja oli aastail 2002–2007 Are vallavanem.
Alguses oli vaid kolhoosiaegne tapamaja
„Tapamajaäriga alustasin 1997, kui pere hakkas kasvama ja nägin, et on vaja lisasissetulekut. Võtsin Suigu kolhoosiaegse tapamaja rendile. Viie aasta pärast aga keelasid kehtima hakanud euronormid farmi läheduses tapamaja pidamise. Alustasin koostööd Uulus tegutsenud Tiit Sommeriga, kellega asutasime Karjamõisa OÜ. Seejärel juhtus nii, et kuni 2007. aastani olin hoopis Are vallavanem ning sel ajal tegeles ettevõttega rohkem äripartner. Mõni aasta pärast ettevõtlusse naasmist ostsin temalt firma välja ja jätkasin Suigus. 2013. aastal saime valmis umbes miljon eurot maksma läinud hoone, kus peale tapamaja on tänapäevased lihatöötlemisruumid. Töötleme keskmiselt 16 veist päevas. Kui lambaid või ulukeid, siis rohkemgi,” kõneleb Kuslap. Karjamõisa osaühingusse toovad oma kasvatatud veiseid-lambaid või metsas lastud ulukeid Pärnu-, Lääne- ja Raplamaa talu- ja jahimehed. „Isegi Tartumaalt tulevad lihaveiste omanikud oma loomadega siia, et vorsti ja sinki teha,” on Kuslapil põhjust rahul olla.
Põhiline ettevõtte käibekasvataja on olnud eksport. 2015. aastal moodustas see 55% käibest. Välja viiakse liha jahutatuna. Käibe kasvu üle võib siin tõepoolest uhkust tunda – kui 2013. aastal oli see veidi üle kuue ja poolesaja tuhande euro, siis mullu juba enam kui miljon kuussada tuhat.
Välismaised koostööpartnerid on Kuslap enamjaolt ise messidel käies leidnud. „Otsekontaktid on ülitähtsad. Kindlad partnerid on meil Hollandis, Rootsis, Soomes. Hollandisse läheb siit kaks suurt veoautokoormatäit jahutatud veiseliha kuus. Hollandlane nõuab nii kvaliteeti kui ka mõistlikku hinda. Meie saadetud liha pakutakse seal lõikudena supermarketites, veidi vähem kvaliteetsest lihast tehakse hakkliha või vorsti. Ulukit jõuab Soome ja Rootsi umbes poolteist autokoormat ja seal on nii värsket kui ka külmutatud liha. Lihasektor on huvitav valdkond: eestlane saadab liha Hollandisse ja ise toob seda Lätist sisse.”
Sel kevadel sai Karjamõisa lihatööstus maheliha töötlemise sertifikaadi. Maheliha päritolu peab olema jälgitav algusest lõpuni, külmkambris peavad olema eraldi liinid, laos on maheliha eraldi püstakus, märgistus on teistsugune. „Maheda protsent on meil esialgu veel üsna väike. Rootsis oli väidetavalt suur nõudlus, aga kui tegudeni jõudsime, öeldi, et teil on liiga kallis, Lätist saab odavamalt. Arusaadav, Lätis on tööjõud hulga odavam,” kommenteerib Kuslap.
Tahavad pakkuda enam valmistooteid
Kuigi peremees on ettevõtte arenguga laias laastus rahul, tunnistab ta, et sooviks vähendada rümbalihamüüki ning kasvatada tükiliha ja valmistoodete valmistamist. „Praegu läheb enamik meie juurde jõudvatest loomadest välja lihana. Valmistoodangut teeme peamiselt tellimustööna talu- või jahimehele. Teeme oma retseptide järgi, aga tellija saab näiteks öelda, et paneksime eelmise korraga võrreldes rohkem soola vms. Aga omatoodete osakaal on meil liiga väike, sellega ei saa rahul olla. Meie omatoodete sortimendis on ligi kakskümmend vorsti ja sinki, lisaks vägagi nõutud vinnutatud veiseliha ja eriti kõrtsides hinnatud suitsusüda. Kõik on väärt tooted, mille oleme koos tootmisjuhi Kaido Põderiga välja töötanud, aga esialgu müüme neid peamiselt taluturu tüüpi kohtades või väiksemates kauplustes. Väga hästi lähevad kaubaks meie mahesingid. Suvel on populaarne müügiartikkel metssealihast grillvorst. Nõudlus sõltub hooajast. Omatoodete toorainet valime eriti hoolikalt ja maitsestamist kiidetakse samuti. Pärnumaal on meie toodete parim müüja Selja Meierei kauplus, mille juhataja ei tee saladust, et eelistabki müüki võtta just kohalike tootjate kaupa. Kauplus on populaarne nii kohalike kui ka möödasõitjate seas. Pärnus võib meie toodangut leida Pärnu Keskuse taluturult, Tallinnas Nõmme turul Laane Kaubanduse lettidelt, Konju talupoest, Jaani ja Rebaseonu lihapoodidest. Tulevikus aga peame suutma omatoodete osakaalu kasvatada. Nii nagu puidusektoris ei ole õige müüa lihtsalt palki, pole seda ka toore liha müümine. Peame tegema tõsist tööd, et suudaksime toota suurte kauplusekettide nõutud koguseid ja välja töötama uusi huvitavaid tooteid.”
