authors:
Siiri Liiva
Andres Einmann
Marian Võsumets

description: Peagi maaeluministri ametisse astuv keskerakondlane Martin Repinski kommenteeris täna Postimehe päevaintervjuus oma kitsefarmiga seonduvat. Repinski sõnul ei ole ta Hollandist toodud kitsejuustu kunagi müünud oma farmi toodangu pähe ning imporditud juustuga täitis ta kiireloomulisi otsetellimusi.

title: PÄEVAINTERVJUU Repinski: täitsin Hollandist toodud juustuga kiireid otsetellimusi

maintext:
Repinski selgitas, et Konju farmil on kliente, kes soovisid just temalt saadud juustu ürituste toitlustuseks või kingitusteks. Tema sõnul selgitas ta enne klientidele Hollandist toodud juustu tarnimist, et tegemist ei ole tema talust pärit toodanguga, kuna tal ei ole võimalik hetkel oma kitsede piimatoodanguga tellimusi täita. Repinski kinnitusel olid kliendid sellega nõus.
Repinski eitas väidet, nagu oleks Hollandist toodud juustu müüdud kauplustes tema oma farmi toodangu nime all.
Repinski rääkis, et ta on kolme aasta jooksul tellinud Hollandist juustu viis korda. «Arvestades, et kitsejuustu säilivusaeg on kolm nädalat, ei ole see isegi teoreetiliselt võimalik, et ma oleks kogu aeg müünud Hollandi kitsejuustu meie oma farmi toodangu nime all,» lausus ta.
Repinski eitas igasugust pettus mahetoodanguga ja kinnitas, et kõigil toodetel, millel on peal mahetoodangu märk, ongi mahetooted. Samas möönis ta, et kogu Konju farmi toodang ei ole mahe, aga nendel toodetel, mis ei ole mahetoodang, puudub ka mahetoodangu märgis. Ta tõi näiteks, et kitsejuustu sisse võidakse viigimarju või melonit, mis ei ole mahetoodang, kuna seda sorti mahetooteid on mõnikord keeruline leida. Sellistel toodetel pole Repinski kinnitusel aga kunagi peal mahetoodangu märgist. Ta lisas, et selles pole midagi erakordset, kui mahetootjal ei väljasta 100-protsendiliselt ainult mahetoodangut ning seda tuleb ette kõigil mahetootjatel.
Kommenteerides oma vallandatud töötaja väidet, et ta ei ole palka kätte saanud, rääkis Repinski, et tema sai selles vaidluses tööinspektsioonis võidu. «Tööinspektsioon vaatas kõik asjaolud üle ja leidis, et Konju farmil on õigus ja kogu töötasu on töötajale makstud välja õiglaselt. See peaks näitama, et Konju farmis on palga maksmisega kõik korras, kuna reeglina asub tööinspektsioon vaidlustes töötaja poolele. Palju tööandjad on öelnud, et neil ei ole mõtet minna töötajatega tekkinud vaidlusi lahendama tööinspektsiooni, kuna niikuinii jääb seal võitjaks töötaja,» rääkis Repinski.
Tema sõnul peaks Konju farmis olema ka teiste töötajatega kõik korras. Repinski möönis, et farmil on kohati tekkinud probleeme ja koostööpartneritele on mõnikord tulnud arved maksta hilinemisega. «Sellisele väitele ma vastu ei vaidle, kuid alati on hilisem maksmine toimunud kokkuleppel koostööpartneritega.
Repinski eitas väidet, justkui oleks ta maksnud oma töötajatele ümbrikupalka. Kommenteerides Eesti Ekspressis ilmunud helisalvestist, milles Repinski räägib töötajaga, kas viimane tohib võtta kassast 200 eurot, ütles uue valitsuse maaeluminister, et jutt käis avansist, mida töötaja palus.
Repinski lükkas tagasi väite, justkui oleks ta lasknud kirjutada Konju farmi oma ema nimele. «Firma ei ole kirjutatud ema nimele ja mul ei ole plaanis seda ka teha. Äriregistris on näha, et minu ema on firmas ainult juhatuse liige,» rääkis ta.
Kommenteerides segadust Konju farmis olevate kitsede arvuga, ütles Repinski, et seal on umbes 600 kitse. «Meil on kaks objekti, kus me kitsi hoiame. Niinimetatud vasikalaudas on kuni kaheaastased noored kitsed. Põhikarjas on 300-350 kitse,» rääkis ta.
Eesti Ekspress kirjutab, et Repinskile kuuluva mahetalu kitsejuust tuleb tegelikult Hollandist, lisaks eiratakse seal hügieeninõudeid, makstakse ümbrikupalka, on jäetud töötajatele tasud maksmata ning ollakse võlgu äripartneritele.
Repinski: Ekspress ja Delfi on avaldanud valeväiteid ja kahjustanud Konju talu mainet
Maaeluministri kandidaadi Martin Repinski sõnul sisaldab tänane Eesti Ekspressi artikkel temale kuuluva Konju talu tegevuse kohta valeväiteid ning tugineb valeinfole, mida on väljaandele andnud endised töötajad, kellel on ettevõttega olnud konflikt.
Repinski kinnitusel järgitakse Konju talus väga rangelt kõiki tervisekaitse nõudeid, mis on seotud toiduainete tootmisega. «Eesti Vabariigis ei lubataks kindlasti pikalt tegutseda toiduainetootjal, kes ei järgi toiduainete tootmisega seotud tervisekaitse nõudeid. Selle kohta on meil ka kõik vastavad load, mis on välja antud pädevate ning meie tegevust kontrollinud riigiasutuste poolt,» ütles Repinski Keskerakonna saadetud pressiteates.
Repinski sõnul on kõik Konju talu kaubamärgi all poodides turustatavad tooted valmistatud Eesti kitsepiimast, mis tuleb Konju talu kitsedelt. «Oleme Hollandi kitsejuustu kasutanud vaid suuremahuliste ühekordsete tellimuste täitmiseks ja seda loomulikult kliendi teadmisel. Me ei ole kunagi müünud Eesti talutoodete pähe võõramaise päritoluga juustu. Sellised väited on puhas laim,» ütles Repinski.
Mis puudutab väiteid palkade maksmata jätmise kohta, siis Repinski juhib tähelepanu, et artiklis tuginetakse inimese väidetele, kes põhjustas ettevõttele suure kahju, kellele sellele vaatamata maksti välja kõik töötasud. «Artiklis oma nimega esinenud töötajaga oli meil vaidlus, mis jõudis ka töövaidluskomisjoni. Seal omakorda saime õiguse meie. Suure üleriigilise väljaande toimetuses peaks sellisel juhul tekkima teatud umbusk, kas selliste asjaolude korral inimene ikka räägib oma endise tööandja kohta tõtt või on tõenäoline, et ta soovib kättemaksuks oma endise tööandja mainet kahjustada,» lisas Repinski.
Martin Repinski ei eita, et Konju talul on olnud ja on ka hetkel mõningaid maksmata arveid, millest osade üle on vaidlusi. «Oleme üle elanud märksa keerulisemaid aegu kui praegune. Kõik nõuded saavad tasutud. Need, mille üle on vaidlus, vaieldakse lõpuni ja kui peame maksma, siis maksame. Näidake mulle maaettevõtjat, kellel ei oleks keeruline. Sellepärast ma Riigikogu valimistel osalesingi, et parandada maal elavate ja ettevõtlusega tegelevate inimeste olukorda,» ütles Repinski.
Repinski kutsus tema farmist kirjutanud väljaandeid olema objektiivsed, mitte avaldama valeväiteid, suhtuma allikatesse kriitiliselt ning andma võrdselt sõna kõigile osapooltele.
«Konju talu mainet kahjustavate artiklitega ei tehta liiga ainult minule. Sellega pannakse tegelikult löögi alla väga paljude inimeste aastatepikkune töö, seatakse ohtu talu tulevik ja töötajate töökohad. Üks väike maaettevõte ei ole seda ära teeninud, et teda suures poliitikas juhtivas nädalalehes julmalt ja jõhkralt peeneks riivitakse,» ütles Repinski.
Uue valitsuse peaminister, Keskerakonna esimees Jüri Ratas ei soostunud Repinski kohta avaldatud artiklit kommenteerima. «Palun saatke küsimused kirjalikult,» ütles Ratas täna hommikul Postimehele ja lõpetas telefonikõne.


description: Uusi valesid on kerge välja mõelda, aga kõiki valesid pole võimalik ümber lükata. Seda kommunikatsiooni raudreeglit tuntakse Venemaal väga hästi.

title: Jarmo Mäkelä: hiigelpikad leivasabad Soomes - pilt Vene meediast

maintext:
Kui soomekeelse MV-lehti asutaja, Venemaa «kaasmaalane», Barcelonas elav Ilja Janitski sai Soomes süüdistuse, sildistas uudisteagentuur TASS selle tagakiusamiseks meelsuse tõttu: ta oli kritiseerinud Soome ametnike tegevust, toetanud rahvalikke liikumisi ja süüdistanud Soome suuremaid meediakanaleid valetamises. Viis päeva hiljem vahendas TASS oma lugejatele rõõmusõnumit: Hispaania kohus oli Janitski kõigist süüdistustest vabastanud!
Kui mõni venelane tahaks aru saada, mis neis uudistes on tõde ja mis mitte, ei oleks tal see võimalik.
Kõike järgnevat on võimalik mõista ainult õigusriigis elades: Janitskit ei süüdistata valedes seisukohtades, vaid seaduste rikkumises; Hispaania kohus ei võtnud seisukohta, kas Janitski on süüdi või süütu, ja taotlust tema väljaandmiseks Soomele käsitletakse alles hiljem.
Soome maksumaksjate kulul Tampere Ülikoolis koolitatud Karjala tüdrukust Nadežda Jermolajevast on aastatega arenenud karm Soome vaenlane. Tema lood Vene valitsuse lehes Rossiskaja Gazeta loovad Soomest täiesti uutmoodi pildi. 24. oktoobri artiklis iseloomustas ta Soomet kui lõputute, kilomeetritepikkuste leivasabade maad.
Ega Jermolajeva seda ise välja ei mõelnud. Soomes veedetud aastate jooksul lõi ta kontaktivõrgustiku, mida nüüd oma juttudes ära kasutab. Väikseimgi probleem ei jää tal märkamata ja võrgustikus leidub alati keegi, kes ta väited õigeks tunnistab. Leivasabade asjas anti see roll Tampere Ülikooli professorile Juho Saarile.
Sama liini jätkas paar päeva hiljem uudisteagentuur Regnum, rääkides, et 12 protsenti Soome rahvast elab vaesuses. Puudusekannatajate arvuks saadi 660 000 inimest.
Rosbalt esitles 26. oktoobril nähtavalt president Sauli Niinistö ütlust, mille järgi polnud Vene hävituslennukite piiririkkumised provokatsioon, vaid olid seotud raketisüsteemide Iskander viimisega Kaliningradi. Tegu oli siis hoolimatusega, mille tegi Soome seisukohalt vaenulikuks Venemaa kaitseministeeriumi väide, et hävitajad olevat olnud õppelennul ja mingit piiririkkumist ei toimunud. Isegi Rosbalt pidas seda viimast nii ilmseks valeks, et ei vaevunud seda isegi mainima.
See meenutab ajaloolist anekdooti: Stalin olevat Paasikivile öelnud, et kuigi Soome on väike maa, ei tähenda see, et soomlastel oleks alati õigus. Nüüd võiks tõdeda, et kuigi Venemaa on suur, ei anna see siiski õigust valetada alati ja kõiges.
Karm saatus, mis on saanud osaks marssal Mannerheimi mälestustahvlile Peterburis, on viinud jätkuaruteluni. Venemaa sõjaajaloo seltsi esimees, kultuuriminister Vladimir Medinski kaitses oma rolli Rossiiskaja Gazeta artiklis. Ta meenutas, kuidas Mannerheim keeldus Leningradi ründamast ja takistas ka sakslasi ründamast Soome positsioonidelt. Rahu tehti niipea, kui Mannerheimist sai Soome president. Aga Medinski tunnistab ka kaotust. Ta kommenteeris tahvli muuseumisse viimist nii: «Kõik on nüüd hästi. Paremat lahendust ei oleks saanud välja mõeldagi.»
Soomes on juureldud, mis võis olla mälestustahvli avamise algne mõte. On arvatud, et taheti võtta endale teise rahva sangar ja rõhutada nii Soome ja Venemaa ühist ajalugu just enne Soome iseseisvuse juubeliaastat. On viidatud septembris telekanalis NTV näidatud dokumentaalsaatele, kus Mannerheimi käsitleti heas valguses. Kui ma oktoobri alguses Peterburis Soome peakonsulaadis käisin, öeldi sealgi saatele viidates, et sellega on Kreml oma seisukoha öelnud: tahvel jääb oma kohale.
Saate järel aga tulistati tahvlisse paar auku, seda peksti kirvega ja lõpuks võeti üldse seinalt maha.
Nii võitis aastakümnetepikkune viha ja valede külvamine katse kasutada ajalugu praeguste poliitiliste eesmärkide tarbeks. Meie, soomlaste seisukohalt on hea, et viha keskendus seekord vaid elutule metalltahvlile.
Artikkel ilmus algselt ajalehes Helsingin Sanomat (4.11). Postimees avaldab selle autori ja väljaande loal.

fasttext_language: et


description: Ain Austa (35) ja Andres Laidvee (28) elavad koos kuuendat aastat. Ain töötab Vanemuises dekoratsioonimaalijana, Andres on kodune.

title: Postimees 1998. aastal: homopaarid elavad varjatud, kuid tavalist pereelu

maintext:
Ain läheb hommikul tööle. Andres hoolitseb pärast hommikusööki oma paarikümne toalille eest. «Mul on kaheksat liiki aaloesid ja sõnajalgu,» tutvustab ta rohelist toanurka.
Päeval kolab ta niisama linna peal ja semmib tuttavatega. Õhtul teeb süüa ja seab end siis teleka ette, kust eriti meeldib vaadata poliitikasaateid.
«Võibolla lähen ka ise kunagi poliitikasse. Siis on näha, kui tolerantsed inimesed meie suhtes tegelikult on,» ütleb ta.
Seni on Eesti homoseksuaalsed avaliku elu tegelased kiivalt oma seksuaaleelistust varjanud. Kuid gayd teavad üsnagi hästi, kes neist riigikogus või ministeeriumis mõnel asekantsleri kohal istub.
Andrese sõber Toomas (29) ütleb, et tal on mitme poliitikuga intiimsuhteid olnud. Mõni neist ei otsi endale partnerit ise, vaid on selleks palganud varustaja, kes näiteks ministeeriumis heal palgal töötab ja kelle peamiseks tööks on bossile mehi hankida. «Peaks ka varustajaks hakkama,» ütleb selle peale Andres.
Varem käis Ainil-Andresel tihti sõpru külas – korter muutus lausa läbikäiguhooviks. Hommikul olid mehed diivanil, nagu silgud reas – öisest hullamisest kurnatud. Aini sõnul oli selline elu väsitav. Nüüd elavad mehed märksa rahulikumalt.
8.11.1998


description: Riigihalduse ministri Arto Aasa viis ettepanekut tugevdavad kõik omavalitsuste finantsautonoomiat, mis on Eestis väga väike isegi OECD arvates, kirjutab Tartu linnapea Urmas Klaas (Reformierakond).

