title: Trumpi meeskond lükkas tagasi väite, et erukindral Flynn kohtus Austria Vabaduspartei liidriga

maintext:
FPÖ poliitikud detsembrikuises Moskvas selfiet tegemas - Strache keskel ja presidendikandidaat Norbert Höfer paremal. (Foto: Heinz-Christian Strache Facebooki konto)
USA presidendiks valitud Donald Trumpi meeskond lükkas tagasi paremäärmuslikuks peetud Austria Vabaduspartei (FPÖ) poliitikute väited, justkui oleks tulevane riikliku julgeolekunõunik Michael Flynn kohtunud detsembri alguses New Yorgis FPÖ esindajatega.
Väidetavat kohtumist erukindral Flynniga mainis oma Facebooki postituses FPÖ esimees Heinz-Christian Strache, vahendas The Local.
Trumpi üleminekumeeskonna pressiesindaja Jason Miller ütles neljapäeval ajakirjanikega kohtudes, et mingit sellist kohtumist pole toimunud ning tegu on libauudisega.
"Fakt on see, et kindral Flynn pole kunagi rääkinud ega kohtunud nimetatud Austria poliitikuga ning kindral Flynn mõistab tugevalt hukka selliste suhtumiste ja seisukohtadega organisatsioonid," märkis Miller.
Austria Vabaduspartei teatas eelmisel nädalal "koostööleppe" sõlmimisest Vene presidendi Vladimir Putini erakonnaga Ühtne Venemaa.
FPÖ juht Heinz-Christian Strache allkirjastas viieaastase koostööleppe Ühtse Venemaa kõrgete ametnikega hiljutisel visiidil Venemaale, kus ta taunis Moskva vastu kehtestatud rahvusvahelisi sanktsioone.
"Meie eesmärk on koostöö eri tasanditel alates partei noorteorganisatsioonidest regionaalharudeni," teatas Vabaduspartei avalduses.
Strache kordas ka üleskutset tühistada "kahjulikud ja mõttetud rahvusvahelised sanktsioonid", mis kehtestati Venemaa vastu pärast Krimmi annekteerimist 2014. aastal.
Ühtne Venemaa kinnitas erakondade kokkulepet korraldada "regulaarseid konsultatsioone ning konverentse, seminare ja ümarlaudu".
Mitmete väljaannete hinnangul on Strache äsjased teated erinevatest rahvusvahelistest kohtumistest ajendatud soovist näidata äsja presidendivalimised kaotanud FPÖ-d kui tõsiseltvõetavat tegurit rahvusvahelises poliitikas.


title: Heategevuskool 9: vasak käsi ärgu teadku, milleks parem annab?

maintext:
(Foto: Wikimedia Commons)
Mullu hoidis Ameerika heategevushuvilisi – keda muigama, keda vihastama pannes – mitme kuu jooksul elevil Manhattani ühe esinduslikuma kontserdisaali, Avery Fisher Halli ümber toimuv.
Paarikümne aasta eest surnud Fisher oli harrastusviiuldajast elektroonikaettevõtja, kes 70ndatel annetas New Yorki Filharmooniale üle 10 miljoni dollari (mille väärtus täna oleks ligi 60 miljonit). Tänutäheks nende esindussaal temanimeliseks ristitigi ning rohkem kui 40 aasta jooksul võis Avery Fisher Hallis kuulda maailma kauneimaid muusikapalu maailma parimate interpreetide esituses.
Ent eks kõik ju kulub, ning nüüd seisis kontserdimajal ees suurremont ja muud tööd, mille maksumuseks hinnati 500 miljonit dollarit. Ka Ameerika heategevuse kontekstis on see väga suur summa, aga mitte utoopiline – näiteks mullu annetati USA-s kokku rekordilised 373 miljardit dollarit (see on umbes 40 korda rohkem kui Eesti riigieelarve).
Kuid annetuste kogumist takistas üks delikaatne teema – Avery Fisheri nimi. Mida teha olukorras, kus su kunagine rahastaja on ammu surnud, tema antu juba aastakümnete eest kulutatud, aga tema väärikas nimi istub endiselt su remonti vajava maja küljes?
Vast kõlab meile ühe järjekordse välismaa veidrusena fakt, et mitte ainult annetajad ei maksa kultuuriasutusele, vaid ka vastupidi, ja et kõik see käib küsimuse pärast, kelle nimi objektile külge riputada?
New Yorki Filharmoonia lahendas selle nii, et ostis ennast kunagise rahastaja nimest vabaks, makstes neid kohtusse kaevata lubanud Fisherite perekonnale “valurahaks” 15 miljonit dollarit. Ning juba teist aastat suunduvad klassikalise muusika sõbrad Manhattanil nüüd meelelahutusärimehe, filharmoonikutele 100 miljonit dollarit annetanud David Geffeni nime kandvasse saali.
Vast kõlab meile ühe järjekordse välismaa veidrusena fakt, et mitte ainult annetajad ei maksa kultuuriasutusele, vaid ka vastupidi, ja et kõik see käib küsimuse pärast, kelle nimi objektile külge riputada. Eestis seonduvad nimelised asutused vähemalt keskealistele ja vanematele kõikvõimalike punategelaste järgi nimetatud koolide, kolhooside ja muu sellisega, nii et küllap läheb aega, enne kui meie filantroobid soovivad oma nimega sellesse ritta astuda.
Samas ettevõtete sponsortegevuse juures pole ju enam midagi imelikku, et kinod või spordi- ja kontserdimajad kannavad neid rahastavate firmade nimesid. Samuti oleme harjunud, et rahvusromantiliste nimede nagu Jõud või Kalev asemel või kõrval kannab meie lemmiksporditiim mõne toidutootja või ehitusettevõtte oma.
Pisut vähem silmapaistvad, aga samuti täiesti tavalised on ka annetaja nimelised sihtkapitalid ja allfondid näiteks Eesti Rahvuskultuuri Fondi juures. On ju väga kaunis, et nii mõnegi meie seast juba lahkunud tubli inimese nimi ja mälestus elavad edasi tema toetusel täna ja homme sündivates teadus– või kultuurisaavutustes.
"Kui sa oma almust jagad, siis ärgu su vasak käsi teadku, mida parem käsi teeb, et su almus oleks varjatud."
Teadagi on heategevus muu hulgas tugevalt seotud kiriku ja religiooniga. Kuigi Eesti kuulub väidetavalt maailma kõige vähem religioossete maade hulka, on kümnest siinsest suurimast annetusi saavast organisatsioonist kuus kogudused, lisaks veel kristlik Päästearmee.
Saagu siis meie lühisarja viimases osas lõpuks ka Piiblit tsiteeritud. Sest just sealt, täpsemalt Matteuse evangeeliumi mäejutlusest pärineb üks aeg-ajalt heategevusjuttude juures meelde tuletatavatest põhimõtetest: “kui sa oma almust jagad, siis ärgu su vasak käsi teadku, mida parem käsi teeb, et su almus oleks varjatud.”
Muidugi ei peeta selle arhailises sõnastuses mõttega silmas mõtlematut rahakühveldamist sinna-tänna, nii et sa isegi aru ei saa, kuhu ja milleks annad. Mõte on selles, et annetus ärgu olgu asi, millega kiidelda, mille eest oodata vimpleid, diplomeid ja aunimesid. Vaid et kõige õigem heategevus peaks justkui jääma andja ja abivajaja vaheliseks asjaks.
Tõsi, on mindki kutsutud nõupidamistele, kus saan ruttu aru, et heategevuse plaanija muretseb rohkem selle pärast, kuidas tehtavale oma logo külge kleepida ja pressiteadetega meediasse jõuda, kui et kas toetus abivajaja elus vajaliku muutuse kaasa toob.
Samas teame ka, et Eestis on praegu iga annetaja kohta keskmiselt neli mitteannetajat ning et meie keskmine annetaja annab heategevuseks umbes 1 protsendi oma sissetulekust – mõlema näitaja poolest oleme kaugel maas riikidest, mille moodi me üldiselt pigem olla tahame. Peamine põhjus ei ole selles, et meie inimesed ei saaks rohkem annetada, või et meil poleks lahendamist vajavaid probleeme või siis tublisid vabaühendusi, kes meie toetust vääriks.
Võiksime ja lausa peaksimegi rääkima oma annetustest, neist tublidest organisatsioonidest, keda oleme avastanud ja toetanud.
Eelkõige on asi ikkagi selles, et heategevus ideena pole meil veel kuigi juurdunud. Ja et see juhtuks, peamegi sellest rohkem rääkima. Sest kui nüüd taas Piiblist üht mõtet laenata, siis – alguses on ju sõna. Ja sõnal on võime saada lihaks, teoks.
Kui me räägime sõpradele toredast teatrielamusest, põnevast loetud raamatust või kasvõi avastatud heast nipist, kuidas paremini trenni teha või kooki küpsetada, siis see ei ole ju hooplemine. On hoopis jagamine, et ka teised võiksid meie heast leiust osa ja kasu saada.
Täpselt samamoodi võiksime ja lausa peaksimegi rääkima ka oma annetustest, neist tublidest organisatsioonidest, keda oleme avastanud ja toetanud. Selle läbi toetame neid tegelikult veel mitmekordselt – nii oma annetusega kui ka loodetavasti oma sõpradest ja tuttavatest uute annetajatega.
Selle mõttega tõmbamegi meie kahenädalase heategevuskooli seks korraks kokku. Loodetavasti leidsite siit mõned uued vaatenurgad annetamisele, vast lihtsaimale võimalusele, kuidas igaüks meist saab kaasa aidata, et Eesti ja maailm meie ümber oleks selline, millisena neid näha soovime. See on põnev teekond, täis katsetamist, avastamist, õppimist ja rõõmu. Jõudu sellel teel!
Kuni aasta lõpuni võetakse Vikerraadios ja ERR.ee-s igal tööpäeval ette ja seatakse kahtluse alla üks heategevusega seoses levinud arvamus.
ERR.ee võtab arvamusartikleid ja lugejakirju vastu aadressil arvamus@err.ee. Õigus otsustada artikli või lugejakirja avaldamise üle on toimetusel.

fasttext_language: et


title: Jüri Ratas lubab maavalitsused kaotada

maintext:
(Foto: Siim Lõvi /ERR)
Peaminister Jüri Ratas teatas, et valitsus on võtnud suunaks maavalitsuste kaotamise, kuna haldusreformi läbiviimise järel puudub nende järele vajadus.
"Võin siinkohal kinnitada, et meie ühine otsus on maavalitsustest loobuda ning viime nende ülesanded kohalike omavalitsuste endi ja nende ühisasutuste pädevusse," kirjutas Ratas Saaremaa ajalehes Meie Maa ilmunud arvamusloos.
Maavalitsuste riikliku järelevalve funktsioonid antakse Ratase sõnul üle riigiametitele. "See ei tähenda mingil juhul otsustusõiguse koondamist Tallinnasse, sest kandev roll jääb just kohaliku tasandi kanda. Ühtlasi oleme otsustanud ka osa riigiasutuste viimise maakondadesse,"
"Valitsuse eesmärk on välja töötada jätkusuutlik omavalitsusmudel, kus riigi ja omavalitsuste õiguste ning kohustuste osas on sõlmitud selged kokkulepped. Me tahame suurendada kohalike omavalitsuste otsustusõigust ja võimekust pakkuda kvaliteetseid teenuseid kõikjal Eestis. Inimestel on õigus saada avalikke teenuseid sarnasel tasemel hoolimata elukohast, mistõttu vajavad ülevaatamist eelarvetulu jaotamise põhimõtted, et vahed erinevate linnade ja valdade võimalustes ei oleks liialt suured," kirjutas Ratas oma arvamusloos.
Valitsusele on Ratase kinnitusel oluline, et koostöös uute linnade ja valdadega suudetaks välja töötada uus, jätkusuutlik omavalitsusmudel. "Me vajame selget kokkulepet, kuidas jagunevad Eesti elu kujundamisel riigi ja omavalitsuste õigused ja kohustused, mille jaoks on vaja põhjalikult muuta seadusandlikku baasi. Omavalitsuste finantsautonoomia täiendavaks suurendamiseks on mõistlik üle vaadata kohalike maksude kogumise võimalused."
Ta lisas, et see pole veel kaugeltki kõik. "Valitsusel on kavas koguda täiendavaid ettepanekuid, millised ülesanded võiks ja peaks kohalikule tasandile üle andma ning mida linnad ja vallad ise kõige enam ootavad ja vajavad, et oma elu paremini korraldada ja inimeste heaolu parandada."


title: 5 uudist, mida täna hommikul teada

maintext:
Uudistepäeva algus teisel jõulupühal. (Foto: Fotokollaaž/ERR)
Briti poplaulja George Michael suri 53 aastasena, teatas tema publitsist pühapäeval.
"Suure kurbusega saame kinnitada, et meie armastatud poeg, vend ja sõber George lahkus rahulikult oma kodus jõulude ajal," teatas tema publitsist avalduses.
Michael, kes sai kuulsaks ansambliga Wham!, müüs karjääri jooksul üle 100 miljoni plaadi.
Vene lennuõnnetuse põhjustas ilmselt piloodi viga või rike
Venemaa pühapäevase lennukatastroofi põhjustas tõenäöoliselt piloodi viga või tehniline rike, ütles riikliku uurimiskomisjoni juht transpordiminister Maksim Solovjov.
Süüriasse suundunud Vene kaitseministeeriumi lennuk Tu-154 kukkus pühapäeval alla vahetult pärast õhkutõusmist Sotši Adleri lennuväljalt, õnnetuses hukkusid kõik 84 reisijat ja kaheksa meeskonnaliiget.
Tänavune ETV heategevusprogramm "Jõulutunnel" aitab kaasa liikumispuudega inimeste tervisliku seisundi parandamisele. Kogutud annetuste eest on kavas avada treeningsaal ning osta sinna spetsiaalselt liikumispuudega inimeste vajadustele kohandatud liikumist treenivad seadmed. Pühapäeva õhtuks oli kogunenud annetustena üle 203 000 euro.
"Liikumis- ja treenimisvõimalused on meile kõigile väga olulised. Nii ka liikumispuudega inimeste puhul. Paraku on nende treenimisvõimalused piiratud. Ratastoolis pole võimlik kasutada tavapäraseid jõusaaliseadmeid. Samuti puudub võimalus treenida väga väikeste koormustega, nagu need inimesed sageli vajavad," ütles Eesti Liikumispuudega Inimeste Liidu rehabilitatsioonikeskuse juht Piret Vahula.
Kõik soetatavad seadmed on arendatud ja konstrueeritud erivajadusi ning taastusravispetsiifikat silmas pidades. Arvestatud on ka nendega, kes on sunnitud olema ratastoolis.
Tabatud juhtidest üks oli narkojoobes ja 35 alkoholijoobes. Kui juht on 0,2–1,49-promillises joobes, võib teda väärteo korras karistada kuni 1200 euro suuruse trahvi, kuni 30-päevase aresti või juhtimisõiguse äravõtmisega kuni üheks aastaks.
ETV ekraanil kell 21.20 algav saade võtab kokku lõppeva aasta spordisündmused, tehes seda tavapärastest spordiintervjuudest isiklikumas võtmes.
Missugused olid need erakordsed hetked, mis rõõmustasid, liigutasid ja üllatasid nii Eesti avalikkust kui ka sportlasi endid? Seitse tuntud Eesti spordiinimest räägivad Kõltsu mõisas avameelselt sellest, mis jääb tulemuse taha. Juttu suunavad Aet Süvari ja Tarmo Tiisler.
Tormituul paisutab lained kuni 3,5 meetri kõrgusteks
Tormituul võib esmaspäeval paisutada lained Läänemerel kuni 3,5 meetri kõrgusteks. Üldiselt on ilm täna pilves selgimistega, paljudes kohtades sajab vihma. Puhub edela- ja läänetuul 7–13, saartel ja rannikul puhanguti 18–20 m/s. Õhutemperatuur on 4–7 °C.


