description: Ligikaudu kolmkümmend aastat tagasi esitas punkbänd J.M.K.E. muuhulgas loo “Nad ei tea mu nime”, kus kõlasid visionäär Villu Tamme tekstiread: “Minister ei tea mu nime / Kui ta üldse midagi teab.” Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Minister midagi ju teab

maintext:
Arvamus
Minister midagi ju teab
Teisipäev, 13. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Ligikaudu kolmkümmend aastat tagasi esitas punkbänd J.M.K.E. muuhulgas loo “Nad ei tea mu nime”, kus kõlasid visionäär Villu Tamme tekstiread: “Minister ei tea mu nime / Kui ta üldse midagi teab.”
Ajad on teised ja täna võime öelda, et meie vähemalt teame järjekordsete ministrite nimesid. Sedagi, et kurikuulsa Repinski asemel on Tarmo Tamm. Kuna aga saabumas on jõulurahu, siis vaatleks üht teistlaadi persooni, kelle minevik – kui ehk “kuninga” jüngriks oleku periood välja arvata – näib üsnagi plekitu.
Kolmteist meest ja neli naist
Mainimata paljusid ennesõjaaegseid härrasmehi, saame koos Sven Mikseriga kokku 16 välisministrit, kellest Lennart Meri alustas juba aprillis 1990. Kuna olen ise Islandi väljakul üle elanud peaaegu üksteist ministrit, siis iseloomustaksin neist mõne ametiaega.
Meri kui omaette suuruse jätaks välja, selle kohta, kuidas ta Eesti “Maailma Skeemi” viis, on olemas groteskses vormis kohustuslik kirjandus – Mihkel Muti “Rahvusvaheline mees” (1994).
Vaatamata suure eurooplase Meri haardele oli vaja jätkuvalt tõestada, et oleme tsiviliseeritud inimesed, et oskame noa ja kahvliga süüa ning vestlust arendada. Sel ajal polnud Eesti tipud veel üleliia lihvitud ja poleeritud, kustud ega kammitud. Nii sobiski nagu valatult ametisse Jaan Manitski – rühikas, rikas ja Lääne vabaduse järgi lõhnav.
Järgnes rabedama olekuga Trivimi Velliste, kes inglise filoloogina ei jäänud vähemalt keelega hätta, kui reisis mööda “muud maailma”, et tutvustada üht unustusse vajunud riiki. Euroopa suund ei olnud toona veel kristalliseerunud.
Jüri Luike oli tahetud ministriks panna juba varem, kuid kõheldi seoses ta hilise sünniaastaga; tegu oli aga sündinud riigimehega – nii teadmiste, oleku kui ka välimuse poolest.
Luigele järgnenud Riivo Sinijärv ei pälvi paraku head hinnet. Mitte otseselt halb mees üritas end kuidagi kehtestada, ent pälvis majasisest tugevat vastupanu kohates iroonilise hüüdnime Kotkas. Meenub, kuidas välisministeeriumi (VM) 1995. aasta jõulupeol esitas kantsler Indrek Tarand erakordselt naljaka “kuplee” (tegelikult Simon & Garfunkeli tuntud pala plagiaadi) kondori/kotka lennu teemal, mis lõppes järgmiselt: “…mind toetas Luik, siis Kallast näen.”
Siim Kallas huvitus välisministrina toona pigem sisepoliitikast, ent mingeid vastuolusid välisteenistuses samuti nagu ei tekitanud.
Mis puutub Toomas Hendrik Ilvesesse, siis võime taunida tema talu majandamist ja muudki, ent välisministrina (1996–1998; 1999–2002) saab ta hindeks “väga hea“. Fakt jääb faktiks – Ilves pani meeskonna eesmärkide saavutamise nimel ülientusiastlikult tööle, samuti jaksas ta korralikult pidu panna. Läksid käiku ühemehesaatkonnad üle Euroopa Liidu, olime oma prioriteetide saavutamisel Lätist ja Leedust selgelt ees. Rebisime end “endise soveti” staatusest lahti ning kuulusime EL-i läbirääkimistel ühte kampa Visegradi riikide, Sloveenia ja Küprosega.
Eks see pani ka Balti naabrid omakorda pingutama, et järele jõuda.
Senitehtu tulemusena õnnestus ajaloolisel 2004. aastal EL-i ja NATO-sse astumise pidulikel tseremooniatel särada hoopis blondil Kristiina Ojulandil.
Urmas Paet sai välisminister olla hirmpika aja (aprill 2005 – november 2014), mistõttu ta tundis end Euroopa kolleegide seas nagu kala vees. Paet oli ettevaatlik, ent iga tema samm pidi kajastatud saama pressiteadetena uudisvoos, iseäranis siis, kui oli garanteeritud positiivne kajastus (Liibanonist vabastatud pantvangid jne).
See harjumus pärines tal juba Nõmme linnaosavanema päevilt ja sama liini jätkab ta jõudumööda ka europarlamendi liikmena. Seetõttu nimetati VM-i väljaspool maja “pressiteadete ministeeriumiks”.
Raul Mälk, Rein Lang, Keit Pentus-Rosimannus ja Jürgen Ligi viibisid hinde saamiseks väljakul liiga lühikest aega.
Ometi tuleb ära mainida Marina Kaljurand, kellega juhtunu on üldteada. Pieteeditundest endise kolleegi vastu ei tihkakski siinkohal hinnangut anda, aga peab. Õhinapõhine naine kasutati meedia ja teatud poliitikute poolt ära, tema enda viga oli mänguga kaasa minna. Igatahes oli VM-i normaalne tegevus Marina ametiaja lõpul tugevasti häiritud ja paratamatult allutatud presidendirallile. Millal see saaga ükskord ometi lõpeb? – nii olevat omakeskis oianud nii mõnigi VM-i ametnik.
Miks mitte Mikser?
Kui 2002. aastal määrati kaitseministriks – Jüri Luige järel! – noor keskerakondlane Sven Mikser, oli paljudel diplomaatidel ja kaitseministeeriumi ametnikel mure majas. Ent Mikser tegi endale asjad kiirelt ja põhjalikult selgeks. Peagi võis kuulda ameeriklastelt endilt, et teil on ikkagi parim kaitseminister! Võrdlus käis siis mõistagi kolme Balti riigi vahel.
Uus välisminister ise ütles hiljutises intervjuus, et välispoliitika alal temast “väga palju kogenumaid ülearu palju ei ole”. Eesti parteilise ladviku hulgas tõepoolest mitte, sest Marko Mihkelsoni puhul tuleb mainida, ent tema võimalust ei saanud.
Olen oma raamatus “Võimalik missioon. Märkmeid Ukrainast” (2016) kirjutanud: “Sven Mikser riigikogu väliskomisjoni esimehena oli mõistagi tasemel. Tema välispoliitilised teadmised olid tõesti põhjalikud. Hotelli fuajees kokteiliklaasi taga unustas Mikser end pikalt ja põhjalikult rääkima Süüria siseolukorrast. Vaevalt, et keegi Islandi väljakul Süüria küsimust sellal sel määral valdas – aasta oli alles 2008, Bashar al-Assad polnud veel eriline jututeema.”
Mikser pole pelgalt kuiv analüütik, kelle pea töötab nagu koorelahutaja, tema jutt on samuti hästi sõnastatud ja argumenteeritud. Välisministri amet pole ometigi üksnes “sõnumite pakendamine üht- või teistviisi”, vaid perspektiivis nii mõndagi enamat. Näiteks saavutada seisund, et Eesti välisministri sõnal oleks taas rahvusvahelist kaalu – nii Euroopa kui ka maailma mastaabis.
Lootust annab kas või kolmikhüpe. Kui kirjanikust sõber Tarmo Teder tuli kunagi C-klassis kolmikhüppes Eesti noortemeistriks, siis Sven Mikser sai hiljem samal alal noorteklassis kolm pronksmedalit ning täiskasvanuna sisevõistlustel ühe hõbemedali.
Mis muud, kui teha järgmine hüpe – kiiremini, kõrgemale, kaugemale! Autor: Kuido Merits, endine diplomaat Teisipäev, 13. detsember 2016.Ajad on teised ja täna võime öelda, et meie vähemalt teame järjekordsete ministrite nimesid. Sedagi, et kurikuulsa Repinski asemel on Tarmo Tamm. Kuna aga saabumas on jõulurahu, siis vaatleks üht teistlaadi persooni, kelle minevik – kui ehk “kuninga” jüngriks oleku periood välja arvata – näib üsnagi plekitu.Mainimata paljusid ennesõjaaegseid härrasmehi, saame koos Sven Mikseriga kokku 16 välisministrit, kellest Lennart Meri alustas juba aprillis 1990. Kuna olen ise Islandi väljakul üle elanud peaaegu üksteist ministrit, siis iseloomustaksin neist mõne ametiaega.Meri kui omaette suuruse jätaks välja, selle kohta, kuidas ta Eesti “Maailma Skeemi” viis, on olemas groteskses vormis kohustuslik kirjandus – Mihkel Muti “Rahvusvaheline mees” (1994).Vaatamata suure eurooplase Meri haardele oli vaja jätkuvalt tõestada, et oleme tsiviliseeritud inimesed, et oskame noa ja kahvliga süüa ning vestlust arendada. Sel ajal polnud Eesti tipud veel üleliia lihvitud ja poleeritud, kustud ega kammitud. Nii sobiski nagu valatult ametisse Jaan Manitski – rühikas, rikas ja Lääne vabaduse järgi lõhnav.Järgnes rabedama olekuga Trivimi Velliste, kes inglise filoloogina ei jäänud vähemalt keelega hätta, kui reisis mööda “muud maailma”, et tutvustada üht unustusse vajunud riiki. Euroopa suund ei olnud toona veel kristalliseerunud.Jüri Luike oli tahetud ministriks panna juba varem, kuid kõheldi seoses ta hilise sünniaastaga; tegu oli aga sündinud riigimehega – nii teadmiste, oleku kui ka välimuse poolest.Luigele järgnenud Riivo Sinijärv ei pälvi paraku head hinnet. Mitte otseselt halb mees üritas end kuidagi kehtestada, ent pälvis majasisest tugevat vastupanu kohates iroonilise hüüdnime Kotkas. Meenub, kuidas välisministeeriumi (VM) 1995. aasta jõulupeol esitas kantsler Indrek Tarand erakordselt naljaka “kuplee” (tegelikult Simon & Garfunkeli tuntud pala plagiaadi) kondori/kotka lennu teemal, mis lõppes järgmiselt: “…mind toetas Luik, siis Kallast näen.”Siim Kallas huvitus välisministrina toona pigem sisepoliitikast, ent mingeid vastuolusid välisteenistuses samuti nagu ei tekitanud.Mis puutub Toomas Hendrik Ilvesesse, siis võime taunida tema talu majandamist ja muudki, ent välisministrina (1996–1998; 1999–2002) saab ta hindeks “väga hea“. Fakt jääb faktiks – Ilves pani meeskonna eesmärkide saavutamise nimel ülientusiastlikult tööle, samuti jaksas ta korralikult pidu panna. Läksid käiku ühemehesaatkonnad üle Euroopa Liidu, olime oma prioriteetide saavutamisel Lätist ja Leedust selgelt ees. Rebisime end “endise soveti” staatusest lahti ning kuulusime EL-i läbirääkimistel ühte kampa Visegradi riikide, Sloveenia ja Küprosega.Eks see pani ka Balti naabrid omakorda pingutama, et järele jõuda.Senitehtu tulemusena õnnestus ajaloolisel 2004. aastal EL-i ja NATO-sse astumise pidulikel tseremooniatel särada hoopis blondil Kristiina Ojulandil.Urmas Paet sai välisminister olla hirmpika aja (aprill 2005 – november 2014), mistõttu ta tundis end Euroopa kolleegide seas nagu kala vees. Paet oli ettevaatlik, ent iga tema samm pidi kajastatud saama pressiteadetena uudisvoos, iseäranis siis, kui oli garanteeritud positiivne kajastus (Liibanonist vabastatud pantvangid jne).See harjumus pärines tal juba Nõmme linnaosavanema päevilt ja sama liini jätkab ta jõudumööda ka europarlamendi liikmena. Seetõttu nimetati VM-i väljaspool maja “pressiteadete ministeeriumiks”.Raul Mälk, Rein Lang, Keit Pentus-Rosimannus ja Jürgen Ligi viibisid hinde saamiseks väljakul liiga lühikest aega.Ometi tuleb ära mainida Marina Kaljurand, kellega juhtunu on üldteada. Pieteeditundest endise kolleegi vastu ei tihkakski siinkohal hinnangut anda, aga peab. Õhinapõhine naine kasutati meedia ja teatud poliitikute poolt ära, tema enda viga oli mänguga kaasa minna. Igatahes oli VM-i normaalne tegevus Marina ametiaja lõpul tugevasti häiritud ja paratamatult allutatud presidendirallile. Millal see saaga ükskord ometi lõpeb? – nii olevat omakeskis oianud nii mõnigi VM-i ametnik.Kui 2002. aastal määrati kaitseministriks – Jüri Luige järel! – noor keskerakondlane Sven Mikser, oli paljudel diplomaatidel ja kaitseministeeriumi ametnikel mure majas. Ent Mikser tegi endale asjad kiirelt ja põhjalikult selgeks. Peagi võis kuulda ameeriklastelt endilt, et teil on ikkagi parim kaitseminister! Võrdlus käis siis mõistagi kolme Balti riigi vahel.Uus välisminister ise ütles hiljutises intervjuus, et välispoliitika alal temast “väga palju kogenumaid ülearu palju ei ole”. Eesti parteilise ladviku hulgas tõepoolest mitte, sest Marko Mihkelsoni puhul tuleb mainida, ent tema võimalust ei saanud.Olen oma raamatus “Võimalik missioon. Märkmeid Ukrainast” (2016) kirjutanud: “Sven Mikser riigikogu väliskomisjoni esimehena oli mõistagi tasemel. Tema välispoliitilised teadmised olid tõesti põhjalikud. Hotelli fuajees kokteiliklaasi taga unustas Mikser end pikalt ja põhjalikult rääkima Süüria siseolukorrast. Vaevalt, et keegi Islandi väljakul Süüria küsimust sellal sel määral valdas – aasta oli alles 2008, Bashar al-Assad polnud veel eriline jututeema.”Mikser pole pelgalt kuiv analüütik, kelle pea töötab nagu koorelahutaja, tema jutt on samuti hästi sõnastatud ja argumenteeritud. Välisministri amet pole ometigi üksnes “sõnumite pakendamine üht- või teistviisi”, vaid perspektiivis nii mõndagi enamat. Näiteks saavutada seisund, et Eesti välisministri sõnal oleks taas rahvusvahelist kaalu – nii Euroopa kui ka maailma mastaabis.Lootust annab kas või kolmikhüpe. Kui kirjanikust sõber Tarmo Teder tuli kunagi C-klassis kolmikhüppes Eesti noortemeistriks, siis Sven Mikser sai hiljem samal alal noorteklassis kolm pronksmedalit ning täiskasvanuna sisevõistlustel ühe hõbemedali.Mis muud, kui teha järgmine hüpe – kiiremini, kõrgemale, kaugemale!
Veel artikleid samast teemast »