Tootmisruume on Karjamõisas seega juurde vaja ja see nõuab mõistagi investeeringuid. Tegelikult on juba praegu investeeritud korralikult. Hoones on kõigile euronõuetele vastavad lao-, pakkimis- ja lihalõikamisruumid, kaubaväljastus, olmeruumid jne. Alles sügisel sai valmis uus 170 000 eurot maksma läinud 20 tonni liha mahutav külmkamber ja nõuetekohane liha väljastusruum. Parasjagu on ühes kambris punahirve, teises põdra ja kolmandas metssea rümbad. Tootmisjuhi Kaido Põderiga tehtud põgusa ringkäigu jooksul jõudsime veenduda, et moodne lihatööstus on vägagi puhas koht. Taparuumides käib igapäevane tööpäeva lõpu eelne täielik vahupesu. Enne ruumidesse sisenemist varustatakse külaline pealaest jalatallani steriilsete kehakatetega. Uute rümbasäilitusruumide osas on Leaderi tegevusgrupp otsustanud, et Karjamõisa saab taotletud summa, PRIA otsust pole Kuslap veel näinud.
Jutu kokkuvõtteks ütleb ta, et lihatööstus pole kasumi poolest just unistuste ettevõtmine, rentaablus kõigub 5 ja 8 protsendi vahel. „Palgasurvega tuleb arvestada ja see ei ole lihtne. Rõõmu on siis, kui kõik toimib.” Suurt heameelt tundis Kuslap selle aasta jaanuaris eelmise aasta kasumit vaadates – 125 381 eurot. „Selle aasta lõpetame samuti hästi, aga mullusega võrreldes veidi tagasihoidlikumalt. Töötajaid on juurde tulnud, aga kasum töötaja kohta pole suurenenud. Oleme juurde võtnud inimesi, kes otseselt ei tooda. Näiteks kvaliteedijuht jälgib rangelt, et keegi ühegi nõude vastu ei eksiks. Kõik see on ettevalmistus järgmiseks hüppeks. Väike lihatööstus saab ainult siis ellu jääda, kui leiab oma niši ja tagab kvaliteedi.”


description: Mesinikel jäi tänavune meesaak tavapärasega võrreldes isegi kuni poole väiksemaks ja osal neist on meepurkide varu peagi otsakorral. Paratamatult tähendab napp saak meehinna tõusu.

title: Karu, nugis ja rähn kimbutavad mesilasi

maintext:
Oktoobri lõpus üldkoosolekut pidanud Eesti mesinike liidu liikmed otsisid oma probleemidele lahendusi ja kuulasid kolleegide kogemusi. Liidu juhatuse esimees Aleksander Kilk tõi ühe murena välja mesilaste talvise suremuse.
Talvituvate mesilaste elu peaks kestma vähemalt seitse kuud, et mesilaspere kevadeni elaks. Paraku raugeb paljude elukaar juba hilissügisel või talvel. Selle üks põhjus arvatakse haiguste kõrval olevat taimekaitsevahendite mõju.
Kilk räägib, et Eestis kasutatakse aastas ligi 600 tonni mitmesuguseid taimekaitsevahendeid, eeskätt umbrohutõrjevahendeid, sealhulgas glüfosaati ligi 300 tonni. „Need on mesilastele kahjulikud, aga ei tapa kohe. Mesilased kannavad nende jääke nektari ja õietolmuga tarru ja seda toitu antakse ka haudmest kasvatatavatele noortele mesilastele, kelle tervis ja elujõud on pestitsiidide tõttu nõrgestatud,” selgitab mesinik.
Nii ongi mesilaspered sügiseks nõrgaks jäänud ega ela talve üle, kuid tagantjärele pole võimalik tõestada, mis nimelt mesilaspere hukutas. „Sellist taimekaitsevahendite kaudset toimet on raske mõõta,” tõdeb Kilk. „Tõendatud juhtumeid on vähe, aga põllumürkide otsene ja kaudne mõju mesilastele tegelikult suur.”