title: Austraalia politsei hoidis Melbourne'is ära terrorirünnaku

maintext: Kas islam on oht kristlusele ja Lääne elustiilile? Või ohustab hoopis skeptitsism kõiki usundeid? Kas ateism on usust ülimuslikum? Kas Eesti avalikku ruumi peaks kõik usud võrdselt ära mahtuma – ja kas see on võimalik? Muu hulgas nendel teemadel mõtiskleb ERR-i arvamustoimetaja Rain Kooli oma jõuluessees.


title: Allikad: Venemaa, Türgi ja Iraan kaaluvad Süüria jagamist mõjutsoonidesse

maintext:
Türgi tankid Süüria piiri lähistel 2016. aasta augustis. (Foto: AFP/Scanpix)
Selline lepe, mis võimaldaks regionaalset autonoomiat Assadi alaviitide kontrolli all olevas valitsuses, on veel lapsekingades ning vajab Assadi ja mässuliste ning lõpuks ka Pärsia lahe riikide ja Ühendriikide toetust, ütlesid Venemaa allikad Reutersile.
"Tehtud on samme kompromissi suunas," ültes Venemaa välisministeeriumiga seotud rahvusvaheliste asjade nõukogu peadirektor Andrei Kortunov.
"Lõpliku leppe saavutamine on raske, kuid seisukohad on muutunud," lisas ta.
Kokkuleppe kohaselt jaguneks Assadi võim kolme riigi vahel, ütlevad mitmed allikad.
Venemaa ja Türgi lubaks Assadil püsida võimul järgmiste presidendivalimisteni. Seejärel lahkuks ta ametist ja annaks võimu üle vähem lahkhelisid tekitavale alaviitide kandidaadile.
Allikate sõnul tuleb Iraani veel selles veenda, kuid igal juhul lahkub Assad lõpuks võimult.
"Võimu osas on paari nime mainitud," ütles Kortunov, keeldudes nimesid nimetamast.
Keegi ei arva, et laiema Süüria rahuleppe saavutamine oleks lihtne, kiire või kindlasti edukas, kuid Reuters märgib, et president Vladimir Putin tahab mängida selle vahendamises juhirolli, sest see tugevdaks Venemaa rolli maailma suurvõimuna ja tõsise tegijana Lähis-Idas.
"See on nende jaoks väga suur võit, kui nad suudavad näidata, et nad on eesliinil maailma muutmas," ütles endine Briti suursaadik Venemaal Tony Brenton Reutersile.
"Me oleme kõik harjunud, et USA teeb seda, ning unustanud, et Venemaa mängis varem samal tasemel," lisas ta.
Kui Venemaa saab oma tahtmise, algavad uued rahukõnelused Süüria valitsuse ja opositsiooni vahel jaanuari keskpaigas Kasahstani pealinnas Astanas.
Läbirääkimised erineksid ÜRO vahendatud kõnelustest ning ei kaasaks esialgu USA-d. See on aga ärritanud osasid Washingtoni ametnikke.
"Ma ei usu, et türklased ja venelased saavad seda (poliitilisi läbirääkimisi - toim.) meieta pidada," ütles üks anonüümsust palunud USA ametnik.
Venemaa, Türgi ja Iraani välis- ja kaitseministrid kohtusid 20. detsembril Moskvas ning panind paika põhimõtted, mis nende arvates peaks Süüria leppes olema.
Vene allikate sõnul on esimene samm kehtestada üleriigiline relvarahu ning seejärel jõuda läbirääkimistega järje peale.
Ankara: Türgi ja Venemaa kooskõlastasid Süüria rahuplaani
Kolmapäeva hommikul kirjutas uudisteagentuur Anadolu anonüümsetele allikatele tuginedes, et Türgi ja Venemaa üritavad tagada, et relvarahu jõustuks kolmapäeva keskööl.
Uudise teatel jäetakse relvarahuleppest välja terroriorganisatsioonid, kuid ei täpsustatud, kuidas neid määratletakse või millised rühmitused nimistusse kuuluvad. Rahuplaan esitatakse Süüria vaenupooltele, märkis agentuur.
"Süüria lahenduse kohta on valmis kaks teksti. Üks puudutab poliitilist lahendust ja teine relvarahu. Neid saab iga hetk rakendada," rääkis Cavosoglu Ankaras ajakirjanikele.
Ta lisas, et Süüria opositsioon ei toetaks iialgi president Bashar al-Assadit. "Kogu maailm teab, et poliitiline üleminek koos Assadiga ei ole seal võimalik, samuti teame, et neid inimesi Assadi ümber ühendada on võimatu," lausus välisminister.
Süüria mässuliste esindaja ütles Reutersile, et kohtumised mässuliste ja Ankara vahel peaks järkuma sel nädalal, kuid ta ei öelnud, kas jõutud on lõpliku relvarahuleppeni. Mässulised lükkasid tagasi Moskva nõudmise, arvata rahuleppest välja mässuliste tugipunkt Damaskuse lähistel Ida-Ghoutas.
"Arutelud Türgiga kestavad, kuid vaenlane Venemaa püüab arvata Ida-Ghouta välja igasugustest katsetest jõuda relvarahuni, mile peaks heaks kiitma revolutsiooni osapooled," ütles rühmituse Ahrar al-Sham poliitiline juht Munir al-Sayal.
Varem teatati, et Venemaa, Türgi ja Iraan teevad tööd Süüria osapoolte läbirääkimiste korraldamiseks Astanas. Anadolu teatel liigutakse rahuprotsessiga Astanas edasi juhul, kui relvarahu peab.
Venemaa ja Türgi kavatsevad olla rahuprotsessi garandid, lisati uudises.


authors:
Evelin Võigemast
Kristjan Pihl

maintext:
"Pealtnägija": fentanüülisõltlastel puudub usk metadooniravisse, lahendust näevad heroiinis
Tuhandete Eesti fentanüülisõltlaste eest "Pealtnägijas" kõnelenud sõltlased kinnitavad, et metadooniravi ei anna soovitud tulemusi ning parem oleks see asendada mõne muu ainega, näiteks heroiiniga.
Teadaolevalt on Eestis ligikaudu 10 000 süstivat narkomaani ehk pea sama palju kui Haapsalus elanikke. Seda kummastavam on, et isegi vastutajad ise möönavad, et riigi narkoennetus kiratseb – puudub raha, pikaajaline visioon ja mõnede kriitilisemate hinnangul koguni tahe midagi muuta.
Politsei- ja piirivalveameti narkotalituse juht Leho Laur usub, et fentanüül on tulnud, et jääda. "Sellist arengut, et fentanüüli Eestis üldse ei ole, ma lähima kümne aasta perspektiivis kindlasti ei näe."
Fentanüül ehk “valge hiinlane” on sünteetiline opioid, mida meditsiinis kasutatakse narkoosina. Eesti narkoturule jõudis fentanüül aga milleeniumi paiku, kui vahetas välja siin seni laastanud heroiini. Ja kuigi jutt käib sadadesse miljonitesse küündivast aastakäibest, on politsei narkoärikatega võitlemisel alati paar sammu maas.
N-ö laborit ei ole Eestis kunagi menetluse käigus avastatud. Küll aga on politseile laekunud informatsioon ja ka menetluses kinnitust leidnud asjaolud, et seda ainet tuuakse Eestisse Venemaalt.
Leho Laur ütleb, et fentanüüliäri kui illegaalne äri ja keelatud tegevus Eestis on kõige kõrgema konspiratsioonitasemega kuritegevuse liik üldse. "Kus ma näen vajakajäämist politsei tegevustes ja töödes, ongi see, et me ei suuda selle konspiratsioonitasemega niivõrd edukalt ühte sammu käia."
Metadoon kui kark hommikul jalule saamiseks
28-aastane endine tarkvarainsener Gert ja 30aastane kahe lapse ema Aleksandra [nimed muudetud] olid ainsad, kes soostusid oma fenanüüliprobleemist telekaamera ees rääkima.
Gert on seitse ja Aleksandra viis aastat tarvitanud kõige kangemat Eestis leiduvat uimastit – fentanüüli. Praegu on mõlemad metadooni asendusravil.
Metadooniravi halb külg on aga need, mis on igal narkootikumil - ka see aine tekitab sõltuvust. Gert ütles, et umbes 90 protsenti neist, kes käivad metadooni asendusravil, tarvitavad fentanüüli jätkuvalt edasi.
"Metadoon on nagu kark: ärkad hommikul üles ja sul on räigelt sitt olla, sa jood selle metadooni ära ja siis sa oled võimeline minema varastama või raha sebima. 90 protsenti patsientidest jätkuvalt tarvitavad fentanüüli edasi ja kasutavad metadooni karguna," rääkis Gert.
Peale narkomaanide endi on metadooniravi kritiseeritud ka teaduspõhiselt. Vast kõige üllatavamad kriitikud tulevad politsei ridadest.
Näiteks endine Põhja prefektuuri narkopolitsei ülem Kaido Kõplas väidab oma eelmisel aastal kaitstud magistritöös, et puudub süsteemsus ja ülevaade, kellele metadooni jagatakse ning - mis kõige halvem - maksumaksja poolt kinni makstud uimasti lekib mustale turule. Sama kinnnitas ka narkopolitsei juht Leho Laur.
Murekohti on teisigi. Näiteks avastatakse igal aastal vähemalt paari üledoosisurma puhul, et kombinatsioonis teiste ainetega oli surma põhjuseks metadoon.
See kõik on teinud valdkonnaga seotud inimesi ärevaks ning kui veel mõned aastad tagasi olid valdkonnaga seotud ametnikud kindlalt metadooniusku, siis täna küsivad paljud, kas Eestil poleks aeg uuteks lahendusteks.
Üks variant on asendada metadoon mõne muu ainega. Näiteks Šveitsis on ametlikud heroiinipunktid, mille loogika on sama.
"See on ainuke asi, mis teeb sõltlase peas selle kliki ära, ta võtab selle [fentanüüli] isu ära. Metadoon seda ei tee," rääkis Gert kogemuste põhjal.
Gerdi hinnangul oleks heroiini positiivseim mõju see, et see muudaks inimese taas ühiskonna täisväärtuslikuks liikmeks.
"Narkomaanil hakkab lihtsalt igav, tal on see aine kogu aeg olemas. Nad lähevad tööle, sest see ongi ainuke asi, mida nad kogu aeg tahavad ja nad hakkavadki elama inimese kombel. Arvan, et 50 protsenti kindlasti meie praegusest fentanüülitarvitajate populatsioonist läheks selle asja peale üle ja lõpetaksid varguse ja muu kuritegevuse. Ma olen selles täiesti kindel," ütles Gert.
Ossinovski: taasühiskonnastamine on praegu praktiliselt võimatu
Metadooniravi maaletooja ja kakskümmend aastat narkoravi eesliinil seisnud Nelli Kalikova on kriitiline ja hoiatab, et siin kandis liikuv fentanüül on heroiinist sadu kordi kangem, mistõttu ei pruugi asendusravina meie narkomaanide peal üldse toimida.
Tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski, kes peaks need suured otsused tegema, jääb ettevaatlikuks. Ministri hinnangul on kindlasti aeg uusi lahendusi proovida, kuid enne tuleb korrastada olemasolev süsteem.
Ta tõdeb, et Eesti probleem on see, et me pole piisavas mahus suutnud tagada neid teenuseid, mis meil kontseptsioonina on olemas. Põhiline mure on tänasel päeval see, et metadooni asendusravil on ainult kümnendik süstivatest narkomaanidest. WHO soovituse põhjal peaks osakaal olema vähemalt 40 protsenti. See tähendab teenuse mahu neljakordistamist.
Lähema kahe aasta jooksul tahab minister valdkonda juurde tuua veidi üle miljoni euro. Uued ravikeskused avatakse Maardus ja Pärnus. Aga samas jääb õhku palju probleeme, mida praeguse nigela rahastuse juures ei lahenda.
Ossinovski võttis lihtsa näite. "Näiteks need inimesed, kes täna on Viljandi haiglas pikaajalisel narkorehabilitatsioonil kuus kuud või pikemalt, tulevad tagasi ühiskonda umbes kümne leheküljelise kohtutäituri nõuete listiga. See tähendab seda, et nende konto on arestitud neil on kümneid ja kümneid tuhandeid võlgasid. See tähendab tegelikult seda, et nende taasühiskonnastamine on peaaegu võimatu," selgitas minister.
"Inimene läheb tahestahtmata ühel hetkel jälle kriminaalsele teele, sest legaalset teed me ei ole talle tegelikult lõpuni võimaldanud," lisas Ossinovski.


title: Duterte: viskasin korruptandi helikopterilt alla ja võin seda veelgi teha

maintext:
Filipiinide president Rodrigo Duterte. (Foto: Reuters/Scanpix)
Filipiinide president Rodrigo Duterte ähvardas taifuuniohvritele peetud kõnes korrumpeerunud ametnikud helikopterilt alla visata, kinnitades, et on seda varemgi teinud.
"Kui olete korrumpeerunud, toon ma teid helikopteriga Manilasse ja viskan välja," ütles korruptsioonile ja uimastitele sõja kuulutanud Duterte BBC teatel.
President ähvardas helikopterilt alla heita kõik, kes kavatsevad tema lubatavat rahalist abi varastada. "Olen seda varemgi teinud, miks ma ei peaks seda uuesti tegema," ütles ta.
Duterte sõnul oli tema varasem ohver või ohvrid pantvangi tapnud inimröövijad. Pole teada, kus või millal see aset leidis.
Kõne pidas Duterte teisipäeval, neljapäevaks ei soovinud ta aga oma väljaöeldust enam midagi teada. "Helikopter, et keegi alla visata? Kui see ka tõsi on, siis ma ei tunnista seda," sõnas president ABS-CBNile antud intervjuus.
Sarnaseid vastuolulisi väiteid on Duterte esitanud varemgi. 16. detsembril ütles ta BBC-le, et lasi Davao linnapeana maha kolm kurjategijat. Hiljem silus tema pressiesindaja öeldut ja manitses Dutertet mitte sõna-sõnalt võtma.
Duterte oli kakskümmend aastat Davao linnapea ning selle aja jooksul langes kuritegevus tunduvalt. Samas süüdistati teda ka surmasalkade rahastamises. Presidendina on Duterte lubanud korruptsiooni ja uimastid Filipiinidelt välja tõrjuda, isegi kui selleks tuleb vajadusel ohverdada miljoneid inimelusid.
Alates Duterte algatatud uimastitevastasest võitlusest on politseinikud, omakaitseväelased ja palgasõdurid tapnud ligi 6000 inimest. Opositsioonipoliitikud ja inimõiguslased on kutsunud üles Dutertet tagandama, kuid riigis korra loomist ihkavate valijate hulgas on president jätkuvalt väga populaarne.