title: Urmas Klaas: riigireformiga hoogsalt edasi


description: Augustis 2015 kohtusid Yana Toom, Andres Anvelt, Kadri Simson ja Helmen Kütt «Fookuse» otsesaates Arvamusfestivalil, et arutada vasakvalitsuse võimalikkust Eestis. Kahest saatekülalisest saavad lähipäevil ministrid ennustatud valitsuses - vaata ja loe, mis mõtted kõlasid toona veel utoopilisena tundunud koalitsiooni kohta.

title: Selgeltnägijate tuleproov? - Mida ennustasid Anvelt, Simson ja Toom vasakvalitsuse kohta juba 2015?

maintext:
«Ootus valitsuse muutumisest tuleb sellest, et Eesti on jõudnud paigalseisu,» teatas Simson juba siis, «paigalseisu kujundiks on see, et tähtsaks on peetud eelarve tasakaalu ja seda, et tabelis näeks kõik hea välja. Tähelepanuta on jäetud inimvara kaotus.»
Ka IRLi hääbumist ennustasid vasakpoolse valitsuse soovijad juba toona. «Me ju näeme, et IRL on kaotanud toetust. Nad on valitsuses teostamas teiste programmi. Kellelgi pole põhjust neid toetada, nende taha rivistuda,» sõnas Simson.
Piiride kompamine juba käis
Anvelt tunnistas, et ametlikke läbirääkimisi sotsid opositsioonierakondadega valitsuse moodustamiseks ei pidanud, ent ei lükanud ka ümber, et seda mitteametlikult ei tehta.
«Kas lahutada või liituda, kas see koalitsioon lõppeb ära – see kõik käib praegu,» tunnistas Anvelt.
«Praeguse koalitsiooni sünnihetk oli ju väga vaevaline – me näeme täna, et see laps on sündinud tõsiste vigastustega ja tema eluvõimelisus on kahtluse all,» märkis Anvelt. Seetõttu pidasid sotsid tema hinnangul juba toona vajalikuks läbirääkimisi opositsioonis olnud Keskerakonnaga.
«Sotsiaaldemokraatlik Eesti oleks kindlasti teist nägu,» nõustus Helmen Kütt, «kahjuks riigikogu matemaatika ei anna meile väga palju võimalusi.»
Brüsselist puhkuseks kodumaale naasnud Yana Toom toonitas, et kuigi Reformierakond võitis valimised selgelt ja ülekaalukalt, siis toetust on kaotatud üle poole. «See annab teatud koalitsioonipartnerile lootuse, et asju annab muuta.»
«Mis puudutab läbirääkimisi, siis tuleb Reformierakonnale näidata, et Keskerakond on ka olemas. Äkki lähme nendega?» spekuleeris Toom. Ta lisas, et kõigil erakondadel peale Reformierakonna on selge nägemus, et Eesti vajab maksureformi: «Ainuke takistus on Reformierakonna põikpäine suhtumine.»
Simson ja Anvelt tunnistasid, et kompamine koos valitsuse moodustamiseks mitteavalikult tõesti käib. Samas tunnistas Anvelt hirmu, et uue valitsuse võivad moodustada Reformierakond Keskerakonnaga.
«Vabaerakond oleks võib-olla mugav partner,» lisas Toom võimalikke alternatiivseid partnereid kaaludes, «sest kui neil pole maailmavaadet, siis annab neid haarata nagu vaja.»
Anvelt seevatsu pidas koostööd Vabaerakonnaga igati võimalikuks ja isegi vajalikuks.
Astmeline tulumaks
«Ma arvan, et eesti inimene ei ole nii ahne, et need, kes on võitnud tulumaksu alandamisest 26 protsendilt 20-le, ei oleks nõus rohkem maksma, sest maapiirkondades ju riiki enam pole,» väitis Simson.
Yana Toom tervitas ka sotside toonast ettepanekut maksuvaba miinimum 400 euroni tõsta, ent kasutas võimalust Anveltilt küsida, kus jookseb nende punane joon: «Mitu teie ettepanekut peab Rõivas tagasi lükkama, et te lahkuksite koalitsioonist? Olete mõistlikud inimesed, aga jutt on täiesti opositsioonipoliitiku oma. Muidugi väga õige jutt, ma kahe käega toetan, aga kui palju te taganete?»
Vasakpoolsuse ootus
«Teatud vasakpoolsuse ootus on ka tänase koalitsiooni puhul,» märkis Anvelt, «kui IRL on kukkunud kuhugi valimiskünnise äärealale, siis sotsid on selgelt toetust hoidnud.»
Võimalik peaministrikandidaat vasakpoolse valitsuse puhul tuleks Keskerakonnast ning Anvelti meelest sobinuks Simson väga hästi: «Kadri Simsonit ma olen elu aeg austanud ja – ei julge praegu öelda, kuna abikaasa vaatab – peaaegu armastanud! Poliitilises mõttes.» Samas ei soovinud ta 2015. aasta augustis hüpoteetilist uut valitsust liialt täpselt kommenteerida.
Toona äsja sotside esimeheks saanud Ossinovskile jagus Toomil vaid häid sõnu: «Tundub selline sõnapidaja mees. Algul tundus, et ta ei julgegi kandideerida, aga julges ja avas ka selle koalitsioonileppe.»
«Suure suvise pettumuse taustal on Ossinovski saamine esimeheks positiivne üllatus,» nõustus Simson.
«Sotside asemel ma suruksin täna Taavi Rõivast, et ta muudaks oma poliitikat sotsiaalsemaks,» vastas Simsoni küsimusele, mida sotsidel teha tuleks.
Poolteist aastat hiljem, novembris 2016, moodustasid Keskerakond ja sotsiaaldemokraadid valitsuse koos IRLiga.


authors:
Taimar Peterkop
Eero Vabamaegi

description: USAs äsja lõppenud presidendivalimised tõstatasid taas küsimuse, kas ja kuidas on valimised häkitavad. Kuidas on võimalik valimisi instrumenteerida (ingl rigging) ja tulemusi ebaseaduslikult muuta, kallutada või modifitseerida, kirjutab Riigi Infosüsteemi Ameti peadirektor Taimar Peterkop.

title: Taimar Peterkop: elektroonilise demokraatia ragin


description: Sirbis 4. novembril:

title: Sirbis sel reedel: muutuv kriitika

maintext:
MÄRT VÄLJATAGA: Valge mehe allakäik
Teisipäeval toimuvad USA presidendivalimised – või jõuavad oma lõpu algusse. Need on nimelt kestnud juba poolteist aastat ning – arvestades ühe kandidaadi mõistaandmisi, et ta ei pruugi kaotust aktsepteerida – lõpptulemuse kinnitamine võib võtta aega. Tänavune kampaania on jõudnud kummutada mõned politoloogia käibearvamused. 2008. aastal pälvis suurt vastukaja John Zalleri, Hans Noeli jt raamat „Partei otsustab“ („Party Decides“), kus väidetakse, et presidendikandidaadid pannakse Ameerikas alati paika parteide tagatoas juba enne eelvalimisi ning küsitlustes väljenduv lihtliikmete arvamus ei loe või on kujundatav. Loeb see, kelle poolt on partei ladvik ja sponsorid. Donald Trumpi fenomen aga kummutab selle reegli: mitte keegi vabariikliku partei ehk GOPi ladvikust pole soovinud tema saamist presidendikandidaadiks. Kuid demokraatia toimis. Paraku.
MADE LUIGA: Kriitikast, subjektiivselt
Ei oleks midagi lahti, kui asendada „kriitika“ lõplikult sõnaga „retseptsioon“ ehk „vastuvõtt“.
Olen viimastel aastatel läbi lugenud rohkem raamatuarvustusi kui kogu varasema elu jooksul. Lugesin läbi üsna kõik, mis avalikult saada oli: Vikerkaare, Sirbi, Loomingu, ERRi kultuuriportaali, päevalehtedes ilmuvad nupud ja sinna juurde ka ohtralt eriti pakse, siledal siidisel paberil kriitikakogumikke. Kusjuures tähed on sellistes raamatutes veel vanamoodsalt väikesed!
Kui mingi elunähtus hakkab inimese elus niivõrd domineerima, siis endisaegsetes terminites võib seda nimetada „pöördumiseks“. Nagu tõeline ärganu kippusin oma vastseid vaateid usuhullu järjekindlusega igal pool kuulutama. Kogu see kriitika paberil ei ole midagi, võrreldes sellega, milline kriitikatorm valitses mu peas!
KATRE TALVISTE: Kuidas mõista eetilist kirjanduskriitikat?
Rahvusvahelise Eetilise Kirjanduskriitika Assotsiatsiooni konverentsil Tartus avaldus eri kultuuride kirjandusteaduslik ja -kriitiline mõte jahmatavas mitmekesisuses.
Oktoobri algul toimus Tartus Rahvusvahelise Eetilise Kirjanduskriitika Assotsiatsiooni (International Association for Ethical Literary Criticism, IAELC) 6. konverents pealkirjaga „Võrdlev kirjandusteadus, maailmakirjandus ja eetiline kirjanduskriitika“, mille korraldas koostöös selle ühenduse enesega Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsioon. Konverents tõi kokku kaunis eri meetodite, hoiakute ja ootustega uurijaid kolmest maailmajaost. Tegu oli 2012. aastal asutatud IAELC esimese konverentsiga väljaspool Aasiat – neli esimest konverentsi olid toimunud Hiinas, viimane Lõuna-Koreas Soulis.
EPP LANKOTS: Loomeuurimus – kas kunst või teadus?
Kunstnik toob kujutiste kaudu esile materjali ehk ühiskonnas üles kerkinud teemad, kusjuures olulised on nii kunstiline kvaliteet kui ka uus teadmine.
Teadusfilosoof Peeter Müürsepp on arutlenud septembri algul Sirbi teadusküljel tehnika ja teaduse vahekorra üle, markeerides mõned võimalused tehnikast tuleneva spetsiifilise teadmise tüübi mõtestamiseks. Vastukaaluks laialt levinud arusaamale tehnika ja teaduse samasusest on artikli keskmes nende erisused. Ent niisamuti võiks teadmisteoreetiliste arutluste hulka kuuluda küsimus loomepõhisest teadmisest, kuigi erinevalt tehnikast on (kunstilist) loometegevust harva teadusega seostatud. Pigem vastupidi: neid kahte vaba loometegevusega seotud valdkonda, mille eesmärk on midagi teada saada „inimese, looduse ja ühiskonna ning nende vastastikuse toime kohta“, on kindlalt lahus hoitud.
KAARIN KIVIRÄHK: Appi, ma vajan armastust!
Konverents „Nalja ei saagi või?“ rahvusraamatukogus 27. X. Korraldatud koostöös Müürilehega rahvusraamatukogu kultuurinädala raames.
Kultuuriajakirjandus on nagu keskmine Vennaskonna kuulaja. Ta oli noor ja huvitav 1990ndatel. Ta pole ikka veel suurekssaanud. Ta usub anarhiasse. Ta igatseb tulesid öös. Ta vajab armastust.
ANDREI LIIMETS: Donald Trumpi filmiriiul
Mõtteid Ameerika lõhestunud ühiskonnast enne peatseid valimisi Ameerika dokkide ja mängufilmide näitel
Kui ameeriklased 8. novembril valimiskastide juures oma otsuse teevad, saab lõpu Ameerika Ühendriikide poliitikaajaloo üks kõige pikemaid, isiklikumaid ja sõjakamaid valimisvõitlusi. Vaatlejad vangutasid pead juba enne ebamugavust tekitanud teledebatte: kuidas saavad kaks kaalule jäänut olla need parimatest parimad, kelle vahel läheb jagamisele maailma kõige mõjuvõimsama poliitiku amet? Pikk ja kirglik vastasseis on surunud pooled sügavale kaevikusse. Usku oma kandidaadi paremusse ei kõiguta ükski skandaal ega vastuolu, kuigi neid kuhjub mõlemale jätkuvalt juurde.
KADRI ASMER: Valgustusajastu ülikool nüüdisaegses linnas
Ülikoolilinnaku asukoht ja arhitektuur peavad soodustama sisulist ja vaimset tööd, lähtuma tudengite ja õppejõudude vajadustest, s.o looma akadeemiliselt inspireeriva keskkonna.
Oktoobri esimesel nädalal tõi Tartu ülikooli kolmepäevane rahvusvaheline konverents „Ülikoolimaastik valgustusajastu valguses“ Eestisse kunsti- ja arhitektuuriteadlasi Venemaast Ameerika Ühendriikideni, Sorbonne’ist Oxfordini. Kuigi konverentsi keskmes oli valgustusajastu, mil sündis n-ö uue ülikooli idee ja sellele vastav arhitektuur, on teema aktuaalne ka praegu: mitmed ülikoolid Eestis ja mujal Euroopas mõtlevad taas oma alusväärtustele ja seavad eesmärke, sh arendavad ja laiendavad ülikoolilinnakute hoonestust.
MARGUS MAIDLA: Doktorandi tee maailmatasemel tippspetsialistiks
Aeg-ajalt kerkivad meedias üles diskussioonid Eesti doktoriõppe korralduslikust efektiivsusest. Mõni nõuab kapitaalseid ümberkorraldusi (vt Eesti Teadusagentuuri uurimistoetuste osakonna juhataja doktor Siret Rutiku käsitlust „Eesti vajab doktoriõppe reformi“) mõni viitab materiaalsele aspektile (vt akadeemik Jüri Alliku vastust Siret Rutikule, „Doktoriõpe vajab raha“) ning mõnikord viidatakse välismaa näidetele (vt professor Maarja Kruusmaa käsitlust „Doktorikraad annab juhiloa, mitte töökoha“). Üks metoodilisemaid käsitlusi doktoriõppest on ilmunud Tallinna tehnikaülikooli teadusprorektorilt prof Renno Veinthalilt TTÜ siselehes Mente et Manu, mis kannab pealkirja „Miks ei edene doktoriõpingud?“. Kuigi tegu on ülikoolisisese käsitlusega, on seal kirjas palju sellist, mida võib pidada teistegi avalik-õiguslike ülikoolide kitsaskohtadeks. Renno Veinthal vaatleb ausalt ja kriitiliselt ülikooli pakutavat juhendamisprotsessi. Kui nõuded doktorantidele on meil suhteliselt selged, siis nõuded juhendajatele sugugi mitte, kindlasti on kõvasti arenguruumi sisetöö meetodites, et doktoriõpet sisulisemaks ja ka nõudlikumaks muuta.
Kolmele küsimusele doktoriõppe süsteemi kohta vastavad nelja ülikooli teadusprorektorid – Tartu ülikooli teadusprorektor dr MARCO KIRM, Tallinna tehnikaülikooli teadusprorektor professor RENNO VEINTHAL, Tallinna ülikooli teadusprorektor professor KATRIN NIGLAS ja Eesti maaülikooli teadusprorektor professor ÜLLE JAAKMA.
RAIVO STERN: Kosterlitzi-Thoulessi faasiüleminek, Haldane’i pilu, topoloogilised isolaatorid ja ülijuhid – 2016. aasta füüsika Nobeli auhinnast ja selle võitjatest
Selle aasta Nobeli füüsikaauhind määrati tahkiseteoreetikute teadustööle, eelkõige töödele topoloogilistest faasiüleminekutest ja aine topoloogilistest olekutest – nähtustest, mis on aluseks sellistele mateeria eksootilistele olekutele nagu ülijuhid, ülivoolavad vedelikud, õhukesed magnetkiled ja -ahelad. Auhinnatute teadustöö on selgitanud aine käitumist madalatel temperatuuridel ning pakkunud aluse, millelt luua uued materjalid, topoloogilised isolaatorid, mis võiksid muu hulgas võimaldada keerulisemate ja töökindlamate kvantarvutite konstrueerimist.
Arvustamisel:
Festivalid:
IV rahvusvaheline improteatrite festival „Tilt“
Festival „Üle heli“
Arhitektuuri valgustuse ja valguskunsti festival Tartus
Tartu Üliõpilasteatri A-festival
Rahvusvaheline nüüdismuusika festival „Afekt“
V Artishoki biennaal
Konverents „Nalja ei saagi või?“ rahvusraamatukogus
Arno Oja „Kajaloodi vari“ ja Mudlumi „Linnu silmad“
Tartu Uue teatri „Vägi“ ja Zuga ühendatud tantsijate „meeleKolu“
Noortebändide konkurss
Hotell Lydia Tartus
Amedeo Modigliani näitus Helsingi Ateneumis


authors:
Siim Kallas
Dmitri Kotjuh Järva Teataja

description: Kuigi mõned väidavad, et tulevikku ei olegi, saabub homne päev vääramatult. Kui anname Rail Balticu võimaluse käest, ei anna meie lapselapsed seda andeks ning piiri taga avatakse võidukalt vahuveinipudeleid, kirjutab poliitik Siim Kallas (Reformierakond).