Ka suvised mesilaste hukkumised taimekaitsetööde tõttu pole haruldased. Põldudel mürkide kasutamine tekitab kahju eriti rapsi õitsemise ajal, kuid ametliku menetluseni jõuab aastas mõni üksik juhtum ja neistki vaid pooltel leitakse mesilaste surma süüdlane üles, sest kohale kutsutud inspektor ei suuda tuvastada, millistelt põldudelt on mesilased mürgistuse saanud või milline põllumees on taimekaitsevahendite kasutamise reegleid rikkunud.
Kontrastide suvi
Rääkides meesaagist, siis kevadel hõõrusid mesinikud heameelest käsi, sest soe mai soosis igati mesilaste tegevust, paraku suve edenes õhin langes.
„Eri paigus olid tulemused pisut teised, kuid keskmiselt saadi 50–60 protsenti tavapärasest saagist,” tõdeb Kilk. „Mõnel pool õnnestus saada 80 protsenti, aga head saaki ei saanud keegi.”
Õnneks tänu imelisele kevadele päris tühjade kätega ei jäädud. Kilk meenutab, et Viljandimaal, kus tema mesilasi peab, hakkavad vaarikad tavaliselt õitsema 15.–20. juuni paiku, aga tänavu olid esimesed õied lahti juba 1. juunil. Suve teise poole tähtis korjetaim põdrakanep alustas õitsemist juuli keskpaiga asemel jaanipäeval. Nii olidki juuli alguseks paljud taimed õitsenud ja algas pikk napi meekorjega vihmaaeg.
„Tuleb meeles pidada sedagi, et mesilaspere tarvitab ise aastas umbes sada kilo mett ja vaid ülejäägi saab mesinik,” kõneleb Kilk. „Nii jäidki mesinikele suve lõpul tühjad peod. Ma olen koguni kuulnud, et mõnel jäid mesilased lausa nälga ja neile oli vaja lisasööta anda.”
Nii kui suve lõpul hakati rääkima nigelast saagist, tõttasid meesõbrad endale talvevaru valmis ostma. Õigesti tegid, sest paljudel mesinikel on tänavune saak peagi otsas.
Pärnumaal Tori vallas mesilat pidav Vahur Talimaa, kel kokku 140 mesilasperet, kinnitab, et mett just ülearu palju järel pole ja ta on aegsasti pannud kõrvale mee, millega kevadel Lillepaviljoni meepäevadele läheb. „Mul on oma püsikliendid, kes meepäevadel alati mult mett käivad ostmas, neid ei tohi petta ja meest ilma jätta,” tõdeb ta.
Kuna 70 protsenti eestlastest on harjunud mee ostma otse kindlalt mesinikult, siis nii mõnigi mesinik peab tänavu oma klientide ees käsi laiutama – otsas. Meenappus tähendab hinnatõusu: kui mullu sai meekilo kätte keskmiselt 8–9 euro eest, siis tänavu müüakse kümnega. Kanarbikumesi on kallim.
Nugisenuhtlus
Novembri algul lõi lumi juba Eestimaa valge vaiba alla, aga ega talvelgi mesinikud logele. „Valmistume uueks hooajaks,” muigab Talimaa. „Kui suvi käes, siis püssi laadida enam aega pole, tuleb ainult lasta.”
Lisaks tuleb jälgida, ega mõni pahalane tarude kallal käi. Mesinikel on kolm murelooma: karu, nugis ja rähn.
Ehkki iga lapski teab, et mesilaste suurim hirm on karu, teeb hoopis enam kahju nugis. „Oi, kuidas me nugistega vaeva näeme!” ohkab Talimaa. „Nad otsivad tarus nõrgima koha üles ja närivad lauad läbi. Nugised söövad taru nii tühjaks, et meil jääb üle vaid kühvel võtta ja puru välja pühkida.”
Nugise põhitoiduks on linnud ja oravad, aga talvel on raskem toitu kätte saada ja nii nad mesilatest süüa otsimas käivadki.
Karude puhul on paljudele ehk üllatuseks, et vaid väike osa neist käib mesipuid rüüstamas. Kui karu on kunagi mee maitse suhu saanud, peatab teda vaid püss. Kes aga pole mett maitsnud, seda mesilased üldse ei huvita.
„Meil ühes aias käis karu aastaid mesitarude kõrvalt õunu söömas, aga mesilasi ei puutunud,” jutustab Talimaa. „Kui aga karu on metsas puuõõnest mett leidnud ja maitsnud, siis meest eemal ei suuda teda enam miski hoida.”