maintext:
Keskpank: tänavune majanduskasv tuleb kriisijärgse perioodi aeglaseim
Eesti Pank langetas tänavuse aasta majanduskasvu prognoosi 1 protsendile ning järgmiseks aastaks 2,6 protsendile.
Erinevus juuniprognoosist on vastavalt -0,8 ja -0,3 protsendipunkti.
Järgmisel aastal ootab ees ka hüppeline inflatsioon. Kui tänavu kasvavad hinnad 0,2 protsenti, siis 2017. aastal hinnanguliselt 2,8 protsenti.
Keskmise palga kasv aeglustub tänavuselt 7,3 protsendilt tuleval aastal 5 protsndile. Kuna tarbijahinnad tõusevad, kahaneb reaalpalga kasv tänavuselt 7,1 protsendil 2,2 protsendile.
Keskpank märgib oma ülevaates, et Eesti majanduskasv kujuneb sel aastal kriisijärgse perioodi aeglaseimaks. Ühest küljest on majanduskasvu aeglustanud kaubanduspartnerite tagasihoidlik nõudlus, mis on piiranud töötleva tööstuse ja ekspordi kasvuvõimalusi, kuid ennekõike on selle aasta nõrga majanduskasvu põhjuseks majandusharupõhised probleemid: raskused põlevkivitööstuses ja energeetikasektoris ning lisandväärtuse kahanemine kinnisvara tegevusalal.
Majanduse potentsiaalne kasv on aeglustunud kolmel eelmisel aastal vähenenud investeeringute tõttu. Varasemad hinnangud Eesti majanduse potentsiaalsele kasvule olid 3% lähedal, kuid tootmisvahendite lisandumine oodatust väiksemas mahus on surunud potentsiaalse kasvu 2,5%st allapoole.
See tähendab, et Euroopa Liidu keskmisele sissetulekutasemele järele jõudmine toimub ka edaspidi märgatavalt aeglasemalt, kui varem arvatud.
Keskpank rõhutas, et jõuliselt tõusnud keskmine palgatase pole seejuures sissetulekutaseme ühtlustumise hindamisel objektiivne näitaja, kuna see on osaliselt tulnud ettevõtlus- ja palgatulu ümberjaotumisest.
Põhinäitajad:


title: Mälksoo: inimeste soovi grupikuuluvuse ja rahvusriigi järele ei maksa alavääristada

maintext:
Lauri Mälksoo on akadeemik ja Tartu ülikooli rahvusvahelise õiguse professor. (Foto: ERR/Rain Kooli)
Selleks, et anda ravi, soovitust, peab panema õige diagnoosi, mis on lääne ühiskonnas viimastel aastatel valesti läinud, rääkis Mälksoo intervjuus Vikerraadiole.
"Minu jaoks Brexit, Trump, Itaalia referendumi läbikukkumine ja arengud, mis on toimunud Saksamaa, Prantsusmaa, Hollandi, Poola ja näiteks Ungari sisepoliitikas - need on tegelikult näited konfliktist ideoloogiate vahel," ütles ta.
"Ühelt poolt on selline kosmopoliitsus, globalism, kus nähakse lahendusi multilateraalsuses. Mingis mõttes suveräänsuse äraandmises, rõhutatakse universaalseid väärtusi. Teiselt see, kus nähakse lahendust mingis mõttes tagasiminekus rahvusriigi juurde," lausus Mälksoo.
Mälksoo arvates on õppetund meie demokraatiates see, et inimeste soovi grupikuuluvuse ja suveräänsuse järele ei maksa alavääristada. "Lähtekoht asjade otsustamisel on see, et inimese loomus on selline, et meie jaoks perekond, sugukond, rahvas ja rahvus on alati lähedasem, kui abstraktne inimkond. Mulle tundub, et mõnikord mõnedel poliitilistel liidritel läänemaailmas on hakanud natuke katus sõitma. Nad tahaksid, et inimesed oleks universalistlikumad kui nad tegelikult on."
Kuula intervjuud:


title: Uudistepäeva kokkuvõte 21. detsembril

maintext:
Uudistepäeva kokkuvõte 21. detsembril
Head kolmapäeva lõppu! Siin on valik uudistest, mis tänasele päevale tooni andsid.
Saksamaa politsei teatel on nad saanud esmaspäevaõhtuse Berliini veokirünnaku kohta rohkem kui 500 vihjet, mida kõiki analüüsitakse. Teisipäeval lasti prokuratuuri loal vabadusse esialgu kinni peetud pakistanlasest varjupaigataotleja, sest võimud jõudsid lõplikult veendumusele, et tegu pole isikuga, kes Berliini jõuluturul inimesi veokiga rammis. See omakorda tähendab, et rünnaku sooritaja on endiselt jooksus ning terrorioht seega endiselt väga kõrge.
Ukraina sõjavägi tungis Donbassis Svitlodarski kaarel vastupealetungi käigus edasi, hõivates uusi positsioone, teatas julgeolekunõukogu sekretär Oleksandr Turtšõnov kolmapäeval.
Donetski oblastis Svitlodarski kaarel on sõjategevus käinud alates nädalavahetusest ja sissid on kasutanud Ukraina positsioonide tulistamisel ennenägematul määral raskesuurtükke ja -miinipildujaid.
Turtšõnov märkis, et Ukraina vägede positsioone tulistatakse neljandat päeva Minski lepetega keelatud suurtükkidest ja raskemiinipildujatest. "Meie Svitlodarski kaarel asuvate positsioonide pihta tulistatud mürskude ja miinide hulgaga on püstitatud omalaadne rekord, rohkem kui 800 ööpäevas," tõdes ta.
Soome välisminister Timo Soini kritiseeris kolmapäeval parlamendis peetud kõnes Venemaad Euroopa julgeoleku õõnestamise eest. Soini hinnangul peitub ka pingelise olukorra lahendamise võti Moskvas.
"Euroopa julgeolekusituatsiooni pingestumise tekitajaks on Venemaa tegevus. See pinge avaldab tuntavat mõju ka Läänemere regioonile," vahendas Helsingin Sanomat välisministri sõnu.
Soini arvates on parlamendi välisasjade komisjon nentinud välis- ja julgeolekupoliitika aruande puhul tabavalt, et "pinge Läänemere regioonis ei sõltu sealsetest teguritest".
Välisminister toonitas muuhulgas, et pingete suurenemise põhjuseks pole ka NATO poolt oma liikmesriikide toetamiseks astutud sammud. Samuti polevat NATO sammud Soini hinnangul võrreldavad Venemaa tegevusega.
"Me ei ole olukorras, kus justkui mõlemad osapooled oleksid natuke süüdi. Võtmed pingete maandamiseks asuvad Moskvas," nentis Soome välisminister.
Eesti Naiste Varjupaikade Liidu (ENVL) kinnitusel lõpetavad uuest aastast väidetava alarahastuse tõttu Järvamaa, Jõgevamaa, Läänemaa ja Hiiumaa, Raplamaa, Valgamaa, Viljandimaa, Lääne-Virumaa ning Võrumaa naiste tugikeskused oma tegevuse.
Eesti Naiste Varjupaikade Liit süüdistab olukorras sotsiaalministeeriumi, mis on vähendanud väiksema elanike arvuga maakondades teenuste rahastust ligi poole võrra.
Liidu väitel pole rahapuudusel reaalselt võimalik pakkuda täies mahus ohvriabi, mis sisaldaks nii majutust kui ohvritele vajalikku psühholoogilist ja juriidilist nõustamist.
"Muidugi on kahju aastatega ülesehitatut ja praeguseks hästitoimivat süsteemi lasta kokku kukkuda, kuid oleme kaalunud seda tõesti iga nurga alt ning hetkel antud tingimustes muud võimalust ei näe," ütles ENVL-i juhatuse liige, Viljandimaa Naiste Tugikeskuse juhataja Marju Tuoppi.
Ametist lahkuv USA president Barack Obama keelustas jäädavalt nafta ja gaasi puurimise suurel osal USA-le kuuluvatest vetest.
Obama selgitas, et piirkonnad Põhja-Jäämeres ja Atlandi ookeanites peavad jääma tulevastest rendileandmistest puutumata, vahendas BBC.
Seda sammu nähakse kui katset kaitsta piirkonda enne, kui Obama jaanuaris ametist lahkub.
Kanada tegi sarnase otsuse oma Arktika ookeani vete kohta, selgus Washingtoniga tehtud ühisteatest.
Valge Maja teatas, et otsus tehti "tugeva, jätkusuutliku ja elujõulise Arktika majanduse ja ökosüsteemi heaks", tuues keelu põhjuseks kohalikud kultuurilised vajadused, mured looduse pärast ja regiooni haavatavuse võimalike naftareostuste korral.
Veebruaris jõuab kätte taotlusvoor, millega suured piimandusühistud saavad küsida riigilt tuge uue, ekspordile orienteeritud piimatööstuse rajamiseks. Kuna nõuded taotlejatele on kõrged, käivad preagu kibekiired ettevalmistused nõuetele vastavate ühistute kokkusaamiseks, mistõttu täpseid plaane ei taha keegi veel avaldada.
Piimanduses pigistab king juba aastaid kõvasti: jaekauplused ja piimatööstused riisuvad piimatootjate arvelt selle vähesegi koore, mis tekib, nii et tõelisele väärtuse loojale - tootjale - jääb enamasti üksnes rõõm lehmapidamisest, sest piimatootmine on pikalt kahjumlik olnud. Ka tööstused suruvad hindu jaeturu ja tootmise tihedas konkurentsis üha alla, nii et nendegi koor on vahepeal väga lahja olnud. Ehkki sügisest on piima kokkuostuhinnad pisut tõusnud, on äraspidine olukord, mis tootjaid ei rahulda, kestnud tegelikult juba aastaid. Nõnda ongi toorpiim pigem sentide eest välismaale maha müüdud kui Eesti töötlejatega puid ja maid jagatud - piima kui kiiresti rikneva kaubaga ei saa pikalt mõtlema jääda ning pigem müüakse sinna, kust piskugi kindla peale kätte saab.
Sotsiaalkeskkonnas Facebook loodi novembri lõpus leht nimega Pauku ei tee, mille eesmärk on teavitada inimesi, et juhuslik paugutamine häirib inimesi ja tekitab loomades ning lindudes stressi. Algatus on osa laiemast plaanist ärgitada valitsust karmistama ilutulestike müügi ja kasutamisega seotud piiranguid, mida seaduse muutmise eelnõu praegu ette ei näe, sest need ei pruugi tuua oodatud kasu, kuna paugutajad sageli ei taju, et nad seadust rikuvad.
Pilves selgimistega ilm. Kohati võib veidi sadada. Puhub edelatuul 5-12, saartel ja rannikul puhanguti 15-17 m/s, pärastlõunal lühiajaliselt nõrgeneb. Õhutemperatuur on +1..+5°C.
Ja lõpetuseks pisut nuputamist: kui hästi tunned mobiiltelefonide evolutsiooni?
Teadussaade "Heureka" pani kokku mängu, kus teadmisi testida saab. Tuleb klõpsata pildile, millel võiks olla aastaarvuga kokkusobiv telefon.


title: 5 uudist, mida täna hommikul teada

maintext:
Uudistepäeva alguse teemad 28. detsembril (Foto: Fotokollaaž/ERR)
Kolmapäevase uudistepäeva alguses on teiste seas teemadena laual see, kuidas varjupaikade liit süüdistab riiki seaduse eiramises, Eestilt on tänavu palunud asüüli poole vähem inimesi kui mullu, ja Kuubas on esmakordselt pärast 1995. aastat majanduslangus.
Varjupaikade liit: riik eirab tugikeskusi rahata jättes seadust
Eesti Naiste Varjupaikade Liidu (ENVL) teatel hoiab riik naiste tugikeskuste toetuse vähendamisega kokku, eirates nii aga ohvriabi seadust ning jättes vägivalda kogenud naised ilma igakülgsest abist.
Tegevuse peavad lõpetama Järva, Lääne ja Hiiu, Rapla, Viljandi, Lääne-Viru ja Võru maakondades tegutsevad naiste tugikeskused ning uksed suleb ka Tallinnas asuv selle aasta alguses avatud tugikeskus, teatas varjupaikade liit kolmapäeval BNS-ile. Ta lisas, et ENVL nõuab sotsiaalministeeriumilt vastuseid.
"Oleme kurvad ja segaduses. Me ei tea, kuidas edaspidi usaldada riiki, keda esindavate ametnike ja poliitikute sõnad ja teod pidevalt lahknevad. Esitasime tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovskile tema juhitava sotsiaalministeeriumi tegevuse kohta kirjalikud küsimused ja ootame ka tema allkirjastatud vastuseid," sõnas Läänemaa Naiste Tugikeskuse juhataja Leili Mutso.
Rahvusvahelise kaitse taotluste arv on Eestis vähenenud rohkem kui poole võrra
Rahvusvahelise kaitse taotluste arv on Eestis võrreldes möödunud aastaga vähenenud rohkem kui poole võrra: novembri lõpu seisuga oli esitatud 107 rahvusvahelise kaitse taotlust. Politsei ja Piirivalveameti migratsioonibüroo juhi Maige Lepa sõnul on taotluste arv langenud eelkõige Ukraina kodanikest taotlejate arvu vähenemise tõttu. Eestis on sel aastal sagedamini varjupaika otsinud Venemaa, Palestiina okupeeritud alade, Iraani, Afganistani ja Albaania kodanikud.
Taotluste menetlemiseks kulub keskmiselt 90 tööpäeva ehk 4,5 kuud. Juhan Saharov Johannes Mihkelsoni keskusest ütles, et need, kes tulevad siia ümberpaigutamise kava alusel, saavad tavaliselt oma taotlusele vastuse kiiremini.
Kerry teeb pakkumise Iisraeli Ja Palestiina rahuprotsessi taastamiseks
USA välisminister John Kerry kavatseb kolmapäeval esitada pakkumise selle kohta, kuidas taasalustada Iisraeli ja Palestiina rahukõnelusi, teatasid võimeusindajad.
Kerry peaks oma visioonist ja ettepanekutest põhjalikumalt rääkima kolmapäeval Washingtoni diploaamtidele peetavas kõnes.
Iisraeli välisministeerium teatas teisipäeval, et juudiriik "vaatab üle" sidemed riikidega, kes hääletasid eelmisel nädalal ÜRO Julgeolekunõukogus Iisraeli asundustegevuse peatamist nõudva resolutsiooni poolt.
Välisministeeriumi esindaja Emmanuel Nahshon lükkas ümber teated sidemete peatamisest ning ütles, et Iisrael "vähendab ajutiselt" visiite ja tööd saatkondadega.
Kuuba teatas esmakordsest majanduslangusest alates 1995. aastast
Venezela majanduskriis tõmbas ka Kuuba majanduse sel aastal langusesse, esmakordselt alates 1995. aastast, ütles president Raul Castro teisipäeval.
Kuuba majandus tõmbus kokku 0,9 protsenti. Eelmisel aastal oli majanduskasv 4,4 protsenti, ütles Castro parlamendis.
Venezuela, kes on Kuuba tähtsaim liitlane ja majanduslik toetaja, on madala naftahinna tõttu sügavas majanduskriisis. Caracas vähendas Kuuba varustamist naftaga sel aastal 40 protsenti.
"Piirangud naftatarnetes ja finantspinged süvenesid aasta teisel poolel, mis viis sisemajanduse koguprodukti (SKP) kokkutõmbumiseni 0,9 protsenti," ütles Castro.
Trump nimetas ametisse oma eriesindaja rahvusvahelisteks kõnelusteks
USA tulevane president Donald Trump nimetas teisipäeval ametisse oma eriesindaja rahvusvahelisteks läbirääkimisteks.
Jason Greenblatt on üks tema peamine nõunik USA-Iisraeli suhetes ning on töötanud Trump Organizationis üle kahe aastakümne ja on praegu selle asepresident ja õigusküsimuste juht.
Trump ütles avalduses, et Greenblattil on suur läbirääkimiste kogemus tähtsates ja keerulistes tehingutes tema nimel. Samuti on tal kogemus "konsensuse loomisel rasketel ja tundlikel teemadel".
Ilm on täna tuuline ja võib tulla ka lund
Loode- ja põhjatuule kiirus ulatub 7–12 m/s, saartel ja rannikul kuni 23 m/s. Õhutemperatuur on -2 ja +2 kraadi vahel.