description: Elul on omad aja- ja tundemärgid. Nagu lootus on kui leid ja armastus igavik. Ning sellesse ritta võib kirjutada veel headuse. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Headus on elu mõõdupuu

maintext:
Aastad ja inimesed
Headus on elu mõõdupuu
Esmaspäev, 05. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Enda Naaber Esmaspäev, 05. detsember 2016. Helju Pärt (paremal) ulatab uue isikunäituse puhul lilled Enda Naabrile. Foto: Tiina Linno Elul on omad aja- ja tundemärgid. Nagu lootus on kui leid ja armastus igavik. Ning sellesse ritta võib kirjutada veel headuse.
Abruka Väraval
Kui ma 1968. aasta kevadel Abrukale sõitsin, suundusin Väravale. Ja peale Salme ja tema ema Kadri Tuuliku oli kodus ka Jüri Tuulik. Temaga olingi tulnud kohtuma, et teada saada kirjaniku viimase aasta tegemistest.
1966. aastal oli talt ilmunud lühiproosakogu “Tund enne väljasõitu”. Sellest siis ka juttu tuligi. Aga päris uuest loomingust rääkides sidus ta selle väga suuresti Abrukaga. Ütles, et pani õhtul punkti ühele jutule.
Seonduv saarega aga võttis jälle aega ja neli aastat hiljem ilmus talt teos “Vana loss. Abruka lood.”
Jüri oli väga avatud inimene. Peale selle heatahtliku huumoriga. Ta muikus nägu meenub mulle nüüdki. Jüri oli heasoovlik. Ma pole ta suust kuulnud paljudel kohtumistel kellestki halba rääkimas. Vahel ta ütles: ”Enda, usu, elu on tihti nii naljakas!” Küllap just Jüri Tuuliku kaudu hakkasin naljadest rohkem aru saama. Neid hindama. Nagu sellist hingesügavust, mida Jüri endas kandis.
“Vaata! Vaata neid pilvi! Mõnel on inimese nägu.”
Jalutasime juurtepahklikul metsavahelisel teel surnuaia poole. Armas paik! Jüri rääkis: “Kui ma olen rahutu, tulen siia, sest siin on tõeline rahu...”
Iga looming vajab jäädvustamiseks mitte ainult hingepakitsusi, vaid ka leebust inimestesse suhtumisel. Jüri oli leebe. Ja mind pani mõnikord imestama, kui ta ütles: “Vigade parandus elus on vajalik asi. Vead aga sünnivad teinekord kurjusest, väiklusest.”
... Kui me surnuaiast Väravale tagasi jõudsime, ootasid Kadri ja Salme meid aurava praega, võileibade ja klaasi piimaga. Kadri ütles: “ Mina kohvist ei hooli. Minul on piim majas peremees.”
Ja kuidas see klaas piima mulle maitses! Jõin seda, ise vaatasin Kadri hoolivatesse silmadesse ning mõistsin: heal Jüril on ka hea ema!
Juhuslikult olin Jüri käest teada saanud, et Kadri armastab väga šokolaadikomme. Ning olin teele kaasa võtnud kommikarbi. Kadri silmad särasid, kui selle talle ulatasin. Ning ta avas karbi kohe. Siis aga kutsus mind sõrmeviipega tahatuppa.
Mida ta küll mulle näidata tahab?
Seal oli tühjade šokolaadikarpide hunnik... Ja Kadri naeris oma pehmet naeru: “Need meenutavad mulle häid inimesi!”
Ja siis hakkas Kadri rääkima luikedest, et tal on praegu selline aeg, mil uni pealt varakult ära läheb. Rannas on ju luiged, kes valjult häälitsevad nagu oleksid nad oma kaasa kaotanud.
“Aga võib-olla on nad rännuteest väsinud ja pesa luues murelikud. Tahan neid nii väga mõista!”
Kuidas üks külamemm luikedele mõtleb, kuulsin ma esimest korda. Nagu oleks tema luikede kõikearmastav ema!
Ja Kadri muudkui rääkis luikedest. Siis mõistsin alles tema aastatagust kõnet mulle, kuidas luiged Abrukal häälitsevad. Et külvavad kummalist rahutust ning panevad mõtlema: neil on ränk rännutee seljataga. Aga nad on elusad ja terved! Ja toovad Kadrile rõõmu ka.
“Luiged on truud linnud. Öeldakse: luigelik truudus! On ju ilus mõte ilusates ja heades inimestes?”
“Luiged on loomult püstipäised, kuid see pole ülbe loomus. Eks?”
“Sul, noorel inimesel, on õige tähelepanek. Nad on tõesti uhked, väärikad!”
... Ja siis läks meil Väraval pilditegemiseks. Kui Kadri sellest kuulis, palus ta: “Ma panen uue põlle ette!” Ja pani. Mina seadsin Kadri ja Jüri maja ette suurte puude alla ja klõpsutasin.
“Mida ma nüüd küll ütlen? Ehk tuleb päris kena pilt, kuigi ma olen vana?” naeris Kadri. Ja Jüri oli ka muikus. Nagu ta oli pildistamise ajal. Mul aga väreles hinges väärikas tunne, et olen jäädvustanud elu ühe parima hetke!
Tarkusest ja headusest
“Tarkus tarviline vara!”
Seda ütlust teavad küllap vist kõik inimesed. On ta ju imeline vaimsuse mõõdupuu. Ajalooõpetaja Helju Pärt rõhutas seda oma eluajal tihti. Oli see siis koolitunnis või Saaremaa kunstiklubi mõnel üritusel, mille ta oli jälle organiseerinud.
Helju oli tark naine, kes elus hindas ausust, töökust, armastust, headust. Ta oli abivalmis üksiklane. Kuid üksiklusest ei teinud ta probleemi. Või kandis seda sisimas?
Ta käis mul vahel külas, andes nõu maalimiseks, jagades elukogemusi. Ja mina käisin tal külas. Ikka oli jutuks argipäevane elu, kus domineeris kunst. Ta oli kunstiaustaja ja -tundja. Seepärast polnud meil ükski vestlus igav. Vastupidi – ma ootasin alati temaga kohtumisi, et taas mõne tõetera võrra rikkamaks saada...
Peale ajaloo viis Helju õpilased oma vestlustega kunsti juurde. See oli tal haruldane oskus. Ta teadis, mida on noortele peale õppetundide veel vaja.
Kunst on ikka avardanud maailmavaadet; on andnud elujõudu, teadmisi. Koolipingis istujaile aga oli see nagu allikast janukustutamine.
Heljuga koos käis Saaremaa kunstiklubi Tallinnas kunstnike ateljeesid külastamas. Näiteks 1989. aasta aprillis kunstnik Aili Vindi ateljees Lasnamäel. Mul oli võimlaus küsida kunstnikult:”
Taevas teie maalidel on nii imepärane. Kas seda on raske maalida?” Ja ta vastas: “Jah, seda on raskem maalida kui muud!” Ja tagasiteel bussis rääkis Helju meile oma tähelepanekutest Aili Vindi maali juures. Just Heljult küsis kunstnik: “Millise värvi peaksin veel valima poolelioleva meremaali juures?” Helju vastas: “Lilla!” Ja lisas:”Kuressaare meri on haige! Kas te seda maaliksite?” Aili Vint vastas: “Ma ei tea, kas suudaksin...”
Helju aeg kunstiklubi esimehena oli väga jõuline, rikas.
Mäletan üht päeva... Helju oli just lahkunud manalateele. Grupp kooliõpilasi tuli meie kunstiklubi üritusele.
Meenutasime Heljut. Ja siis ütles üks õpilastest: “Mulle on olnud elu parim see, et mu õpetajaks oli Helju Pärt!”
Helju lahkumisega kaotasime midagi väga palju – suuremeelse klubikaaslase. Hea inimese.
Tema oli see, kes juhtis mind kunsti isikunäituste korraldamise juurde ja mu esimesed maalid toeka sõnaga paika pani: maali, Enda! Sa ju oskad seda!
Oskasin vähe, kuid Helju toetus andis jõudu. Nii oli ta meie klubi paljudele kunstnikele nõuandja.
Vahel mõtlesin: kust saab ta oma energia? Ja küsisin seda temalt otse.
“Ma olen tänulik, kui inimesed mind mõistavad. See annab jõudu igas olukorras.”
Üksteist mõista! - see on ka elutarkus, milleta meie elu oleks väljakannatamatu.
“Mõistmisetera ei sünni iseenesest. Selleks on vaja hingeavarust, südamesoojust ja inimlikku lähedust!” rääkis Helju.
... On läinud aastaid, mis on tõestanud Helju elukogemusi. Ja miks ta mulle ikka meenub? Meenub siis, kui näen tühist väiklust, õelust, kadedust. Väiksesse Eestisse mahub seda kõigele vaatamata. Elu poliitiline külg toob selle täpselt esile. Nii tihti ollakse nagu luiged, haugid ja vähid Krõlovi valmist. Seepärast tahtsin seekord rääkida headusest ja headest inimestest.
Looduse headus mullas
Mulla jõudu ei
usu igaüks, aga
õied usuvad.
See haikumõte tekkis mul ühel kevadel, kui aias ringi jalutasin.
... Oli just sadanud vihma, õied lausa särasid taeva poole ja linavästrik keksis kartulipeenral. Kuldnokk oli lausa väsimatu poegadele süüa tooma. Koer Sanne luusis ühe siili kannul, sest imelik kera tegi tot-tot-tot.
Lõin labida mulda, et viimased kabatšokitaimed maha istutada. Herned olid juba oma idud välja ajanud, rabarber oli aga kogunud hiiglasekasvu.
Muld, muld, muld... Ja see kõik on püha.
Elul on pikk ajalugu ja me usume ta jõusse. Ta on lausa Ime! Aga muld...Kuidas me usume mulla jõusse? Eks ikka looduse enda kaudu, kõige selle kaudu, mis kasvab mullas. Ning seda kinnitavad omakorda õitsemised. See on mulla jõud, mida usuvad ennekõike õied ise. Ei keegi teine ega miski muu. Ning see on looduse headus.
...Korjasin naabrimemmele sünnipäevaks kuningliiliaid. Ja võib-olla juba mitmendat korda leidsin end mõtlemas: miks õied on nii erinevad, miks õied ei ole kõik sarnased? Vastust aga ei tea ma siiani. Võib-olla õied ise teavad! Nagu tunnetavad nad mulla jõudugi. Eks siis küsingi õitelt. Kas meelespead teavad? Kas pärnapuuõied teavad? Kas gladioolid teavad? Aga nelgid?
Ja muld räägib meiega õitekeeli!
Kui maetakse inimene maamulda, siis muld ei kõnele, ta vaikib. Ja võtab vaikuse vastu oma vaikusesse.
Muld ei kõnele inimesega siis ja inimene ei kõnele ka enam mullaga. Põhjatu vaikus! Kas me mõistame sellist mulda? Jah. Kalmuaias muld kalmudel vaikib. See on mullatarkus.
Meie, elavad, aga jõuame jälle õite juurde, selle mulla juurde, mis ei vaiki. Kas me mõistame sellist mulda? Jah.
Mulla jõud on ürgne jõud, mis on oma tugevuse saanud KÕIKSUSELT. Enne oli muld, siis Inimene. Ehk ongi tõde see, et me kõik oleme mullast võetud? Rääkivast mullast. See on nagu mulla laul oma jõust, oma igikestvusest.
Kas me mõistame sellist püha mulda? Jah. Sest inimene on mõtleja ja mõistja. Tema dialoog mullaga on aga ürik, mida tasuks lugeda kõigil, kes oma koduaias ringi liiguvad.
Selle üriku avastad ootamatult, labidas käes, higipiisad tööst pärlendavad laubal. Avastad ja taipad korraga: see on looduse kingitus! Kui ma 1968. aasta kevadel Abrukale sõitsin, suundusin Väravale. Ja peale Salme ja tema ema Kadri Tuuliku oli kodus ka Jüri Tuulik. Temaga olingi tulnud kohtuma, et teada saada kirjaniku viimase aasta tegemistest.1966. aastal oli talt ilmunud lühiproosakogu “Tund enne väljasõitu”. Sellest siis ka juttu tuligi. Aga päris uuest loomingust rääkides sidus ta selle väga suuresti Abrukaga. Ütles, et pani õhtul punkti ühele jutule.Seonduv saarega aga võttis jälle aega ja neli aastat hiljem ilmus talt teos “Vana loss. Abruka lood.”Jüri oli väga avatud inimene. Peale selle heatahtliku huumoriga. Ta muikus nägu meenub mulle nüüdki. Jüri oli heasoovlik. Ma pole ta suust kuulnud paljudel kohtumistel kellestki halba rääkimas. Vahel ta ütles: ”Enda, usu, elu on tihti nii naljakas!” Küllap just Jüri Tuuliku kaudu hakkasin naljadest rohkem aru saama. Neid hindama. Nagu sellist hingesügavust, mida Jüri endas kandis.“Vaata! Vaata neid pilvi! Mõnel on inimese nägu.”Jalutasime juurtepahklikul metsavahelisel teel surnuaia poole. Armas paik! Jüri rääkis: “Kui ma olen rahutu, tulen siia, sest siin on tõeline rahu...”Iga looming vajab jäädvustamiseks mitte ainult hingepakitsusi, vaid ka leebust inimestesse suhtumisel. Jüri oli leebe. Ja mind pani mõnikord imestama, kui ta ütles: “Vigade parandus elus on vajalik asi. Vead aga sünnivad teinekord kurjusest, väiklusest.”... Kui me surnuaiast Väravale tagasi jõudsime, ootasid Kadri ja Salme meid aurava praega, võileibade ja klaasi piimaga. Kadri ütles: “ Mina kohvist ei hooli. Minul on piim majas peremees.”Ja kuidas see klaas piima mulle maitses! Jõin seda, ise vaatasin Kadri hoolivatesse silmadesse ning mõistsin: heal Jüril on ka hea ema!Juhuslikult olin Jüri käest teada saanud, et Kadri armastab väga šokolaadikomme. Ning olin teele kaasa võtnud kommikarbi. Kadri silmad särasid, kui selle talle ulatasin. Ning ta avas karbi kohe. Siis aga kutsus mind sõrmeviipega tahatuppa.Mida ta küll mulle näidata tahab?Seal oli tühjade šokolaadikarpide hunnik... Ja Kadri naeris oma pehmet naeru: “Need meenutavad mulle häid inimesi!”Ja siis hakkas Kadri rääkima luikedest, et tal on praegu selline aeg, mil uni pealt varakult ära läheb. Rannas on ju luiged, kes valjult häälitsevad nagu oleksid nad oma kaasa kaotanud.“Aga võib-olla on nad rännuteest väsinud ja pesa luues murelikud. Tahan neid nii väga mõista!”Kuidas üks külamemm luikedele mõtleb, kuulsin ma esimest korda. Nagu oleks tema luikede kõikearmastav ema!Ja Kadri muudkui rääkis luikedest. Siis mõistsin alles tema aastatagust kõnet mulle, kuidas luiged Abrukal häälitsevad. Et külvavad kummalist rahutust ning panevad mõtlema: neil on ränk rännutee seljataga. Aga nad on elusad ja terved! Ja toovad Kadrile rõõmu ka.“Luiged on truud linnud. Öeldakse: luigelik truudus! On ju ilus mõte ilusates ja heades inimestes?”“Luiged on loomult püstipäised, kuid see pole ülbe loomus. Eks?”“Sul, noorel inimesel, on õige tähelepanek. Nad on tõesti uhked, väärikad!”... Ja siis läks meil Väraval pilditegemiseks. Kui Kadri sellest kuulis, palus ta: “Ma panen uue põlle ette!” Ja pani. Mina seadsin Kadri ja Jüri maja ette suurte puude alla ja klõpsutasin.“Mida ma nüüd küll ütlen? Ehk tuleb päris kena pilt, kuigi ma olen vana?” naeris Kadri. Ja Jüri oli ka muikus. Nagu ta oli pildistamise ajal. Mul aga väreles hinges väärikas tunne, et olen jäädvustanud elu ühe parima hetke!“Tarkus tarviline vara!”Seda ütlust teavad küllap vist kõik inimesed. On ta ju imeline vaimsuse mõõdupuu. Ajalooõpetaja Helju Pärt rõhutas seda oma eluajal tihti. Oli see siis koolitunnis või Saaremaa kunstiklubi mõnel üritusel, mille ta oli jälle organiseerinud.Helju oli tark naine, kes elus hindas ausust, töökust, armastust, headust. Ta oli abivalmis üksiklane. Kuid üksiklusest ei teinud ta probleemi. Või kandis seda sisimas?Ta käis mul vahel külas, andes nõu maalimiseks, jagades elukogemusi. Ja mina käisin tal külas. Ikka oli jutuks argipäevane elu, kus domineeris kunst. Ta oli kunstiaustaja ja -tundja. Seepärast polnud meil ükski vestlus igav. Vastupidi – ma ootasin alati temaga kohtumisi, et taas mõne tõetera võrra rikkamaks saada...Peale ajaloo viis Helju õpilased oma vestlustega kunsti juurde. See oli tal haruldane oskus. Ta teadis, mida on noortele peale õppetundide veel vaja.Kunst on ikka avardanud maailmavaadet; on andnud elujõudu, teadmisi. Koolipingis istujaile aga oli see nagu allikast janukustutamine.Heljuga koos käis Saaremaa kunstiklubi Tallinnas kunstnike ateljeesid külastamas. Näiteks 1989. aasta aprillis kunstnik Aili Vindi ateljees Lasnamäel. Mul oli võimlaus küsida kunstnikult:”Taevas teie maalidel on nii imepärane. Kas seda on raske maalida?” Ja ta vastas: “Jah, seda on raskem maalida kui muud!” Ja tagasiteel bussis rääkis Helju meile oma tähelepanekutest Aili Vindi maali juures. Just Heljult küsis kunstnik: “Millise värvi peaksin veel valima poolelioleva meremaali juures?” Helju vastas: “Lilla!” Ja lisas:”Kuressaare meri on haige! Kas te seda maaliksite?” Aili Vint vastas: “Ma ei tea, kas suudaksin...”Helju aeg kunstiklubi esimehena oli väga jõuline, rikas.Mäletan üht päeva... Helju oli just lahkunud manalateele. Grupp kooliõpilasi tuli meie kunstiklubi üritusele.Meenutasime Heljut. Ja siis ütles üks õpilastest: “Mulle on olnud elu parim see, et mu õpetajaks oli Helju Pärt!”Helju lahkumisega kaotasime midagi väga palju – suuremeelse klubikaaslase. Hea inimese.Tema oli see, kes juhtis mind kunsti isikunäituste korraldamise juurde ja mu esimesed maalid toeka sõnaga paika pani: maali, Enda! Sa ju oskad seda!Oskasin vähe, kuid Helju toetus andis jõudu. Nii oli ta meie klubi paljudele kunstnikele nõuandja.Vahel mõtlesin: kust saab ta oma energia? Ja küsisin seda temalt otse.“Ma olen tänulik, kui inimesed mind mõistavad. See annab jõudu igas olukorras.”Üksteist mõista! - see on ka elutarkus, milleta meie elu oleks väljakannatamatu.“Mõistmisetera ei sünni iseenesest. Selleks on vaja hingeavarust, südamesoojust ja inimlikku lähedust!” rääkis Helju.... On läinud aastaid, mis on tõestanud Helju elukogemusi. Ja miks ta mulle ikka meenub? Meenub siis, kui näen tühist väiklust, õelust, kadedust. Väiksesse Eestisse mahub seda kõigele vaatamata. Elu poliitiline külg toob selle täpselt esile. Nii tihti ollakse nagu luiged, haugid ja vähid Krõlovi valmist. Seepärast tahtsin seekord rääkida headusest ja headest inimestest.Mulla jõudu eiusu igaüks, agaõied usuvad.See haikumõte tekkis mul ühel kevadel, kui aias ringi jalutasin.... Oli just sadanud vihma, õied lausa särasid taeva poole ja linavästrik keksis kartulipeenral. Kuldnokk oli lausa väsimatu poegadele süüa tooma. Koer Sanne luusis ühe siili kannul, sest imelik kera tegi tot-tot-tot.Lõin labida mulda, et viimased kabatšokitaimed maha istutada. Herned olid juba oma idud välja ajanud, rabarber oli aga kogunud hiiglasekasvu.Muld, muld, muld... Ja see kõik on püha.Elul on pikk ajalugu ja me usume ta jõusse. Ta on lausa Ime! Aga muld...Kuidas me usume mulla jõusse? Eks ikka looduse enda kaudu, kõige selle kaudu, mis kasvab mullas. Ning seda kinnitavad omakorda õitsemised. See on mulla jõud, mida usuvad ennekõike õied ise. Ei keegi teine ega miski muu. Ning see on looduse headus....Korjasin naabrimemmele sünnipäevaks kuningliiliaid. Ja võib-olla juba mitmendat korda leidsin end mõtlemas: miks õied on nii erinevad, miks õied ei ole kõik sarnased? Vastust aga ei tea ma siiani. Võib-olla õied ise teavad! Nagu tunnetavad nad mulla jõudugi. Eks siis küsingi õitelt. Kas meelespead teavad? Kas pärnapuuõied teavad? Kas gladioolid teavad? Aga nelgid?Ja muld räägib meiega õitekeeli!Kui maetakse inimene maamulda, siis muld ei kõnele, ta vaikib. Ja võtab vaikuse vastu oma vaikusesse.Muld ei kõnele inimesega siis ja inimene ei kõnele ka enam mullaga. Põhjatu vaikus! Kas me mõistame sellist mulda? Jah. Kalmuaias muld kalmudel vaikib. See on mullatarkus.Meie, elavad, aga jõuame jälle õite juurde, selle mulla juurde, mis ei vaiki. Kas me mõistame sellist mulda? Jah.Mulla jõud on ürgne jõud, mis on oma tugevuse saanud KÕIKSUSELT. Enne oli muld, siis Inimene. Ehk ongi tõde see, et me kõik oleme mullast võetud? Rääkivast mullast. See on nagu mulla laul oma jõust, oma igikestvusest.Kas me mõistame sellist püha mulda? Jah. Sest inimene on mõtleja ja mõistja. Tema dialoog mullaga on aga ürik, mida tasuks lugeda kõigil, kes oma koduaias ringi liiguvad.Selle üriku avastad ootamatult, labidas käes, higipiisad tööst pärlendavad laubal. Avastad ja taipad korraga: see on looduse kingitus!
Veel artikleid samast teemast »