title: Siim Kallas: lugu tuleviku raudteest


authors: Riigikantselei Euroopa Liidu Sekretariaadi Nõunik Triin Reisner.

description: Tänasest Pariisi kliimalepe küll jõustus, aga selle eesmärkide elluviimine on midagi, millega peab tugevalt tegelema ka Eesti oma Euroopa Liidu eesistujaperioodil, kirjutab riigikantselei Euroopa Liidu sekretariaadi nõunik Triin Reisner.

title: Triin Reisner: kliimalepe jõustus, vaidlused alles algavad

maintext:
Eelmise aasta detsembri alguses levis üle kogu maailma Pariisist rõõmusõnum, et ligi 200 riiki on jõudnud kokkuleppele, mis peaks oluliselt vähendama kasvuhoonegaaside heidet, et aeglustada kliima soojenemist ja hoida keskmise temperatuuri tõus alla 2 kraadi võrreldes tööstusrevolutsiooni eelse ajaga.
Rõõm ja kergendus oli seda suurem, et kokkuleppele eelnesid pikad ja keerulised läbirääkimised. Kuigi enamik riike olid ühel meelel, et lepet on vaja, muundusid arutelud ühel hetkel ideoloogiliseks vaidluseks, kes ikkagi on süüdi kliimamuutustes, kes peab rohkem või vähem pingutama ning kes lepet rahastama. Kohati lootusetuna näivast seisust sündis siiski ajalooline lepe, millega liitus enamik maailma kasvuhoonegaase õhku paiskavatest riikidest, nende seas USA, Hiina ja India, aga loomulikult ka 28-liikmeline Euroopa Liit ühe olulisima eestvedajana.
Tänasest, 4. novembrist ei ole see ligi aastatagune kokkulepe ainult rõõmusõnum, vaid sel on Eesti jaoks ametlik siduv jõud. Võiks ju arvata, et nüüd on tehtud, kuid tegelikult töö alles algab. Olukord on tõsine, sest tegelikult juba kokkuleppes seisab, et pikemaks sihiks peab olema kliimasoojenemise hoidmine alla 1,5 kraadi. See viitab ilmselgelt teadlaste arvamusele, et juba kokku lepitud jõupingutusest kliimamuutuste ohjeldamiseks ei piisa.
Tõsised tagajärjed
Kliimasoojenemisel on tõsised tagajärjed kogu maailmas. Temperatuuri tõus põhjustab põllumaade kasutuskõlbmatuks muutumist, kõrbete tekkimist või laienemist, veepuuduse süvenemist, aga ka liikide hävinemist ja võõrliikide levikut. Gröönimaa jää sulamine ei ületa varsti enam uudiskünnistki, sest kliimasoojenemise tagajärjed on muutunud argipäevaks. Küll aga täidavad uudiseid sagenenud teated ekstreemsetest tormidest, kuuma- ja põuaperioodidest, üleujutustest jne.
Viimase sajandi jooksul tõusis maailmamere tase 17 sentimeetrit ning tõus viimasel kümnendil on kahekordistunud võrreldes eelmise sajandiga. ÜRO hinnangul võib juba sel sajandil maailmamerede tase tõusta ligi 60 sentimeetrit. Üks drastilisi näiteid kliimamuutuste mõjust on ookeani saareriikide uppumine. Näiteks kauni India ookeanis paikneva Maldiivi Vabariigi kõrgeim punkt asub vaid ligi kaks ja pool meetrit ülalpool merepinda ning keskmine kõrgus jääb alla ühe meetri.
Mõju Eestile
Kuigi Eestis ei avaldu kliimamuutused praegu nii äärmuslikult kui näiteks Vaikse või India ookeani väikesaartel, on mõju siingi järjekindel ja pöördumatu. Temperatuuri tõus on Eestis suurim kevad- ja talvekuudel. Seetõttu sagenevad tõenäoliselt suvised kuuma- ja põuaperioodid, mis suurendavad nii hoonete jahutusvajadust kui põllumajandussaaduste kastmisvajadust või toovad kaasa saagi hävinemise, inimeste tervisehädade sagenemise, eriti eakatel.
Halveneb õhukvaliteet ja suureneb ultraviolettkiirgus, mis omakorda võivad põhjustada hingamisteedega seotud haiguste ja nahavähi esinemissagedust. Suureneb külmumata ja liigniiske metsamaa pindala, mis toob kaasa piirangud metsaraiele. Väheneb küll jää- ja lumikate, kuid suureneb jäite oht, mis toob kaasa nii liiklusõnnetusi kui elektriliinide katkemist.
Sademeid, torme ja merepinna tõusu on oodata eriti talvel. Suureneb üleujutuste oht ranniku-, jõgede- ja järvedeäärsetes linnades ja asulates, näiteks Haapsalus, Pärnus, Kuressaares, Tallinnas, Tartus, Võrus.
Need on vaid mõned näited teadlaste järeldustest, mis aeg-ajalt jõuavad ajakirjanduse kaudu ka avalikkuseni. Aga kliima, ehk teatud piirkonnale omane pikaajaline keskmine ilm, on muutunud Maa ajaloo jooksul pidevalt, mistõttu on lihtne kirjutada ka praegusi muutusi loomulike protsesside arvele.
Alati on kliima soojenemise kaaslaseks olnud süsihappegaasi hulga suurenemine atmosfääris. Süsihappegaasi sisaldus on praegu ligi veerandi võrra suurem, võrreldes paarisaja aasta taguse tööstusrevolutsioonieelse ajaga, ja on viimase 160 000 aasta suurim. Ka on Euroopa keskmine õhutemperatuur viimase saja aasta jooksul tõusnud peaaegu 1 kraadi võrra ning teadlased väidavad, et 2100. aastaks tõuseb see veel 2–6,3 kraadi võrra. Valdav osa teadlastest on veendunud, et kliimamuutuste põhjuseks on muu hulgas inimtegevus, mille käigus paisatakse atmosfääri kasvuhoonegaase, nagu näiteks süsihappegaasi.
Kuidas edasi?
Kliimamuutuste leevendamiseks tuleb vähendada kasvuhoonegaaside osakaalu atmosfääris. Selleks on vaja vähendada kasvuhoonegaaside heidet, siduda metsade-rohealade ja ookeanide elutegevuse abil süsihappegaasi või koguda süsihappegaasi hoidlatesse. Kasvuhoonegaaside heitmete vähendamiseks tuleb vähendada energiatarbimist ning muuta energiatootmine keskkonnasõbralikumaks. Seda saab teha näiteks taastuvatest allikatest toodetud energia enama kasutusega, majade parema soojustamisega, säästva transpordi edendamisega.
Kuna kliimamuutused, nende leevendamine, nendega kohanemine ning juba toimunud kahjuga tegelemine on ülemaailmne probleem, tuleb teha selle lahendamiseks rahvusvahelist koostööd, üksikute riikide eraldi tegutsemisest ei piisa. Seetõttu on jõustuv ülemaailmne kliimakokkulepe märgilise tähendusega.
Aga see on vaid algus. Järgmisel nädalal Marokos Marrakechis algaval üleilmsel kliimamuutuste konverentsil kohtuvad Pariisi kokkuleppe osapooled esimest korda, et arutada edasisi samme.
Kitsamalt Euroopa Liidus tuleb kokku leppida, kuidas vähendada kasvuhoonegaaside heiteid 40 protsenti võrreldes 1990. aasta heite tasemega aastaks 2030. Ka siin kerkivad samad küsimused, nagu ülemaailmse kokkuleppe korral: kes peaks rohkem pingutama või võiks vähem pingutada ning kuidas heite vähendamist rahastada.
Aasta pärast, kui Eesti on Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariik, tuleb Eestil leida üksmeel 28 riigi vahel ning esindada seda 2017. aasta novembris toimuval üleilmsel kliimakonverentsil. Seega suunab Eesti oma eesistumise ajal just neid arutelusid, mille eesmärgiks on jõuda selgusele, kuidas Euroopa Liit peaks Pariisi kliimakokkuleppe päriselt ellu viima.
Kliimamuutused on üks teemadest, milles Eesti eksperdid juhivad ELi liikmesriike üksmeele suunas, kui Eesti on esimest korda ELi Nõukogu eesistuja 2017. aasta teises pooles. Lähemalt eesistumisest ja ELi teemadest saab lugeda www.eesistumine.ee.


description: Põlvkondadevahelise heitluse teema tekkis vist samal ajal ratta leiutamisega. Sellele vaatamata elab Eesti ühiskond praegu üle haruldast põlvkondade konflikti. Kahe reaalsuse – Eesti Vabariik ja ENSV – vahetumise tingimustes sirgunud praeguste 25–30-aastaste põlvkond astub pärisellu ja hakkab reegleid kujundama.

title: Sergei Metlev: keset erilist Eesti põlvkondade heitlust

maintext:
Miks praegu alanud ja veel paar kümnendit kestev põlvkondade konflikti episood on nii eriline? Kuulus vene kirjanik Ivan Turgenev (1818–1883) lõi silmapaistva teose «Isad ja pojad», kus põhimõttekindel eruohvitser Pavel Kirsanov ei suutnud mõista vennapoja nihilistist sõpra Bazarovit, kellele traditsioonid on tüütu igand. Kirsanov arvab, et Bazarovi väljaütlemiste taga laiutab tegelikult tühjus.
Ma ei tea, aga tundub, kirjanik mõistis, et ta ei ütle midagi uut. Eesti ühiskonna põlvkondade praegune konflikt on oma olemuselt unikaalne, sest see on tekkinud ainulaadsetes ajaloolistes tingimustes. Riigikorra ja baasväärtuste muutmise protsess ei lõppenud 20. augustil 1991, vastupidi, tol hetkel sai võimalikuks muutus päriselt teoks teha. Vabaduses sirgunud põlvkond peab arvestama, et ta ise ongi esimene pärismuutus, mida paljud ei võta avasüli vastu.
Kui riik taastati, mõisteti vabaduse taastamise all eelkõige seda, et tuleb lahti saada võõrvägedest, anda hinnang okupatsioonile, kehtestada eesti keele prioriteet ja leida tee vaba maailma riikide juurde. Vabaduse käsitlus oli pigem riiklik, sest ilma riikliku kaitseta ei suudaks ükski tulevikulootus ellu jääda ja riiklik kaitse tuli nullist üles ehitada. Lootus võinuks hävida sisetülide, välissurve või banaalselt allilma ambitsioonide tõttu. Nendel põhjustel oli riigikeskne vabaduse tajumine ka õige.
Paljud poliitilised otsused, mis praegu tunduvad päris jõhkrad, olid tol hetkel vajalikud. Mitmed demokraatiad on hukkunud, sest alguses ei arvestatud, et kaosest ei saa pehme käega midagi püsivat teha. Kaosesse pistetud käsi peab olema kindel, kuid samas olema valmis taanduma kaose lõppemise hetkel. Jah, olukord põhivabaduste ja inimõiguste tagamisega oli aastal 1995 vilets, kuid siht oli alati silme ees – inimlikum õigusriik. Nii et Eestil läks õnneks. Mitmes teises nõukogudejärgses riigis otsustas käsi, et onupojalikkus ja korruptsioon on parem kui rahva teenimine. Siht läks paigast ära.
Nüüd on vabaduse tähendus ja rõhuasetused muutumas, sest vabaduse põlvkond tegutseb väljakujunenud riigi tingimustes. Eestlus on muutumas suuremaks, sest me ei ole enam totaalses kaitsepositsioonis (või ei peaks enam olema).
Vabaduse lapsed teavad, et riiklikku vabadust tuleb kaitsta. Samas peavad nad sama tähtsaks inimese isikliku vabaduse hoidmist ja kaitsmist. See avaldub sotsioloogilistes faktides: enamik noori inimesi ei näe kooseluseaduses suurt probleemi, nad peavad liikumisvabadust üheks suurimaks hüveks ning ei kipu mõistma kunsti või julge eneseväljenduse üle karmi kohut.
Ja siit tuleb pauk! Reserveeritumad inimesed võivad uut vabaduse käsitlust hukka mõista (möönda tuleb, et loomulikult jagavad uut käsitlust ka paljud kesk- ja vanemaealised, kuid üldistada on siiski võimalik). Teele pannakse küsimus à la «Miks Eesti väärtused ja traditsioonid ei sobi?». Ma ei välista üldse, et meil on ka täisnihiliste, kellele peale oma hääle kõla midagi ei sobi. Jutt pole nendest. Siin tuleb see kurv – haridust saanud vabaduse esimene põlvkond tajub väärtusi teistmoodi, sest üleminek ühest reaalsusest teise oli järsk.
Näen siin kahe vabaduskäsitluse kokkupõrget. Ühelt poolt on neil väga palju ühist: keegi ju ei sea põhimõtteliselt kahtluse alla, et kehtiv Eesti riigikord on meile vajalik. Pärast seda tõdemust muudavad põlvkonnad tooni ja asuvad vaidlema. Ilmselt parim näide on migratsioon. Sotsiaalselt avatum ühiskonnaosa ei kiirusta kartma. Nõukogude migratsioonilainet mäletav ühiskonnaosa seostab aga kaht ajaloolist hetke ja näeb ohtu väga suurena.
Kuidas selles veendumuste, kogemuste ja hoiakute puntras saada sõõm värsket õhku? Isiklikult püüan suhtuda protsessi nii: tirides ennast sealt jõuga välja, et tekiks mingigi distants. See on raske, kiusatus olla oma põlvkonna esirinnas on loomulikult suur. Esirinnas olemise põhiline probleem seisneb sellest, et see tekitab illusiooni, nagu sa sõidaks helikiirusel ajaloo veduri katusel. Sedasama arvas Turgenevi kangelane noorhärra Bazarov.
Tulevik on alati suurem kui minevik. Kui kujutame meie rahva minevikukogemusi ette hiiglasliku kristallina, siis matemaatika reeglite järgi peaks see ju mahtuma veelgi suurema tulevikukristalli sisse.
Eesti omad väärtused – eestikeelsus, kultuur, kohalikud omapärad ja traditsioonid – on kallid igaühele meist, kes tunneb sidet selle maaga. Vanade roomlaste mõttemaailma üks olulisemaid väärtusi oli põlvkondadevaheline side. Hea roomlane oli see roomlane, kes soovis olla väärikas lüli oma suguvõsa pikas ahelas.
Tol ajal peeti suguvõsa au olulisemaks kui elu. Nüüd see nii ei ole – poeg ei vastuta isa tehtu eest ja see on humanistlik. Kuid miskit oleme roomlastelt üle võtnud. See on lugupidamine meie eelkäijate kogemuse vastu. Praktilises elus tähendab see lihtsaid asju – ära korda vigu, võta parim. Ära õigusta, kui minevikus pandi toime kurjust. Ükski teadmine, mida meie oleme omandanud, ükski uus lähenemine või leiutis ei ole tulnud tühjusest. Uus on avastus, mille vundamendis on vana vaatlemine.
Niisiis Eesti omad väärtused on tegelikult raamistatud üldinimlike väärtustega. Eelkõige kanname inimese kõrget staatust, alles pärast oleme kodanikud ja rahvuse kandjad (teistsugune järjestus on tekitanud liiga palju hädasid). Eestis aset leidva põlvkondadevahelise sõdimise ületamise vahendina näen kodaniku staatusest tulenevat uut eestlust ja uut vabaduse ideed, mille vundamendis on vabaduse käsitlus, mida pidasid kalliks ja kaitsesid eelmised põlvkonnad. Välja võib tuua kolm punkti:
EESTI riiki on vaja mitte ainult eestlaste kui rahvuse püsimajäämiseks, vaid ka selleks, et see rahvus saaks reaalselt kasutada põhiseadusega antud vabadusi ja õigusi. Keerulises maailmas vajame oma maja, kus ettevõtlikud saavad rühkida tähtede poole, nõrgad aidatakse järele ning kus inimeste privaatala ühiskonnas austatakse.
EESTI riik ei pea mitte ainult hoidma ja kaitsma eesti keelt ja meelt, vaid tegema need kvaliteedilt ja arvudes suuremaks. Eestlaseks laiemas tähenduses võib saada igaüks, kes tunneb, et see keel ja see meel on ka tema osa. Siin on ka põlvkondade alamkonflikt – venekeelsed noored on lahkteel. Neil on selles käsitluses oma väärikas koht, lihtsalt paljud neist ei pruugi seda veel mõista.
EESTI riik ei ole pelgalt sümboolne saavutus. Eesti on tema inimeste tahte, pürgimuste, aga ka valu ja kaotuste summa. Eesti on kollektiivne vaim, mis loob toimivat e-riiki või annab võimsatele loojatele nagu Arvo Pärt võimaluse oma tiibu sirutada. See on meie panus inimkonda. Peame olema teistele eeskujuks ja taotlema vaimset mõju.
Eespool sõnastatud lähenemised võiksid tagada, et praegune terav Eesti põlvkondadevaheline konflikt muutuks jälle harilikuks. Mõlemad «osapooled» peavad mõistma, et nad ei pea millestki loobuma, küll aga täienema.
Lippudega ringi jooksmine ja USA või mõne teise ühiskonna reaalsuse tuim transplanteerimine Eestisse (vt võõras diskursus «valge keskealine mees») toob üldise kasu asemel sisesõja. Miks revolutsionism (koondsõna igasugustele rumalatele poliitilistele tõmblustele) on pidevalt läbi kukkunud? Sest see on sügavas vastuolus inimloomusega. Ka sündinud laps peab läbima väga erinevaid kasvuetappe, et muutuda harituks ja mainekaks ühiskonna liikmeks.
Eesti põlvkondade heitlus kasvab välja meie ajaloo eripäradest ja meie võimest maailma mõjutusi vastu võtta ja filtreerida. See protsess on omapärane. On väga lühinägelik arvata, et mõnes vanas demokraatlikus riigis populaarne teema on otse kohaldatav Eestis. Ma ei arva sugugi, et Eestil on oma eriline teekond (seda retoorikat viljeleb Putini režiim), oleme väga avatud ja ennast läänemaailma osana selgelt positsioneerinud. Samas see ei tähenda, et tuleb loobuda eneseanalüüsist ja oma identiteedist.
Alguses mainitud Turgenevi romaan «Isad ja pojad» lõppeb osalt kurvalt. Kõigiga vaielnud noor nihilist Bazarov tegeleb meditsiiniga ja siis sureb nakkushaigusesse. Teose sõnumi võtavad kokku sõnad, mille lõpetuseks vabatõlkes toon: «Kui iganes kirglik, patune, mässav süda ei peituks selles hauas, vaatavad tema peal kasvavad lilled segamatult oma süütute silmadega meile otsa. Mitte ainult igavesest rahust pajatavad nad meile, vaid «ükskõikse» looduse rahust, nad jutustavad ka lepitusest igavesest ja elust igavesest.»
Põlvkondade vaidlus pole üldiselt ei hea ega halb. See lihtsalt on. Ja see peab edasi viima.
Head põlvkondade vägede esindajad! Teie kaevikute vahel on söögilaud kaetud, tulge, istuge ja vestleme igavesest ja hetkelisest, mis Eestit edasi viiks.