maintext:
Fotod: Saksamaal evakueeriti maailmasõjaaegse pommi teisaldamise ajaks kümned tuhanded inimesed
Saksamaal Augsburgi linnas evakueeriti üle 50 000 inimese selleks, et teisaldada ja teha kahjutuks piirkonnast leitud Teise maailmasõja aegne pomm.
Tegemist on riigi suurima lõhkemata pommi pärast korraldatud evakuatsioonioperatsiooniga pärast sõda, vahendas BBC.
1,8-tonnine Briti lõhkekeha arvatakse pärinevat 1944. aasta õhurünnakust, milles hävis Augsburgi vanalinn.
Pomm leiti ehitustööde käigus.
Politsei ei oska prognoosida, kui kaua pommi teisaldamise operatsioon võib kesta.
BBC ajakirjaniku Mike Sandersi sõnul ei taha linnavõimud riske võtta ning evakueerivad kõik inimesed pommist 1,5 kilomeetri raadiuses.
Võimud on kindlad, et enamik inimesi, keda evakuatsioon puudutab, saavad olla oma sõprade või pere juures, kuid abivajajate jaoks on avatud ka koolid ja spordihallid.


title: George Soros: avatud ühiskond vajab kaitsmist

maintext:
George Soros. (Foto: La Presse/Scanpix)
Avatud ühiskond on kriisis ning suletud ühiskonna erinevad vormid – fašistlikust diktatuurist maffiariikideni – tõstavad pead. Kuna valitud juhtidel pole õnnestunud vastata hääletajate õigustatud ootustele ja pürgimustele, on valijaskond vabanenud valdava osa demokraatia ja kapitalismi versioonide lummusest. Lihtsustades öeldes – paljud inimesed tunnevad, et eliit on varastanud nende demokraatia, kirjutab filantroop Georg Soros väljaandes Project Syndicate.
"Globaliseerumisel on olnud kaugeleulatuvaid majanduslikke ja poliitilisi tagajärgi. See on ühest küljest mõnevõrra vähendanud rikaste ja vaeste riikide vahesid, kuid samas suurendanud ebavõrdsust nii rikkamate kui ka vaesemate riikide sees. Arenenud riikides on kasu koondunud peamiselt kapitali suuromanikele, kes moodustavad alla 1 protsendi rahvaarvust. Seda tasakaalustavate lahenduste puudumine ongi olnud demokraatia vastaste rahulolematuse peamine allikas."
Kuid Sorose hinnangul on ka muid tegureid, eriti Euroopas.
"Pärast 2008. aasta finantskriisi sai Saksamaast Euroopa uus hegemoon, aga ta ei teinud seda, mida edukas hegemoonia nõuab – ei vaadanud mööda iseenda kitsarinnalistest huvidest ega pööranud pilku inimestele, kes temast sõltusid. Võrrelgem USA käitumist pärast Teist maailmasõda Saksamaa käitumisega pärast 2008. aastat: USA käivitas Marshalli plaani, mis võimaldas üles kasvada Euroopa Liidul; Saksamaa aga kehtestas enda huvidest lähtuva kasinuskava.
Finantskriisi järel toimisid Euroopa Liit ja euroala üha kehvemini. Valitsev olukord kaugenes üha enam Maastrichti leppest, kuid lepingu muutmine osutus üha raskemaks ja lõpuks täiesti võimatuks, sest seda ei õnnestunud ratifitseerida. Euroala muutus vananenud seaduste pantvangiks ning hädavajalikke reforme oli võimalik läbi viia ainult seaduseaukudele tuginedes. Institutsioonid muutusid üha keerulisemaks ja valijad võõrandusid neist.
Maailmas valitseb nüüd demokraatia kriis. Isegi USA-s, maailma juhtivas demokraatlikus riigis, valiti presidendiks silmamoondaja ja diktaatorivõrse."
Mis meid siis ees ootab, küsib Soros ja vastab:
"Ma olen kindel, et USA demokraatia osutub elastseks. Ühendriikide konstitutsioon ja institutsioonid – kaasa arvatud neljas seisus [ajakirjandus] – on piisavalt tugevad, et täitesaatva võimu ekstsessidele vastu seista ning hoida ära diktaatoripüüdlustega valitseja saamine päris diktaatoriks.
Kuid USA on edaspidi hõivatud siseheitlustega, mille käigus kannatavad sihikule võetud vähemused. Seega on Ühendriigid võimetu kaitsma ja levitama demokraatiat ülejäänud maailmas. Vastupidi, Donald Trumpil on nii mõnegi diktaatoriga tugev vastastikune tõmme. See võimaldab osadel neist USA-ga üksmeelele jõuda ja teistel oma tegemisi segamatult jätkata. Trump teeb meelsamini diile kui kaitseb põhimõtteid.
Eriti mures olen ma Euroopa Liidu saatuse pärast. Seda ähvardab oht sattuda Venemaa presidendi Vladimir Putini mõju alla.
Olles algselt püüdnud sotsiaalmeediat kontrollida, tegi Putin briljantse käigu ja kasutas sotsiaalmeediaettevõtete ärimudeli ära infomüra ja libauudiste levitamiseks, külvates segadust valijaskondades ja destabiliseerides demokraatlikke riike. Nii aitas ta ka Trumpi võimule.
Sama asi on teoksil ka Euroopa 2017. aasta valimistel Hollandis, Saksamaal ja Itaalias. Ja Prantsusmaal on olukord selline, et kumb tahes Prantsusmaa peamistest presidendikandidaatidest võidab, Putini võim Euroopa üle on fait accompli.
Ma loodan, et Euroopa riikide juhid ja kodanikud mõistavad, et see kõik ohustab nii nende elulaadi kui ka väärtusi, millele Euroopa Liit rajati.
Kidura majanduskasvu ja rändekriisi tingimustest on Euroopa Liit kokkuvarisemise veerel ning läbi elamas samasugust protsessi nagu Nõukogude Liit 1990. aastate alguses. Need, kes usuvad, et Euroopa Liit tuleks pigem päästa kui kunagi uuesti leiutada, peaksid tegema kõik, mis nende võimuses," leiab Soros oma arvamusartiklis.
George Soros on Ungari juudi päritolu USA riskikapitalist, filantroop ja publitsist.


title: Berliini terroristi liikumiste kohta on vastukäivaid teateid, väidetavalt lasti ta Milanos maha

maintext:
Berliini rünnaku kahtlustatava Anis Amri selfie. (Foto: Reuters/Scanpix)
Taani politsei teatel on riigi põhjaosas Aalborgis märgatud meest, kes vastab Berliini jõuluturu veokirünnaku kahtlustatava Anis Amri tundemärkidele. Natuke hiljem teatas Itaalia politseiga seotud allikas, et Amrile sarnanev mees hukkus reedel tulevahetuses Milano politseiga. Samas on Amri väidetava liikumise kohta nii Saksamaa kui teiste riikide võimuorganitele laekunud suurel hulgal vihjeid, mis ei saa mingil juhul samaaegselt tõele vastata.
Taani politsei andis oma Twitteri-kontol teada, et Aalborgi piirkonnas on käimas politseioperatsioon ning inimesed peaksid mainitud linnaosast eemale hoidma, vahendasid Yle ja Reuters.
Milano juhtumi kohta teatas Saksamaa prokuratuur kommentaariks, et nad on oma Itaalia kolleegidega juba kontakti võtnud.
Uudist täiendatakse!
Saksa meedia andmetel aga usuvad sealsed õiguskaitseorganid, et Amri viibib endiselt Berliinis.
Samuti on teada, et ta jäi politsei valvekaamera vaatevälja vahetult pärast esmaspäevast rünnakut.
Täpsemalt nägid korrakaitsjad teda Moabiti linnaosas asuva mošee juures, kuid kuna ta sellel hetkel polnud veel mingil moel tagaotsitav, siis teda kinni ei peetud. Kui neljapäeva hommikul mošees läbiotsimine korraldati, Amrit sealt igatahes ei leitud.
Ajaleht Tagesspiegeliga rääkinud allikad politseis kinnitasid, et nende hinnangul viibi kahtlustatav terrorist endiselt Berliinis ja üritab madalat profiili hoida. Alust selleks arvamuseks annab muuhulgas asjaolu, et tõenäoliselt on Amri haavatud.
Prokuratuur ja politsei pole neid väiteid hetkel veel ametlikult kommenteerinud.
Saksa föderaalprokuratuuri pressiesindaja teatas neljapäeva õhtul, et Berliini jõuluturule rahva hulka sõitnud veokist saadud kohtuekspertiisi tõendid viitavad, et kahtlusalune Anis Amri juhtis sõidukit.
Saksa julgeolekuteenistused on üha suurema surve all
Saksamaa julgeolekuteenistused on üha suurema surve all selgitamaks, miks tuneeslasest mees, keda oli juba kuid salaja jälgitud ning kelle puhul oli märgatud mitmeid seoseid islamiäärmuslastega, õnnestus väidetavalt ikkagi korraldada esmaspäeval Berliini jõuluturul 12 inimelu nõudnud veokirünnak.
24-aastase Tuneesia kodaniku Anis Amri kohta on välja antud Euroopa vahistamismäärus, lisaks on võimud pannud tema tabamiseni viiva informatsiooni eest välja 100 000 euro suuruse preemia.
Põgenema pääsenud kahtlustatava puhul on alust arvata, et ta on vägivaldne ja relvastatud ning meedia hinnangul ei saa ka välistada, et ta kavandab uusi terrorirünnakuid.
Mehe tabamise teeb keerulisemaks ka see, et väidetavalt on ta Euroopas viibimise jooksul kasutanud vähemalt kuut valenime ning esinenud kolme erineva riigi kodanikuna.
Peamine asjaolu, mille alusel võimud Amrit otsima hakkasid, on see, et tema varjupaigataotlust puudutavad dokumendid leiti rünnakuks kasutatud veoauto juhiistme alt.
Amri perekond kutsus üles teda alistuma. Abdelkader Amri sõnul on ta kindel, et vend on süütu, kuid "kui ei ole, siis see on pere jaoks suur häbi".
Rünnak sai alguse, kui esmaspäeva õhtul kella 21 paiku sõitis veoauto Berliinis Breitscheidplatzi jõuluturul viibinud inimeste pihta. Hukkus 12 ja sai viga ligi 50 inimest. Politsei hinnangul oli tegu terrorirünnakuga ning hiljem võttis selle eest vastutuse äärmusrühmitus ISIS.
Rünnakust on olemas ka videomaterjali, näiteks uudisteagentuur Reuters avaldas mööduva takso pardakaamera poolt filmitud video.


title: Julgeolekuraport: Eesti praegune merekaitse võib toimida rahuajal, kuid mitte kriisis

maintext:
Mereväelased (Foto: Joel Kivi/ERR)
Eesti esimesest põhjalikust merejulgeolekuraportist selgub, et Eestil puudub ammendav pilt oma territoriaalmerel toimuvast, merekaitse on killustatud kolme asutuse vahel, kes suudavad poolesajast neile seatud ülesandest nõuetekohaselt täita vaid osa.
Sellisele järeldusele jõudsid novembris kaheaastase töö tulemusel rahvusvahelise kaitseuuringute keskuse ja kaitseväe ühendatud õppeasutuste rakendusuuringute keskuse analüütikud, kelle sõnul oleks väljapääs, kui järgmise 15 aasta jooksul Eesti merekaitse ümber struktureerida ja uuesti varustada, vahendas Postimees.
Raport tuvastas, et Eesti praegune merekaitse võib toimida küll rahuajal, ent kriisi kõrgemates astmetes lakkaks see töötamast ning kõik saab alguse puudulikust võimest panna kokku üht mereriigile vajalikumat infot ehk tuvastatud merepilti, mis koosneb pealvee-, allvee-, amfiib- ja õhutegevust kujutavast töödeldud infokogumist, mis sisaldab ka geo- ja keskkonnateavet, kuid analüütikute kinnitusel on Eesti olukord kõige parem just geo- ja keskkonnateabe hankimisel ning ohutu laevaliikluse tagamisel, mis on veeteede ameti ülesanne.
Samas pole Eestis ühemõttelist mereseire ülesannet antud ühelegi asutusele ning kuigi, seda teeb merepääste ja piirivalve eesmärkidel politsei- ja piirivalveamet (PPA), siis nende toodetav merepilt ei vasta sõjalistele nõuetele ning pole selge, kes peaks andma riigile piisava eelhoiatuse merelt lähtuvast sõjalisest ohust ning samuti, milline asutus demonstreerib riigi suveräänsust meie territoriaalmerel või kaitseb seal asuvat kriitilist taristut, nagu kommunikatsiooniliinid või kaablistik.
Mereväe kasutuses olevad võimed rahuldavad praegu vajadusi üksnes väga kitsas võimevaldkonnas, peamiselt miinitõrjes, kuid allapoole arvestust on mereväe võime avastada nii peal- kui ka allveesihtmärke, neid lokaliseerida ja identifitseerida ning samuti ei suudeta end ründe korral kaitsta.
Lihtsustatult öeldes vajab Eesti merekaitse võimeaukude lappimiseks töötavat tervikut laevadest, kaldabaasist, juhtimiskeskusest, väljaõppekeskusest, seirevõrgust, kaldal paiknevatest raketipatareidest ning õhukomponendist.