Isegi elektrikarjus ei peata meejahil karu. „Mulle on räägitud lugu, kus mesila ümber oli korralik elektrikarjus ja oli jälgedest näha, kuidas karu oli ümber aia tammunud ja nõrka kohta otsinud, maa seest ka läbi kaevata ei suutnud. Siis oli avastanud, et aia kõrval kasvab kask, murdis kase aia peale, vool kadus ja karu pääses sisse,” jutustab Talimaa. „Teisel mesinikul kraapis karu end liivases pinnases aia alt läbi.
Karu on riigi kaitse all ja tema põhjustatud tõendatud kahju riik kompenseerib. Paaril viimasel aastal on Kilgi teada makstud hüvitist umbes 250 mesilaspere kahjustuse eest aastas. Nugisekahju riik ei kompenseeri. „Mesinike küsitluse põhjal arvame, et aastas saab nugiste pärast kahjustatud tuhatkond mesilasperet.”
Mesilasi kiusavad ka roherähnid ja hallpearähnid. Need on putuktoidulised linnud, kel talvel menüü üsna kesine ja kui nad toiduotsingul lennates kuulevad mesilastarust suminat, lähevad uurima, toksivad augu taru seina ja nokivad sealt mesilasi.
„Tihane läbi seina ei lähe, tema koputab taru ava peal, mesilane läheb asja uurima ja tihane napsabki ta ära,” kirjeldab Kilk.
Rahustav hobi
Kui palju Eestis mesilaste pidajaid on, ei tea täpselt keegi, uuringute järgi pakutakse suurusjärku 5500–6000.
Mee tootmisega tegelevaid professionaalseid mesinikke, kel vähemalt 150 pere ringis, on poolsada. Lisaks umbes 150 ettevõtjat, kellele mesindus annab arvestatava lisatulu. Rõhuv enamus on hobimesinikud, kes saavad mee enda perele ja natuke müüvad tuttavatele.
Mesindus kipub olema eakamate meeste ala, aga on noorigi peale tulemas. „Mesinike liit korraldab igal aastal algajatele kursusi, kus palju 20–40aastaseid osalejaid,” sõnab Kilk ja lisab, et mesindus võib olla väga mõnus hobi.
Ka tänavu aasta mesinikuks valitud ja oma igapäevatööd IT-alal tegev Erki Naumanis nimetab seda mõnusaks ajaviiteks. „Mesilastega tegelemine sunnib rahulikuks, sest närvilisena pole lahtise taru juures midagi peale hakata. See on hea võimalus töö rutiinist välja tulla ja teha täiesti midagi muud meeldivat,” kiidab ta.
Naumanis juhib tänavu loodud Tallinna mesinike seltsi ja ütleb seltsi liikmete seas olevat väga erineva taustaga inimesi: IT-spetsialistid, arhitektid ja ettevõtjad.
„Linnas kogub mesindus üha rohkem populaarsust, sest rohelust jagub ja kevadest sügiseni on mesilastel võimalik õitsvaid taimi leida,” selgitab Naumanis. „Kui heita pilk mujale maailma, siis suurlinnades on mesindus juba väga levinud. Võime end selles vallas isegi mahajäänuteks pidada.”
Kilgi sõnul saavad mesilased linnas hästi hakkama, sest linn on roheline, eriti äärelinn. „Üle maailma kasvatatakse linnas mesilasi. Näiteks Pariisi ooperimaja katusel on mesilaspered ja mesinik müüb mett teatri fuajees,” räägib ta. „Linnas kogutud mett analüüsides pole kahjulikke aineid leitud. Varem, kui kasutati etüleeritud bensiini, siis küll, aga tänapäeval enam mitte. Õietolmuga võib probleeme olla, aga linnas korjatud mesi on uuringute põhjal puhas.”
Talimaagi pigem julgustab mesindusega tegelema. „Oma tarbeks tasub mesilaste pidamine raudselt ära,” kinnitab ta. „Mee müümine on raskem kui aastate eest, sest palju tuleb odavat importmett peale, aga oma pere ja tuttavate tarbeks võiks pidada.”
Siiski ei tasu kunagi võtta ainult ühte taru, ikka vähemalt kolm, sest kui talvel üks pere sureb, teine jääb nõrgaks, siis kolmas ikka talvitub ilusti ja järgmisel suvel saab sellest paljundada tühja peresse ja tugevdada nõrgemat.
Hobiga alustades on vaja soetada inventar. Kui osta kogu tarvilik kraam tuttuuena, kuluks tuhandeid eurosid. „Samas on kindlasti suguvõsas või naabruses mõni mesinik tegevust lõpetamas ja kui ta näeb, et tõsine huviline on tema tööd jätkamas, siis hea meelega annaks ta mesilased ja inventari soodsalt ära,” soovitab Talimaa.