fasttext_language: et


description: Alates eilsest on Saaremaa sokud ehk vana kombe kohaselt aastavahetusel sokku jooksmine Eesti vaimse kultuuripärandi nimistus. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Saaremaa sokud tõusid au sisse

maintext:
Uudised
Saaremaa sokud tõusid au sisse
Reede, 16. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Reede, 16. detsember 2016. “Sokud” Ando Ansperi, Heljus Saks koputasid aasta viimasel päeval Metskülas uksele, et sisse pääseda. FOTO: Pilvi Karu Alates eilsest on Saaremaa sokud ehk vana kombe kohaselt aastavahetusel sokku jooksmine Eesti vaimse kultuuripärandi nimistus.
Sissekande koostas käesoleva aasta jooksul Saaremaailm MTÜ asutaja ja juhatuse liige Merit Karise.
“Nimistu olemasolust rääkis mulle meie rahvakultuurispetsialist Krista Lember ja utsitas mitu aastat sissekannet tegema, sest Saaremaa sokkudest dokumentaalfilmi tegemisega seoses oli meil sobivat infot ja materjali olemas,” meenutas Karise idee tagamaid.
Karise kiitis põhikangelasi, sokutegijaid Ando Ansperit Metskülast ja Eiki Samlikku Haeskast, kes seda vana saare meeste aastavahetusekommet elus hoiavad ja kannatlikult küsimustele vastasid. Samuti koguti palju infot dokumentaalfilmi tehes.
Saaremaal on paiguti tänini elujõus paganlik sokujooksmise komme: sokuks maskeerunud mees käib koos saatjatega uusaastaööl perest perre, mökitab, puksib, tantsib, soovib uueks aastaks õnne.
Pererahvas pakub talle meelehead (õlut, viina, õunu, pirukaid, komme jms). Lahkudes kirjutab sokk kriidiga maja uksele uue aasta numbri.
Kui eri peredest tulnud sokud teel kohtuvad, puksitakse omavahel. Täpseid andmeid selle kohta, millistes Saaremaa nurkades uusaastaööl sokku joostakse, ei ole teada. Küll aga on kindel, et näärisokku võib kohata Pihtla vallas Haeskas, Leisi vallas Metskülas ja Laimjala vallas Randveres. Oma sokk on ka igal Saaremaa vallavalitsusel.
Erinevad sokud
Sokud on küllaltki erinevad, sest traditsioon on külakeskne ja sokujooks toimub enamasti ainult ühe küla piires uusaastaööl. Nii ongi Haeskas, Metskülas ja Randveres erinevusi soku maskeeringus ja tegevustes.
Saaremaalt olid seni ainukesed sissekanded pannileiva ja käkkide tegemine. 2010. aastal avatud nimistu veebilehte haldab rahvakultuuri keskus.
Nimistu sissekande materjalid antakse uue aasta alguses Saaremaa Muuseumisse hoiule. Saaremaa sokkudest dokfilmi osas on lootus, et seda näitab pühade paiku ETV, sellest annab MTÜ eraldi teada. Sissekande koostas käesoleva aasta jooksul Saaremaailm MTÜ asutaja ja juhatuse liige Merit Karise.“Nimistu olemasolust rääkis mulle meie rahvakultuurispetsialist Krista Lember ja utsitas mitu aastat sissekannet tegema, sest Saaremaa sokkudest dokumentaalfilmi tegemisega seoses oli meil sobivat infot ja materjali olemas,” meenutas Karise idee tagamaid.Karise kiitis põhikangelasi, sokutegijaid Ando Ansperit Metskülast ja Eiki Samlikku Haeskast, kes seda vana saare meeste aastavahetusekommet elus hoiavad ja kannatlikult küsimustele vastasid. Samuti koguti palju infot dokumentaalfilmi tehes.Saaremaal on paiguti tänini elujõus paganlik sokujooksmise komme: sokuks maskeerunud mees käib koos saatjatega uusaastaööl perest perre, mökitab, puksib, tantsib, soovib uueks aastaks õnne.Pererahvas pakub talle meelehead (õlut, viina, õunu, pirukaid, komme jms). Lahkudes kirjutab sokk kriidiga maja uksele uue aasta numbri.Kui eri peredest tulnud sokud teel kohtuvad, puksitakse omavahel. Täpseid andmeid selle kohta, millistes Saaremaa nurkades uusaastaööl sokku joostakse, ei ole teada. Küll aga on kindel, et näärisokku võib kohata Pihtla vallas Haeskas, Leisi vallas Metskülas ja Laimjala vallas Randveres. Oma sokk on ka igal Saaremaa vallavalitsusel.Sokud on küllaltki erinevad, sest traditsioon on külakeskne ja sokujooks toimub enamasti ainult ühe küla piires uusaastaööl. Nii ongi Haeskas, Metskülas ja Randveres erinevusi soku maskeeringus ja tegevustes.Saaremaalt olid seni ainukesed sissekanded pannileiva ja käkkide tegemine. 2010. aastal avatud nimistu veebilehte haldab rahvakultuuri keskus.Nimistu sissekande materjalid antakse uue aasta alguses Saaremaa Muuseumisse hoiule. Saaremaa sokkudest dokfilmi osas on lootus, et seda näitab pühade paiku ETV, sellest annab MTÜ eraldi teada.
Veel artikleid samast teemast »