title: Jõulugraafik: Eesti taadid vööl vitsa ei kanna

maintext:
ERR.ee palus Eesti jõuluvanadel osaleda uuringus. (Foto: Creative Commons/Greete Palmiste)
Jõuluvanad mitmest Eesti paigust vastasid ERR.ee palvel küsitlusele. Selgub, et kõik vastanud leiavad, et vööl vitsa kandmine on ammuiganenud komme. Punakuued on osa jõulumaagiast ja kõike ei peagi välja rääkima, leiavad nad. Aga pisikese ülevaate saame teha sellegi poolest. "Ega muud, kui laulud-tantsud selgeks, luuletused pähe ja jõuluvana ootama!" soovib üks Eesti taat kaasmaalastele.


title: Heategevuskool 7: kui rikas peab olema, et annetada?

maintext:
(Foto: Alexander Demianchuk/TASS/Scanpix)
"Kas on nii, nagu tavaloogika ütleb – et annetamine on eelkõige jõukamate privileeg ja vastutus? Ning kui on, siis kui pikalt tuleks eelnevalt mammonat koguda, et teisi aitama asuda?" arutleb Urmo Kübar tänases heategevust puudutavas arvamusloos.
Eilses heategevuskoolis mõtisklesin, mis peaks ühiskondlike murekohtade parandamisel olema riigi ja mis annetajate õlul. Lõpetuseks jätsin õhku küsimuse, kas need, kes ootavad riigilt suuremat panust, soovivad seda omapoolsete jõupingutuste täiendusena või siis hoopis nende asemel.
USA kohta käivad andmed ütlevad, et õige on see teine vastusevariant. Kui võrrelda omavahel kaht muude näitajate poolest sarnast inimest (kellest üks on ühiskonna heaolu tagamisel üldiselt riigil suuremat rolli nägevate demokraatide valija, ja teine vabariiklane, kes tähtsustab neis asjus enam üksikisiku vabadust ja vastutust), siis suurema tõenäosusega annetab ja annab seejuures suuremaid summasid vabariiklane.
Reastades USA osariigid selle järgi, kui suure osa oma sissetulekutest inimesed heategevuseks annetavad ja kõrvutades neid äsjaste valimistulemustega, näeme samuti, et esimese 20 seas on pealinn Washington, D.C. ainus, kus valijad eelistasid demokraatide kandidaati Clintonit. Meie ”heldekäelisuse edetabeli” tagumise 20 hulgast võitis Clinton aga 15 osariigis.
Kuidas on lood seosega annetamise ja jõukuse vahel?
Kümme aastat tagasi ilmunud raamatus toonaseid värskemaid valimistulemusi analüüsides samade tulemusteni jõudnud Arthur C. Brooks seletas seda nii, et vasakpoolsemad valijad tõlgendavad oma poliitilist eelistust justkui indulgentsina – et nemad on oma hea teo ühiskonnale juba valimiskasti juures teinud. (Umbes sama loogikaga, nagu kaalujälgija ütleb endale kooki pugides, et käis ju hommikul juba trennis.)
Teise ja värskema uuringu autorid vaidlevad talle küll vastu ja näevad põhjust pigem selles, et vabariiklaste seas on rohkem usklikke inimesi ning religioon on tõepoolest annetuskäitumist soodustav tegur.
Kuidas on aga lood seosega annetamise ja jõukuse vahel? Kui püstitada küsimus, miks Eesti inimesed on annetajatena suhteliselt närvad, kõlab tavaliselt ruttu põhjendus, et keeruka ajaloo tõttu – no mida ei saaks sellega seletada? – oleme jõukamatest Lääne ühiskondadest ju tõepoolest endiselt tagapool.
Kas on siis nii – nagu tavaloogika ütleb –, et annetamine on eelkõige jõukamate privileeg ja vastutus? Ja kui on, siis kui rikkaks peab esmalt saama, et annetada?
Kui miljonärid-miljardärid annavad heategevuseks keskmiselt 3 protsenti, siis vaesed keskmiselt 8 protsenti oma sissetulekust.
Vaadates esmalt taas USA-d, kus selliseid andmeid kõige enam kogutud, näeme, et vastus on… nii ja naa. Tõesti, jõukamate seas on annetajaid rohkem ja annetussummad mõistagi suuremad. Ligi pool kogu USA heategevusrahast tuleb härradelt ja prouadelt, kelle kuusissetulek on meie rahas umbes 16 000 eurot ja rohkem. Suurim mullune annetus seal oli pangandus-, metalli- ja naftakorporatsiooni Mellon omaniku heategevuseks jäetud pärandus, üle 700 miljoni euro – oluliselt rohkem kui Eestis kogu iseseisvuse taastamise järgsel ajal kokku heategevuseks on annetatud.
Ent võttes ette osakaalu tuludest, on heldeimad just kõige kehvemal järjel inimesed. Kui miljonärid-miljardärid annavad heategevuseks keskmiselt 3 protsenti, siis vaesed keskmiselt 8 protsenti oma sissetulekust.
Seega – teisi aidata saab tõepoolest igaüks. Seda enam, et heategevus ei piirdu ju ainult rahaga. Seda on ka vabatahtlik töö ning endale mittevajalike, kuid kasutuskorras asjade loovutamine, aga ka mitmed tarbimisvalikud. Näiteks keskkonna heaks võime väikesest annetusest olulisemagi heateo teha, vähendades võimalusel lennureise, liha söömist ja igasugu odava, aga ruttu rämpsuks muutuva träni ostmist.
Aga jäägem siinkohal ikkagi raha targa annetamise juurde, mis on samuti kättesaadav palju enamatele kui meie praegused annetajad. Muidugi võime jääda ootama, millal ükskord oleme heategevuseks justkui piisavalt rikkad, aga suuremat potentsiaali näen kahe mõtteviisi muutmises.
Keskmine Eesti annetaja annab heategevuseks praegu 1 protsendi oma sissetulekust ehk keskmise palga puhul umbes 40 senti päevas.
Esimene neist on mõtlemine heategevusest kui võimalusest aeg-ajalt lahendada mõne hättasattunud inimese probleem, mitte aga niivõrd probleeme ühiskonnas tervikuna. Viimane on justkui liiga suur ja nõnda vast kättesaadav ainult kõige jõukamatele või siis riigile maksuraha abil – mis need minu mõned eurod ikka muudaks. Aga täpselt sama loogika alusel nagu maksud, on ka annetused kokku panduna suur võimalus suuri asju teha.
Keskmine Eesti annetaja – ja tuletame meelde, et see tähendab meil umbes üht inimest viiest – annab heategevuseks praegu 1 protsendi oma sissetulekust. Meie keskmise palga puhul tähendab see umbes 11 eurot kuus ehk 40 senti päevas – summa, mille puhul paljud meist näiteks söögikohas sularahaga makstes ütlevad pikemalt mõtlemata, et tagasi pole vaja.
Ainuüksi selle 40 sendi suurendamine 80 sendini päevas tooks kokku juurde üle 10 miljoni euro (mis omakorda võiks mitmekordistuda uute annetajate lisandudes). Kes ütleb, et selle rahaga ei saa teha suuri asju?
Teine levinud mõtteviis on reageeriv, vaid küsimise peale annetamine – anname siis, kui näeme meile korda minevat üleskutset ning juhtume olema heldes tujus. Tõeliselt oluliste asjadega toimime aga ju teistpidi – kellel on selleks kodulaenu tagasimaksmine, kellel säästmine pensioniks, peagu kõigil igakuiste elektri- ja muude arvete tasumine. Nendega arvestame juba oma eelarvet plaanides.
Eesti keskmise palga saaja kuulub maailma lõikes 10 protsendi kõige rikkamate inimeste hulka.
Samamoodi saame suhtuda ka heategevusse, määrates kindla summa või siis protsendi sissetulekutest, mida alati ja ainult annetamiseks kasutame, valides selle saajaks ühiskonnas oma tööga suurimat muutust kaasa toova organisatsiooni.
Üks veelgi mängulisem võimalus – sest kuigi probleemid on sageli rängad, olen veendunud, et heategevust tuleks teha hea tujuga – on teadlikult otsida võimalusi annetamiseks säästa.
Küllap on meie kõigi päevades hetki, mil enda peale kulutatud summaga võiks kusagil mujal sootuks suuremat kasu tuua: vastu pannes kiusatusele osta endale juba kümnes naljaka kirjaga T-särk, sõpradega väljas käies kahe õlle asemel ühega piirdudes, mõne sõidu tegemisel auto asemel ühistransporti või äkki hoopis rattasõitu või jala käimist eelistades, näiteks pakki sigarette poeriiulile jättes (alustuseks kasvõi üks kord kuus) ja nii edasi. Kõik nimetatu – ja küllap leidub selliseid veel kümneid – on ju seejuures hea tegu ka tervisele või keskkonnale.
P.S. Kes aga endiselt kahtleb oma võimalustes teisi aidata, võib vaatenurga avardamiseks külastada veebilehte Giving What We Can, mis kutsub inimesi üles heategevuseks annetama 10 protsenti sissetulekust. Sealses kalkulaatoris saab igaüks vaadata oma sissetulekuid võrdluses muu maailmaga.
Näiteks Eesti keskmise palga saaja kuulub maailma lõikes 10 protsendi kõige rikkamate inimeste hulka (aga ka miinimumpalga saaja on maailma rikkaima viiendiku seas). Sellest kümnendiku annetamine jätab Eesti keskmiku endiselt rikkamaks kui 89% inimestest maakeral, samas võimaldab selline annetus tagada kellelegi 12 täiendavat kvaliteetset eluaastat.
Kuni aasta lõpuni võetakse Vikerraadios ja ERR.ee-s igal tööpäeval ette ja seatakse kahtluse alla üks heategevusega seoses levinud arvamus.
ERR.ee võtab arvamusartikleid ja lugejakirju vastu aadressil arvamus@err.ee. Õigus otsustada artikli või lugejakirja avaldamise üle on toimetusel.


title: ÜRO Julgeolekunõukogu nõuab Iisraelilt asundustegevuse peatamist

maintext:
ÜRO Julgeolekunõukogu. (Foto: MANUEL ELIAS/AFP/Scanpix)
USA jättis hääletamata ja ei pannud seekord resolutsioonile vetot. Resolutsiooni poolt hääletas seega 14 nõukogu liiget.
Iisraeli ametnik hoiatas juba varem päeval, et USA ametistlahkuva presidendi Barack Obama administratsioon hülgab Iisraeli riigi, toetades ÜRO Julgeolekunõukogus resolutsiooni asundustegevuse peatamisest.
Egiptus oli esitanud nõukogule resolutsiooni, milles nõutakse Iisraelilt "kogu asundustegevuse viivitamatut ja täielikku peatamist okupeeritud Palestiina aladel, muuhulgas Ida-Jeruusalemmas" ja kuulutatakse, et asundustel puudub õiguslik alus.
Egiptuse presidendi kantselei teatas reedel, et Trump helistas president Abdel Fattah al-Sisile ning selle tulemusena esitas Egiptus mõni tund enne kavandatud hääletust taotluse lükata see määramata ajaks edasi. Seejärel esitasid ettepaneku hääletuseks Uus-Meremaa, Malaisia, Senegal ja Venezuela.
Resolutsiooni hääletuse taga on Obama ja välisminister John Kerry, ütles anonüümseks jäänud Iisraeli ametnik, kutsudes sammu "häbiväärseks".
"President Obama võiks kuulutada oma soovi selle resolutsiooni vetostamiseks, kuid selle asemel üritab ta seda läbi suruda. See on Iisraeli hülgamine, mis murrab aastatepikkust USA Iisraeli kaitsmise poliitikat ÜRO-s ja õõnestab võimalusi teha koostööd järgmise administratsiooniga rahu edendamise nimel," sõnas ametnik.
Iisraeli peaminister Benjamin Netanyahu pöördus abipalvega USA presidendiks valitud Trumpi poole, et lükata edasi ÜRO Julgeolekunõukogu hääletus asundustegevuse peatamise resolutsiooni üle, kuna sai teada, et Valge Maja ei kavatse sellele vetot panna. Tundmatuks jääda soovinud Iisraeli ametnik ütles, et kui sai teatavaks, et peatselt ametist lahkuva president Obama administratsioon resolutsiooni ei vetosta, pöördusid juudiriigi ametnikud Trumpi siirdemeeskonna poole ja palusid tulevase riigipea abi.
ÜRO diplomaadid on juba nädalaid spekuleerinud, kas ametist lahkuva Obama valitsus võib hoiduda veto kasutamisest resolutsiooni blokeerimiseks. Obama on Iisraeli asundustegevust korduvalt kritiseerinud.
Trump kirjutas pärast otsuse teatavakstegemist oma Twitteri kontol, et USA seisukohad ÜRO Julgeolekunõukogus muutuvad pärast tema ametisseasumist.
As to the U.N., things will be different after Jan. 20th. — Donald J. Trump (@realDonaldTrump) December 23, 2016
Iisraeli presidendi Mahmoud Abbasi pressiesindaja ütles, et resolutsioon annab löögi Iisraeli poliitikale.
"ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon on suur löök Iisraeli poliitikale, ühehäälne rahvusvaheline asunduste hukkamõistmine ja tugev toetus kahe riigi lahendusele," ütles Nabil Abu Rdainah pressiteates.
Palestiinlaste pealäbirääkija Saeb Erekat ütles Reutersile, et tegemist on suure võiduga.
"See on rahvusvahelise õiguse võidupäev, tsiviliseeritud keele ja läbirääkimiste võit," ütles Erekat.
"Rahvusvaheline kogukond on öelnud Iisraeli rahvale, et tee julgeoleku ja rahuni ei ole läbi okupatsiooni, vaid läbi rahu, okupatsiooni lõpetamise ja Palestiina riigi rajamise, et elada külg-külje kõrval iisraeli riigiga," lisas ta.
Netanyahu valitsuse ajal on Iisraeli asundustegevus hoogustunud. Ainuüksi viimase aasta jooksul on Läänekaldale kolinud umbes 15 000 juudiasunikku.


maintext:
Kaljulaid: austan traditsiooni kaasata kirikut oma tegemistesse ja mõistan ka soovi seda mitte teha
President Kersti Kaljulaid ütles, et austab inimeste soovi ja traditsiooni kaasata kirikut oma igapäevastesse tegemistesse, samuti nagu ta mõistab ka soovi seda mitte teha.
President Kaljulaid kirjutas oma Facebooki lehel, et osales laupäeval koos sidepataljoni ja vahipataljoni ajateenijatega kaitseväe kalmistu kabelis jõulumõtisklusel. "Kui mind kutsutakse, sest korraldajad on nii soovinud, siis loomulikult ma lähen. Täna on üks sellistest päevadest," kirjutas ta.
Kaljulaid lisas, et tema hinnangul ei ole oluline, kes mida usub, vaid maailmapiltide ja tunnetuste paljusus.
"Olen seda varemgi öelnud: ma austan inimeste usuvabadust. Saan väga hästi aru, kui olulised on jõulud kristlaste jaoks. Ja mitte ainult kristlaste - ka paljude teiste eestimaalaste jaoks, kelle suhe religiooniga muul ajal palju tagasihoidlikum on. Ma pean lugu tööst, mida kogudused teevad ühiskonna nõrgemate abistamiseks. Ja ma austan soovi ja traditsiooni kaasata kirikut oma igapäevastesse tegemistesse, nii nagu on mulle arusaadav ka soov seda mitte teha. Nii jõulu- kui ka muul ajal," kirjutas president.
Varem ütles Kaljulaid Facebooki postituses, et tema peamine jõulusoov on, et kõik saaks sel ajal olla oma lähedastega.
"Veeta üheskoos aega, teha asju, mis teile on olulised. Ka natuke puhata. Kuid alati on inimesi, kes selleks, et meie saaks rahuliku südamega pühi pidada, on neil päevil tööpostil. Neile kuulub minu siiras tänu. Kohtusin täna paljude selliste inimestega – Tallinna Lastehaiglas, Kaisteväes, EELK Tallinna Diakooniahaiglas. Aitäh teile!" kirjutas ta.