description: Me oskame väga hästi rääkida õpetaja probleemidest õpetajatele endile, kuid tundub, et mitte nii hästi haridusest kaugemal seisjatele. Selline mõte tekkis Eesti kultuuri koja hariduskonverentsil, mida peeti eelmisel reedel ja laupäeval Tartus ERMi uues hoones, kirjutab Õpetajate Lehe toimetaja Raivo Juurak ajalehe värskes numbris.

title: Raivo Juurak: tundub, et me ei oska rääkida õpetaja probleemidest haridusest kaugemal seisjatele

maintext:
Vähemalt mulle endale jäi mulje, et rääkisin õpetajateemalises vestlusringis liiga üldsõnaliselt. Kui küsiti, kes kujundab õpetaja mainet, siis vastasin, et õpetaja enda professionaalsus. Aga mida ütleb see inimesele, kes tänapäeva õpetajaga kokku ei puutu? Võib-olla oleks tulnud rääkida pigem bioloogiaõpetajast, kelle õpilased kodus oma vanematele bioloogiatunde ümber jutustavad, nii et vanemad ütlevad õpetajaga kohtudes, et nemadki on bioloogias uue taseme saavutanud.
Teiseks küsiti, mis on õpetaja olemuslik tunnus. Pakkusin taas üldsõnaliselt, et õpetaja on eelkõige innustaja, kuid koolikaugematele inimestele oleks pidanud rääkima pigem mõnest konkreetsest õpetajast. Näiteks omal ajal teadsid Tartus kõik õpilased, et 8. keskkoolis on kirjandus ülipopp. Kõik Tartu õpilased teadsid ka õpetaja Vello Saage nime. Tuttav 8. keskkooli poiss rääkis mulle, et Saage oli pannud teda koos veel kahe õpilasega kirjandusklassi luku taha ja lasknud nad välja alles pärast seda, kui neil oli kaastöö kooli almanahhi jaoks valmis.
Kuidas suhtute hariduses toimuvasse «muutuste tornaadosse»? Vastasin taas üldsõnaliselt, et minu arvates on need muutused teinud meie kooli paremaks. Aga näited! Oleksin ju võinud märkida, et kool on nüüd sõbralikum, sest seal tegutsevad TORE, KiVa, lilla karu jt. Oleks võinud lisada, et koolis on nüüd põnevam, sest muusikatunnis kasutatakse Orffi meetodit, kirjanduses Popperi väitlusformaati, keeleõppes keelekümblust jne. Kuid mida ütleb näiteks «keelekümblus» koolikaugele inimesele? Mis piltlikke näiteid siin saaks tuua?
Lõpuks küsiti, kes vastutab õpetajate järelkasvu eest. Pakkusin, et kool võiks ise ka vastutada, näiteks õpilastele pedagoogika valikainet pakkudes. Siin olin õnneks natuke konkreetsem, märkides, et pedagoogika valikaines võiksid õpilased vaadata selliseid filme nagu «Surnud poeetide klubi», «Vaatame, mida toob esmaspäev», «Superlapsehoidjad» jt. Lisaks võiksid õpilased vaadata meisterõpetajate tundide videosalvestusi. Nad võiksid anda noorematele õpilastele järeleaitamistunde, olla mõnes klassis abiõpetajad jne.
Mida ma tahan öelda? On aeg õppida rääkima haridusest konkreetselt ja piltlikult, et meid mõistaksid ka need, kes tänast kooli hästi ei tunne.


description: Kõikvõimalikud kohad on täis sõimu, parastamist, koolipoisihinnete panemist, irvitamist ja ilkumist. Kas Eestis hakkab juurduma uus traditsioon? Kümnete kaupa kristalselt puhtaid, üdini ausaid ja absoluutselt veatuid inimesi valavad areenilt lahkujaid üle sõnarahega, kirjutab arvamusportaali kolumnist Jaak Jõerüüt.

title: Jaak Jõerüüt: kas tõesti on vaja seda sõimu, parastamist, irvitamist ja ilkumist?

maintext:
Ma ei arva, et Reformierakond on täies tükkis eksimatute inglite laulukoor ega tema silmapaistvamad tegelased muinasjuttude lahked haldjad, kes lapsi pimedast metsast päästavad. Ma olen kaugel sellest, et arvata, nagu poleks Toomas Hendrik Ilves elus kordagi eksinud, sest selliseid inimesi pole Maa peal olemas.
Olgu seegi lisatud, et ma pole kunagi kuulunud Edgar Savisaare fänniklubisse, mitte sinnapoolegi, kui väga pehmelt öelda. Aga ma tajun nende kõigi pihta viimastel aegadel avalikkuses pillutud sõnade hulgas liiga palju üleliigset, vääritut, midagi, mille tagant on aimata väga madalaid kirgi, soovi lamajale jalaga panna, sest praegu on ohutu.
Kus olid oma lauskriitikaga valitsuse ja juhterakonna pihta kõik need praegu suid laiutavad ärimehed, kui võimu pesa oli veel Tõnismäel? Polnud kasulik suud avada, on ju? Kus olid kõik need julged paljastajad, tõemarssalid ja koolipoisi kahtesid lahkujatele ladujad varem, kui seda oli ebamugavam ja riskantsem teha?
Vääritult üle pingutatud emotsionaalne totaalmanamine pöördub paraku bumerangina ka manajate poole ja kui neid saab liiga palju, siis kogu ühiskonna poole tagasi. Ülemäärases sõnarahes läheb kaduma vajaliku kriitika tõeline tuum, millest oleks kõikidel lõppkokkuvõttes kasu. Emotsionaalne, enesekontrollita materdamine tapab argumendid, kui need ka olemas on, tapab lõpuks argumenteeritud poliitilise mõttevahetuse võimalikkuse üldse.
Suuremeelsuse ja väärikuse defitsiit
Hetkepõlguse väljaelamine näitab põlgajate viletsat mälu, sest unustatud on äkki kõik, mis on kogunenud kaalukausi plusspoolele. Kus on te suuremeelsus, härrad ja prouad? Mis mõnu pakub kõik halb, mis meelde tuleb, lajatada korraga teisele kaalukausile, nii et see hooga ja kolinal vastu maad põrkab ja kaalu ümber ajab.
Suuremeelsuse ja väärikuse defitsiit, kui see äkki sellises kontsentratsioonis ja sellises ulatuses, nagu see kolmel mainitud juhul on hiljuti välja löönud, iseloomustab ebaküpset ühiskonda. Vastik tunnistada, aga tõsi.
Nagu kooliõpikus on ometi just sel nädalal kõigile näha, kuidas toimitakse vanas demokraatais. Raske on kujutleda kampaaniat, kus vastaspooled oleks veel vaenulikumad teineteise suhtes kui äsjastel presidendivalimistel Ameerikas. Ometi, kui kell oli kõlanud ja lahing oli läbi, pöördus võitja silmapilk kaotaja poole riikliku suuremeelsusega ja kaotaja vastas talle samasuguse riikliku hoiakuga. Kui vastast ei austata, siis on võidumeel tökati maik juures. Vanades ühiskondades õpetatakse seda koolis ja õppetükid õpitakse ära.
Sõltumata sellest, mida keegi näeb, kui pilgu taevasse pöörab, kas halli habemega vanameest pilve piiril või lõputut universumit, millest väeti inimkond mitte midagi veel ei tea peale oma mikroskoopilise ninaesise, tasub alati meelde tuletada üht kuulsat retoorilist piibliküsimust: «Kes viskab esimese kivi?»


description: Uus võimuliit loob võimaluse Toompea ja all-linn koostööks, millest unikaalsel Tallinna vanalinnal on ainult võita.

title: Vastukaja: võimuvahetus aitab Tallinna vanalinna

maintext:
Kunagi mahtusid linna südamesse nii elamud kui kirikud, kõrtsid kui kloostrid. Tänapäeval ei tee mõni lõbustusasutuse pidaja endale naabrite kaebustest mingit probleemi, mispeale solvunud vanalinlased asuvad kompromissitusse võitlusse kogu meelelahutusäriga.
Viimase näitena võib tuua linnavõimule esitatud taotluse sulgeda vanalinnas erootilise eeskavaga kinnised klubid, kuigi nende tegevus ei häiri naabreid; protesteerijad isegi ei tea, mis vaikselt tegutsevates lõbustusasutustes õigupoolest toimub.
Vanalinnaga seotud soovide skaala ulatub kõikelubatavusest (äri olgu püha ja inimene peab ometi saama lõõgastuda!) äärmuslike keeldudeni. Ehkki vanalinn pole mingi sünge tagahoov, vaid parim, mida Tallinnal on pakkuda, sumbub tulemuslik arutelu selle üle, milline vanalinn teeks meile au ja meeldiks võimalikult paljudele, tihti laussüüdistuste ja ärategemise tuhinasse.
On selge, et vanalinna ei sobi igasugune majandustegevus; äride teket siin ei saa seega jätta vaba turu meelevalda. Võitjaks jäävad siis kiire käibe ja suure tulu jahil ettevõtted, mitte miljöösse sobituvad missiooniga käsitöökojad.
Uue valitsuse ametisse asumisega tekib ajalooline võimalus riigi- ja linnavõimu koostööks. Seetõttu meenutan kaht varasemat mõtet, mille elluviimine aitaks vanalinna terviklikkuse ja kultuuripärandina säilitamisele tublisti kaasa.
Muinsuskaitsenõuete tõttu on vanalinnas kinnisvara korrastada ja hooldada tublisti kallim kui mujal, eriti uusasumites. Praegu on kogu lisakulu pandud omanike õlule, sest renoveerimistoetusi eraldatakse marginaalses mahus. Vanalinna autentsena säilimiseks on viimane aeg luua riiklik renoveerimistoetus või kindlustada omavalitsusele võimekus seda toetust kasutada.
Pädeva komisjoni otsuse alusel peaks toetus võimaldama katta muinsus- ja kultuuriväärtuslike hoonete puhul kuni 70 protsenti renoveerimiskuludest. Muidugi peab sellega kaasnema ka suutlik järelevalve ja vajaduspõhine sekkumine, et lõpetada olukord, kus lagunevates keskaegsetes hoonetes hävivad kultuuriväärtused. Vanalinnas on ka praegu ohustatud maju, mida renoveerimistoetus suudaks kaitsta, lisades Eesti peamisele turismiobjektile väärtust.
Teiseks tuleks linna ja riigi koostöös leida võimalus toetada vanalinnale loomuomaste toitlustusasutuste ja käsitöökodade rentimist. Me ei peaks käed rüpes vaatama, kuidas parimad äripinnad lähevad globaalsete brändide esinduspoodidele või merevaigumüüjatele. Rahvuslike kõrtside, pagarikodade, sepapadade, klaasikodade, potivabrikute, kudumistubade jms pidajatel ei jätku lihtsalt kallite pindade rentimiseks raha.
Poleks samuti paha võimaldada lihtsustatud korras toetust alustavatele ettevõtjatele, kelle äri lähtub sobivusest vanalinna. Uskuge, need kulud teenivad end tänu kasvavale turismiärile kiirelt tasa.
Kindlasti leidub seesuguseid head eesmärki teenivaid abinõusid veel. Oktoobris jalakäijatele avatud Viru tänav tähistas vanalinna inimsõbralikumaks ja atraktiivsemaks muutumist. Nüüd hõlmab autovaba piirkond vanalinnas lisaks varasemale Harju tänavale ka Viru ja Kuninga tänava ning Vanaturu kaela.
Kindlasti suurendab korrastatud peatänav kogu vanalinna atraktiivsust, piirkonna kinnisvara hinda ning annab uue hingamise tänavaäärsetele ettevõtetele. Põhjalik remont toob lõpuks kõigile kasu ja kummaline on meenutadagi suurimat tulu saavate äriomanike vaenulikke avaldusi – justkui oleks Viru tänav suur hädaorg, kus ettevõtjaile kaikaid kodaraisse loobitakse. Küllap mõistavad ka kõige suuremad kurtjad nüüd, kui ärikeskkond on saavutanud uue kvaliteedi, et kiruti igati vajalikku ettevõtmist.
Alar Nääme, Tallinna Kesklinna vanem (Keskerakond)


description: Poliitikavaatlejad saavad veel pikalt arutleda, kes keda õieti reetis, milline erakond pikema kõrre tõmbas, kes poliitikutest on luuser ja kes võitja. Sel, kellele kuulub valitsuskriisi punktivõit, ei pruugi suures pildis erilist tähendust olla. Lahkumine umbusaldusega või mitte võib ju näiteks Taavi Rõivasele isiklikult palju lugeda, kuid praeguse kolmikliidu lõpp on tõsiasi ning nüüd ei tohi unustada peamist ehk Eestile eluliselt tähtsaid küsimusi.