description:
Saaremaa saalijalgpalliliiga tabelisse on kantud järgmisi tulemusi: Smuuli FC – Kaar-ma SK 2:7 (1:5), Salme SK – Niidu FC 11:4 (5:4), FC Smuuli – FC Taritu 4:8 (2:3).
Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Saalivuti tulemusi


description: Kui Eesti Energia nõukogu esimees Erkki Raasuke teatas riigifirma nõukogust lahkumisest seoses Nordea ja DnB ühendpanga juhiks asumisega alates uuest aastast, siis eile saatis nõukogust taandumise avalduse rahandusminister Sven Sesterile ka neli aastat nõukogu liige olnud saarlane Märt Vooglaid (Reformierakond). Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Vooglaid lahkub Eesti Energia nõukogust

maintext:
Uudised
Vooglaid lahkub Eesti Energia nõukogust
Laupäev, 17. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Laupäev, 17. detsember 2016. Märt Vooglaid. Kui Eesti Energia nõukogu esimees Erkki Raasuke teatas riigifirma nõukogust lahkumisest seoses Nordea ja DnB ühendpanga juhiks asumisega alates uuest aastast, siis eile saatis nõukogust taandumise avalduse rahandusminister Sven Sesterile ka neli aastat nõukogu liige olnud saarlane Märt Vooglaid (Reformierakond).
Vooglaiu sõnul on Eesti Energia nõukogu teinud rasket ja tubli tööd ning tema on andnud nelja aasta jooksul oma panuse. “Minu sotsiaalne kohustus Eesti riigi ees energeetikafirma nõukogus tööd tehes on täidetud,” kinnitas Märt Vooglaid Delfile.
Teatas neljapäeval
Neljapäeval toimus Ida-Virumaal senise nõukogu viimane koosolek, kus Vooglaiu sõnul ta oma lahkumisest ka teatas.
Tõenäoliselt lahkub peagi nõukogust ka rahandusministeeriumi kantsler Veiko Tali, sest asub loodava nõukogude nimetamiskomitee liikmeks. Eesti Energia nõukogus on ka Viru haigla juhiks saanud Rannar Vassiljev (SDE).
Kuigi oma erakondliku kuuluvuse poolest teda arvatavasti nõukogust tagasi ei kutsuta, möönis Vassiljev ise, et talle võib saatuslikuks saada ajaressursi puudus.
Lisaks kuulub EE nõukokku suvevilsandlane, Silberauto omanik Väino Kaldoja, kes on tuntud ka Reformierakonnale ja IRL-ile suurannetajana. Tema on nõukogus kaubandus-tööstuskoja esindajana.
Tööandjate keskliidu esindajana kuulub EE nõukokku kunagine tekstiiliettevõtja Meelis Virkebau. Temast räägitakse aga kui tulevasest riiklikust lepitajast, kes võtaks ametipositsiooni üle Henn Pärnalt. See võib aga mõjutada ka Virkebau jäämist või lahkumist Eesti Energiast. Vooglaiu sõnul on Eesti Energia nõukogu teinud rasket ja tubli tööd ning tema on andnud nelja aasta jooksul oma panuse. “Minu sotsiaalne kohustus Eesti riigi ees energeetikafirma nõukogus tööd tehes on täidetud,” kinnitas Märt Vooglaid Delfile.Neljapäeval toimus Ida-Virumaal senise nõukogu viimane koosolek, kus Vooglaiu sõnul ta oma lahkumisest ka teatas.Tõenäoliselt lahkub peagi nõukogust ka rahandusministeeriumi kantsler Veiko Tali, sest asub loodava nõukogude nimetamiskomitee liikmeks. Eesti Energia nõukogus on ka Viru haigla juhiks saanud Rannar Vassiljev (SDE).Kuigi oma erakondliku kuuluvuse poolest teda arvatavasti nõukogust tagasi ei kutsuta, möönis Vassiljev ise, et talle võib saatuslikuks saada ajaressursi puudus.Lisaks kuulub EE nõukokku suvevilsandlane, Silberauto omanik Väino Kaldoja, kes on tuntud ka Reformierakonnale ja IRL-ile suurannetajana. Tema on nõukogus kaubandus-tööstuskoja esindajana.Tööandjate keskliidu esindajana kuulub EE nõukokku kunagine tekstiiliettevõtja Meelis Virkebau. Temast räägitakse aga kui tulevasest riiklikust lepitajast, kes võtaks ametipositsiooni üle Henn Pärnalt. See võib aga mõjutada ka Virkebau jäämist või lahkumist Eesti Energiast.
Veel artikleid samast teemast »


description: Neljapäeval, kui lõpuks ometi läks lahti mässuliste evakueerimine Aleppost, mis väljakuulutatult toimus Venemaa presidendi Vladimir Putini korraldusel üksnes Venemaa ohvitseride kontrolli all – elik Süüria enda kindralid vaatasid toimuvat eemalt pealt –, alustas Euroopa Liit oma tippkohtumist plaaniväliselt Aleppo mässuliste linnapea Brita Hagi Hasani avalduse ärakuulamisega. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Suur valu suures poliitikas

maintext:
Arvamus
Suur valu suures poliitikas
Esmaspäev, 19. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Neljapäeval, kui lõpuks ometi läks lahti mässuliste evakueerimine Aleppost, mis väljakuulutatult toimus Venemaa presidendi Vladimir Putini korraldusel üksnes Venemaa ohvitseride kontrolli all – elik Süüria enda kindralid vaatasid toimuvat eemalt pealt –, alustas Euroopa Liit oma tippkohtumist plaaniväliselt Aleppo mässuliste linnapea Brita Hagi Hasani avalduse ärakuulamisega.
Kõik teadsid, et mässuliste mäng oli kaotatud, ent kõlas nii masendav appikarje, et mõnel tulid pisaradki silma. Ülesäratatud kollektiivne süütunne mängis oma osa selles, et kui järgnevalt vormistati otsus Venemaa-vastaste sanktsioonide pikendamiseks, jagus neidki (näiteks Reuters ja Vene juhtivad telekanalid ), kes väitsid, et seda tehti Venemaa poliitika pärast Süürias.
Marssal Žukovi stiilis
Tegelik põhjus oli mõistagi Ukraina ja otse öeldes oli tegu propagandistlikult läbimõeldud saatanlikult kavala käiguga. Asi selles, et euroladvik oli otsustanud panna Ukraina Euroopa teele uue tõkkepuu ja sestap püüti Ukrainast vähe rääkida. Venemaa kritiseerimine Ida-Ukrainas toimuva pärast seda ikkagi tähendanuks.
Nii lahendatigi asi sääraselt, et Venemaa poliitikat kritiseeriti küll, kuid Süüria pärast. Euroladviku ehk suurriikide juhtide otsuse Ukraina kohta aga luges ette hoopiski Hollandi peaminister – pretsedenditu lugu Euroopa Liidu poliitikas.
Ent nii tehti ja kui Ukraina president Petro Porošenko jt tahavad nüüd pahandada Euroopa tippkohtumise otsuse üle, siis ainus, kellele saab viidata, on Hollandi peaminister Mark Rutte ning need hollandlased, kes mingil alamõõdulisel referendumil mingi otsuse tegid, mida millegipärast kõik otsustasid respekteerida!? Teistel kõigil on aga käed puhtad ja vabad suhete ülesvõtmiseks Venemaaga pärast seda, kui sanktsioonide uue perioodi – jaanuar–juuni 2017 – sees saab selgeks USA uue presidendi Venemaa-poliitika.
Mis aga puutub Aleppo tragöödiasse, siis on see vaid üks lehekülg tänaseni viit suurt kodusõda (Süüria, Iraak, Afganistan, Liibüa, Jeemen) ja vähemalt 14 väiksemat kodusõda pidavas moslemite maailmas, milles mainituile tuleb lisaks veel arvestada ka juunis 2014 väljakuulutatud kalifaadi sõdimistega mitmel pool.
Just võitlus viimasega oligi ettekäändeks Vene sõjavägede saatmiseks Süüriasse ja USA juhitud rahvusvahelise koalitsiooni kaasalöömisele võitlustes Iraagis.
Süüria kodusõda, sealhulgas ka võitlused Aleppos on aga hea näide sellest, kuidas pole võimalik revolutsiooni teha ehk režiimi kukutada seal, kus pole selleks vastavaid eeldusi. Elik tegu on seisuga, kus suurem osa rahvast on oma diktaatoriga rahul või vähemalt on valmis teda ära kannatama.
Paraku läks nii, et pärast diktaatorite kukutamist Tuneesias, Egiptuses, Liibüas ja Jeemenis otsustas teatud seltskond teha sama ka Süürias ja pealegi kõrbes! Isegi täna pole sealsete võimuvastaste (peale kalifaadi!) käes ühtegi suuremat keskust!
Kui Süüria kodusõja alguseks võtta märts 2011, siis suuruselt teises linnas Aleppos läks lahinguteks alles juulis 2012, kui linna sisenes suures osas palgasõduritest koosnev mässajate kolonn. Järgnes kolm aastat paigaltammumist, mil suurriigid tegelesid Iraani väidetava tuumarelvastumisega.
Pealegi nii usinalt, et ei pandud tähelegi kalifaadi teket samas naabruses.
Kui Iraani leping viimaks sündis, olid kalifaadi mehed jõudnud nii Damaskuse kui ka Bagdadi eeslinnadesse, mis andiski Venemaale ettekäände tulla kohale oma Süüria liitlast kaitsma.
Järgnevast tasub meenutada kahte üheaegset pealetungi – venelaste abil vabastasid süürlased Palmyra, ent iraaklased pole USA jt toel siiani Mosulit vabastanud. Mis teha, kui rinnete liikumine tuletab kangesti meelde teist maailmasõda – ikka eelistati, et teine ja mitte mina sõdiks. Kokkulepitut, kasvõi kalifaadi pealinna Raqqa ründamist, ei täidetud jne. Võib väita sedagi, et venelased sõdisid marssal Žukovi stiilis – kõik jõud ja võtted mängu võidu nimel. Kuigi tehti mitu katset seda taktikat nurjata, said venelaste toetatud Bashar al-Assadi väed oma võidu kätte.
Vastasleeri peamureks on jäänud omade päästmine vormis, mida külma sõja lõpul kasutati suurvõimude nimel sõdivate kohalike poolte lahutamiseks Ladina-Ameerikas ja Aafrikas. Nimelt võitlusvõimeliste rühmituste (koos naiste ja lastega) koondamine kokkulepitud tsoonidesse, mis võimaldab peamist – vaenutegevuse lõpetamist. Lahkumine neist tsoonidest ühiskonda algab aga poliitilise protsessi käivitumisega – pooled saavad võrdsed või tagatud võimalused riigi esindusorganites jmt.
Vaino Väljase nõusolek
Aleppo võitluste finaaliks ongi praegu mässuliste ümberasumine sealt oma uude tsooni – Idlibi provintsi. Järgneda võiva osas ei saa jätta mainimata, et tegelikult esimene tsoonide loomise koht oli Nicaraguas aastail 1986–1988, kus seda rahvusvahelist ühisloomingut koordineeris NSV Liidu poolt Mihhail Gorbatšovi usaldusisik suursaadik Vaino Väljas.
Sealse rahuprotsessi haripunktil, 1988. aasta suvel kutsusid kaasmaalased ta koju tagasi, laulvat revolutsiooni juhtima. Vahetult enne aga hakkas sealne rahuprotsess kärisema, sest paugutajaid oli palju ja ühel hetkel tegi Nicaragua armee ühe naaberriigis asuva tsooni n-ö maatasa.
Sestap tuli teha veel mitu rahulepet kodusõja lõpetamiseks, mis kohe kuidagi ei kahanda teadmist, et Süüria kriisi tänase lahenduse esimese eelkäija juures oli mängus ka hiidlase kui mitte käsi, siis nõusolek kindlasti. Autor: Toomas Alatalu Esmaspäev, 19. detsember 2016.Kõik teadsid, et mässuliste mäng oli kaotatud, ent kõlas nii masendav appikarje, et mõnel tulid pisaradki silma. Ülesäratatud kollektiivne süütunne mängis oma osa selles, et kui järgnevalt vormistati otsus Venemaa-vastaste sanktsioonide pikendamiseks, jagus neidki (näiteks Reuters ja Vene juhtivad telekanalid ), kes väitsid, et seda tehti Venemaa poliitika pärast Süürias.Tegelik põhjus oli mõistagi Ukraina ja otse öeldes oli tegu propagandistlikult läbimõeldud saatanlikult kavala käiguga. Asi selles, et euroladvik oli otsustanud panna Ukraina Euroopa teele uue tõkkepuu ja sestap püüti Ukrainast vähe rääkida. Venemaa kritiseerimine Ida-Ukrainas toimuva pärast seda ikkagi tähendanuks.Nii lahendatigi asi sääraselt, et Venemaa poliitikat kritiseeriti küll, kuid Süüria pärast. Euroladviku ehk suurriikide juhtide otsuse Ukraina kohta aga luges ette hoopiski Hollandi peaminister – pretsedenditu lugu Euroopa Liidu poliitikas.Ent nii tehti ja kui Ukraina president Petro Porošenko jt tahavad nüüd pahandada Euroopa tippkohtumise otsuse üle, siis ainus, kellele saab viidata, on Hollandi peaminister Mark Rutte ning need hollandlased, kes mingil alamõõdulisel referendumil mingi otsuse tegid, mida millegipärast kõik otsustasid respekteerida!? Teistel kõigil on aga käed puhtad ja vabad suhete ülesvõtmiseks Venemaaga pärast seda, kui sanktsioonide uue perioodi – jaanuar–juuni 2017 – sees saab selgeks USA uue presidendi Venemaa-poliitika.Mis aga puutub Aleppo tragöödiasse, siis on see vaid üks lehekülg tänaseni viit suurt kodusõda (Süüria, Iraak, Afganistan, Liibüa, Jeemen) ja vähemalt 14 väiksemat kodusõda pidavas moslemite maailmas, milles mainituile tuleb lisaks veel arvestada ka juunis 2014 väljakuulutatud kalifaadi sõdimistega mitmel pool.Just võitlus viimasega oligi ettekäändeks Vene sõjavägede saatmiseks Süüriasse ja USA juhitud rahvusvahelise koalitsiooni kaasalöömisele võitlustes Iraagis.Süüria kodusõda, sealhulgas ka võitlused Aleppos on aga hea näide sellest, kuidas pole võimalik revolutsiooni teha ehk režiimi kukutada seal, kus pole selleks vastavaid eeldusi. Elik tegu on seisuga, kus suurem osa rahvast on oma diktaatoriga rahul või vähemalt on valmis teda ära kannatama.Paraku läks nii, et pärast diktaatorite kukutamist Tuneesias, Egiptuses, Liibüas ja Jeemenis otsustas teatud seltskond teha sama ka Süürias ja pealegi kõrbes! Isegi täna pole sealsete võimuvastaste (peale kalifaadi!) käes ühtegi suuremat keskust!Kui Süüria kodusõja alguseks võtta märts 2011, siis suuruselt teises linnas Aleppos läks lahinguteks alles juulis 2012, kui linna sisenes suures osas palgasõduritest koosnev mässajate kolonn. Järgnes kolm aastat paigaltammumist, mil suurriigid tegelesid Iraani väidetava tuumarelvastumisega.Pealegi nii usinalt, et ei pandud tähelegi kalifaadi teket samas naabruses.Kui Iraani leping viimaks sündis, olid kalifaadi mehed jõudnud nii Damaskuse kui ka Bagdadi eeslinnadesse, mis andiski Venemaale ettekäände tulla kohale oma Süüria liitlast kaitsma.Järgnevast tasub meenutada kahte üheaegset pealetungi – venelaste abil vabastasid süürlased Palmyra, ent iraaklased pole USA jt toel siiani Mosulit vabastanud. Mis teha, kui rinnete liikumine tuletab kangesti meelde teist maailmasõda – ikka eelistati, et teine ja mitte mina sõdiks. Kokkulepitut, kasvõi kalifaadi pealinna Raqqa ründamist, ei täidetud jne. Võib väita sedagi, et venelased sõdisid marssal Žukovi stiilis – kõik jõud ja võtted mängu võidu nimel. Kuigi tehti mitu katset seda taktikat nurjata, said venelaste toetatud Bashar al-Assadi väed oma võidu kätte.Vastasleeri peamureks on jäänud omade päästmine vormis, mida külma sõja lõpul kasutati suurvõimude nimel sõdivate kohalike poolte lahutamiseks Ladina-Ameerikas ja Aafrikas. Nimelt võitlusvõimeliste rühmituste (koos naiste ja lastega) koondamine kokkulepitud tsoonidesse, mis võimaldab peamist – vaenutegevuse lõpetamist. Lahkumine neist tsoonidest ühiskonda algab aga poliitilise protsessi käivitumisega – pooled saavad võrdsed või tagatud võimalused riigi esindusorganites jmt.Aleppo võitluste finaaliks ongi praegu mässuliste ümberasumine sealt oma uude tsooni – Idlibi provintsi. Järgneda võiva osas ei saa jätta mainimata, et tegelikult esimene tsoonide loomise koht oli Nicaraguas aastail 1986–1988, kus seda rahvusvahelist ühisloomingut koordineeris NSV Liidu poolt Mihhail Gorbatšovi usaldusisik suursaadik Vaino Väljas.Sealse rahuprotsessi haripunktil, 1988. aasta suvel kutsusid kaasmaalased ta koju tagasi, laulvat revolutsiooni juhtima. Vahetult enne aga hakkas sealne rahuprotsess kärisema, sest paugutajaid oli palju ja ühel hetkel tegi Nicaragua armee ühe naaberriigis asuva tsooni n-ö maatasa.Sestap tuli teha veel mitu rahulepet kodusõja lõpetamiseks, mis kohe kuidagi ei kahanda teadmist, et Süüria kriisi tänase lahenduse esimese eelkäija juures oli mängus ka hiidlase kui mitte käsi, siis nõusolek kindlasti.
Veel artikleid samast teemast »