maintext:
President Kaljulaid: meie riigi ilmalikkus on parim kaitse võõraste religioonide eest
"Riik on meil ilmalik ja riigikirikut ei ole. Mulle tundub, et just see on meile parim kaitse ka võõraste religioonide eest. Meil ei ole kohustust aktsepteerida nende religioonidega seotud tavasid, kui meie haiglad ja meie koolid on ilmalikud ega tee ühegi religiooni suhtes spetsiaalseid liigutusi, spetsiaalseid kummardusi," märkis president Kersti Kaljulaid ERR-ile antud aastalõpuintervjuus.
Mis on olnud teie seniste tööpäevade jooksul teie kõige suurem väljakutse?
Ma lubasin oma esimesel tööpäeval, et ma olen alati olemas, kui kõne all on meie turvalisus ja julgeolek, kui ohus on meie vabadused või kui liiga tehakse kõige nõrgematele. Selleks, et ma saaksin seda tööd teha, pean ma olema üpris korralik kindlustuspoliis. Ja selleks olen ma päris palju suhelnud inimestega Eestist mujal, sest kui kõne all on meie turvalisus ja julgeolek, siis enamus neist kõnelustest leiab aset mujal riikides.
Ma olen loonud seda võrgustikku – Eestis sees ja Eestist väljas – et siis, kui on vaja rääkida tõsiselt, ei oleks see minu esimene kõnelus ei siin Eestis ega kusagil mujal.
Kuidas te olete tajunud oma vastuvõttu siin Eestimaal? Mis teid kõige rohkem on üllatanud?
See, kui lihtne on inimestele rääkida meid ümbritsevast maailmas, Euroopast, Euroopa Liidust. Kui inimesed ei saa aru, küsivad nad juurde. Me oleme alati jõudnud tulemuseni, kus me kõik oleme julgemad, tuleviku suhtes optimistlikumad.
Üks korduv motiiv teie senistes mõtteavaldustes on olnud see, et te töötate ennekõike sõnaga. "Sõna on minu relv." – mida see täpselt tähendab?
Nii on Eesti põhiseaduses kirjutatud, et presidendi põhiline relv ongi sõna – saad osundada sellele, mis on oluline ja mõnikord ka sellele, mis ei ole.
Üks sõna on see, mis on vaikne, mida avalikkus mitte kunagi ei kuule. See on väga tähtis. Ja teine on see, mida sa näed inimeste silmadest tagasi peegeldumas, kui sa kõneled suurte auditooriumite ees, räägid vabadustest, räägid vastutustest, räägid sellest, mis on valitsuse õigus ja kohustus, mis on presidendi võimalus ja volitus. Ja sa näed, et inimestel tõesti silm särab. Siis sa saad aru, et see sõna tõesti loeb.
No mulle tundub, et see on siiski üsna suur väljakutse, et meie aega ju iseloomustab paljusõnalisus ja võib-olla ka sõna tähenduse inflatsioon. Raha trükitakse palju juurde, aga sõnu trükitakse juurde veel rohkem. Mis peaks andma täna sõnale usaldusväärsuse ja krediidi?
Täpsus. Peab olema päris täpne ja päris järjekindel. Mulle väga meeldis lugeda blogist Poliitika.guru minu viimase paarikümne aasta sõnavõttude kokkuvõtet. Ja kui sa oled järjekindel selles, mida sa ütled, siis see sõna vist ei devalveeru, tundub mulle.
Kuidas te teete tõel ja valel vahet, kuidas teie ennast veenda lasete?
On lihtsad faktid, mille suhtes on ju tõde lihtne välja selgitada. Aga niipea kui mängu tulevad tunded ja arusaamad, ei ole mõtet rääkida tõest ja valest. Siis me peame rääkima sellest, miks keegi midagi arvab ja kui tundub, et see arvamus põhineb millelgi, millel reaalses elus ei ole alust, siis tuleb rääkida sellest alusest. Ja kindlasti ei tohi vaieldes rääkida teisest inimesest ega tema isikuomadustest. See on täiesti kindlalt mõistliku arutelu lõpetaja.
Kas see plaan on teil juba selge, mis saavad olema need nii-öelda teie teemad selleks viieks aastaks? Eelmised presidendid on kõik läinud ikkagi ajalukku mingite dominantsete teemadega. Mis need teil hakkavad olema?
On teemad, mis on mul seljaajus olemas, võiks niimoodi öelda. Need on kindlasti haridus, teadus, majandusküsimused. Aga üha armsamaks saavad mulle ühiskonnaga seotud teemad – näiteks see, kuidas linnad ja vallad saavad koos toetada kogukondade arengut, vabatahtlikku tegevust, seda kuidas igaüks saaks koos oma sõpruskonnaga teha endale sellist Eestit, nagu tema tahab, ümber iseenda. Seejuures tegemata liiga kellegi teise Eestile.
Mulle tundub, et me räägime liiga palju haldusreformi mehhaanikast ja liiga vähe selle soojast südamest. See soe süda on just nimelt see õmblusteta ühiskond, koostoimimine, vabatahtlike initsiatiivi kasutamine selleks, et kohalik elu saaks paremaks.
Mulle tundub, et me oleme ka selles osas Euroopa meistrid. Kuigi teised arvavad, et meil on digitaalne riik, on meil tegelikult igaühe riik.
Mis puudutab seda õmblusteta ühiskonda, siis üks küsimus, mida te väga ei ole armastanud, on seesama küsimus naisena oma uut ametit läbi viia... Ma ei tahagi küsida selle kohta, pigem on siin natuke laiem, avaram ühiskondlik plaan taga. Eesti annab ju ikkagi tooni suur palgalõhe, meil on ka palju varjatud naistevastast vägivalda. Miks me ei saa nendest asjadest üle?
Vägivallast me oleme hakanud rääkima ja niimoodi me hakkame ka sellest kunagi üle saama. Aga me oleme tõepoolest selles osas alles tunnistamise ja rääkimise faasis. Me ei oska sellest ka niimoodi praegu rääkida, et need, kellest me räägime, ei saaks haiget. Seda me peame veel harjutama ja õppima ja vajadusel vabandust paluma, kui me oleme eksinud.
Kuidas on teil siin võimalik eeskuju näidata?
Delikaatselt selle teemaga tegelda. Kui ma käin Tallinnast väljas, siis ma üritan teadmisi koguda inimestelt, kes on selles valdkonnas pädevad. Aga loomulikult pean ma seda tegema vaikselt. Need on need vaikse sõna kasutamise kohad. Aga ma ei häbene ka avalikult tunnistada, et mul on väga hea meel, kui politsei- ja piirivalveamet ütleb, et see on üks nende prioriteete – tegeleda perevägivallaga.
See teeb mulle siirast heameelt ja hea meelega panustan ka oma jõu sellesse. Aga loomulikult on meil palju rõõmsamaid teemasid, millest rääkida kui meie ühiskonna õmblusteta toimimisest. Ma ei tea, kas me peaksime rääkima naistest, aga me võime kindlasti rääkida naiste ja pereelu teemadest.
Mulle tundub, et me peaks ära kasutama selle, et tänapäeva töö on teistsugune kui 20 aastat tagasi. Meie töö on vaheldusrikkam, me ei tee seda üheksast viieni, me ei pea seda tegema 40 aastat ja siis minema pensionile. Ja see loob võimaluse, et mehed ja naised saavad lihtsalt elada oma elu, teha siiluti tööd, hoolitseda oma laste eest, muuta oma elu nii sageli kui vaja ja teha seda, mis neile just parasjagu on hingelähedane.
See kindlasti vähendab lõhet meeste ja naiste toimetulekus tööturul. Ja see kindlasti vähendab ka seda mõnes mõttes vana töömudeli juures vältimatut fakti, et naised pidid minema töölt ära ja olema lastega mõnda aega kodus samal ajal kui nende kursusevennad võtsid endale kõik paremad tööpostid.
Mis on siin riigi ülesanne? Riigi ülesanne on näha, et see töö iseloom muutub ja ehitada selle ümber niisugune sotsiaalne mudel, mis võimaldab meil kõigil elada oma elu rõõmsalt ja muretult – nii palju kui see on võimalik.
Mõned küsimused, mis puudutavad tehnoloogiat ja energeetikat. Rail Baltic – kuidas ühiskonda sellel teemal ühendada, mis see sõna peaks olema?
Me peame ennast ühendama Euroopaga. Pöördumatult. Läbi infrastruktuuri, läbi energiavõrkude. See, et me kuuluksime Euroopasse, on eluliselt oluline küsimus. Ainult lillesidemega köitmisest enam ei piisa. On vaja tugevamaid sidemeid. Ja sellepärast me võiksime selle Rail Balticu ära ehitada.
Me näeme, kuidas nüüd, kui projekt on jõudmas ehitusfaasi, hakkavad selle vastu järjest rohkem huvi tundma soomlased – tunnelijutt on väga kõvaks läinud –, samamoodi poolakad tulevad kaasa... sellest saab üks oluline asi meie jaoks.
Diskussioon on siiski üsna terav. Nobeli majandusauhinna laureaat Daniel Kahneman on välja toonud, et 90 protsenti suurtest raudtee-ehitusplaanidest osutub hiljem valeks: tehnoloogia vananeb, see läheb ehitades palju kulukamaks ja loodetud asustust ei teki. Kas see ei pane teid muretsema?
Me ei tea jah infrastruktuuriprojekte alustades, mis nendest lõpuks täpselt välja tuleb. Kahtlemata ei ole kulusid 100 protsenti täpselt võimalik hinnata ega ka tulevasi kaubavooge. Kes ütleb, et ta teab, see valetab, aga sellel, kes ütleb, et kindlasti läheb kehvasti, pole sugugi paremat otsustamise alust.
Jah, infrastruktuuriprojektide rakendamine võtab kaua. Samas, kui me mõtleme, mis on alternatiivid, [siis] põhiliselt [on see] maanteetransport. Suured veokid sõidavad põhjast lõunasse ja lõunast põhja kogu aeg ning me ei saa teedel väiksemate autodega turvaliselt liigelda.
Keskkonnapoliitika Euroopas tähendab seda, et maanteetransporti tõrjutakse ja raudteetransporti selgelt eelistatakse. Need asjaolud lisavad mulle usku, et sellele projektil on majanduslik tulevik.
Te ise sõidaksite 8 tundi Berliini – võib-olla see rongipilet tuleb kuskil 300 eurot, kui lennata on võimalik 150 euroga ja võib-olla 2 tunniga?
Kui saab kahe tunniga, on kiusatus lennata. Aga kui läheb ümberistumiseks, läheb ikka 5-6 tundi. Sõidaksin küll.
Teine asi puudutab Eesti metsasid – viimase kuu jooksul on tõusnud suur avalik diskussioon selle üle, kas riik raiub või laseb raiuda metsasid liiga intensiivselt. Me oleme näinud ka avaliku elu tegelaste suurt vastureaktsiooni sellele. Kuidas teie sellele kaasa elasite ja mida te riigilt ootate?
Mul on üks emotsioon seoses metsadega. Lendasin kevadel Jaapanisse ja kusagil Uuralite kohal sain aru, et ohhoo, maapind minu all on hoopis teistsugune, et loodus minu all, kas teate, ei kasva oma loomulikus olekus ruutude ega ridadena.
Euroopa kohal aastate kaupa lennates läheb [see] meelest ära. See visuaal oli nii teine, et see jõudis mulle järsult kohale.
Mulle on oluline, et meil säiliks piisavalt palju sellist metsa, mis ei näe välja nagu puupõld. Et ka metsad, kui nad taastatakse, taastatakse niimoodi, et see oleks biotoop ka pärast uuenemist.
Bioloogi seisukohalt muidugi ei olegi nii suurt vahet, kas see mets on lepp või kuusk – mõlemad biotoobid on huvitavad, ka loopealsed, sood ja rabad on hästi toredad. Aga selles konkreetses diskussioonis mina tõesti ei oska kaasa rääkida, konkreetseid arvutusi ei ole ma isegi vaadanud.
No Eesti puhast loodust on ju toodud väga palju selliseks Eesti turundusargumendiks. See on midagi, mida sellel vanal Euroopa tsivilisatsioonil peaaegu ei ole. Kas Hiiumaa ranniku äärde suur tuulepark – mille kohta keskkonnaminister Marko Pomerants ütles septembris, et see tuleb sinna nii ehk naa, hoolimata sellest, kas sinna tehakse looduskaitseala või mitte – peaks tulema?
Kas see kaldale paistab, kas see kaldale kostab? Mina ei tea. Nendele küsimustele tuleb vastata. Kui paistab ja kui kostab, siis tuleb mõelda, mis on oluline – kas see, et meil on taastuvat energiat, kas see peab just seal olema, kas peab ootama, kuni näiteks mõni tulevikutehnoloogiatest realiseerub, mis lubab meil panna selle tuulepargi asemele merelaine ärakasutamise pargi…
Iga park, iga tuulepark, ei pea kindlasti sündima.
Ütleme, et paistaks.
Minule meeldib, kui ma vaatan – kas või Vääna-Jõesuu rannast – merele ja seal on mõned tuulikud. Aga ma olen nii tööstusinimene, et minule meeldivadki suured masinad, nii et ma ei ole väga hea võrdlusgrupp keskmise inimesega.
Tõenäoliselt ei meeldiks mulle seda mürinat kuulata väga lähedalt, aga see tuulepark on ju siiski merel. Mis on see müra, mis jõuab kaldale, mitu detsibelli? Mina ei tea.
10. oktoobril, kui ta saite Eesti Vabariigi presidendiks, pidite te enam-vähem samal ajal loobuma Tartu ülikooli nõukogu esimehe kohast. Nüüd ma lugesin suurt tudengiorganisatsioonide pöördumist, kus justkui ollakse Tartu ülikooliga rahulolematud: liialt ollakse keskendunud olevikule, need suured kultuurilised ja psühholoogilised küsimused, mis on ühiskonna ja kultuuri ees – justkui ülikool ei ole piisavalt tähelepanu pööranud…
Seal oli jah see, et ülikooli pöörab liialt tähelepanu edetabelitele. Mis on väga lõbus, on see, et kui Tartu ülikooli nõukogu alustas, leppisime kokku, et me ei pööra tähelepanu edetabelitele, sest rahvusülikoolina on Tartu ülikoolil kohustus pakkuda emakeelset haridust nii paljudel erialadel kui võimalik vähemasti magistritasemeni, aga kindlasti mitte vähem kui bakalaureusetasemeni. Mõistes seda piirangut ja teades, et edetabelites on hästi oluline koostöö välistudengite ja välisõppejõududega, otsustasime, et me sellega ei tegele. Ometi on Tartu ülikool selle viie aastaga tunduvalt paremaks saanud.
Mis puudutab kõrgharidust, siis mulle tundub, et 3+2 mudel võib-olla lõi mingil hetkel sellise arusaama, et 3 on kõrgharidus. Naljatamisi ma olen palunud ülikooli rektorit härra Kalmu, et bakalaureuse diplomeid tohib välja anda ainult tagauksest ja avalduse alusel. Sest tegelikult vajab korralik kõrgharidus põhjalikku filosoofikumi.
Selle peale läheb vähemasti 2 aastat. Alles siis saame me hakata rääkima mingisugusestki spetsialiseerumisest. Ehk et sõbrad – palun käige seal ülikoolis siiski 5 aastat.
Tahtsingi viidata eelmist presidenti Toomas Hendrik Ilvest, kes on öelnud, et tema oma õpingutest mäletab seda, kuidas esimesed aastad lugesid kõik Euroopa kultuuri tüvitekste ja siis hiljem insenerid ja teadlased ja filoloogid läksid kõik oma erialadele edasi. Kas see ei ole ikkagi nii, et me oleme humanitaarhariduse mänginud natukene nurka, see on marginaliseeritud ja sellest on ka väga palju neid probleeme, miks sõna- ja vaimukultuuri täna ikkagi on väga raskes seisus?
Mulle tundub, et võib-olla me oleme igasugust süvenemist nurka mänginud ja ma ei tahaks rääkida siin ülikoolidest, vaid ühikonnast üldiselt. Inimeseks saamine, korralikult haritud inimeseks saamine lihtsalt võtabki natuke rohkem kui kolm aastat aega. On õige, et humanitaarid ei tohiks liiga vara ära tulla reaalteaduste radadelt ja vastupidi. See kindlasti avardab inimese silmaringi ja lisab tema võimalusi edaspidises elus toime tulla – või ka suhelda ühiskonna n-ö teise, reaal- või humanitaarpoolega.