description: Ehkki mõisavalitsejaks olemine ei pruugi ühelegi vallale lihtne ülesanne olla, meelitab korda tehtud mõisakompleks piirkonda nii elanikke kui ka külalisi ja on kokkuvõttes kõigile kasulik.

title: Mõis toob valda inimesi

maintext:
Ida-Virumaa südames asuvas Mäetaguse mõisakompleksis on endale kodu leidnud nii vallavalitsus kui ka kolme tärni tasemel mõisahotell koos veekeskusega. See 1542. aastal Peter von Tiesenhauseni asutatud ja hiljem Ungern-Sternbergidele kuulunud mõis on tänaseks suuremalt jaolt korda tehtud. Talveaias on avatud supelmaja-spaa koos täismõõdus ujula ja saunadega, keldrikorrusel on aga kolmerealine kümnemeetrine lasketiir õhkrelvadest laskmiseks.
Mõisa härrastemajas saab korraldada seminare ja tähtpäevi. Jäägrimuuseumi keldris elab tuntud karu Jaak ja teise korruse jahisaalis saab imetleda jahimeeste trofeesid. Mõisa ümbritseb mõisapark, sellest natuke eemal võib alustada matka Selisoole, kus viiekilomeetrine rada kulgeb mööda laudteed imekaunite laugaste ja Seli järve vahel. Puhkeplatsil asub linnuvaatlustorn. Kõik see tõmbab külastajaid kui magnetiga, mistõttu hotelli on enamasti raske kohti saada.
Ilma põlevkivita toime ei tuleks
Mäetaguse vallavanema Tauno Võhmari sõnul toimib restaureeritud endisesse tõllakuuri rajatud hotell väga hästi. Ehkki 2008. aasta suvel sellele lisaks ehitatud supelmaja nii edukas ei ole, võimaldab see ka kohalikul rahval veemõnusid nautimas käia ja see on iseenesest suur asi. Ka kolme aasta eest valminud käsitöömaja on siinsete õpilaste teenistuses. Kompleksi vanim hoone viinaait on täna veel tellingutes, kuid sinna tulevad uhked ruumid poolesajale inimesele.
Kogu kompleksi ülalpidamine maksab vallale 60 000 eurot aastas ja kogu sellele kuluv summa on 100 000 euro ringis. Väikesele vallale pole see kuigi jõukohane ja nii otsitakse investorit, kes sarnaselt Vihula mõisaga suudaks asja edasi viia. Seoses valdade liitmisega jääb kohapeal samuti ametnikke vähemaks, mistõttu seisab vallavalitsusel tõenäoliselt lähiajal ees väljakolimine.
Seni on Mäetaguse mõisa ülalpidamist toetanud põlevkivi kaevandamine selles piirkonnas, aga kui see ära langeb ja ressursitasu enam ei laeku, hakkab kogu majapidamine vallale üle jõu käima. „See on üks õilis asi, et mõisakompleks korda tehti ja toimib, aga igavesti seda maksumaksja raha eest ülal pidada ei saa,” lausub vallavanem. Praeguste plaanide kohaselt kolmandikku Ida-Virumaast enda alla võttev Alutaguse vald hakkaks hõlmama viit praegust valda ja võiks tema hinnangul olla üks hästi toimiv omavalitsus, kuid praegu pole otsust veel tehtud.
Mooste mõis teenib vallale tulu
Eestimaa kaguosas Põlvamaal Mooste järve kaldal asub Nolckenite suguvõsa valitsemise ajal rajatud Mooste mõis, üks Eesti terviklikumalt säilinud mõisaansambleid oma esindusliku häärberi ja uhkete kõrvalhoonetega.
Mooste mõis on populaarsust kogunud pulmade ja firmaürituste korraldamisega, sest selle restaureeritud hooned sobivad korraga kuni 600 inimese vastuvõtmiseks. Siin on majutuskohad, kohvik ja restoran. Meistrite Hoovis on end sisse seadnud ettevõtjad, kes kõik midagi ka müügiks toodavad. Kogu kompleksi haldab sihtasutus, mis kuulub täies ulatuses siiski vallale.