description: Kahjuks või õnneks, kuidas kellelegi, tuleb nüüd tõdeda, et haldusreformi vastu seisnud vallad jäid kohtus kaotajaks. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: meiemaa.ee

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Mäng läbi
Kolmapäev, 21. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Kahjuks või õnneks, kuidas kellelegi, tuleb nüüd tõdeda, et haldusreformi vastu seisnud vallad jäid kohtus kaotajaks.
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium märkis eile avaldatud resolutsioonis, et haldusreformi seadus jääb suures osas jõusse ja 26 omavalitsuse volikogude taotlus tuleb jätta rahuldamata. Teiste hulgas ka Pöide ja Leisi valla oma.
Haldusreformi seaduses sundliitmise kulude katteks ette nähtud 100 000-eurose ülempiiri tunnistas riigikohus küll kehtetuks.
Kui Leisi on Saaremaa suurvalla ühinemislepingule alla kirjutanud, siis Pöide keeldus läbirääkimistel osalemast, mis tähendab, et valda ootab haldusreformi seaduse järgi ees sundliitmine.
Pöide vallavolikogu esimehel Marina Treimal oli hea meel, et võrdõiguslikkuse printsiip ühinemisega seotud kulutuste osas on vastuolus ja vaadatakse uuesti üle. Kuid mäng Pöide valla iseseisvuse peale on siiski läbi ja Saaremaa kagunurga inimestel tuleb harjuda mõttega Suur-Saaremaast ning tihedamast koostööst teiste piirkondadega.
21. detsember 2016 Autor: MM Kolmapäev, 21. detsember 2016.Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium märkis eile avaldatud resolutsioonis, et haldusreformi seadus jääb suures osas jõusse ja 26 omavalitsuse volikogude taotlus tuleb jätta rahuldamata. Teiste hulgas ka Pöide ja Leisi valla oma.Haldusreformi seaduses sundliitmise kulude katteks ette nähtud 100 000-eurose ülempiiri tunnistas riigikohus küll kehtetuks.Kui Leisi on Saaremaa suurvalla ühinemislepingule alla kirjutanud, siis Pöide keeldus läbirääkimistel osalemast, mis tähendab, et valda ootab haldusreformi seaduse järgi ees sundliitmine.Pöide vallavolikogu esimehel Marina Treimal oli hea meel, et võrdõiguslikkuse printsiip ühinemisega seotud kulutuste osas on vastuolus ja vaadatakse uuesti üle. Kuid mäng Pöide valla iseseisvuse peale on siiski läbi ja Saaremaa kagunurga inimestel tuleb harjuda mõttega Suur-Saaremaast ning tihedamast koostööst teiste piirkondadega.21. detsember 2016
Veel artikleid samast teemast »


description: Alates 1. detsembrist opereerib parvlaeva Regula TS Laevade meeskond. Laeva meeskonnas on iga päev 11 meremeest. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Regulal nüüdsest TS Laevade meeskond

maintext:
Uudised
Regulal nüüdsest TS Laevade meeskond
Esmaspäev, 05. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Esmaspäev, 05. detsember 2016. Alates 1. detsembrist opereerib parvlaeva Regula TS Laevade meeskond. Laeva meeskonnas on iga päev 11 meremeest.
Regula teenindab Rohuküla-Heltermaa liini. Laevale mahub 400 reisijat ja 500 rajameetrit sõidukeid. Reisijatele on laevas tagatud toitlustamine ja ostlemisvõimalused. Alus on ehitatud 1971. aastal Meyer Werft laevatehases Saksamaal.
TS Laevad ostis parvlaeva Regula Saaremaa Laevakompaniilt käesoleva aasta juulis. Laev tuli ettevõtte omandisse 1. oktoobrist ning esialgu opereeris ja mehitas laeva SLK. Nüüdseks on TS Laevad parvlaeva Regula omalt poolt täielikult mehitanud. Regula teenindab Rohuküla-Heltermaa liini. Laevale mahub 400 reisijat ja 500 rajameetrit sõidukeid. Reisijatele on laevas tagatud toitlustamine ja ostlemisvõimalused. Alus on ehitatud 1971. aastal Meyer Werft laevatehases Saksamaal.TS Laevad ostis parvlaeva Regula Saaremaa Laevakompaniilt käesoleva aasta juulis. Laev tuli ettevõtte omandisse 1. oktoobrist ning esialgu opereeris ja mehitas laeva SLK. Nüüdseks on TS Laevad parvlaeva Regula omalt poolt täielikult mehitanud.
Veel artikleid samast teemast »


description: Sellise mõtte on välja öelnud Šoti kirjanik Mariel Spark, aga sellega mõte ei lõpe, kirjanik lisab, et mõne jaoks on see millegi sissepanek, mida seal pole, ja seda ei saa nimetada hariduseks. Spark nimetas seda sissetungimiseks. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Noored
Haridus on selle väljatoomine, mis õpilase hinges juba olemas on
Laupäev, 17. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Marit Tarkin Laupäev, 17. detsember 2016. Arutelu käis viies erinevas laudkonnas ja iga õpilane sai kaasa rääkida ning oma mõtteid avaldada. FOTO: Gert Lutter Sellise mõtte on välja öelnud Šoti kirjanik Mariel Spark, aga sellega mõte ei lõpe, kirjanik lisab, et mõne jaoks on see millegi sissepanek, mida seal pole, ja seda ei saa nimetada hariduseks. Spark nimetas seda sissetungimiseks.
Meie maailm liigub, arutelud ühiskonnas on kiired ja tulised, otsused teinekord ehmatavad, aga haridus mõnikord nagu seisaks – õpetaja õpetab ning tal ei ole ruumi ja aega seostada õpitut eluga, praktikaga. Kuhu siis liigub Eesti kool?
Ajakirjanduses diskuteeritakse mõtte üle, et PISA testi auväärne tulemus näitab tegelikkuses stressis kooliõpilasi, kes lõpptulemusena ei seosta erinevaid aineid, ei arutle, ei oska kooli lõppedes leida eriala. Millegipärast on meil, eestlastel, alati vaja olla edetabeli eesotsas... Kui siis aeg maha võtta ja mõelda, mis inimesel elus vaja on, kuidas talle lapsepõlves rõõmu, teadmisjanu ja õppimise rõõmu süstida, ja veel olulisem, kuidas seda säilitada, on ülesanne juba keerulisem.
Kuressaare gümnaasiumis kutsusime sel õppeaastal kokku õpetajate klubi, kes tahaks hariduse teemal kaasa rääkida, anda lahtisi tunde nii kolleegidele kui lapsevanematele ja nähtu üle arutleda nii omakeskis kui ajakirjanduse vahendusel.
Ei ole tore kuulata meediast ja ühiskonnast mõtteid, et koolisüsteem ei toimi, õpetajad ei saa aru, ei mõista. Tahame ja mõistame küll ja tunnetame enda missiooni ning just sellepärast kokku tulimegi ja esimese sammuna kaardistasime, mida ootavad meie õpilased.
12. detsembril toimus Kuressaare gümnaasiumis Hariduskohvik, kus osalesid nii õpilased kui õpetajad.
Arutelu käis viies erinevas laudkonnas ja iga õpilane sai kaasa rääkida õppimisruumi, õppima paneva tunni, õpetaja rolli, motivatsioonimootori ja heade, kastist välja ideede teemal.
Laudkondi juhtisid õpetajad Lelet Aavik, Eve Tuisk, Anni Haandi, Inge Jalakas. Poolteist tundi kestnud mõttetalgud tekitasid mõnusa sünergia ja panid kooli ühes rütmis hingama. Lahtised tunnid, metoodika jagamine ja arutelu põneva tunni teemal on juba käivitunud.
Meie kool on suur ja kõik suured teod saavad alguse väikestest sammudest. Järgmisena on plaanis Hariduskohviku mõtteid igapäeva koolielus rakendada ja arutleda koostöös õpilastega, kuidas need toimivad. Õpetamine ja õppimine on pidev areng ja koostöö nii õpilastel kui õpetajatel.
KG Hariduskohviku mõtteid:
* Tunnid peaksid olema rohkem “elulised” õppetunnid, s.t õpetaja räägib oma kogemustest ning toob kindlasti näiteid, kus reaalses elus õpitavat kasutada saab.
* Õpilased võiksid ka ise olla vahel õpetajad, koolis võiks käia rohkem külalisi, vilistlasi, seos igapäevaeluga on väga vajalik!
* Kool peab rohkem ette valmistama eluks – kuidas esineda, kuidas elus toime tulla. Kontrolltööd võiks ära jätta, nende asemel võiksid olla vestlusringid, nii saab teema kiiremini ja põnevalt selgeks!
* Võiks olla nii, et kaks päeva nädalas on tavatunnid, kolmel päeval tuled kooli, tõmbad loosiga mingi teema ning siis saad teada, kuhu sel päeval praktikale lähed, näit paaditehasesse paati rekonstrueerima, Maximasse juhataja töövarjuks, arhitektuuribüroosse oma maja projekteerima vmt.
* Visuaalselt on KG läbi õpilaste silmade soe, avar, puhas ja värviline kool. Ettepanekuid leidsid õpilased just kooli füüsilises õpikeskkonnas, millega on läbivalt seotud ka vaimne ja sotsiaalne õppimise ruum: koridoridesse rohkem istekohti, garderoobid hubasemaks, sportimisvõimaluste ja väliõppe korrastamine.
* Ehkki üsna arutelu alguses tuli välja, et “meie koolis on normaalsed õpetajad“, koorusid siiski mitmed nüansid, mida õpetajalt oodatakse: hinnatud õpetaja on oma ala fanaatik, kellele meeldib teadmisi jagada ning kes näeb ja näitab oma aine seoseid päriselu ning teiste ainetega, ta armastab oma ainet ja oma tööd. Üks abiturient ütles tabavalt: “Õpetaja on inimlik, mitte müütiline tegelane, kellest midagi ei tea.“
* Õpilased tõid välja, et sageli motiveerib neid huvitav tunnilahendus ning ootamatused tunni läbiviimisel (näiteks tundi sisenedes ei ole aimatav, mis juhtuma hakkab, millist meetodit õpetaja täna kasutab vms).
* Rohkem oodatakse tunnustamist ja kaasamist, mis kindlasti aitaks kaasa õpimotivatsiooni kasvamisele. Lisaks eelnevalt mainitule soovivad meie õpilased näha rohkem “inimesi päris elust“ ehk kuulata kogemusi inimestelt, kes töötavad mõnel huvitaval erialal.
* Õpetamine ei saa olla enam õpik ja töövihik või lõppematu slaidiesitlus, vaja on seost, võimalust kaasa rääkida ja arutleda. Õpetatav teema tunnis peab müüma. Õpilased ootavad õpetajalt ka õppimise õpetamist, mis on need kavalad nipid, kuidas õpitava teema hästi ja kiiresti selgeks saab.
Sellised mõtted Hariduskohvikust. Suur tänu kõigile, kes kaasa rääkisid ja uute põnevate ettevõtmisteni nii koolitunnis kui hariduses üleüldse!
Marit Tarkin,
Kuressaare
gümnaasiumi õpetaja Meie maailm liigub, arutelud ühiskonnas on kiired ja tulised, otsused teinekord ehmatavad, aga haridus mõnikord nagu seisaks – õpetaja õpetab ning tal ei ole ruumi ja aega seostada õpitut eluga, praktikaga. Kuhu siis liigub Eesti kool?Ajakirjanduses diskuteeritakse mõtte üle, et PISA testi auväärne tulemus näitab tegelikkuses stressis kooliõpilasi, kes lõpptulemusena ei seosta erinevaid aineid, ei arutle, ei oska kooli lõppedes leida eriala. Millegipärast on meil, eestlastel, alati vaja olla edetabeli eesotsas... Kui siis aeg maha võtta ja mõelda, mis inimesel elus vaja on, kuidas talle lapsepõlves rõõmu, teadmisjanu ja õppimise rõõmu süstida, ja veel olulisem, kuidas seda säilitada, on ülesanne juba keerulisem.Kuressaare gümnaasiumis kutsusime sel õppeaastal kokku õpetajate klubi, kes tahaks hariduse teemal kaasa rääkida, anda lahtisi tunde nii kolleegidele kui lapsevanematele ja nähtu üle arutleda nii omakeskis kui ajakirjanduse vahendusel.Ei ole tore kuulata meediast ja ühiskonnast mõtteid, et koolisüsteem ei toimi, õpetajad ei saa aru, ei mõista. Tahame ja mõistame küll ja tunnetame enda missiooni ning just sellepärast kokku tulimegi ja esimese sammuna kaardistasime, mida ootavad meie õpilased.12. detsembril toimus Kuressaare gümnaasiumis Hariduskohvik, kus osalesid nii õpilased kui õpetajad.Arutelu käis viies erinevas laudkonnas ja iga õpilane sai kaasa rääkida õppimisruumi, õppima paneva tunni, õpetaja rolli, motivatsioonimootori ja heade, kastist välja ideede teemal.Laudkondi juhtisid õpetajad Lelet Aavik, Eve Tuisk, Anni Haandi, Inge Jalakas. Poolteist tundi kestnud mõttetalgud tekitasid mõnusa sünergia ja panid kooli ühes rütmis hingama. Lahtised tunnid, metoodika jagamine ja arutelu põneva tunni teemal on juba käivitunud.Meie kool on suur ja kõik suured teod saavad alguse väikestest sammudest. Järgmisena on plaanis Hariduskohviku mõtteid igapäeva koolielus rakendada ja arutleda koostöös õpilastega, kuidas need toimivad. Õpetamine ja õppimine on pidev areng ja koostöö nii õpilastel kui õpetajatel.KG Hariduskohviku mõtteid:* Tunnid peaksid olema rohkem “elulised” õppetunnid, s.t õpetaja räägib oma kogemustest ning toob kindlasti näiteid, kus reaalses elus õpitavat kasutada saab.* Õpilased võiksid ka ise olla vahel õpetajad, koolis võiks käia rohkem külalisi, vilistlasi, seos igapäevaeluga on väga vajalik!* Kool peab rohkem ette valmistama eluks – kuidas esineda, kuidas elus toime tulla. Kontrolltööd võiks ära jätta, nende asemel võiksid olla vestlusringid, nii saab teema kiiremini ja põnevalt selgeks!* Võiks olla nii, et kaks päeva nädalas on tavatunnid, kolmel päeval tuled kooli, tõmbad loosiga mingi teema ning siis saad teada, kuhu sel päeval praktikale lähed, näit paaditehasesse paati rekonstrueerima, Maximasse juhataja töövarjuks, arhitektuuribüroosse oma maja projekteerima vmt.* Visuaalselt on KG läbi õpilaste silmade soe, avar, puhas ja värviline kool. Ettepanekuid leidsid õpilased just kooli füüsilises õpikeskkonnas, millega on läbivalt seotud ka vaimne ja sotsiaalne õppimise ruum: koridoridesse rohkem istekohti, garderoobid hubasemaks, sportimisvõimaluste ja väliõppe korrastamine.* Ehkki üsna arutelu alguses tuli välja, et “meie koolis on normaalsed õpetajad“, koorusid siiski mitmed nüansid, mida õpetajalt oodatakse: hinnatud õpetaja on oma ala fanaatik, kellele meeldib teadmisi jagada ning kes näeb ja näitab oma aine seoseid päriselu ning teiste ainetega, ta armastab oma ainet ja oma tööd. Üks abiturient ütles tabavalt: “Õpetaja on inimlik, mitte müütiline tegelane, kellest midagi ei tea.“* Õpilased tõid välja, et sageli motiveerib neid huvitav tunnilahendus ning ootamatused tunni läbiviimisel (näiteks tundi sisenedes ei ole aimatav, mis juhtuma hakkab, millist meetodit õpetaja täna kasutab vms).* Rohkem oodatakse tunnustamist ja kaasamist, mis kindlasti aitaks kaasa õpimotivatsiooni kasvamisele. Lisaks eelnevalt mainitule soovivad meie õpilased näha rohkem “inimesi päris elust“ ehk kuulata kogemusi inimestelt, kes töötavad mõnel huvitaval erialal.* Õpetamine ei saa olla enam õpik ja töövihik või lõppematu slaidiesitlus, vaja on seost, võimalust kaasa rääkida ja arutleda. Õpetatav teema tunnis peab müüma. Õpilased ootavad õpetajalt ka õppimise õpetamist, mis on need kavalad nipid, kuidas õpitava teema hästi ja kiiresti selgeks saab.Sellised mõtted Hariduskohvikust. Suur tänu kõigile, kes kaasa rääkisid ja uute põnevate ettevõtmisteni nii koolitunnis kui hariduses üleüldse!Marit Tarkin,Kuressaaregümnaasiumi õpetaja
Veel artikleid samast teemast »