Aga võib-olla haridus Ameerikas ja Eestis 1980ndatel ei olnudki nii erinev, sest et loodusteaduskonnas õppides saime ka meie päris palju muid aineid. Jah, nende hulgas võis tollal olla vähem filosoofilisi ja rohkem ideoloogilisi, aga sellegipoolest – objektiivse ja subjektiivsega tegelesime ka meie loodusteaduskonnas esimesel kursusel. Ladina keelt tuli ikka õppida, keeletunnid toimusid, filosoofikum oli alles.
Ma meenutan veel kord eelmist presidenti Toomas Hendrik Ilvest. Tema jäi siin lõpus ikka väga murelikuks Euroopa pärast ja rääkis sageli sellest, et Euroopa Liit võib laguneda, meil on tugev mentaalsuste ja kultuuride konflikt. Teie vastupidi olete alati olnud suur eurooptimist. Mida siiski selles olukorras teha, kui me näeme, et pommid plahvatavad ja terroriaktid toimuvad ka jõululaupäeva eel?
Kui toimuvad pommiplahvatused ja terroriaktid, siis tuleb tunda kaasa ja hoida kokku. Aga kui mõelda Euroopa Liidu tulevikule, siis on Euroopa Liidu minevik see, mis pakub mulle julgust väita, et Euroopa Liit saab alati nende kriisidega hakkama. Jah, see võib näha ajuti kole välja, see võib võtta aega kuni kokku leppida suudetakse, mida siis nüüd teha, aga alati lepitakse.
Terrorist rääkides – Euroopa Liit on otsustanud, et välispiire tuleb kontrollida, omavahel tuleb ühendada andmebaasid, et kõik teaksid, kes on sees ja kes on väljas. Võib tagantjärele öelda, et võib-olla olnuks parem, kui andmebaasid saanuks valmis enne kui Schengeni ruum avanes, aga nüüd need asjad kindlasti tekivad ja tulevad.
Aga see ongi Euroopa Liidule hästi omane vastupanuvõime – alati kuidagi saadakse hakkama.
Nii et islamiinvasiooni teie ei karda?
Islam ja terrorism ei tohiks olla sünonüümid. Terroriste ma kardan. Ja ma arvan, et läbi Europoli ja teiste julgeolekuasutuste Euroopa Liidu riigid saavad teha koostööd ning teevadki. Nüüd on küsimus, et kui meil ei oleks Euroopa Liitu, kas nad siis saaksid teha paremini omavahel koostööd. Ma väga kahtlen.
No siit me jõuame kohe ka selle juurde, et kuidas teie saate parandada meie suhteid Venemaaga, mis on teie plaan siin?
Ma saan suhelda meie partneritega Euroopas, et me oleksime ühel leheküljel. Olukorras, kus Venemaa ei täida oma rahvusvahelisi lubadusi ega Minski kokkuleppeid ning laamendab Süürias, on kõige tähtsam, et meie väärtusruum oleks oma sõnumis ühtne. Reas teistega me peame ütlema Moskvale, et muutused algavad Moskvast, mitte kusagilt mujalt.
Loomulikult on Moskva huvides näidata, et Euroopa ei ole ühtne – iga kord, kui kuskil mingisugune verbaalne pragu ükskõik millise Euroopa liidri suust väljub, siis kohe hakatakse seda süvendama ja laiendama. Seda nimetatakse strateegiliseks kommunikatsiooniks. Ja seda tuleb mõista.
Te ei karda, et te annate natuke võib-olla seda initsiatiivi käest ära, mis teile põhiseaduses on pandud – esindada Eestit välissuhtluses – kui kõike nüüd vahendab ikkagi selline suur kollektiivne organisatsioon?
Ei, ta ei vähenda. Meie panus Euroopa Liidu ühtsuse hoidmisse on kogu aega olnud väga oluline. Mõned aastad tagasi Ukraina kriisi süvenedes oli Euroopa Liidu institutsioonides üsna levinud selline ütlemine, et nüüd on see teie positsioon Venemaa suhtes meie positsioon. Me oleme pidanud põhjendama seda, miks meie oleme näinud, et Venemaa suhtes tuleb ühtselt ja konkreetselt käituda juba pikka aega. Me oleme selle ära põhjendanud ja nüüd on see meie ühine positsioon ja selle väljendub meie diplomaatiline võimendus. See ei ole positsioonide äraandmine, vaid diplomaatilise võimenduse kasutamine.
Teie viie aasta ametiaja sisse jääb ka Eesti Vabariik 100 juubelipidustuste tähistamine. Kas Venemaa president Vladimir Putini te saate kutsuda?
Ma ei tea, milline on selleks ajaks Moskva välispoliitika. Praegu me näeme, et Venemaa on riik, kes on eriarvamusi valmis lahendama relva jõul, muutma riikide piire. Sellist Venemaa presidenti ma ei kutsuks Eesti juubelile.
Hiljuti kuulsin ühte majandusmeest rääkimas sellest, et Lääne suured ajalehed, kui nad Eestit kajastavad, siis uudised meie kohta on enam-vähem sellest, et seda kohta siin militariseeritakse, Eesti justkui näeb välja rinderiik ja see investorit ei meelita. Kuidas sellises olukorras ikkagi head elu edendada ja siia ikkagi meelitada ka investoreid?
Tegelikult on ju nii, et NATO on rahu tagamise organisatsioon ja selle territooriumil ei ole mitte kunagi sõditud. Nüüd kui keegi arvab, et näiteks külma sõja ajal tuli see [julgeolek] kuidagi iseenesest – et NATO lihtsalt deklareeris, et meie territooriumil ei sõdita –, siis see ju nii ei olnud. Me teame, et Euroopa oli relvastatud ja kaitstud. Miks see peaks praegu kuidagi teistmoodi olema?
Meie teeme ära oma töö, mida me oleme lubanud oma liitlastele NATO artikkel 3 raames, hoiame NATO kirdenurga turvalise ja rahulikuna. Niimoodi see kollektiivse kaitse tagamine käibki. NATO on kollektiivkaitseorgan, on alati olnud. Midagi ei ole muutunud. Retoorika on teistsugune kui ta oli sellel ajal kui meie NATO-ga liitusime, aga võib-olla mitte niiväga teistsugune kui ajal, mil meie vaatasime külma sõda teistpoolt rindejoont.
Presidendina on avaliku elu ja ühiskondliku elu rituaalide loojana teil väga oluline roll. Kas on mõni avalik rituaal, mida teie oma ametiajal inimestele välja pakute?
Meil on kas või 24. veebruariga seoses mitu rituaali. On lipuheiskamine riigikogu hoovis, mida korraldab riigikogu. Eelmisel aastal loeti seal esimest korda Eiki Nestori algatusel ette iseseisvusdeklaratsioon – mis oli uuendus rituaalile, mis on ammu kestnud. Nüüd kui meil on Vabadussammas, asetatakse selle jalamile pärgi – ka rituaal, mis on tekkinud. Õhtuse ürituse, vastuvõtu ja kontserdi, korraldab presidendi kantselei ja loomulikult uueneb ka see rituaal aja jooksul tasapisi.
Rituaalid muutuvad kogu aeg, aga põhiline olemus peab jääma – see, mis hinge liigutab, peab kindlasti alles jääma.
Mis nendest rituaalidest ikkagi peaks olema see kõige olulisem? See küsimus natuke johtub sellest, et te tõmbasite tähelepanu sellega, et ei lasknud end kirikus, nii-öelda luterlikus kirikus, sisse õnnistada.
Ei, minu arvates taheti lihtsalt pidada tänujumalateenistust minu kohal viibides. Ma austan väga inimeste usuvabadust ning mul poleks olnud mitte midagi selle tänujumalateenistuse vastu, kui see oleks toimunud ka minu seal viibimata.
Mulle väga meeldib see töö, mida teevad Eesti kogudused. Käisin Harju-Risti kogudusel külas ja põhjus, miks ma sinna läksin, oli MTÜ Vaikuse Lapsed. See on töö, mida ühiskonnal on väga vaja ja mis kuulub ka nende alade alla, millest me võib-olla ei taha iga päev rääkida. Sellest ongi inimestel, kes ei ole raskete asjadega kokku puutunud, keeruline rääkida. Hingehoidjatel on see mõnikord lihtsam. Meie kaitseväel on kaplanid – neil on ka psühholoogid, aga neil on kaplanid. Ka seal on hingehoiu ja teispoolsusega paratamatult palju rohkem mõtteid seotud kui meie igapäevaelus.
Loomulikult on ka Eesti Vabariik 100 ürituste raames hästi palju erinevaid üritusi – jumalateenistusi, aga ka rabamatku ja teaduskonverentse. Kõik inimesterühmad, kes tahavad teha Eestile head, on mulle ühteviisi olulised.
Kuhu te üldse enda jaoks selle piiri olete tõmmanud – presidendiamet on ju ka teatav traditsioon, institutsioon, ja siis on teie isik, see, kuidas te seda institutsiooni täidate. Kuskohas see piir läheb, kui palju te võite siinkohal isiklikult improviseerida ja kui palju tuleb ennast anda sellele institutsioonile?
Mulle tundub, et tegelikult ikkagi 100 protsenti tuleb end anda sellele institutsioonile. Ma arvestan sellega täiesti. Ja need rituaalid, mis on selle institutsiooni pärusmaa ja korraldada ja täita, saavad tehtud ausalt, siiralt ja südamest.
Te olete ennast ka ise nimetanud liberaalne konservatiiv. Ja tõesti on tavad ja traditsioonid teile olulised – te olete ise isegi öelnud, et need on pühad –, aga teistpidi väärtustate ikkagi inimese isiklikku algatusvõimet, tema vaba tahet.
Ma olen püüdnud seda sõnastada niimoodi, et minu jaoks on oluline meie komberuum, see, kuidas me elame oma igapäevast elu. Kuidas me riides käime, mida me sööme… see kõik on meile mingil moel oluline, omane. Ja loomulikult me võime sellest ise välja minna ja siia võivad tulla teised inimesed ja loomulikult on tore, kui meie toidulaud on vaheldusrikkam… aga siis on suur osa kombeid, mida me ei peaks mujalt tulijatel laskma muuta.
Alustades sellest, et meil on kombeks kõik toimetused siin riigis siiski ära teha eesti keeles. Nii see lihtsalt on. Meil on kombeks pidada laulupidusid. Aga ka see, et meil on kombeks, et mehed ja naised on näiteks kodus võrdsed. Ja meil on kombeks käia lühikese seelikuga. Kõik need on ka meie kombed.
Ja siis on meil veel kombeks see, et me ei tee religioosseid erandeid koolilaste toidumenüüs. See on see koht, kus minu jaoks tuleb mängu see olulisus, et riik on meil ilmalik ja riigikirikut ei ole. Mulle tundub, et just see on meile parim kaitse ka võõraste religioonide eest. Meil ei ole kohustust aktsepteerida nende religioonidega seotud tavasid, kui meie haiglad ja meie koolid on ilmalikud ega tee ühegi religiooni suhtes spetsiaalseid liigutusi, spetsiaalseid kummardusi.
Mulle tundub, et just see kaitseb meie riiki.
Kui atraktiivne see komberuum ühele vabale inimesele täna siin Eestis võiks olla? Teie enda biograafias on ju ka see koht, kus te olete järele jätnud oma töö bioloogina ja vahetanud oma ametit ikkagi sellepärast, et teenida rohkem raha. Kas need kombed, kõik need traditsioonid, mis on ju väga kenad siin, aga kui ikkagi need ei võimalda inimesel korralikult ära elada…
Aga võib-olla just sellepärast, et mina olen pidanud oma eriala jätma ja tegema midagi muud, on mulle hästi tähtis, et me ei unustaks, mis on riigi põhifunktsioonid: haridus ja tervishoid. Kõikidele lastele peab olema tagatud ligipääs haridusele sõltumata sellest, kui tulusa ameti nende vanemad on endale valinud.
On äärmiselt oluline, et riik jätaks inimestele valikuvabaduse ja samas pakuks kindlustunnet, et arstiabi ikkagi saab ja tasuta laste hariduse te saate. Ka juhul, kui te olete valinud erialad, kus palk ei ole kõrge või kui te tahate töötada ainult kolm päeva nädalas ja seetõttu ei teeni väga palju.
Mis see sõnum noortele võiks siis olla – kas järgida kutsumust või olla veidi ka pragmaatiline?
Tänapäeval on olukord hoopis teine. Esiteks töötatakse väga sageli ka mitmes valdkonnas erinevatele tööandjatele – mis, ma arvan, loob suuremat kindlustunnet ka noortele.
Mis puudutab Eesti majandust, siis kuidas teie endale majandusest pilti loote? Mis on need kõige olulisemad näitajad, mille järgi te majanduse kohta hinnangu kujundate?
Ma vaatan tööpuuduse numbrit kõigepealt. Kui tööpuudus on kõrge, on ilmselgelt kasutamata võimalusi ja siis tuleb otsida lihtsaid ja kiireid viise, näiteks tuua maale välisinvesteeringuid, et inimesed saaksid hõivatud.
Aga kui tööpuuduse numbrid on hästi madalad ja palgad on kiirelt kasvavad – nagu nad meil praegu on – ja tuleb hakata ise leiutama, siis on keerulisem. Siis tuleb olla ise innovatsiooniliider ja võitja, see, kes võtab teistest riikidest inimesi oma ideid realiseerima.
Vaatame seda aastat ka selles osas, mida on teinud Eesti poliitikud. Te olete küll öelnud, et te ei taha seda väga kommenteerida ja see on ka igati arusaadav… aga siiski: meil on siin olnud mitmeid korruptsioonijuhtumeid ja praegu on Reformierakonnal esimehevalik, mis on taas toonud üles erakondade rahastamisskandaali… ja sinna juurde on räägitud sellest, et riiki võibki aeg-ajalt juhtida moraalselt kahemõtteliselt ja juhid peavadki aeg-ajalt selliseid moraali ja eetika piire ületama. Mis siin teie sõnum on, kas võim ja selline kahevahel olek või teatavad ambivalentsed alad seal – kas see on aktsepteeritav?
Aus riik on mulle väga tähtis ja mulle tundub, et mis ei ole kaetud riigisaladusega, võiks olla avalik. Ma olen rääkinud erakondadele ammu, et raamatupidamine võiks olla internetist leitav ja see võiks olla ka tõene ja tõeline.
Millist poliitilist kultuuri te uuelt aastalt ootate, missugune võiks olla teie sõnum poliitikutele?
Ma loodan, et kokkuleppimise vaim süveneb, et me räägime erinevatest maailmavaadetest lähtudes, aga me kõik siiski tahame, et Eestil läheks hästi. Me peame oskama üksteist võimendada. Meid on liiga vähe selleks, et kustutada üksteise häid omadusi ja külgi.
Olete te kindel, et teid kuulatakse, et teid võetakse kuulda?
Olen küll. Ma räägin sellest kogu aeg. Ma usun küll, et sellel on oma mõju.
Teil on sellel aastal imeilus jõulu- ja aastalõpukaart, kus te kujutate väga erinevaid Eesti osasid sellistest eri tükkidest ja see kõik kokku peaks moodustama sellise ühtse terviku. Milline on teie nägemus sellest Eesti tänasest ühtsusest? Mis loob seda?
Ikkagi needsamad traditsioonid. Lapsed on õppinud sel sügisel laule laulupeoks, ja laulupidu tuleb. Tuleb vabariigi aastapäev. Tuleb ka 20. august, kus me meenutame oma taasiseseisvumist, seda hetke, kui me olime tõeliselt ühtsed. Jah, kas siis oli ju maailmavaatelisi erinevusi, aga kui me ületasime riigipiiri, olime me alati ühtsed.
Mul on tunne, et see on see, mida me näeme ka järgmistel aastatel – just selle pärast, et maailm me ümber on natuke liigestest lahti.
Mis seda isiklikku initsiatiivi või isiklikku vaimustust võiks luua? Mis on siin teie isiklik kogemus?
Igaüks saab omale sellist Eestit luua, nagu tema tahab ja see vaimustus ei pea alati olema meil kõigil üks. Oleks isegi päris kole, kui see peaks ainult niimoodi olema. On väga tore, et inimesed vaimustuvad erinevatest asjadest ja teevad koos oma sõprade, naabrite ja kogukonnaga ära erinevaid asju.
Mida ma ainult loodan, on see, et järgmisel aastal leidub mõni linn ja vald, kes võtab sellise õmblusteta ühiskonna, kus kohalik omavalitsus toetab väga erinevates valdkondades toimetavaid vabakonna esindusi, Facebooki gruppe, keda iganes, ja aitab neil teha sellist kodukohta, nagu nemad tahavad. Ma usun, et see on meie ühiskonna muutmise mudel, see on tähtis. See on odavam kui see, mida on Lääne-Euroopas tehtud aastakümneid ja see on ka inimlikum, sest siis me saame just sellist Eestit, nagu me tahame.