title: Juhtkiri: loodav valitsusliit peab paljugi tõestama

maintext:
Reformierakonnale võib ette heita ideetust ja otsustusvõimetust ning lisaks juubeldada, et õnnestus pikaajaline ülbe võimuerakond auti mängida, kuid seda kella ei saa lõputult lüüa. Šampanjauim lahtub. Avalikkus ootab uuelt valitsuselt tegevuskava ja selle elluviimist.
Esiteks julgeolek. Eesti on tegutsenud sihikindlalt, et meil oleks iseseisev kaitsevõime ja liitlaste tugi. Tuleval aastal on kaitsekulud enamgi kui kaks protsenti SKTst ning seda tuleb hoida. Koostöö partneritega NATOs ei tohi saada tagasilööki – me ei saa lubada ebakindlaid signaale valitsusse tulijatelt ega ka sealt lahkujatelt.
Teiseks majandus. Eesti SKT kasvas mullu 1,1 protsenti. Nii nigelat majanduskasvu pole me näinud masust saati ning tänavunegi prognoos ei luba midagi helget. Väikese avatud majandusena sõltume väliskeskkonnast ja mõnedki näitajad (tööhõive, maksude laekumine jne) pole ju halvad, ent tuleb leida käike olukorra parandamiseks. Kui uus võimuliit peaks tegema kannapöördeid, näiteks maksusüsteemis, tuleb otsuseid selgelt põhjendada.
Kolmandaks rahvastik. Pikaajaline väike sündimus ning ähvardav töökäte puudus on suur probleem ning erakonnad pole siin kuigi palju ideid pakkunud, valimiseelne populism välja arvatud. Valdkond vajab terviklähenemist.
Neljandaks riigireform. Vahest kõige tähtsama reformi läbiviimist on toetanud arvamusliidrid, mõttekojad, riigikontroll. Omavalitsustes on palju tööd ära tehtud. Kui siin järsult pidurit tõmmata, võib tagajärjeks olla kaos. Viiendaks Rail Baltic. Kui protsess seisma panna, jääme loodetud eurorahast ilma.
Seda loetelu võiks jätkata. Uue koalitsiooni loomise õhinas ei maksa alatähtsustada ka poliitilist kultuuri. Eesti on olnud edukas korruptsiooni väljajuurimisel. Üks võimule pürgijaist, Keskerakond, on kohtus süüdi mõistetud ning mitu erakonna liiget on rünnanud Eestit kui õigusriiki. Partei valis uue esimehe, kuid väärtusi puudutavaid seisukohavõtte pole avalikkus seni kuulnud.
Mõistagi peab valitsus, kui see edukate läbirääkimiste tulemusel moodustada õnnestub, tõestama koostöövõimet. Rõivase väljavahetamise arhitektid võivad loota, et tulevast valitsuskogemuseta peaministrit õnnestub juhtida, s.o Jüri Ratas oleks de facto peaminister Jevgeni Ossinovski ja Margus Tsahkna valitsuses. Valede ootuste korral tekib kiiresti luige, haugi ja vähi efekt ning seegi laevuke triivib karile.


description: Eesti maksusüsteemile on jagunud läbi aastate palju kiidusõnu. Ja seda mitte vaid kohalikelt võimupoliitikutelt, kellele niikuinii meeldib ennast kiita, vaid ka väljastpoolt Eestit. Siinset maksusüsteemi on korduvalt OECD maade hulgas investorite seisukohalt parimaks nimetanud näiteks mainekas mõttekoda Tax Foundation.

title: Juhtkiri: maksurevolutsiooni ei tule

maintext:
Viimastel nädalatel on seoses valitsusevahetusega peale Taavi Rõivase mossitamise suuremat tähelepanu pälvinud kaks teemat: Keskerakonna ja Ühtse Venemaa koostöölepe, millest esimesed uute juhtidega eesotsas kümne küünega kinni hoiavad, ning uue koalitsiooni majanduspoliitika. Viimase puhul on laiemat üldsust peamiselt huvitanud uus maksupoliitika, kuna uude kolmikliitu kuuluvad SDE ja Keskerakonna poliitikud on varem sagedasti kritiseerinud kehtivat maksusüsteemi ning valimislubadustes traditsiooniliselt keskendunud tulu õiglasemale jaotusele.
Üldjoontes võib uue valitsuse maksu- ja majanduspoliitika paketti vaadates tõdeda, et räägiti palju, kuid muutub võrdlemisi vähe. Tõepoolest, ega töötavat süsteemi olegi tark lihtsalt muutmise pärast maha kiskuda. Maksud on ikkagi ükskõik millise riigi majanduse alus. Nad võimaldavad arendada infrastruktuuri, suurendada kodanike sotsiaalset kaitset, aga ka soodustada ettevõtluse ja majanduse arengut. See ongi initsiatiiv, mida uue koalitsiooni puhul võib tunnustada: on tehtud katse seisakut murda ning kõrvale heidetud vana ja jäik Exceli tabeli keskne valitsemine.
Kahtlemata eksisteerivad Eesti ühiskonnas suured varanduslikud lõhed ning väga suur osa meie inimestest elab vaesuses. Seepärast võib plaanitavat maksusoodustust, millest võidavad vaesemad ja nõrgemad ühiskonnaliikmed, lugeda positiivseks, seda enam, et sellest on kasu ka ettevõtjatel ja Eesti majandusel tervikuna.
Uutest maksumuudatustest puudutab paljusid Eestimaa elanikke lähedalt ka plaanitav autode registreerimise maks. Esialgu on palju selle juures veel ebaselge, kuid lihtsalt lahti seletatuna tuleb kodanikel tulevikus õiguse eest uut autot omada riigile maksma hakata. Samasugused maksud kehtivad ka paljudes teistes riikides ning kogemusi nendega on olnud halvemaid ja paremaid, kuid meiega sarnastes Ida-Euroopa maades on see viinud autopargi vananemiseni, mis ei ole keskkonna seisukohalt hea.
Väga oluline on aga uuele valitsusele meelde tuletada, et sellistest maksudest saadavat tulu kulutatakse läänemaailmas rangelt teede infrastruktuuri arendamiseks ja korrashoiule, mitte jooksvateks kulutusteks. Nagu peab ka magusate jookide ja lahja alkoholi maksustamisest saadav tulu edaspidi minema meie rahva kehvavõitu tervise parandamiseks.


authors:
Mihhail Lotman
Semiootik
Irli Liige

description: Need, kes jälgisid öösel USA presidendivalimisi, tõdesid ärgates tõenäoliselt, et see ei olnud halb unenägu, vaid reaalsus, kirjutab oma blogis semiootik Mihhail Lotman (IRL).

title: Mihhail Lotman: Trump varrukast - Trump võitis, sest Obama kaotas

maintext:
Kui ma juuli lõpus käisin Hiinas konverentsil, tekkis mul üsna äge diskussioon Sandersi ja Corbyni pooldajast (st minu skaalas väga vasakpoolse) USA professori Peter Steineriga, kes väitis, et Trumpil pole mingeid šansse. Kui ma vastasin talle, et tegelikult on need šansid päris head, pakkus ta mulle isegi välja kihlveo. Ameerikas, kus valitseb suurushullustus, on peaaegu iga sündmus ajalooline, ning neid valimisi nimetati ajaloolisteks juba mitu kuud tagasi, kusjuures seda tegid ennekõike demokraatide pooldajad. Selgus, et seekord olid valimised tõesti ajaloolised ja ajalugu tõestas veel kord, et seda ei tehta kihlveokontorites.
Demokraadid on tekitanud nördimust
Kogu hommikupooliku vaatasin ja lugesin erinevaid tarku analüütikuid, kes püüdsid seletada seletamatut. Ja küll oli probleem valimiskampaanias, küll milleski muus. Ei puudunud ka vandenõuteooriad, et Trump tuli võimule kas FBI või Putini abiga (siiski vist mitte mõlema abiga korraga). Kuid ma ei kohanud ühtegi väidet, mis väljendaks minu meelest põhilist: Trump võitis sellepärast, et Obama kaotas. Demokraatide viimaste nädalate propagandaüritustel, milles osales aktiivselt ka praegune president, kõlas põhilisena umbes selline sõnum: kui Trump võidab, kaotame me kõik, mida oleme viimastel aastatel saavutanud. Kuid just need viimaste aastate saavutused ongi tekitanud paljudes nördimust.
Paljud vaatlejad on siiamaani nõutud. Kuidas valiti USA presidendiks inimene, kellel ei ole mingit poliitilist ega administratiivset kogemust, kes viis mitu korda oma ärid pankrotti, kelle majanduslikud ja poliitilised vaated on pehmelt öeldes segased, kes oma kampaania käigus on korduvalt solvanud erinevaid elanikegruppe, k.a nii olulist nagu naised?
Trumpi vaated polnud olulised
Trumpi vaadetest natuke allpool. Nüüd aga sellest, miks nad ei osutunud oluliseks. Juba Barack Obama käivitas mehhanismi, millega käib põhiline kampaania sotsiaalmeedias ja mitteformaalsetes võrgustikes. See oli mäss peavoolumeedia ja peavoolupoliitika vastu. Donald Trump omandas edukalt selle õppetunni ja tegi järgmise sammu: mitte kedagi peavoolumeedias ja establishment'is ei saa usaldada. Meie oleme lihtsad inimesed, keda kogu aeg petetakse: petavad rahvusvahelised organisatsioonid, petab valitsus, petab meedia, petavad valimiste läbiviijad (isegi täna öösel esines ta kahe sellelaadse süüdistusega, millest üks oli eriti naljakas: valimismasinad muudavad talle antud hääli demokraatide kasuks).
Need valimised ei olnud ideede, vaid isiksuste valimised ning Trump tõestas veenvalt, et ta on tugevam isiksus kui Hillary Clinton. Siiski oli meedial selles kampaanias ülitähtis roll. Esiteks, Trump tegi palju parema show kui Clinton. Show-loogika seisukohalt ei ole oluline, kui tõsiseltvõetav on su jutt, vaid üksnes see, kui palju see tähelepanu äratab. Teiseks, meedia, aga ka Trumpi vastased paljundasid ja võimendasid tema sõnumeid, stiilis: vaadake kui vastik. Ja nii edastasid tema sõnumeid mitte üksnes tema pooldajad, vaid ka tema vastased.
Trumpi lubadused
Trump lubas: USA ja Mehhiko vahele ehitatakse müür, kusjuures selle ehituse maksab kinni Mehhiko. Ta tõstab lihttööliste sissetulekuid, vähendades suurkorporatsioonide maksukoormust. Ta toob tööstuse tagasi USAsse ja kehtestab tollibarjäärid Hiina jt kolmanda maailma kaupadele. Ta täidab vaid neid rahvusvahelisi leppeid, mis on USA-le kasulikud (see puudutab ennekõike majandusleppeid Ladina-Ameerika riikidega, mis Trumpi arvates ei ole USA-le soodsad, kuid ka liitlaskohustusi kaitsevaldkonnas). Ta loobub tuumaleppest Iraaniga (mis minu meelest oli Obama administratsiooni üks suuremaid saavutusi välispoliitika alal). Ta tunnistab Jeruusalemma ainsaks ja jagamatuks Iisraeli pealinnaks ning teeb presidendina ühe esimese ametlikest visiitidest Iisraeli («Ma olen alati toetanud Iisraeli,» kuulutas Trump). Ta loobub Palestiina riigi toetamisest (nn kahe riigi lahendus). Hillary Clinton saadetakse trellide taha. Pariisi kliimakonverentsil sõlmitud kokkulepped tuleb tühistada. Venemaaga tuleb suhted normaliseerida jne.
Vladimir Putin oligi üks esimesi riigipäid, kes Trumpi võidu puhul õnnitles. Vene Riigiduuma saadikud võtsid uudise vastu entusiastliku aplausi ja rõõmuhüüetega. Samuti tervitasid Trumpi valimist Iisraeli parempoolsed, samas kui vasakpoolsed on pigem kohkunud. Teiste riikide reaktsioonid varieerusid skaalal jahmatusest masenduseni. Paljude lubaduste teostamine on võimatu Kuid see kõik puudutab plaane ja lubadusi. Mis aga saab teoks, pole päris selge. Õigemini, on päris selge, et suurem enamus Trumpi lubadusi ja ähvardusi jäävad teostamata, kuna nad on lihtsalt võimatud. Pealegi on Trump korduvalt oma väljaütlemistes endale vastu rääkinud (nagu nt moslemite väljasaatmine või riiki mittelaskmine, millest ta hiljem taganes) ja pealegi sageli ta lihtsalt valetas. Valetamist võib endale lubada presidendikandidaadist reality show tegelane, kui ta jätkab sama suunda presidendina, ootavad teda halvad tagajärjed (Bill Clinton vaevu vältis impeachment'i, kuid teda süüdistati mitte abielurikkumises, vaid selles, et ta selle kohta valetas).


authors:
Loone Ots
Liis Treimann Pm Scanpix Baltics

description: Kakskümmend viis aastat tagasi tegi Eesti kaaluka otsuse, ühinedes ÜRO lapse õiguste konventsiooniga – see on olulisim tulevikku vaatav otsus lähiajaloos, kirjutab MTÜ Lastekaitse Liit president Loone Ots.