Mooste vallavanem Ülo Needo ütleb, et vald omandas selle üsna halvas korras mõisa vahepealsetelt soomlastest omanikelt kaksteist aastat tagasi ja tegi korda. Tema sõnul esialgu erakapitali kaasata plaanis ei ole, kuid mõned väiksemad ja eraldi seisvad hooned mõisakompleksist, nagu viinavabriku hoone, Vanaaja maja ja Külateatri käsutuses olev vana veski, tegutsevad praegugi iseseisvalt. Mõisaansamblit aitavad ülal pidada mitmed kasumlikud tegevused. Vald toetab sihtasutust vaid 10 000 euroga aastas. Vastutasuks saab vald korraldada mõisas kõik oma üritused. Spaakompleks on siingi olemas, kuid väiksem kui Mäetagusel ja teise kallakuga – seal tegutseb rentnikuna Tervisemaja.
Needo sõnul on selline ilus mõisaansambel vallale justkui visiitkaardiks ja suures osas ka maine küsimus. Teiseks on see lisanud valda uusi töökohti ja toonud lähikonda hulga noori inimesi. Ka teater ja kontserdid tulevad niiviisi koju kätte. Praegu on seis selline, et huvilisi, kes tahaks siin oma väikese äri püsti panna, on rohkem, kui pinda jagub. Kuna turiste käib pidevalt, siis on hea võimalus oma kaupa pakkuda ja see ahvatleb.
Parajasti tegutsevad siin Villakoda, kus valmivad villast tooted, vanakraamiga tegutsev Taaskasutuskoda, restaureerimisega tegelev Vanaaja Maja ja mitu teist ettevõtet. Tublisti on arenenud ja koguni juba rahvusvaheliselt tuntust võitnud savi- ja lubjasegude õppekeskus, mis pakub mitukümmend sorti ja värvi segusid ehitustöödeks. Külalisstuudios käivad oma oskusi lihvimas kunstnikud üle maailma. Nõnda saab mõis igapäevased kulud kaetud. Mõne konkreetse ettevõtmise arendamiseks on siiski ka EASilt toetust saadud. Seetõttu ei usu Needo, et ees seisev valdade liitmine mõisa tegemisi kuigivõrd mõjutaks. Igal juhul investorit nad täna ei otsi.


description: Eesti masina- ja metallitööstusettevõtted arendavad maapiirkondades peale oma põhitegevuse ka kogukonnaelu. Eile Eesti Näituste messikeskuses avatud ning veel täna ja hommegi toimuval Eesti suurimal ja ainsal masinatööstusmessil Instrutec tutvustavad masinatööstusettevõtted tehnikat ja räägivad soovijatele oma panusest kogukonna arengusse.

title: Masina- ja metallitööstusettevõtted edendavad maapiirkonnas ka kogukonnaelu

maintext:
Masina- ja metallitöö on läbi aegade olnud Eesti majanduse mõjukas sektor, mis annab Eestis tööd hinnanguliselt 35 000 töötajale. 80–90 protsenti toodangust läheb välisturule. Eesti ekspordist annab masina- ja metallitööstus ligi kümnendiku.
Nii mõnedki masinatööstusettevõtted on edukalt ja sotsiaalselt vastutustundlikult toiminud ka maapiirkondades. Näiteks Saku Tehno Metalli üks suur saavutus masinatööstusest väljaspool oli eraldi lastehoiu avamine Sakus, sest kohalikus kogukonnas oli seda tarvis.
Mõtteviisi muutus
Kogu äri mõtteviis on teisenenud. Kui varem pidi ettevõte lihtsalt tööd pakkuma, siis nüüd on ettevõtjal palju muidki ülesandeid. Panustatakse kogukonna hüvanguks. On selleks siis vajadus otsida töötajale elukoht, maksta kinni autojuhiloa koolitus, leida lastele lasteaia- või koolikoht. Kohila külje all Prillimäel asuv Norcar-BSB Eesti OÜ, mis valmistab traktori keredetailide ja põllumajandusseadmeid, on näiteks mõelnud koos teiste ettevõtetega ehitada ühine üürimaja, sest töötajatel pole töökoha lähistel elukohti võtta.
Kuigi tööstusettevõtte põhifunktsioon on endiselt tootmine, siis praegu teeb enamik ettevõtteid rohkem, kui neilt oodatakse. See võib seisneda aja panustamises näiteks eriaalaliidu töösse, haridusse, sponsorlusse.
Konesko, mis asub Koerus Järvamaal ning on viimasel aastal jõudsalt käivet kasvatanud, on spondeerinud kohalikke kultuuri- ja spordisündmusi. On selge, et ilma Koneskota oleks Koeru alevik ja ümbruskond hoopis teistsugune. Kindlasti on valla ja maakonna mõttes tegemist väga kaaluka tööandjaga. Ettevõte toodab elektrimootoreid, kraanadetaile ja elektrikilpe, toodangu enamik läheb ekspordiks.