description: Eile avati Kuressaare Raegaleriis talve- ja jõuluhõnguline näitus “Niidist kunstini“. Taieste autoriks on mees, kelle paljude hobide hulka kuuluvad nii pitsikudumine kui rockmuusika. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
NÄDALALÕPP
Rokkarihingega mees, kelle hobi on pitsikudumine
Reede, 09. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Lii Pihl Reede, 09. detsember 2016. Eile avati Kuressaare Raegaleriis talve- ja jõuluhõnguline näitus “Niidist kunstini“. Taieste autoriks on mees, kelle paljude hobide hulka kuuluvad nii pitsikudumine kui rockmuusika.
1963. aastal Rakveres sündinud Riho Toomra (pildil) sai kudumispisiku teismelisena oma vanaemalt. Saksa keeles on selle tehnika nimi kunststricken, mis otsetõlkes tähendab kunstkudumist. Praktilised eestlased on selliselt kootud linikuid kasutanud peamiselt lauakatetena, kuid seinal eksponeerituna avalduvad peened mustrinüansid oluliselt paremini.
Raegalerii näitusel eksponeeritavad Riho Toomra kunstkudumid on valminud Herbert Richard Nieblingi poolt loodud mustrite järgi. H. Niebling (1903–1966) oli Saksa kunstnik, kes pühendas pitsimustrite loomisele kogu oma elu. Ka tingmärkide süsteemi eest, mida kudujad nii enesestmõistetavalt kasutavad, peame olema tänulikud just temale. Nieblingi loodud mustreid on kasutanud ilmselt paljud, tegelikku loojat teadmata. Üksikud siit-sealt nopitud infokillud ärgitasid näituse autorit mustrilooja kohta rohkem teavet hankima ja viimased kümmekond aastat on ta teadlikult otsinud ja kudunud suure pitsimeistri aegumatuid mustreid.
Riho Toomra portfooliosse kuulub tänaseks sadu pitskudumeid, kuid tema eesmärk pole nendega raha teenida, vaid pigem silmailu pakkuda. Ehkki rokkmuusika ja pitsikudumine on need, mis Riho hinge toidavad, siis oma igapäevaleiba teenib mees bussifirma omaniku ja bussijuhina.
Oma töid ja hobisid on ta aga alati püüdnud ühendada ja nii ongi ta rokiringkondades tuntud pigem selle poolest, et sõidutab raskemuusikasõpru erinevatele Euroopa rokkfestivalidele. Ka Tallinna rokiklubid Hades ning Tapper on loodud tema initsiatiivil.
Peale Eesti on Toomra töid eksponeeritud mitmel korral Lätis ja Leedus, samuti eelmisel aastal Hollandis.
Näitus “Niidist kunstini“ on avatud 20. jaanuarini. 1963. aastal Rakveres sündinud Riho Toomra (pildil) sai kudumispisiku teismelisena oma vanaemalt. Saksa keeles on selle tehnika nimi kunststricken, mis otsetõlkes tähendab kunstkudumist. Praktilised eestlased on selliselt kootud linikuid kasutanud peamiselt lauakatetena, kuid seinal eksponeerituna avalduvad peened mustrinüansid oluliselt paremini.Raegalerii näitusel eksponeeritavad Riho Toomra kunstkudumid on valminud Herbert Richard Nieblingi poolt loodud mustrite järgi. H. Niebling (1903–1966) oli Saksa kunstnik, kes pühendas pitsimustrite loomisele kogu oma elu. Ka tingmärkide süsteemi eest, mida kudujad nii enesestmõistetavalt kasutavad, peame olema tänulikud just temale. Nieblingi loodud mustreid on kasutanud ilmselt paljud, tegelikku loojat teadmata. Üksikud siit-sealt nopitud infokillud ärgitasid näituse autorit mustrilooja kohta rohkem teavet hankima ja viimased kümmekond aastat on ta teadlikult otsinud ja kudunud suure pitsimeistri aegumatuid mustreid.Riho Toomra portfooliosse kuulub tänaseks sadu pitskudumeid, kuid tema eesmärk pole nendega raha teenida, vaid pigem silmailu pakkuda. Ehkki rokkmuusika ja pitsikudumine on need, mis Riho hinge toidavad, siis oma igapäevaleiba teenib mees bussifirma omaniku ja bussijuhina.Oma töid ja hobisid on ta aga alati püüdnud ühendada ja nii ongi ta rokiringkondades tuntud pigem selle poolest, et sõidutab raskemuusikasõpru erinevatele Euroopa rokkfestivalidele. Ka Tallinna rokiklubid Hades ning Tapper on loodud tema initsiatiivil.Peale Eesti on Toomra töid eksponeeritud mitmel korral Lätis ja Leedus, samuti eelmisel aastal Hollandis.Näitus “Niidist kunstini“ on avatud 20. jaanuarini.
Veel artikleid samast teemast »