title: Loone Ots: Eesti riigi parim otsus kaitseb meie lapsi

maintext:
Mis on tuleviku jaoks parim otsus, mille Eesti pärast taasiseseisvumist teinud on?
Kindlasti vastavad paljud, et ühinemine NATO või Euroopa Liiduga või euro tulek või otsus asuda nii kähku kui võimalik absoluutselt liberaalse majanduse teele.
Vale puha. Parim otsus, mis tagab Eestile tuleviku, on ÜRO lapse õiguste konventsiooni (LÕK) ratifitseerimine 20. novembril 1991. Kaks aastat enne põhiseadust. Ja ainult kolm kuud pärast oma riigi taastamist. Nii ruttu, et LÕK kannab veel endise ENSV ülemnõukogu allkirja.
Eesti oli üllatavalt edumeelne, kuivõrd LÕK ise oli ÜROs vastu võetud alles 1989. aastal. Praegu on maailma 191 riigist konventsiooniga ühinemata jätnud vaid USA ja Somaalia. Toona oli Eesti aga lapse õiguste kaitsel esirinnas. Muide – MTÜ Lastekaitse Liit oli taastatud juba laulva revolutsiooni aastal, aprillis 1988.
LÕKi hõbejuubelit tähistades saame mõelda, mis tolku mingist lapse õigusi seadusega kinnitavast paberist ikka on. Iga lastekaitse teemal peetud ettekande või seminari lõpus tõstab keegi vältimatult käe ja küsib, kus on lapse kohustused ja miks me nendest ei räägi. Lihtne vastus: laps on ühiskonnas nii kehalt kui ka vaimult väetim, sõltub täiskasvanute otsustest ega saa enda eest ise seista sama hästi kui suur inimene.
Kes ei usu, kujutlegu täiskasvanut tüli puhul teise täiskasvanule vastu hambaid andmas. Kui see juhtub, tuleb politsei ja lööja vastutab. Sest täiskasvanu löömine on meil ammu seadusega keelatud. Lapse löömise kindel keeld sõnastus alles uues lastekaitseseaduses, mis jõustus tänavu, veerand sajandit ehk terve põlvkond pärast konventsiooniga ühinemist.
Kakskümmend viis aastat on lapse õiguste kaitsmine teeninud ainult üht eesmärki: tagada Eesti kodanikuühiskonnale järelkasv. Nõukogudeaegne käsitlus voolis ühiskonnale kuulekaid alamaid, alandlikke objekte, kes ei osanud kaasarääkimise õigust isegi küsida.
Selliste objektidega Eestit me kindlasti ei tahtnud. Aga et lapsest subjekti, st algatajat, tegutsejat, panustajat, partnerit kasvatada, peab temas maast-madalast arendama omaalgatust, süstides vastutustunde vaktsiini. Mis omakorda toimib ainult koos eneseväärikuse vitamiini pideva manustamisega. See tähendab, et laps hakkab täiseas võtma ja täitma kohustusi ainult siis, kui on lapsena teadnud oma õigusi ning on harjutatud kaasa mõtlema, rääkima ja tegema. On olnud suurele kaaslane, mitte ripats.
Ajateljele kleepides on lapse õigused kihiti väga erinevat värvi. LÕK andis Eestimaa lapse subjektsusele kaitsva kupli. Seal sätestati näiteks, et iga last puudutavas otsuses tuleb esikohale seada lapse huvid, aga lapse areng tuleb tagada maksimaalselt. Ka laps kui tulevane subjekt ise sai konventsioonist endale rammu ja väge. Näiteks sõna- ja mõttevabaduse õiguse või õiguse ühineda organisatsioonidega.
1993 võttis Eesti vastu esimese lastekaitseseaduse, mis oli konventsiooniga enam-vähem kooskõlas. Maamärgina algas samal aastal liikumine «101 last Toompeale». Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses, ikka veel 1993. aastal, pandi esimest korda kirja õpilaste õigused. Selle loomuliku järjena loodi õpilasesindused, 1998. aastal noorte endi algatusena õpilasomavalitsuste liit ja 2002. aastal noorteühenduste liit. 2015 võttis riigikogu 62 poolthäälega vastu otsuse langetada kohaliku omavalitsuse valimistel valimisiga 16. eluaastale, kaasamaks rohkem noori otsustama oma kodupaiga tuleviku üle.
Justiitsministeeriumi uuring tõestas, et sarnaselt teiste riikidega, kus 16-aastased saavad valida, on ka Eesti noored küpsed asjalikke otsuseid tegema. On demokraatiaks valmis.
1997. aastal tehti Eestis esimene lapse õiguste raamistikust lähtuv uuring, kus lapsed ise said oma arvamusi avaldada. ÜRO abiga koostati millenniumivahetusel ka esimene kogumik «Lapsed Eestis», milles samuti toetuti lastelt endilt saadud andmetele. Järk-järgult on lapse häält rohkem kuulda olnud ja täiskasvanute hulgas ka kuulda võetud. Ühe tõendina võib mainida lapse iseseisva kaebeõiguse sätestamist tsiviilkohtumenetluse seadustikus (2006).
Kõik need pealkirjad ja aastaarvud on kenad lugeda ja sobivad hästi enesekiituseks järjekordsel konverentsil. Ometi puuduks neil jõud, kui meie riik ei tagaks ega arendaks pidevalt järelevalvet ning ennetustööd, aga samuti ei oleks seadustanud last ja tema peret abistavaid meetmeid.
Lapse õiguste strateegia (2004) sündis kõrvuti vanemahüvitisega. Võrdse kohtlemise seadus (2009) keelab last vanuse alusel diskrimineerida. Õiguskantslerile lasteombudsmani ülesannete andmine (2012) on aga selge sõnum, kui tähtsaks riik lapse õiguste järgimist peab.
Kuhu kulgeme edasi? Tänavu jõustunud lastekaitseseadus kujunes mitmete ühenduste panuseid liites.
Lapse heaolu on püütud tagada maksimaalselt. Taas on küsimus, kuidas paragrahve rakendada. Märgata ja sekkuda saab siis, kui ka täiskasvanu tunneb end kodanikuühiskonna liikmena ega möödu ükskõikselt, kui näeb juhtumas halba – ükskõik kellele, aga lapsele iseäranis. Sest laps, nagu öeldud, on suurest kaitsetum.
Justkui konventsiooni aastapäeva kingitus, alustas tänavu tööd sotsiaalkindlustusameti lastekaitseüksus. Selle eesmärk on suurendada riigi tuge kohalikele omavalitsustele, tõstmaks lastekaitsetöö kvaliteeti. Üksus paneb õla alla, et Eestis tekiks kauaoodatud lastekaitsesüsteem, üle riigi lastekaitset hõlmav võrgustik.
Tänu lapse õiguste ja heaolu mooduli lisamisele Tartu Ülikooli sotsiaaltöö ja sotsiaalpoliitika õppekavasse (2014; mooduli töötasid välja praegune ühiskonnateaduste instituut, TÜ õigusteaduskond ja lastekaitseliit) peaksid last abistama järjest pädevamad ametnikud.
Palju tööd on ees. Kuid LÕK on 25 aasta jooksul suutnud Eestimaa lapse heaolu suurendada – tasuta haridusest koolitoiduni, lapse eraelu puutumatusest (lihtsalt öeldes tähendab see, et ema peab lapse SMSi lugemiseks luba küsima – isa puhul ta ju küsiks!) lapse töö reguleerimiseni, mille ümber tööandjate, lapse huvide kaitsjate ning laste endi debatt alles käib.
Lõpetuseks vastan küsimusele, mis lugejal eeldamisi juba keelel kipitab. Kirjanik Kurt Vonnegut, kes oli üksiti ka Ameerika Humanistide Ühenduse aupresident, on romaanis «Ajavärin» esitanud täiendusi USA konstitutsioonile. Tema sõnad võtavad kokku nii lapse õigused kui ka kohustused.
Tsiteerin:
Artikkel XXVIII: igat vastsündinut tuleb siiralt tervitada ning tema eest hoolitseda kuni tema küpseks saamiseni. Artikkel XXX: iga inimene, kes /…/ kuulutatakse pühalikul üritusel täiskasvanuks, /…/ peab vastu võtma oma uued kohustused kogukonna /…/ ees.
Parim otsus tingib omakorda palju teisi otsuseid. Lapse õiguste konventsioon on Eesti tuleviku võti. Peame väsimatult jälgima, et nii LÕKi kui ka Vonneguti artiklid oleks meie ühiskonna aluspõhimõtted.


description: Sirp 18.11.2016:

title: Sirbis sel reedel: mis nüüd saab?

maintext:
MARGUS OTT: Mis nüüd saab?
Ajalugu iseenesest ei kordu, ent ometi näivad seal olevat teatavad sisseehitatud tsüklid ning võib-olla on üks tsükkel nüüd jälle asendumas teisega
Brexit ja hiljutised USA presidendivalimised tekitavad kaht sorti reaktsiooni: üks ergutab nuputamisele, aga teine on fatalistlikum.
Nuputamisülesanne puudutab antud juhul infolevimise viise. Just nende kahe sündmuse puhul on välja toodud, et järjest rohkem inimesi saab infot ühismeediast. Ühismeedias aga esiteks levivad afektid senisest palju kiiremini ja ulatuslikumalt ning teiseks suubuvad nad eraldatud infomullideks ehk «kõlakambriteks». Peale selle ei kehti ühismeedias traditsioonilisele kvaliteetmeediale omased reeglid: faktikontroll, kõigi asjaosaliste arvamuse kajastamine, vastulause esitamise õigus jne. Eriti juhul kui tegemist on jah-ei valikuga nagu Brexiti puhul või (sisuliselt) binaarse valikuga nagu USA presidendivalimistel, koonduvad need kõlakambrid kergesti ühe ja teise poole ümber. Ühiskonnaterviku jaoks tekitab see mitmeid probleeme.
EVA LEPIK, RAUL VEEDE: Pokemoni raske teekond üle Emajõe ehk Veel kord panoraamivabadusest
Läinud pühapäevani oli Tartu kunstimaja väikeses galeriis vaadata kunstnik Lea Libliku maalinäitus «Jõelinlase rajad üle jõe», mis oli tervenisti pühendatud Emajõe-äärsele elule ja Tartu sildadele. Kammerlikul, kuid meeleolukal näitusel olid peale hävinud Kivisilla pildi eksponeeritud kõigi praeguste sildade vaated.
See siin pole kunstiarvustus, kuigi Libliku näitus rõõmustas silma ja südant. Konks on selles, et kõik sillad, mida mööda me praegu Tartus üle Emajõe saame, on ehitatud pärast Teist maailmasõda ning autorikaitse all. See tähendab, et nende arhitektid või projekteerijad on elus või nende surmast pole veel möödas 70 aastat ning kui kunstnik on neid objekte oma piltidel kujutanud ja pilte müüa kavatseb, peab tal olema luba sildade arhitektidelt või nende pärijatelt.
KAAREL TARAND: Peegli preestrinna ja tema kollane kolonel
Kadastiku suhtumine palgalistesse ajakirjanikesse on pehmelt öeldes põlglik (kasumi teenimise töövahendid), erandiks on koos temaga kollaseid projekte käivitanud tegelased, kes saavad kiita nii lennukate ideede kui ka laitmatu juhtimise eest.
Marju Lauristin, Ene Hion, Margot Visnap, Marjustini sajand. Toimetanud Peeter Vihalemm ja Aili Saks. Kujundanud Peeter Laurits. Hea Lugu, 2016. 296 lk.
Mart Kadastik, Nüüd ma siis kirjutan. Toimetanud Marika Mikli. Kujundanud Mari Kaljuste. Varrak, 2016. 400 lk.
Päeval, mil Donald Trump valiti USA presidendiks ja mil osa maailma elanikest hakkas käituma nii, nagu oleks New Yorgis jälle mõni kaksiktorn maatasa tehtud, tõdeti USA ajakirjanduses korduvalt, et ürituse suurim läbikukkuja on hoopis ajakirjandus. Kui tulemused ei vasta ennustustele, on praegu moes süüdistada sotsiolooge, kelle küsitlusmeetodid olevat aegunud ja valimid viletsad. Ajakirjandus kui andmete vahendaja ei taha aga esitusviisi võimaliku kallutatuse või puudulikkuse pärast süüd sugugi enda peale võtta. Pahatihti just selles asi ongi, et küsitlusandmete näitamisel jäetakse märkimata vea piirid ja tõenäosused, esitatu segatakse soovmõtlemisega ja nii tegelikult eksitatakse, mitte ei valgustata infotarbijat.
MART SOIDRO: Mitme näo ja nimega meediategelane
Mart Kadastik, Nüüd ma siis kirjutan. Toimetanud ja korrektuuri lugenud Marika Mikli. Kujundanud Mari Kaljuste. Varrak, 2016. 399 lk.
Mart Kadastik kirjutab. Paradokside puntras. Jaak Kalju. Koostaja Juku-Kalle Raid. Ema & Isa OÜ, 2016. 102 lk.
Elame huvitaval ajal. Vaid mõnepäevase vahega jõudsid septembris raamatupoe lettidele kaks raamatut Edasi/Postimehe kauaaegsest juhist Mart Kadastikust. Paksema, à la «Mart Kadastik töös ja võitluses» on ta ise kirjutanud. Brošüüri, kus Jaak Kalju nime all on avaldatud Kadastiku kunagised paskvillid, on kokku kogunud ja välja andnud ning krõbeda eessõna kirjutanud Juku-Kalle Raid. Tõsi, Eesti Meedia praeguse omaniku Margus Linnamäe toetusel. Sirp on liiga soliidne leht, et peatuda kahe kange, Kadastiku ja Linnamäe mudamaadlusel. Juku-Kalle on selles gigantide võitluses pigem Linnamäe sekundant, kuid tema kogumikust alustamegi.
JANEK KRAAVI: Post-sõnastik XXXIV. Maksimalism
Maksimalistlik romaan demonstreerib, et vähemalt esteetilisel tasemel ei ole entsüklopeedia kui suure narratiivi surm kaugeltki veel käes, ehkki entsüklopeedilise stiili juurde kuulub sageli ka satiiriline toon.
RIIN ALATALU: Ajas muutuvad väärtused painutavad paragrahve
350 aastat tagasi avaldas Rootsi kuningas avaliku teadaandena meie alade vanima muinsuskaitseseaduse. Kuningas oli «suure pahameelega kuulnud, kuidas mitte ainult iidsete muinsuste, jäänuste ja säilmetega, mida endiste rootsi ja gooti kuningate ning teiste nende suursuguste meeste ja alamate mehistest tegudest on paganlikust ajast saati järele jäänud, ja mida varem üle kogu meie riigi, nii suurtes linnustes, kantsides ja kivikangrutes, kui postidel ja teistel ruunikirjadega kividel, kui ka nende haudades ja sugukonnakalmetes, mida üpriski palju alles on olnud, säärase hooletuse ja lubamatu omavoliga ümber käiakse, et neid iga päevaga üha enam ära rikutakse ja hävitatakse». Kuningas võttis olulised mälestised kaitse alla ja ähvardas nende lõhkujaid nii karistuse kui ka ebasoosinguga.
Vaimse kultuuripärandi säilitamine tagab elava kultuurielu. Epp Tamm intervjueerib flaami antropoloogi Jorijn Neyrincki. JORIJN NEYRINCK: «Kultuur kui protsess kätkeb endas juba iseenesest kaasamist ja väljajätmist. Ainus, mis me teha saame, on avatud keskkonna loomine. »
HENN OJAVEER: Laevanduse areng annab võõrliikide levikule hoogu
Peamiselt meretranspordiga kaasnev võõrliikide ränne uutesse piirkondadesse on kestnud sajandeid ja jätkub ka edaspidi. Viimastel aastakümnetel on laevandus kiiresti arenenud: ehitatakse järjest suuremaid laevu, laevaliiklus on muutunud tihedamaks, vähenenud on laeva sõiduaeg ning rajatud on palju uusi sadamaid maailma eri paigus. Kuigi ballastveemahutid on muutunud puhtamaks, suureneb pidevalt oht, et järjest uued liigid satuvad uutele, oma päritolupiirkonnast kaugel asuvatele aladele.
OMAR PARVE Nobeli keemiaauhind 2016 anti julguse eest murda alustada, tunnustuse tõi kolmele keemikule nende julgus lõhkuda mõttebarjääre
Nobeli auhinna keemia alal said prantslane Jean-Pierre Sauvage (1944), šotlane Sir James Fraser Stoddart (1942) ja hollandlane Bernard Lucas Feringa (1951) «molekulaarmasinate disaini ja sünteesi eest» (Nobeli keemiakomitee).
Arvustamisel
Tallinna Linnateatri «Inimesed, kohad ja asjad»
«Ars Electronica» festival «Radikaalsed aatomid ja meie aja alkeemia»
Tallinna klaverifestival
Mängufilm «Saabumine»
Pärnu Endla «Mitte praegu, kallis!» ja Vaba Lava ja teatriühenduse Misanzen «Süüria rahvalood»
Ave Alavainu «50 : 50. Elueklektika», Jim Ashilevi «Armastuskirju teatrile» ja Igor Severjanini «Aeg hümnistada»
Poola pildiraamatute näitus «Vaata! Poola pildiraamat»
Kaur Riismaa «Soekülm» ja Karl Martin Sinijärve «KMSX: kuidas öelda»


description: Täna kell 12.00 on Postimehe otsestuudios IRLi aseesimees Marko Mihkelson ja Reformierakonna juhatuse liige Arto Aas. IRLi jaoks oleks valitsusse minek Keskerakonnaga esmakordne ning Reformierakond tunneb end koalitsioonipartnerite poolt selgelt petetuna.