Propageerivad tehnikaalasid
Ettevõtted tutvustavad tehnikavaldkonda noortele, et neid teemast huvituma panna.
Näiteks Saku Tehno Metalli põhitegevus on masinaehituslike ja ehituslike metallkonstruktsioonide valmistamine, ent nad propageerivad ka laste tehnikahuviharidust.
Tehnikaalade populariseerimiseks on hea plaan osaühingul AruCAD Süsteemid, mis turustab Autodeski inseneridele töövahendeid, programme ja tooteid Eestis. Ettevõte soovib, et programmid, mis on mõeldud õppevahenditeks, leiaksid tee ka põhi- või keskkooli.
Maardu ja Tallinna vahel asuv Silwi Autoehitus, kus toodetakse erisõidukeid alates kiirabiautodest kuni luksusbussideni, on alati leinud võimaluse noortele või tudengitele oma tööd tutvustada. Mainimata ei saa jätta koostööd Tallinna Tehnikaülikooli tudengivormeliga. Silwi Autoehitus on Eesti Masinatööstuse Liidu juhatuse aktiivne liige ning panustanud kõrghariduse õppekavade arendusse. Veel on nad rahaliselt toetanud valdkonna ajalugu ja arengut kirjeldavaid väljaandeid.
Radius Machining OÜ ja E-Profiil käivad koolides tutvustamas, mida tähendab tööstuslik tootmine ja kuidas see käib. AQ Lasertool toetab kohalikku Pärnu Kutsehariduskeskust oskusteabe, materjali ja praktikakohtadega. Kui Soome avas aukonsulaadi Narvas, osutus aukonsuli ametisse kõige sobilikumaks Fortaco Estonia OÜ juht Larissa Šabunova, kelle eesmärk on toetada Ida-Virumaa ja Soome ärikontakte.
Edukad metallitööstusettevõtjad toetavad oma kolleegegi. Näiteks Hyrles OÜs tehti Industry 4.0 audit sellest, kuidas tõsta tootmise efektiivsust. Ettevõtte põhitegevus on lehtmetallidetailide tootmine, ent pärast auditit on vastu võetud väga palju tööstushuvilistest gruppe ja ekskursioone, et näidata, mida ja kuidas toodetakse ja mida see audit tegelikult tähendab. Samuti on ettevõte valmis aitama teisi ettevõtteid oskusteabega, et neilgi oleks lihtsam areneda.


authors:
Kalev Pärtna
Rodoaed.Ee Ekspert

description: Viimased 25 aastat on toonud muutusi sellesse, kuidas suhtume aialindudesse ja nende toitmisse. Laiemad teadmised lindudest annavad meile kõigile uusi võimalusi neid paremini aidata.

title: On aeg toita oma aia linde

maintext:
Näiteks Briti teadlased soovitavad linde toita koguni aasta ringi, sest linnade arengu tõttu jääb lindudel looduslikke toidupaiku järjest vähemaks ning inimeste pakutav toidupoolis on neile suureks abiks. Ei maksa muretseda, et kui anname lindudele lisatoitu, on see ohtlik, sest muudab nad laisaks ja rumalaks. See on nõukogude ajast jäänud linnalegend ja meil on aeg sellest lahti lasta.
Talvine lisatoitmine on tegelikult väga vajalik, kuna mitmed meil talvitavad linnud sõltuvad sellest. Ilma lisasöötmiseta paljud linnud lihtsalt hukkuvad. Isegi kui alguses tundub, et linde pole sügistalvel kuigi palju, siis niipea, kui sügisel söögi välja panete, hakkavad tasapisi teie aeda tulema ka tiivulised. „Jutt” levib lindude seas kiiresti.
Linnumajade valik
Igal linnuliigil on oma toitumisharjumused ning nad eelistavad ka eri tüüpi linnusöögimaju. Tavalised avatud söögimajad meelitavad kohale üpris palju, kuid mitte väga erinevaid linde. Kui aga soovite aias näha teisigi linde peale rasvatihaste ja varblaste, siis peaks üles panema mitut tüüpi söögimaju ja söötjaid.
Peale klassikalise seemnesegu söögimaja, mis sobib hästi tihasele ja rohevindile, on soovitatav üles panna ohakaseemnete söötja vintlastele ja ohakalindudele. Samuti söödakoogi söötja ja rasvapallid, mis toovad teie aeda rähnid ja häbelikumad väiketihased. Peaaegu kõikidele lindudele meeldib pähklisöötja. Kui aga puistate vahel pähkleid ka lahtiselt söögimaja alla, võite näha pasknääri ja suurnokk-vinti.