description: Saare maakonna 14 omavalitsusest maksavad enda ja oma allasutuste töötajatele jõulupreemiat pooled, ülejäänud ei pea seda mõistlikuks. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Jõulupreemiat maksavad pooled omavalitsused
Kolmapäev, 14. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ahto Jakson Kolmapäev, 14. detsember 2016. Saare maakonna 14 omavalitsusest maksavad enda ja oma allasutuste töötajatele jõulupreemiat pooled, ülejäänud ei pea seda mõistlikuks.
Kõige suuremat jõulupreemiat makstakse Kuressaare linnavalitsuse ametnikele ja töötajatele ning hallatavate asutuste juhtidele, välja arvatud Saaremaa spordikool. Jõulupreemia suurus on 160 eurot, nagu ka varasematel aastatel.
Linnavalitsuse liikmetele otsustab 160-eurose jõulupreemia maksmise volikogu.
Torgu vallavanem Tiit Põld ütles, et ei ole jõulupreemia teemal isegi mitte veel unistanud. Varasematel aastatel on makstud 50 euro ringis.
“Olen natuke pessimist, sest meie laekumised ei ole praegu väga head. Meil on väga vähe töötajaid, aga kohalikul omavalitsusel on palju ülesandeid. Nad vääriksid preemiat küll, aga seni ei ole teema jutuks olnud,” tõdes Põld.
Ta pidas üsna reaalseks, et ka järgmisel nädalal lükatakse see teema edasi.
Pihtla vallavanem Jüri Saar ei mäletanud, et jõulupreemiat kui sellist oleks vallas makstud. Küll aga olevat olnud varem tulemuspreemiad.
Pihtla vallavolikogu esimehe Tiit Kaasiku kinnitusel makstakse tänavu, nii nagu mullugi, kõigile valla ja selle allasutuste töötajatele ühtemoodi.
“Pakkusime viimasel volikogu istungil välja maksta kuni 100 eurot miinus maksud ehk 80 eurot kätte, kui on võimalik,” väitis Kaasik.
Kihelkonna üllatab
Kihelkonna vallavolikogu esimees Karl Teär jättis jõulupreemia suuruse praegu saladuseks, et valmistada töötajatele üllatus.
“See ei ole küll jõulupreemia nime all, aga vallaga seotud töötajaid kindlasti aasta lõpus meeles peetakse. Aasta on olnud töine ja tulemuslik,” selgitas Teär.
Muhu volikogu arutab jõulupreemiate maksmist tänasel istungil lisaeelarve päevakorrapunkti all, ent vallavalitsuse poolt on ettepanek tehtud.
“Meil on tänavu päris hea majandusaasta olnud,” tõdes Muhu vallavanem Raido Liitmäe.
Varasematel aastatel välja kujunenud traditsiooni järgi plaanitakse vallavalitsuse või selle allasutuse täiskohaga töötajale maksta 120 eurot ja poole kohaga töötajale 60 eurot jõulupreemiaks.
Mustjala vallavanem Kalle Kolter ei lubanud midagi kindlat, kuna pole jõulupreemia küsimusega veel tegelenud. “Oleme püüdnud igal aastal oma töötajaid meeles pidada ja üritame ka tänavu. Lootust on,” märkis Kolter.
Hea töö eest makstakse palka
Jõulupreemiat ei maksta Laimjala vallas, kus ei ole seda enam mitmeid aastaid tehtud. Volikogu küll koguneb 20. detsembril, kuid päevakorda jõulupreemiat pandud ei ole.
Lääne-Saare vallas ametnikele jõulupreemiat ei maksta.
“Hallatavad asutused võivad maksta vabade personalikulude arvelt,” sõnas Lääne-Saare infotöötaja Merike Lipu. Hiljem ta täpsustas, et jõulupreemiat küll Lääne-Saare vallas ei maksta, kuid oma töötajaid peetakse meeles 100 euroga valla sünnipäeva puhul.
Leisi vallavanem Ludvik Mõtlep leidis, et väikesed võimalused jõulupreemiaks eelarves on olemas ja ta kavatseb ilmselt vastava eelnõu volikogule esitada. Lõpliku otsuse teeb 19. detsembril kogunev volikogu.
Orissaare vallas jõulupreemiat ei maksta.
“Rahaliselt oleks see võibolla isegi võimalik, aga me põhimõtteliselt jõulude puhul ei maksa preemiat. Inimesed saavad 12 kuud palka,” lausus vallavanem Vello Runthal. Jõulupreemiat ei ole Orissaare vald maksnud vähemalt viimasel kolmel aastal, mil Runthal on olnud vallavanem.
Pole lootust
Salme vallas ei ole samuti tänavu lootust jõulupreemiaks. “Meil makstakse hea töö eest palka,” vastas vallavanem Kalmer Poopuu.
Valjala vallas ei ole jõulupreemia teemat seni arutusel olnud. Volikogu koguneb alles pärast jõule, 29. detsembril. Vallavanem Aare Martinsoni sõnul eraldi rida eelarves jõulupreemia jaoks puudub ega ole kunagi olnudki.
Pöide vallas ei võimalda eelarve oma töötajaid meeles pidada. “Üldiselt ei ole meil jõulupreemiat olnud. Väike vald ja väiksed võimalused,” selgitas Pöide vallavanem Andres Hanso.
Ruhnu volikogu ei ole jõulupreemia kohta otsust langetanud. Homme toimub küll volikogu istung, kuid selle esimees Heiki Kukk arvas, et võibolla otsustatakse ka jõulupreemia üle, kuid pidas selle maksmist vähetõenäoliseks. Kõige suuremat jõulupreemiat makstakse Kuressaare linnavalitsuse ametnikele ja töötajatele ning hallatavate asutuste juhtidele, välja arvatud Saaremaa spordikool. Jõulupreemia suurus on 160 eurot, nagu ka varasematel aastatel.Linnavalitsuse liikmetele otsustab 160-eurose jõulupreemia maksmise volikogu.Torgu vallavanem Tiit Põld ütles, et ei ole jõulupreemia teemal isegi mitte veel unistanud. Varasematel aastatel on makstud 50 euro ringis.“Olen natuke pessimist, sest meie laekumised ei ole praegu väga head. Meil on väga vähe töötajaid, aga kohalikul omavalitsusel on palju ülesandeid. Nad vääriksid preemiat küll, aga seni ei ole teema jutuks olnud,” tõdes Põld.Ta pidas üsna reaalseks, et ka järgmisel nädalal lükatakse see teema edasi.Pihtla vallavanem Jüri Saar ei mäletanud, et jõulupreemiat kui sellist oleks vallas makstud. Küll aga olevat olnud varem tulemuspreemiad.Pihtla vallavolikogu esimehe Tiit Kaasiku kinnitusel makstakse tänavu, nii nagu mullugi, kõigile valla ja selle allasutuste töötajatele ühtemoodi.“Pakkusime viimasel volikogu istungil välja maksta kuni 100 eurot miinus maksud ehk 80 eurot kätte, kui on võimalik,” väitis Kaasik.Kihelkonna vallavolikogu esimees Karl Teär jättis jõulupreemia suuruse praegu saladuseks, et valmistada töötajatele üllatus.“See ei ole küll jõulupreemia nime all, aga vallaga seotud töötajaid kindlasti aasta lõpus meeles peetakse. Aasta on olnud töine ja tulemuslik,” selgitas Teär.Muhu volikogu arutab jõulupreemiate maksmist tänasel istungil lisaeelarve päevakorrapunkti all, ent vallavalitsuse poolt on ettepanek tehtud.“Meil on tänavu päris hea majandusaasta olnud,” tõdes Muhu vallavanem Raido Liitmäe.Varasematel aastatel välja kujunenud traditsiooni järgi plaanitakse vallavalitsuse või selle allasutuse täiskohaga töötajale maksta 120 eurot ja poole kohaga töötajale 60 eurot jõulupreemiaks.Mustjala vallavanem Kalle Kolter ei lubanud midagi kindlat, kuna pole jõulupreemia küsimusega veel tegelenud. “Oleme püüdnud igal aastal oma töötajaid meeles pidada ja üritame ka tänavu. Lootust on,” märkis Kolter.Jõulupreemiat ei maksta Laimjala vallas, kus ei ole seda enam mitmeid aastaid tehtud. Volikogu küll koguneb 20. detsembril, kuid päevakorda jõulupreemiat pandud ei ole.Lääne-Saare vallas ametnikele jõulupreemiat ei maksta.“Hallatavad asutused võivad maksta vabade personalikulude arvelt,” sõnas Lääne-Saare infotöötaja Merike Lipu. Hiljem ta täpsustas, et jõulupreemiat küll Lääne-Saare vallas ei maksta, kuid oma töötajaid peetakse meeles 100 euroga valla sünnipäeva puhul.Leisi vallavanem Ludvik Mõtlep leidis, et väikesed võimalused jõulupreemiaks eelarves on olemas ja ta kavatseb ilmselt vastava eelnõu volikogule esitada. Lõpliku otsuse teeb 19. detsembril kogunev volikogu.Orissaare vallas jõulupreemiat ei maksta.“Rahaliselt oleks see võibolla isegi võimalik, aga me põhimõtteliselt jõulude puhul ei maksa preemiat. Inimesed saavad 12 kuud palka,” lausus vallavanem Vello Runthal. Jõulupreemiat ei ole Orissaare vald maksnud vähemalt viimasel kolmel aastal, mil Runthal on olnud vallavanem.Salme vallas ei ole samuti tänavu lootust jõulupreemiaks. “Meil makstakse hea töö eest palka,” vastas vallavanem Kalmer Poopuu.Valjala vallas ei ole jõulupreemia teemat seni arutusel olnud. Volikogu koguneb alles pärast jõule, 29. detsembril. Vallavanem Aare Martinsoni sõnul eraldi rida eelarves jõulupreemia jaoks puudub ega ole kunagi olnudki.Pöide vallas ei võimalda eelarve oma töötajaid meeles pidada. “Üldiselt ei ole meil jõulupreemiat olnud. Väike vald ja väiksed võimalused,” selgitas Pöide vallavanem Andres Hanso.Ruhnu volikogu ei ole jõulupreemia kohta otsust langetanud. Homme toimub küll volikogu istung, kuid selle esimees Heiki Kukk arvas, et võibolla otsustatakse ka jõulupreemia üle, kuid pidas selle maksmist vähetõenäoliseks.
Veel artikleid samast teemast »


description: Saia Luule, nagu kliendid teda kutsuvad, päevad on pühade eel ja aegu nii kuumad, et osa tellimusi on tulnud raske südamega ära öelda. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Maakond
Tortide ja küpsetiste hinnatud meistri kuumad päevad
Laupäev, 17. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Rauniste Laupäev, 17. detsember 2016. Kuuskümmend aastat küpsetamist pole Luulet ikka veel ära tüüdanud. Peagi lähevad ahju lihapirukad. FOTO: Valmar Voolaid Saia Luule, nagu kliendid teda kutsuvad, päevad on pühade eel ja aegu nii kuumad, et osa tellimusi on tulnud raske südamega ära öelda.
Sest puht-füüsiliselt ei jõua ta kõiki soove rahuldada, ehkki on uneajast aega juurde näpistanud.
Suureks küpsetamiseks läks Luulel lahti 1994. aastast, paar aastat varem, kui ta pensionile jäi. “23 aastat tagasi hakkasin FIE-ks, varem olin teinud ainult oma tuttavatele. Nüüd varsti saab juba teine tööstaaž välja teenitud. Alustasin töö kõrvalt paarikümneselt. Mu onu Oskar Pruul oli hästi hea kokk, küllap sellest,” rääkis magusale ametile sõrmed ja südame andnud Luule-Estra Sai.
Eile, kui Meie Maa teda külastas, Luule silm säras, kui ta kerkinud pirukataignapoti lauale tõstis. Tellitud lihapirukad ootasid vormimist. Pärastlõunal tuleb tal veel teinegi pirukalaar küpsetada.
Aga kui algusesse kiigata, siis esimesed pirukad oli Luule küpsetanud oma pulmadeks. “Tegin rabarberipirukaid, mis on nüüd juba aastaid olnud nii kuum kaup, et ma ei jõua nii palju küpsetada, kui soovitakse.”
Pirukatele, plaadikookidele ja kringlitele lisaks on hinnatud keedukreemitordimeister käinud ka pulma- ja peolaudu tegemas. Eraisikutele ja kollektiividele. “Mulle on see meeldinud, küllap see kokkamise ja küpsetamise pisik on onult. Siiamaani olen teinud. Nüüd olen küll vana, aga inimesed tellivad ja on rahul olnud.”
Kokkamisepisik onult
Hulk aastaid tagasi tegutses tema kodu vastas väike toidupood, mida pidas tütremees. Luulel tekkinud mõte, et ta võiks ju poe jaoks midagi küpsetada. “Läksin sanepidjaama dr Taruse jutule ning sain loa pirukate ja küpsetiste müügiks. Maksuametis tegin ka paberid korda.”
Tema klientuur on kasvanud väga suureks, nende seas on linnavalitsus, maksuamet, kirikud, arstid, prokurörid, uurijad, kooliõpetajad jne.
“Ükskord tellis üks mees oma naisele tordi tema 35-ndaks sünnipäevaks. Tegin selle valmis. Veidi hiljem telliti tort ühele 70-seks saavale emale ja taheti, et number saaks ka tordile. Seda sooviti kiiresti kätte saada. Panin seetõttu tordi esikusse lauale, teise aga külmkappi. Kuid enne tuldi järele varem tellitud tordile. Mees vaatas torti, millel oli peal 70 ja ütles: “Väga huvitav.” Ütlesin talle, et nii sooviti. Ta maksis tordi eest, aga kohe tuldi ka teisele tordile järele. Selgus, et mehe 35-seks saav abikaasa oli kaksikõde ja tort oligi mõeldud neile mõlemale. Seetõttu oli mehe üllatus suur väga huvitava lahenduse eest. Asi klaarus, aga see oli tõesti väga kummaline juhus.
Ma ei taha päevi enam nii tihedaks muuta, aiatööd on ka vaja teha ja vanust on piisavalt (80 – toim). Olen pidanud seetõttu ka ära ütlema. Kõige rohkem meeldib mul teha aga lihapirukaid, see on mul terve eluaja käpas olnud. Kringlil on palju kergitamist, pärast segamist läheb tainas kerkima ja pärast vormimist uuesti plaadile kerkima. Torte on ka kena teha, tordi küpsetamisel saan jutiga põhja valmis teha. Panen oma saadused, kodukana munad ja marjad.”
Siis aga tortide puhul suur töö algab. Kaunistamine, mis on Luulelt nõudnud kunstniku oskust ning suurt tahet ja meelekindlust. Mida kõike on ta tordile valmistanud/ehitanud! Suurele tordile pilvi ja merelaineid, tort SÜG-i mitmekorruselisest koolimajast mitmete kümnete akendega, orienteerumisklubile pilvede, kuusepuu ja metsseaga tort.
Üks naine oli töölt lahkumise puhul tellinud tordi, millel pidi olema linna logo ja mitu olulist objekti – loss, Vene kirik, luteri kirik ja veetorn. “Ostsin siis poest peenikese otsaga pritsi ja valmistasin neid hooneid poole ööni. Lahkumise puhul tuli midagi ka kirjutada, kirjutasin “Good by!”.
Lambatort
Ükskord oli lapselaps tahtnud, et vanaema küpsetaks kooli jaoks tordi, kuid see peab olema erilise kujuga. “Mõtlesin, mis eri kuju ma saan tordile anda. Otsustasin muretaignast alusele teha lambakujulise tordi. Kreemist sai lambavill, lamba ümber sai muru ja õitsevad lilled. Lapsed polevat aga taibanudki, et alus on ka söödav. Elevust olnud palju.”
SÜG-i poolt on tellitud ka õpilaste autasustamiseks erineva suurusega kringleid, alates 500 grammist kuni mitmekiloseni. Muusikakooli üle-eestilise festivali jaoks on Luule küpsetanud 400 pirukat, lisaks kaheksa kolmekilost kringlit, mis tuli tal endal ka lahti lõigata.
Kuid see pole veel kõik. Kaks aastat on Luule maakonna toidufestivali raames pidanud ka õunakohvikut. Sel aastal koos õega oma kodus. Sortimendis oli 10–15 toodet. Külastatavus oli olnud nii suur, et Luule pidi ühtevalu pirukaid juurde küpsetama, nii et külastajatega suhtlemiseks tal aega ei jäänud. “Aga ma olin nii rahul, tuleval aastal tahan jälle teha.”
Kui küsisin, kas ta oma küpsetisi oskab arvuga väljendada, oli vastus: “Oi, ma tõesti et tea, kui mitu kilomeetrit küpsetisi olen teinud, kas Upani või Kuivastuni. Head tuttavad tulevad ja soovivad – kuidas ma neile ära ütlen?” Sest puht-füüsiliselt ei jõua ta kõiki soove rahuldada, ehkki on uneajast aega juurde näpistanud.Suureks küpsetamiseks läks Luulel lahti 1994. aastast, paar aastat varem, kui ta pensionile jäi. “23 aastat tagasi hakkasin FIE-ks, varem olin teinud ainult oma tuttavatele. Nüüd varsti saab juba teine tööstaaž välja teenitud. Alustasin töö kõrvalt paarikümneselt. Mu onu Oskar Pruul oli hästi hea kokk, küllap sellest,” rääkis magusale ametile sõrmed ja südame andnud Luule-Estra Sai.Eile, kui Meie Maa teda külastas, Luule silm säras, kui ta kerkinud pirukataignapoti lauale tõstis. Tellitud lihapirukad ootasid vormimist. Pärastlõunal tuleb tal veel teinegi pirukalaar küpsetada.Aga kui algusesse kiigata, siis esimesed pirukad oli Luule küpsetanud oma pulmadeks. “Tegin rabarberipirukaid, mis on nüüd juba aastaid olnud nii kuum kaup, et ma ei jõua nii palju küpsetada, kui soovitakse.”Pirukatele, plaadikookidele ja kringlitele lisaks on hinnatud keedukreemitordimeister käinud ka pulma- ja peolaudu tegemas. Eraisikutele ja kollektiividele. “Mulle on see meeldinud, küllap see kokkamise ja küpsetamise pisik on onult. Siiamaani olen teinud. Nüüd olen küll vana, aga inimesed tellivad ja on rahul olnud.”Hulk aastaid tagasi tegutses tema kodu vastas väike toidupood, mida pidas tütremees. Luulel tekkinud mõte, et ta võiks ju poe jaoks midagi küpsetada. “Läksin sanepidjaama dr Taruse jutule ning sain loa pirukate ja küpsetiste müügiks. Maksuametis tegin ka paberid korda.”Tema klientuur on kasvanud väga suureks, nende seas on linnavalitsus, maksuamet, kirikud, arstid, prokurörid, uurijad, kooliõpetajad jne.“Ükskord tellis üks mees oma naisele tordi tema 35-ndaks sünnipäevaks. Tegin selle valmis. Veidi hiljem telliti tort ühele 70-seks saavale emale ja taheti, et number saaks ka tordile. Seda sooviti kiiresti kätte saada. Panin seetõttu tordi esikusse lauale, teise aga külmkappi. Kuid enne tuldi järele varem tellitud tordile. Mees vaatas torti, millel oli peal 70 ja ütles: “Väga huvitav.” Ütlesin talle, et nii sooviti. Ta maksis tordi eest, aga kohe tuldi ka teisele tordile järele. Selgus, et mehe 35-seks saav abikaasa oli kaksikõde ja tort oligi mõeldud neile mõlemale. Seetõttu oli mehe üllatus suur väga huvitava lahenduse eest. Asi klaarus, aga see oli tõesti väga kummaline juhus.Ma ei taha päevi enam nii tihedaks muuta, aiatööd on ka vaja teha ja vanust on piisavalt (80 – toim). Olen pidanud seetõttu ka ära ütlema. Kõige rohkem meeldib mul teha aga lihapirukaid, see on mul terve eluaja käpas olnud. Kringlil on palju kergitamist, pärast segamist läheb tainas kerkima ja pärast vormimist uuesti plaadile kerkima. Torte on ka kena teha, tordi küpsetamisel saan jutiga põhja valmis teha. Panen oma saadused, kodukana munad ja marjad.”Siis aga tortide puhul suur töö algab. Kaunistamine, mis on Luulelt nõudnud kunstniku oskust ning suurt tahet ja meelekindlust. Mida kõike on ta tordile valmistanud/ehitanud! Suurele tordile pilvi ja merelaineid, tort SÜG-i mitmekorruselisest koolimajast mitmete kümnete akendega, orienteerumisklubile pilvede, kuusepuu ja metsseaga tort.Üks naine oli töölt lahkumise puhul tellinud tordi, millel pidi olema linna logo ja mitu olulist objekti – loss, Vene kirik, luteri kirik ja veetorn. “Ostsin siis poest peenikese otsaga pritsi ja valmistasin neid hooneid poole ööni. Lahkumise puhul tuli midagi ka kirjutada, kirjutasin “Good by!”.Ükskord oli lapselaps tahtnud, et vanaema küpsetaks kooli jaoks tordi, kuid see peab olema erilise kujuga. “Mõtlesin, mis eri kuju ma saan tordile anda. Otsustasin muretaignast alusele teha lambakujulise tordi. Kreemist sai lambavill, lamba ümber sai muru ja õitsevad lilled. Lapsed polevat aga taibanudki, et alus on ka söödav. Elevust olnud palju.”SÜG-i poolt on tellitud ka õpilaste autasustamiseks erineva suurusega kringleid, alates 500 grammist kuni mitmekiloseni. Muusikakooli üle-eestilise festivali jaoks on Luule küpsetanud 400 pirukat, lisaks kaheksa kolmekilost kringlit, mis tuli tal endal ka lahti lõigata.Kuid see pole veel kõik. Kaks aastat on Luule maakonna toidufestivali raames pidanud ka õunakohvikut. Sel aastal koos õega oma kodus. Sortimendis oli 10–15 toodet. Külastatavus oli olnud nii suur, et Luule pidi ühtevalu pirukaid juurde küpsetama, nii et külastajatega suhtlemiseks tal aega ei jäänud. “Aga ma olin nii rahul, tuleval aastal tahan jälle teha.”Kui küsisin, kas ta oma küpsetisi oskab arvuga väljendada, oli vastus: “Oi, ma tõesti et tea, kui mitu kilomeetrit küpsetisi olen teinud, kas Upani või Kuivastuni. Head tuttavad tulevad ja soovivad – kuidas ma neile ära ütlen?”
Veel artikleid samast teemast »