title: kes väljub võitjana ja keda sunnitakse taanduma?

maintext:
Marko Mihkelson selgitas, et usaldust on valitsuskoalitsioonis jäänud vähemaks pika aja jooksul.
Ka Arto Aas tõdes, et see ei ole kindlasti ootamatu. «Seda on juba mitu nädalat ettevalmistatud,» lausus ta. Aas tõi välja, et kui varem IRL ja sotsiaaldemokraadid ei suutnud kokku leppida Juhan Partsi minekus Euroopa kontrollikotta, siis ühtäkki see otsus ikkagi sündis.
«On kurb, kuidas see praegu toimub. Me oleme valmis minema ka sirge seljaga opositsiooni,» rääkis Aas ja jätkas, et neil on siiski tõsine mure nende reformide pärast, mis on pooleli. «Eriti mulle südamelähedase riigireformi osas,» lausus Aas.
Aas märkis, et reformierakondlased valitsuse lõhkumises süüdi ei ole ja nemad selle eest vastutust ei võta. Taavi Rõivas läheb homme riigikogu ette ja vaatab Aasa sõnul parlamendisaadikutele silma, kui nad hakkavad moodustama vasakpoolset valitsust.
Mihkelson rõhutas, et nemad töötavad uues valitsuses selle nimel, et IRLi maailmavaatele lähedased seisukohad ei muutu. Uues valitsuses lubab IRL keskenduda ka majanduse elavdamisele.
«Täna on Eesti poliitikas väga oluline muutus toimuma» lausus ta. Mihklelsoni arvates vajab Eesti oluliselt suuremaid majandusreforme.


description: USA demokraatide presidendikandidaadi Hillary Clintoni parema käe Huma Abedini eksabikaasast ja endisest kongresmenist Anthony Weinerist on mõistatuslikult saanud Clintoni kampaania keskne mureallikas.

title: Lehma lellepoeg keset kampaaniat

maintext:
Õnnetu Weiner alias härra Viiner alias Carlos Danger – pahal poisil palju nimesid – jõudis enne Clintoni kampaaniasse sekkumist vee peale tõmmata ka oma poliitilisele karjäärile, ja kõike seda oma seksuaalse apetiidiga. Öeldakse, et loll õpib ikka oma vigadest, aga kahjuks ei vastanud see tema puhul tõele ei esimesel ega ka teisel korral. Ämbrisse astus ta veel kolmandatki korda.
Mehel lasub nüüd pedofiiliakahtlus, temaga abielus olnud Abedin andis sisse lahutuse. FBI konfiskeeris endise abielupaari arvuti, kust sai alguse Clintoni e-kirja skandaali teine vaatus. Kõike seda vaid mõni päev enne USA presidendivalimiste finaali.


description: Poliitika on kunst. Kunst, see on loovus ja stiil. Kui palju me seda täna näeme, kirjutab jurist ja endine õiguskantsler Allar Jõks Facebookis.

title: Allar Jõks: võimuerakond pillub huupi granaate nii partnerite kui avalikkuse pihta

maintext:
«Meie poolt hääletut alistumist oodata ei maksa. Soovin vaadata riigikogu liikmetele silma sel hetkel, kui nad hääletavad vasakpöörde poolt,» ütles peaminister täna.
Tegemist oleks justkui sõjaseisukorraga. Võimuerakond pillub huupi granaate nii partnerite kui avalikkuse pihta lootuses, et ehk keegi pihta või aru saab, kui head nad on. Kaevikusse varjunud maksumaksjate appikarjeid ei ole aastaid keegi kuulnud.
«Me võitleme parema Eesti eest, alati.»
Kas parem Eesti on kilekotid, ämma raha ja neli sidrunit? Kas parem Eesti on võimu koondamine ja teisitiarvajate naeruvääristamine? Või on parem Eesti hoopis see, kus esimeses hädas aetakse käsi ettevõtja taskusse?
Vasakpööre? Kirjutasin kaheksa aastat tagasi loo «Kellele kuulub Eesti riik». Sealt leiab suurepäraseid näiteid KE-RE koostööst. Ajast kui koostöölepe Ühtse Venemaaga (2004) veel peaministriparteid ei häirinud.
Julgeolekuriskid seoses valitsusvahetuse ajastamisega?
Märtsis 2014 toimus Reformierakonna algatusel partnerivahetus. Samal ajal Krimmi okupeerimine. Ida-Ukraina. Venemaa president Vladimir Putin taotles Föderatsiooninõukogult volitusi sõjavägede Ukrainasse saatmiseks. Föderatsiooninõukogu toetas presidendi taotlust ühehäälselt.
Poliitika tähendab oskust ühiskonda lugeda. Presidendivalimistel ei protesteerinud valimiskogu liikmed kohalikest omavalitsustest mitte ainult pooliku haldusreformi ega kohaliku võimu kaaperdamise vastu. Nad hääletasid ülbuse ja nõrga poliitilise juhtimise vastu. Selle vastu, et liiga kaua võimul olnud ei samastaks ennast ega erakonda riigiga.
Alliksaarelikult – küsimus on, kas võimu õigustada või õigust võimustada.


description: Vaatan harva telerit, teades, et midagi head sealt näha pole. Nii et Tallinna TV saate «Vaba Mõtte Klubi» lõppu nägin pühapäeval täiesti juhuslikult. Televiisor ei petnud ootusi: ma kuulsin kohutavaid asju.

title: Nikolai Karajev: kuidas hävitada pool Tallinna

maintext:
Viis intelligentset inimest arutasid, kuidas oleks Venemaal parem vallutada Eesti pealinna. Kõlasid mõtted stiilis «Tallinnas on ju suured lämmastikväetise varud. Üksainus diversioon ja pool Tallinna lendab õhku», «Ja elektrijaama võib ühe hoobiga rivist välja lüüa!», «Isegi hoopi pole vaja. Teate, piisab sellest, et avada Narva veehoidla lüüs», «Ja siis veel läbi lõigata kaks Rootsist tulevat kaablit, mis on juba päris lihtne».
Lausa iseenesest kujunes välja elegantne Eesti hõivamise plaan, mida, kui juba selliseid kurje mõtteid peas vaaritada, oleks lihtsalt patt kasutamata jätta. Odav ja hea! Pealegi sobib see plaan kõigile: terroristidele, marslastele, doktor Evilile, kellele iganes. Väga hea plaan.
Eks ma saan ju asjast aru. Spetsialistid teavad ka ilma «Vaba Mõtte Klubita», kus mida läbi lõigata ja kus mida pommitada, et kahju oleks maksimaalne. Ja et iga probleemne koht on oht. Ja et neile tuleb tõmmata avalikkuse tähelepanu. Ehkki mida see avalikkuse tähelepanu siin ikka aitab? Pigem tuleks äratada hoopis kompetentsete organite tähelepanu, et kui me juba igal pool valjult sõjatrummi taome, siis need organid ikka valvaksid kõike, mida on vaja valvata.
Ent ikkagi on kummaline kuulda selliseid asju telepurgist. Võib-olla tõesti tehakse ka Prantsusmaal saateid, kuidas eriliste pingutusteta vallutada Pariis, ning Saksa poliitikud arutavad jutusaates Berliini nõrku kohti («ja nagu naksti lendab pool Berliini õhku!»), aga ma miskipärast kahtlen selles. Ainuke analoogne asi, mis meenub, on see, kuidas «Nord-Osti» ööl vaagis muusikali produtsent Aleksandr Tsekalo uudistesaate otse-eetris kõiki terroristide hõivatud hoone sisse- ja väljapääse, andmata endale vähimalgi määral aru, et telerit vaatavad ka terroristid.
Nii ka siin: ei mingit vandenõu, lihtsalt tulid kokku intelligentsed inimesed ja rääkisid kaamera ees (saade oli eetris 25. oktoobril, pühapäeval oli juba kordus). Toonitan: väga erinevate poliitiliste vaadetega inimesed. Kolm parlamendi liiget, neist kaks keskerakondlast ja üks EKREst, lisaks veel üks roheline ja üks parteitu.
Jah, ma saan kõigest aru. Aga ikkagi: köiest ei räägita mitte ainult poodu majas, vaid ka mitte selle inimese majas, kes võidakse iga hetk üles puua. Muide, kui tegu oleks olnud ajakirjandusliku uurimusega, siis ma ei poetaks praegu sõnakestki. Ajakirjanikel ongi selline ülesanne – tuua avalikkuse ette parajasti erutavad probleemid. Aga parlamendi liikmetel, poliitikutel, rahva teenritel on funktsioon pisut teine: samuseid erutavaid probleeme lahendada ja mitte jutusaates, vaid sobivamates kohtades.


authors:
Andrei Kuzitškin
Erik Prozes

description: Usutavasti möödub Kremlis Trumpi võidu järel puhkenud eufooria peagi ning seal mõistetakse, et vana vaenlane on mõnikord parem kui uus sõber, kirjutab arvamusportaali kolumnist Andrei Kuzitškin.

title: Andrei Kuzitškin: kui Trumpist saab Venemaa sõber, peab Kreml kiirelt uue vaenlase leidma