title: Euroopa Komisjoni Eesti esinduse uueks juhiks saab Keit Kasemets

maintext:
Keit Kasemets. (Foto: Postimees/Scanpix)
Ametlikult annab Euroopa Komisjon uue esinduse juhi nime teada ilmselt uue aasta alguses, kuid ERR.ee-le teadaolevalt on otsus Kasemetsa kasuks juba ära tehtud. Keit Kasemets ise ega ka Euroopa Komisjoni Eesti esindus seda uudist veel ei kinnita, väites, et neil see info puudub.
"Ei saa kuidagi kinnitada," vastas Kasemets küsimusele, kas info tema ametisse kinnitamisest vastab tõele. "Viimane intervjuuvoor oli 21. detsembril ja nüüd tuleb oodata lõplikku otsust. Komisjonis on pühadeaeg, eks kusagil järgmise aasta algul tuleb see otsus," ütles Kasemets.
Ka Euroopa Komisjoni Eesti esindusest teatati, et praegu on Komisjonis kollektiivpuhkus, tööle minnakse alles 3. jaanuaril, mistõttu on alust arvata, et otsus tuleb järgmise nädala lõpuks.
ERR.ee kirjutas eelmisel nädalal, et Euroopa Komisjoni Eesti esinduse juhi valimistel on viimasesse vooru jõudnud majandusministeeriumi siseturu asekantsler Keit Kasemets ja välisministeeriumi Euroopa osakonna Kagu-Euroopa ja Euroopa Liidu üldasjade büroo nõunik Taavi Toom.
Euroopa Komisjoni teabevahetuse peadirektoraat kuulutas komisjoni Eesti esinduse juhi ametikoha täitmiseks välja sisekonkursi märtsi lõpus tähtajaga 5. aprill, kuid suvel tähtaega pikendati, sest sobivat kandidaati ei leitud.
Senise esinduse juhi Hannes Rummu 2011. aastal alanud ametiaeg sai läbi tänavu 31. augustil. Uue juhi valimiseni täidab ametikohta kohusetäitjana Paavo Palk.
Kasemets on majandusministeeriumi asekantslerina töötanud alates 2016. aasta jaanuarist.


title: Heategevuskool 5: neetud püsikulud

maintext:
(Foto: Siim Lõvi /ERR)
Võin kinnitada, et Eestis pole ühtegi vabaühendust, mille töötajad igavleks mahagonist kirjutuslaudade taga ja mõtleks, mida küll peale hakata kõigi nende Swarowski kristallidega, mida nad oma palga eest ostavad. See ei tähenda, et meie vabakonnas poleks raiskamist või ebaefektiivsust. Ent seda ei näita meile ühenduse kulud, vaid põhiküsimused: kui paljusid, mil määral ja kui pikaks ajaks organisatsiooni töö aitab, tõdeb Urmo Kübar oma tänases arvamusloos.
Nagu meie siin, pühendavad teisedki meediakanalid neil päevil tavalisest enam tähelepanu heategevusteemadele. Üks ajakirjanik saatis mitmele organisatsioonile rea küsimusi nende lõppeva aasta kohta, millest üks kõlas: "Kas olete kogenud, et inimesed pelgavad annetada, kartes, et nende raha ei jõua abivajajateni, vaid läheb administreerimiskuludeks?"
Võin ilmselt kõigi nimel vastata, et jah, muidugi on seda kogetud. Administreerimiskulud, üldkulud, püsikulud – mida need endast täpsemalt kujutavad, on sageli ilmselt pelgajale endalegi segane, mis vast ka seletab pelgust. Ent tavaliselt võetakse see kokku lauses: "Ma ei taha, et minu annetust kasutataks kellelegi palga maksmiseks."
Oletame, et see meie ütleja töötab ettevõttes, mis tegeleb juustu tootmisega. Kas nüüd just otse tootmisliini taga – võib-olla ka seda –, aga äkki näiteks hoopis uute juustusortide väljatöötajana, müügijuhi, raamatupidaja, valvuri, koristaja, sekretäri või juhatajana. Kõik need on ju vajalikud ametid, et juust meie leiva peale jõuaks.
Õhtul pärast tööd läheb ta toidupoodi ja kassasabas näeb, et tema ees seisjal on korvis just nende firma juust. Tean omast käest, milline ärevus on ajakirjanikul, kui ta näiteks bussis märkab, et võõras inimene hakkab lugema tema artiklit. Mis ta näoilme ütleb, kas ta loeb lõpuni? Nii et küllap võib midagi sarnast tunda ka meie juustutootja.
Aga mida ta kuuleb, kui juust on kassast läbi piiksutatud? "Ei, nii palju ma küll ei anna! Öelge mulle ainult piima ja laabi ja maitseainete hind, ma maksan ainult nende eest."
Vabaühendustes tehtav töö on samasugune nagu näiteks juustu tootmine.
Muidugi ei saa selline olukord päriselt juhtuda, ent kui juhtuks – ja mitte üks kord, vaid päevast päeva ja seda peetakski loomulikuks –, küllap tunneks meie juustutootja end kaunis solvatuna, et tema panust miskiks ei peeta. Pealegi, kui ta oma töö eest palka ei saaks, mille eest ta siis endale ja oma perele õhtul poest süüa tooks, küttearved maksaks või näiteks vahel kinos käiks? Kõik need asjad on ju seotud kellegi tööga, kes omakorda õigustatult selle eest palka soovib.
Jättes kõrvale igasuguse pühaliku retoorika, on ju ka vabaühendustes tehtav samasugune töö nagu näiteks juustu tootmine. Küll selle vahega, et erinevalt juustust ei maksa vabaühenduse tehtu eest alati otsene tarbija, näiteks perevägivalla ohver või puudega inimene, vaid keegi teine – vahel maksumaksja, aga meid huvitava teema puhul annetaja.
Erinev on ka see, et kui üks juustutootja majandusraskuste pärast uksed suleb, on see küll tragöödia tema töötajatele – kes võivad nüüd hakata vajama mõne vabaühenduse ja annetajate abi –, ent ilmselt mitte niivõrd tarbijatele, sest eks juuste leidub ju ikka. Vabaühenduse kadudes ei pruugi tema aidataval inimesel aga kellegi poole pöörduda olla.
Vabatahtlikud teevad Eestis igal aastal ära töö, mille hulk võrduks 10 000 inimese igapäevase panusega kella 8-17.
Nagu juustu tootmisel, nii on ka inimeste aitamise juures erinevaid ülesandeid, mis on lõpuks kõik ikkagi samale eesmärgile pühendatud. Teeme ühe lihtsustatud arvutuse. Oletame, et meil on võimalik toetada vaegkuuljate organisatsiooni 300 euroga, mille eest saaks kuuldeaparaadi üks inimene, kes seda ise osta ei jõua. Alternatiivina saaks vabaühendus seda aga kasutada palga maksmiseks inimesele, kelle töö on uute rahastajate leidmine, ning selle tulemusena hangib ta organisatsioonile 3000 eurot. Sel juhul on meie annetus aidanud ühe inimese asemel kümmet.
Aiman vastuargumenti. Meie juustutootja võib öelda, et mis me targutame: "Ma vastutan ühes kohalikus seltsis ürituste korraldamise eest ja aeg-ajalt käin loomade varjupaigas abiks ega oota selle eest mingit palka. Miks teised organisatsioonid ei võiks samamoodi toimetada?"
Suures osas toimetavadki ning vabatahtlikud teevad Eestis igal aastal ära töö, mille hulk võrduks 10 000 inimese igapäevase panusega kella 8-17. Tänu tublidele vabatahtlikele on elu Eestis kõvasti parem, ent nagu eilses loos välja tõin, on ka probleeme – ja nende lahenemist soovime me kõige enam –, kus abi ei tohiks sõltuda sellest, kas aitaja parajasti jaksab või viitsib.
Puudustkannatava pere lapse treeneri palk, saali elekter ja küte, transport – kõik need on need neetud püsikulud.
Kasu helde annetaja poolt puudustkannatava pere lapsele jõuludeks kingitud spordivarustusest jääb ilmselt napiks, kui laps ei saa trennis käia, sest pole treenerit, spordisaali ei köeta või see asub lihtsalt kodust kaugel ja ta ei saa sinna kohale. Treeneri palk, saali elekter ja küte, transport – kõik need on need neetud püsikulud.
Võin küll kinnitada, et Eestis pole ühtegi vabaühendust, mille töötajad igavleks mahagonist kirjutuslaudade taga ja mõtleks, mida küll peale hakata kõigi nende Swarowski kristallidega, mida nad oma palga eest ostavad.
See ei tähenda, et meie vabakonnas poleks raiskamist või ebaefektiivsust. Ent seda ei näita meile paljalt kulud, vaid esmajoones meie juba varem õpitud põhiküsimused: kui paljusid, mil määral ja kui pikaks ajaks organisatsiooni töö aitab. Nende põhjal saame erinevaid vabaühendusi võrrelda ja toetada neid, kus meie annetus endaga enim kasu kaasa toob.
Kuni aasta lõpuni võetakse Vikerraadios ja ERR.ee-s igal tööpäeval ette ja seatakse kahtluse alla üks heategevusega seoses levinud arvamus.
ERR.ee võtab arvamusartikleid ja lugejakirju vastu aadressil arvamus@err.ee. Õigus otsustada artikli või lugejakirja avaldamise üle on toimetusel.


title: Motoklubi Ööhundid sai Vene presidendilt raha "palverännakute" korraldamiseks

maintext:
Ööhundid, eesotsas klubi juht Aleksandr Zaldostanov. (Foto: EPA/Tatyana Zenkovich)
Näiteks eraldati motoklubile Ööhundid 3,1 miljonit rubla ehk ligi 49 000 eurot, et nad korraldaksid projekti "Slaavi Maailm" raames "mootorratastel ja autodel palverännakuid" ning edendaksid "vennalike slaavi rahvaste ühendamist läbi kodanikudiplomaatia", vahendasid venekeelne BBC ja Meduza.
Fond Pamjat Pobedõ sai omakorda 6,5 miljonit rubla (102 000 eurot), et "teaduslike uuringute ja arvamusküsitluste abil selgitada välja Euraasia majandusliidu liikmesriikide rahvaste põhilisi hoiakuid ning töötada välja instrumente, millega edendada Euraasia integratsiooni ideoloogiat, mis põhineks traditsioonilistel väärtustel ning [Suure Isamaasõja] võidu mälestuse säilitamisel".
2016. aastal jagati presidendi toetusraha kokku 4,6 miljardit rubla ehk umbes 72 miljonit eurot.
Näiteks Ööhuntide projektid on saanud president Vladimir Putinilt rahalist tuge ka varem. Kremli-kriitik Aleksei Navalnõi on varem väitnud, et Ööhundid ja sarnased organisatsioonid on riigilt saanud aastate jooksul toetusi umbes 56 miljonit rubla (883 000 eurot).