description: Kokku umbes 76 000-eurose eelarvega EELK Muhu Katariina koguduse pastoraadihoone katuseprojekt hakkab lõpusirgele jõudma. Sellega ei piirdu küll kogu hoone uuenduskuur, kuid korralik peavari annab võimaluse maja sisetööde kallal rahus edasi tegutseda. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Pika ajalooga Muhu pastoraadihoone saab uue katuse
Esmaspäev, 05. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Pamela Talzi Esmaspäev, 05. detsember 2016. Muhu pastoraadihoone katusetööd hakkavad lõpusirgele jõudma. FOTO: Inna Ligi Kokku umbes 76 000-eurose eelarvega EELK Muhu Katariina koguduse pastoraadihoone katuseprojekt hakkab lõpusirgele jõudma. Sellega ei piirdu küll kogu hoone uuenduskuur, kuid korralik peavari annab võimaluse maja sisetööde kallal rahus edasi tegutseda.
Paralleelselt katuse restaureerimist ette valmistava etapiga on Muhu pärandikooli eestvedaja Inna Ligi sõnul alates 2013. aastast toimetatud ka maja põhikorrusel.
“Hoone on taasühendatud Liiva küla vee- ja kanalisatsioonivõrguga, uuendatud on elektrivarustust ja alustatud siseruumide järk-järgulist korrastamist. Korraldatud on mitmed talgud ja prügi on veetud ära mitu konteineritäit,“ kirjeldas ta.
Lisaks on toimunud erinevaid restaureerimist toetavaid koolitusi: akende restaureerimine, savi- ja lubikrohvimine, põrandamaalingute tegemine. On olnud ka mitmeid näitusi ja seminare. “Projekti tulemusena saab Muhu pastoraadihoone uue katuse ning sellega säilitatakse väärikas hoone ka tulevastele põlvedele ning luuakse eeldused hoone uuesti kasutuselevõtuks,“ lisas Ligi.
Katuseprojekti on kolme aasta jooksul oma rahalise panuse 12 000 euro ulatuses andnud ka kogudus. LEADER-programmi meetmest 2 ehk “Elujõuliste kogukondade arendamine ja elukeskkonna parendamine“ programmist saadi toetust 30 243 eurot.
Rahalisele poolele lisanduvad veel vabatahtlike töötunnid talgute ja töötubade korraldamisel, toetusprojektide ettevalmistamisel, koostamisel ja teostamisel.
Katusekivide ostmiseks korraldati aastail 2013–2015 kampaania, mille käigus koguti umbes 6000 eurot. See tuli kokku nii muhulastelt, kohalikelt ettevõtetelt kui sõpradelt Eestist, Lätist, Soomest ja Kanadast. “Selleks korraldati ka mitmeid heategevusüritusi, kontserte ja osaleti laatadel,“ märkis Ligi.
“LEADER-toetuse abil saabki nüüd lõplikult teostatud kogu katuseprojekt – valmivad uued korstnad, paigaldatakse katusekivid, ostetakse ja paigaldatakse uus vihmaveesüsteem ning piksekaitse, korrastatakse vahelage ja tehakse muinsuskaitselist järelevalvet,“ seletas naine.
Ehitaja-restaureerija on Muhu ettevõte Kehte OÜ. Muinsuskaitselist järelevalvet teeb Ösel Consulting OÜ, ehitusprojekti on koostanud Ekspertiis ja Projekt OÜ.
Järgmiseks sammuks on Ligi sõnul põhikorruse plaanilise ja arhitektuurse lahenduse väljatöötamine. “Selle abil saame teha uusi otsuseid nii välisfassaadi kui sisemise plaanilise lahenduse otstarbekaks ning mälestisele kohaseks remondiks ja restaureerimiseks,“ teatas ta.
Järgmisel suvel kavandatakse õpitubade raames vahelae ja välisseinte osalist korrastamist. Lisaks jätkatakse akende restaureerimise koolitustega.
Tuleval aastal tähistab vana ja väärikas pastoraadihoone oma 185. sünnipäeva koos 750-aastase kiriku ja selle 400 aasta vanuse uksega.
Paralleelselt pastoraadiga toimub kogu kinnistu – kiriku, abihoonete, pargi ja kirikaia restaureerimine.
Kogu protsessi on Ligi sõnul kolme aasta jooksul korraldanud Muhu pärandikooli viieliikmeline juhtgrupp vabatahtlikkuse alusel, selleks on kulunud umbes 900 töötundi.
Projekti tegevused
- Pastoraadi restaureerimiseks koostas eritingimused muinsuskaitseamet 2012. a.
- Katusekatte vahetuseks vajaliku projekti dokumentatsioon koostati 2014–2015, seda toetasid Muhu vald ja muinsuskaitseamet kokku 4000 euroga.
- Katusekivide ostmise kampaania korraldamine aastail 2013–2015, millega koguti 6000 eurot ning millele muinsuskaitseamet lisas 8000 eurot.
- Amortiseerunud korstnate ja siseviimistluskihi eemaldamine hoone seisundi hindamiseks katusekatte vahetuseks vajalikus mahus aastail 2013–2015.
- Katusekivide tasuta ladustamist talvel 2015/16 võimaldasid OÜ Kehte ja OÜ Monier.
- Pastoraadi katusekandmiku restaureerimist toetasid muinsuskaitseamet 15 800 euro ja Muhu vald 9000 euroga. Paralleelselt katuse restaureerimist ette valmistava etapiga on Muhu pärandikooli eestvedaja Inna Ligi sõnul alates 2013. aastast toimetatud ka maja põhikorrusel.“Hoone on taasühendatud Liiva küla vee- ja kanalisatsioonivõrguga, uuendatud on elektrivarustust ja alustatud siseruumide järk-järgulist korrastamist. Korraldatud on mitmed talgud ja prügi on veetud ära mitu konteineritäit,“ kirjeldas ta.Lisaks on toimunud erinevaid restaureerimist toetavaid koolitusi: akende restaureerimine, savi- ja lubikrohvimine, põrandamaalingute tegemine. On olnud ka mitmeid näitusi ja seminare. “Projekti tulemusena saab Muhu pastoraadihoone uue katuse ning sellega säilitatakse väärikas hoone ka tulevastele põlvedele ning luuakse eeldused hoone uuesti kasutuselevõtuks,“ lisas Ligi.Katuseprojekti on kolme aasta jooksul oma rahalise panuse 12 000 euro ulatuses andnud ka kogudus. LEADER-programmi meetmest 2 ehk “Elujõuliste kogukondade arendamine ja elukeskkonna parendamine“ programmist saadi toetust 30 243 eurot.Rahalisele poolele lisanduvad veel vabatahtlike töötunnid talgute ja töötubade korraldamisel, toetusprojektide ettevalmistamisel, koostamisel ja teostamisel.Katusekivide ostmiseks korraldati aastail 2013–2015 kampaania, mille käigus koguti umbes 6000 eurot. See tuli kokku nii muhulastelt, kohalikelt ettevõtetelt kui sõpradelt Eestist, Lätist, Soomest ja Kanadast. “Selleks korraldati ka mitmeid heategevusüritusi, kontserte ja osaleti laatadel,“ märkis Ligi.“LEADER-toetuse abil saabki nüüd lõplikult teostatud kogu katuseprojekt – valmivad uued korstnad, paigaldatakse katusekivid, ostetakse ja paigaldatakse uus vihmaveesüsteem ning piksekaitse, korrastatakse vahelage ja tehakse muinsuskaitselist järelevalvet,“ seletas naine.Ehitaja-restaureerija on Muhu ettevõte Kehte OÜ. Muinsuskaitselist järelevalvet teeb Ösel Consulting OÜ, ehitusprojekti on koostanud Ekspertiis ja Projekt OÜ.Järgmiseks sammuks on Ligi sõnul põhikorruse plaanilise ja arhitektuurse lahenduse väljatöötamine. “Selle abil saame teha uusi otsuseid nii välisfassaadi kui sisemise plaanilise lahenduse otstarbekaks ning mälestisele kohaseks remondiks ja restaureerimiseks,“ teatas ta.Järgmisel suvel kavandatakse õpitubade raames vahelae ja välisseinte osalist korrastamist. Lisaks jätkatakse akende restaureerimise koolitustega.Tuleval aastal tähistab vana ja väärikas pastoraadihoone oma 185. sünnipäeva koos 750-aastase kiriku ja selle 400 aasta vanuse uksega.Paralleelselt pastoraadiga toimub kogu kinnistu – kiriku, abihoonete, pargi ja kirikaia restaureerimine.Kogu protsessi on Ligi sõnul kolme aasta jooksul korraldanud Muhu pärandikooli viieliikmeline juhtgrupp vabatahtlikkuse alusel, selleks on kulunud umbes 900 töötundi.- Pastoraadi restaureerimiseks koostas eritingimused muinsuskaitseamet 2012. a.- Katusekatte vahetuseks vajaliku projekti dokumentatsioon koostati 2014–2015, seda toetasid Muhu vald ja muinsuskaitseamet kokku 4000 euroga.- Katusekivide ostmise kampaania korraldamine aastail 2013–2015, millega koguti 6000 eurot ning millele muinsuskaitseamet lisas 8000 eurot.- Amortiseerunud korstnate ja siseviimistluskihi eemaldamine hoone seisundi hindamiseks katusekatte vahetuseks vajalikus mahus aastail 2013–2015.- Katusekivide tasuta ladustamist talvel 2015/16 võimaldasid OÜ Kehte ja OÜ Monier.- Pastoraadi katusekandmiku restaureerimist toetasid muinsuskaitseamet 15 800 euro ja Muhu vald 9000 euroga.
Veel artikleid samast teemast »