maintext:
Donald Trumpi valimine paiskas Euroopa ja Ladina-Ameerika leina, pani Hiina hirmu tundma ja vapustas maailma börse. Tõsi, börsid said vapustusest kiiresti üle ja aktsiahindade langus pööras taas tõusule. Heitunud ameeriklased tulid massiliselt tänavale meelt avaldama, Euroopas ja mujalgi maailmas on aga inimestel endiselt nina täiesti norus. Ja ainult ühes riigis – Venemaal – juuakse Trumpi valimise puhul USA presidendiks šampanjat ja korraldatakse suisa ilutulestikke. Miks ometi?
Donald Trump. Foto: Scanpix
Miks venemaalased, kellest 70 protsenti suhtusid viimase ajani USAsse halvasti ja väga halvasti, vahetasid äkitsi raevu armu vastu välja? Seletus on ääretult lihtne: küsitluste põhjal on üle kolmandiku venemaalastest veendunud, et Donald Trumpi valimine USA presidendiks toob kaasa Venemaa ja Ameerika suhete paranemise.
Siit saab ainult järeldada, et «suurt Venemaad» vaevab endiselt alaväärsuskompleks. Mõne aastaga pärast Ukraina kriisi puhkemist on Venemaa poliitikud suutnud ennast ja Venemaa rahvast uskuma panna, et maa heaolu sõltub ainiti USA seisukohtadest. Ühelt poolt veenab Venemaa poliitiline juhtkond kõiki, et Venemaa vastu kehtestatud sanktsioonid kahjustavad ainult ameeriklasi ja Euroopa Liitu ennast, teiselt poolt on aga Venemaa-vastaste sanktsioonide tühistamisest kujunenud kogu Venemaa poliitika tähtsaim päevapoliitiline küsimus.
Venemaa pangad ei pääse enam ligi odavale Euroopa rahale, Venemaa ettevõtted ei saa enam ei odavaid lääne laene ega kõrgtehnoloogiat. Vaieldamatult on need tegurid koosmõjus andnud Venemaa majandusele purustava löögi. Veelgi enam: selle löögi tagajärjed annaksid ennast tunda veel kaua ka siis, kui sanktsioonid kas või kohe täna tühistataks. Seepärast on eufooria, mis tabas Venemaa poliitikuid Trumpi Valgesse Majja kolimise magusas ootuses, täiesti arusaadav.
Presidendikandidaadi valimiskampaaniaaegsed sõnavõtud süstisid Vladimir Putinisse ja tema lähikonda tublisti optimismi. Kuidas oleks saanud teisiti ollagi! Barack Obama ja tema kaasvõitleja Hillary Clinton on järjepidevalt mõistnud hukka Venemaa välispoliitika agressiivset iseloomu ja väljendanud usaldamatust Venemaa presidendi suhtes. Ent Donald Trump arutas lausa mitu korda USA ja Venemaa koostöö üle, kõneles sellest, et kaks maad võiksid maailmas korra kehtestada, ja ütles, et «Putiniga me klapime». Mulle aga paistab siiski, et Donald Trumpi valimine USA presidendiks mitte ei vähenda, vaid hoopis suurendab uue üleilmse sõja puhkemise ohtu.
Trump hakkab lammutama?
Siin on võimalikud kaks stsenaariumit. Esiteks, kui Donald Trump hakkab tõepoolest NATOt lammutama ja Ameerika vägesid Euroopast välja viima, siis tekib Vladimir Putinil äravõitmata kiusatus lahendada ühe hoobiga «Balti küsimus». Sellise stsenaariumi oht on täiesti reaalne.
USA Kongressi esindajatekoja spiiker Newt Gingrich ütles juulikuises intervjuus telekanalile CBS, et «NATO riikidel tuleks muretseda oma kohustuste pärast, liikmesriigid ei maksa ära oma osa». Vabariiklasest poliitik lisas, et sellised riigid ei ole mitte jõu, vaid nõrkuse allikas. Küsimuse peale, kas Trump ja USA tuleksid Venemaa rünnaku puhul näiteks Eestile appi, sõnas Gingrich, et ta «mõtleks selle peale tõsiselt». «Eesti on Peterburi äärelinn. Venelased ei pea piiri tingimata isegi sõjaliselt ületama. Venelased võivad teha seda, mida nad tegid Ukrainas,» sõnas eksspiiker. «Ma ei ole kindel, kas on mõtet riskida tuumasõjaga selle ääremaa pärast. Me peame mõtlema, mida see võib kaasa tuua.»
Newt Gingrich. Foto: Scanpix
Praegu peetakse Newt Gingrichit Donald Trumpi valitsuse võimalikuks riigisekretäriks. Kui selline inimene kerkib Ameerika välisministeeriumi etteotsa, võivad Baltimaade ja ka ülejäänud Euroopa kohale kerkida murepilved. Pole sugugi juhus, et Kremli eksperdid hõõruvad juba praegu käsi ja ootavad, et kaitsetu Baltikum langeb iseenesest Vladimir Putini helladesse kätesse.
Poliitikavaatleja Aleksandr Nossovitš kirjutas artiklis «Trumpi Ameerika viskab ballasti minema. Esimesena lendab üle parda Läti», et «Balti riikidele on Trumpi valimine USA presidendiks nõukogudejärgse ajaloo üks suuremaid katastroofe. Ameeriklased hääletasid 8. novembri valimistel ühtlasi Baltikumi vastu, selle vastu, et Ameerikat ähvardab Kolmas maailmasõda ainult seepärast, et mingisuguse Leedu president provotseerib Venemaad, nimetab viimast terroristlikuks riigiks ja selle riigi juhti paranoikuks, Ameerika aga peab pärast seda Leedut kaitsma ja selle pärast venelastega sõdima. Trumpi ja tema ideede võit USA valimistel annab alust väita, et Leedu, Läti ja Eesti väljaarvamine mõne aasta pärast NATO ja Euroopa Liidu ridadest ei ole mitte liialdus, vaid reaalne, meie silme all täituv ennustus.»
Kirjatüki autor ei pane küll tähele, et tema ennustus läheb järsult vastuollu Venemaa ametiisikute, sealhulgas Vladimir Putini enda korduvate avaldustega, et Venemaal ei ole vähimatki kavatsust Baltimaid okupeerida. Ent niisugused artiklid sunnivad mõtlema, mil määral vastavad need sõnad Moskva tegelikele soovidele. Sest kust muidu tuleks nii üüratu rõõm kõigis Venemaa foorumites, kus «patrioodid» arutavad elavalt Eesti, Läti, Leedu, Ukraina ja Moldova peatse Venemaa mõjusfääri naasmise üksikasjade üle? VLDP juht Vladimir Žironovski aga teatas äsja, et «kogu maailma hakkab pöörlema ümber telje, mis seisab kahe üliriigi, Venemaa ja USA vahel!».
Trump mõtleb äriliselt?
Mulle tundub siiski mõnevõrra usutavam teine stsenaarium. Donald Trump ei ole nähtavasti nii lihtsakoeline, kui pealtnäha paistab. Ta on läbi ja lõhki ärimees. Ta ei mõtle poliitilistes, vaid ärikategooriates. Talle on põhiline kasum, tema maailm seisab koos äritehingutest. Ta võib palju ja pikalt rääkida üht, aga teha ikkagi midagi muud – seda, mis toob kasu.
Pole üldse välistatud, et Donald Trump istub ühe laua taha Vladimir Putiniga ja hakkab arutama Venemaa-vastaste sanktsioonide tühistamist. Aga esimene küsimus, mida võib oodata vastselt Ameerika presidendiks valitud mehelt, kõlab: «Aga mida mina selle eest saan?» Ja siis võib selguda, et ohu poolest Vladimir Putinile jääb ideede eest võitlevate Obama ja Clintoni poliitiline romantism kaugele Donald Trumpi selgeplaanilise pragmatismi varju.
Hind, mille Trump nimetab Venemaa-vastaste sanktsioonide tühistamise eest, ei saa olema tähtsusetu: Donald Trump on ikkagi miljardär ega ole harjunud krossides arveldama. Näiteks võib Trump vastutasuks nõuda Ameerika ettevõtete piiramatut ligipääsu Venemaa loodusvaradele.
Kremli poliitikud kuulevad praegu ainult seda, mida soovivad kuulda. Nad kuulevad, kuidas Trump kiidab Putinit ja ähvardab NATO laiali saata. Aga nad on jäänud kurdiks Trumpi muude avalduste suhtes. Nii vastas Donalt Trump juulis ajalehe The New York Times küsimusele Balti riikide kaitsmise kohta Venemaa võimaliku agressiooni korral nii: «Kui kohustused [NATO ees] on täidetud, siis on meie vastus «jah».»
Vladimir Putin. Foto: Scanpix
Lisaks sõnas Donald Trump maikuises intervjuus ühele Indiana raadiojaamale, et kui Venemaa lennukid ohustavad Läänemerel Ameerika laevu, tulistaks tema need alla. Ta muidugi lubas, et helistaks enne seda Putinile ja paluks tal lennukid tagasi kutsuda. Aga kui diplomaatia ei aita, siis lähevad käiku sõjalised meetmed.
USA sõjavägi
Veel üks oht, mida Donald Trump Venemaale kujutab, seisneb tema kindlas soovis alustada Ameerika sõjaväe moderniseerimist. Mõned USA ja Venemaa lähenemise poolehoidjad on väljendanud lootust, et Trumpi valimine presidendiks toob kaasa võidurelvastumise hääbumise. Kuid tegelikkuses ootab ees hoopis vastupidine.
Trumpi sõjalised kavad on järgmised: «Sõjalise eelarve piirangute kõrvaldamine, maaväe suurendamine 540 000 tegevteenistuses sõjaväelaseni. USA mereväel peab olema 350 sõjalaeva, merejalaväel 36 pataljoni, õhuväel 1200 hävituslennukit. Suured investeeringud kaasaegse raketitõrje arendamiseks, et tõrjuda võimalikud välisohud, ristlejate moderniseerimine, uute nüüdisaegsete hankimine Põhja-Korea ja Iraani raketiohu neutraliseerimiseks.» Selge see, et Trump panustab sõjaväele välisohtude tasalülitamiseks. Siinkohal ei tasu aga unustada, et USA riikliku julgeoleku strateegias on sellisteks ohtudeks Põhja-Korea, Iraan ja… Venemaa.
Ohtu Venemaale kujutab ka Trumpi energiastrateegia, mis näeb ette USA domineerimise saavutamise maailma energeetikaturul. See on seatud lausa strateegiliseks majanduslikuks ja välispoliitiliseks eesmärgiks: USA peab olema energeetika mõttes sõltumatu riik, mis ühtlasi võimaldab luua energeetika vallas miljoneid töökohti. Kui see eesmärk täitub, variseb naftahind maailmaturul kokku ning Venemaa majandus saab korvamatu hoobi.
Uus sõber USA
Ent Trumpi peamine oht Venemaale on hoopis see, et nii võib USA kaduda vaenlasena ja muutuda sõbraks. Nimelt on kogu Venemaa sisepoliitika praegu üles ehitatud sellele, et kõigis Venemaa probleemides süüdistatakse ameeriklasi. Pensionid on väikesed? Süüdi on Ameerika. Teed on halvad? Obama lõhkus need ära. Lisaks organiseerib USA riigidepartemang Venemaal streike, õhutab Putinit kritiseerima, toetab «viiendat kolonni» ehk liberaale ja hävitab venelaste hingelisi ja kõlbelisi väärtusi. Ühesõnaga, pole ühtegi pattu, milles USA ei oleks Venemaa ees süüdi. Ja siis saab Obama/Clintoni näoga vaenlasest Trumpi näoga sõber? Kuidas siis edasi minna?
Räägitakse, et Kremli juhtkond nägevat nii ööd kui päevad palehigis vaeva, et leida uus rahvuslik vaenlane, et inimestel ei tekiks isegi pelka mõtet, et «suur Putin» võib samuti vigu teha ja olla ehk lausa Venemaa allakäigus süüdi.
USA Kongress jäi samal ajal täielikult vabariiklaste kontrolli alla ja vabariiklased on alati olnud suhetes Venemaaga üsna jäikadel positsioonidel. Pealegi valiti senatisse vabariiklane John McCain, kes on väga mõjukas ning Trumpi ja Putini äge vastane. Seepärast on Venemaa ja Ameerika edasiste suhete iseloom praegu väga küsitav. Küllap seepärast ongi Venemaa presidendi pressiesindaja Dmitri Peskov juba jõudnud ettevaatlikult teatada, et Venemaa-Ameerika suhete tuntavat paranemist lähiajal «vaevalt tasub oodata».
Usutavasti möödub Kremlis Trumpi võidu järel puhkenud eufooria peagi ning seal mõistetakse, et vana vaenlane on mõnikord parem kui uus sõber: vähemalt on alati teada, mida harjumuspäraselt vaenlaselt oodata, samal ajal kui pole üldse teada, kui ohtlik võib olla uus sõber, kui see peaks selja pöörama.
Vene keelest eesti keelde ümber pannud Marek Laane
Andrei Kuzitškin on endine Venemaa riigiametnik, kellele on Eestis antud poliitiline varjupaik. Ta töötas kümme aastat Tomski oblasti valitsuses kommunikatsioonijuhina ning hiljem kuus aastat kultuuriameti juhatajana. Tal on magistrikraad bioloogias ja rahvusvahelistes suhetes. Praegu töötab ta vene keele õpetajana.


description: Kuigi lennufirma ei peaks ilmtingimata olema riigi omanduses, oli Eesti uue lennufirma asutamine kahtlemata riigi poolt õige ja vajalik otsus, kirjutab reisibüroo Estravel juhatuse liige Anne Samlik.

title: Anne Samlik: praegune Nordica pole enam see, mis kevadel


description: Bulgaarias valiti Kremli-meelne president, Moldovas valiti Kremli-meelne president – niisugused on uudiste pealkirjad. Sündinut lähemalt vaadates leiame küll hulganisti nüansse mõlema riigi sisepoliitika kohta, aga pealkirjade säutsu-sõnum töötab edasi juba iseenesest.

title: Juhtkiri: Jüri Ratas, aeg on Eesti huvid esikohale seada

maintext:
Kõrvutame seda nüüd eelmise nädala uudistega maailma meedias stiilis «Eesti läänemeelne koalitsioon kukkus» või «Järjekordne võimalus Venemaale, seekord Eestis». Need pealkirjad kannavad maailma paraku sõnumit, et üks järjekordne Ida-Euroopa riik ei tea isegi, kuhu ta kuuluda tahab.
Uut koalitsiooni tegevad Keskerakonna poliitikud võivad ju teisiti arvata, ent tegelikult pole selles olukorras palju kasu Eesti ajakirjanikele moraali lugemisest à la Enn Eesmaa: «Sarnasest sihist tuleks lähtuda ka meedial ja valitsusest langenud Reformierakonnal, sest arutu paanika külvamine teeb Eestile kahju nii riigis endas kui ka välispartnerite silmis.» (postimees.ee 14.11) Eesmaa peaks koos oma erakonnakaaslastega tegema hoopis kõik endast sõltuva, et mujal maailmas (!) kõlaks selgelt, kõvahäälselt ja kiirelt vastu ta sama loo need sõnad: «Eesti ei eemaldu seniselt rajalt.»
Juba sündinud kahju saaks kõige paremini heastada, loobudes kõlavalt, välisajakirjanike silme all, koostöölepingust Kremli võimuparteiga. Kui see niigi midagi sisuliselt ei tähenda, nagu keskerakondlased meile järjepanu kinnitavad, siis milleks seda ometi hoida? Kas tõesti ainult lootuses, et mõni putinismi oma südamele kõige kallimaks pidav elanik ei kuule kunagi, mida juhtivad keskerakondlased selle leppe sisutuse kohta on nüüd öelnud ja annavad järgmisel sügise KOVi valimistel oma hääle ikkagi Keskerakonnale?
Jüri Ratas võiks selle leppeteksti panna surisevate telekaamerate ees suure jääkuubiku sisse ja deponeerida külmhoonesse, kuni Venemaal puhuma hakkavad rahumeelsuse ja rahvusvahelise õiguse austamise soojad tuuled jää sulatavad.
Eelmise nädala uudistekst ütleb, et sel nädalal kohtub kaitseminister Hannes Hanso (SDE) lisaks varem kavandatud kõnelustele Briti kaitseministriga kiirkorras ka oma USA, Kanada ja Prantsusmaa kolleegiga. Loomulikult selgitamaks, mida Eesti sündivalt koalitsioonilt on oodata. Muidugi on see kiiduväärne töö ja plusspunkte tuleb koalitsioonikõnelejatele anda sellegi eest, et nad võtsid just välis- ja kaitsepoliitika punktid eelmisel nädalal esimestena ette – nii Hansol kui meie diplomaatidel on, mida liitlastele kohtumistel öelda. Keskerakondlastel oleks aga aeg mõista, kui palju selgem, lihtsam ja lõpuks ka odavam oleks Eesti riigile tülitekitavast, väidetavalt ju sisuta lepingust ühemõtteliselt loobuda. Või astuda mingi muu sümboolne samm, mida saab televisioonis haaravalt näidata. Näiteks võiks Jüri Ratas selle leppe teksti panna surisevate telekaamerate ees suure jääkuubiku sisse ja deponeerida külmhoonesse, kuni ükskord Venemaal puhuma hakkavad rahumeelsuse ja rahvusvahelise õiguse austamise soojad tuuled jääkuubiku üles sulatavad.
Eestile pole kindlasti kasulik olla ühes reas nendega, kes maailma avalikkuse silmis ei paista teadvat, kellega ta õigupoolest tahab liidus olla. Ja peaministriks pürgival Jüri Ratasel on aeg võtta Eesti huvidele vastava sõnumi edastamise vastutus, selle asemel et lasta oma kolleegidel hurjutada sisepoliitilist konkurenti või manitseda vaba ajakirjandust.


authors:
Raul Vinni
Saarte Hääle Ajakirjanik

description: Ühinemisteemaline rahvaküsitlus on korralik naljanumber. Küsitakse arvamust asjas, mis on juba ära otsustatud. Osalusprotsendid on seni üsna teema väärilised. Saaremaa napp neljaprotsendine või Kuressaare kaheprotsendiline osalus on Valga 0,79 protsendi kõrval siiski üsna tubli tulemus.

title: Raul Vinni: etteotsustatud vastusega küsitlus


authors:
Risto Berendson
Tairo Lutter

description: Kadri Simson: «Me oleme kakskümmend aastat opositsioonis istunud, kohe istume veel neli… Kuidas see sind ei häiri?»Edgar Savisaar: «Ei häiri.»Kadri Simson: «Mind häirib! See ei ole elu, see on sitsimine!»

title: Lõpuks ometi minister

maintext:
Kadri Simson: «Me oleme kakskümmend aastat opositsioonis istunud, kohe istume veel neli… Kuidas see sind ei häiri?»
Edgar Savisaar: «Ei häiri.»
Kadri Simson: «Mind häirib! See ei ole elu, see on sitsimine!»


authors:
Peep Pahv
Mihkel Maripuu

description: Aasta isaks valitud Tiit Sokul on kaks poega, kuid oma teiseks isaks võivad teda nimetada kümned endised ja praegused korvpallipoisid.

title: Teine isa


authors:
Evelyn Kaldoja
Afp Scanpix

description: Pole tähtis, kas Euroopa sind isiklikult huvitab või mitte, lõpuks veedad ikkagi suure hulga aega nende probleemidega jahmerdades. Sellise õppetunni võiks lahkuv USA president Barack Obama anda järeltulija Donald Trumpile.

title: Mida Euroopa tegelikult vajab?


authors:
Jaak Aaviksoo
Mihkel Maripuu

description: Exceli tabelist on saanud «tundeinimeste» peavaenlane moodsas vabadusvõitluses, milles võib näha soovi vastustada kogu ratsionaalsuse printsiipi, kirjutab TTÜ rektor Jaak Aaviksoo.

title: Jaak Aaviksoo: viha ratsionaalsuse vastu ehk uued masinapurustajad