Osa linde, näiteks musträstas ja kevade poole ka kuldnokk ja punarind, ei saa kasutada rippuvaid söögimaju. Nende jaoks on olemas maapealsed söögimajad, kus neid toidetakse kooritud seemnetest koosneva pehme söögiseguga.
Linnud andestavad, kui söögimaja jääb ajutiselt paariks päevaks tühjaks, kui aga pikem paus jääb sisse, jääte tõenäoliselt oma tiivulistest sõpradest talveks ilma. Linnud otsivad endale uue koha, kus söömas käia, ega pöördu vanasse kohta enam tagasi, et lihtsalt kontrollida. Kui aga hoiate söögimajad järjepidevalt söögipoolist täis, siis harjuvad linnud kohaga ära ja käivad seal püsivalt. Nii kasvab ka lindude liigiline rikkus aias.
Lindude söögieelistused
Eri tüüpi söök tagab lindudele õige toitumise iga ilmaga. Soojema ilmaga vajavad nad rohkem seemneid ja pähkleid. Suurema külmaga on neil aga tarvis kindlasti saada söödakoogi energiarikast rasvast sööki. Pähklid on alati hea valik.
Kõige odavamad lindude söögisegud on tavaliselt kaalu täiteks segatud maisihelvestest, kaerateradest ja muust sarnasest. Selline söök pakub huvi väga vähestele lindudele ja enamik neist loobib kogu kõlbmatu söögi lihtsalt maha, et saada kätte üksikuid söödavaid seemneid. See on suur raiskamine nii teie kui ka lindude jaoks. Lisaks on kevadel palju koristamist. Linnusõber hoiab kõvasti kokku, kui valib söögisegud, mida linnud hea meelega söövad.
Leiba ja saia ei tasu lindudele anda. Need on küll tehtud teraviljadest, kuid on liiga töödeldud toiduaineid. Teised teraviljatooted, nagu küpsised, vahvlid ja saiakesed, on lindude jaoks lausa rämpstoit. Nad võivad neid küll näljaga sisse süüa, aga ei saa sealt midagi vajalikku ning need on pigem kahjulikud. Eriti ohtlik on selline söök kevadisel poegade kasvatamise ajal, sest linnupoegade organism on rämpstoidu suhtes palju tundlikum.
Linnusöötmine on ka äri ja kaubanduses võib leida igasuguseid rasvapalle ja söögipalle. Pelgalt ärilistel eesmärkidel toodetud söögipallid koosnevad tavaliselt 85–90 protsendi ulatuses odavatest täiteainetest, nagu liiv, liimid ja rasvajäägid. Sellised pallid on üliodavad, aga lindudele talvesöögiks täiesti sobimatud. Kvaliteetne söögipall või rasvapall peab koosnema naturaalsetest koostisainetest, mis on lindudele täisväärtuslik toit, näiteks kooritud päevalilleseemned, purustatud maapähklid, teised seemned ja rasvained. Ka rasvained peavad olema naturaalsed ja kvaliteetsed. Samuti vältige võrguga rasvapallide kasutamist, kuna võrgud on lindudele ohtlikud.
Hoia söögilaud korras
Lindude söötmine peab olema lindudele hügieeniline ja linnusõbrale endale mugav ettevõtmine. Ei tasu arvata, et linnud ei hooli söögimaja puhtusest. Nad on selles suhtes üsnagi tundlikud. Räpane söögimaja muutub kleepuvaks ja niiskuses riknevad seemned võivad levitada lindude hulgas ohtlikke haigusi. Määrdunud söögimaja kipub ka kiiremini kuluma ja purunema.
Kulunud või vigastatud söögimaja pole aga enam praktiline ega ohutu. Lihtsam on juba ostes valida söögimaja, mis on tehtud vastupidavast materjalist ja mida on mugav puhastada. Selles osas on Euroopas esikohal ring-pull söögimaja mudelid, neid saab väga kiiresti osadeks võtta, puhastada ja puhtalt jälle kokku panna.
Samuti tasub meeles pidada, et lindudel peab söögimajas turvaline olema. Keset lagedat aeda pandud majake on lindudele suur risk, kuna mitut sorti kullilised saavad neid kergesti rünnata. Söögimaja tuleb paigutada viljapuude või põõsaste lähedusse, et linnud saaksid ohu korral kiiresti varjule lennata. Appi võib võtta ka söögimaja alused ehk maasse torgatavad jalad. Nende abil saab söögimaja paigaldada just sinna, kus on nii lindude kui ka toidupanija jaoks kõige parem koht, ega pea sõltuma puuokstest.
Rohkem nõuandeid leiab rodoaed.ee blogist.