title: Oru soojustorud kärisevad

maintext:
Oru soojustorud kärisevad
28. oktoober 2016
Küttehooaja algusest pole veel kuu aegagi möödas, kuid juba on Kohtla-Järve Oru linnaosa elumajad kütteprobleemidega kimpus. Praegu on Orul külmas viis 12 korteriga maja.
Kesktänava 14. majas elav Anna rääkis Põhjarannikule, et küte lülitati neil välja möödunud teisipäeval profülaktiliste tööde tõttu − igatahes nii oli kirjas maja külge pandud teates.
“Ootame iga päev, et küte taas sisse lülitataks. Seda lubati teha möödunud reedel, kuid kütet pole endiselt, korteris on külm, ehkki meil on soojustusega põrandad. Mul on kolmeaastased kaksikud ning ma kardan nende tervise pärast,” ütles ta. “Torustik on üles kaevatud ning pole teada, millal meile sooja antakse. Kas see on siis normaalne, et ennetustöid tehakse küttehooajal, aga mitte suvel?”
Keevisõmblused rebenevad
Kohtla-Järve väikelinnaosade − Oru, Sompa ja Kukruse soojusvarustusega tegeleva munitsipaalettevõtte OSK Grupp juht Leonid Hokkonen kinnitas, et suvel tehti torustikus ära kõik küttehooajaks valmistumiseks vajalikud tööd. Ning hooaeg algaski normaalselt − kõik majad said sooja −, siis aga avastati torustikus arvukalt lekkeid.
“Torud on vanad, paljudes kohtades lekkisid need juba varemgi ning need kohad keevitati kinni, kuid nüüd on need hakanud keevisõmblustest rebenema,” selgitas ta. “Teeme keevitustöid, proovime torustiku käiku anda, kuid esialgu pole see võimalik, kuna torud purunevad üha uuesti ja uuesti. Oleme neid juba 20 kohast keevitanud.”
Hokkoneni sõnul on probleem ka selles, et kümneid aastaid tagasi paigaldatud küttekommunikatsioonidel ei ole võimalik teha remonditöid nii, et katkestada soojuse etteandmine vaid eraldi lõikudel või majadel. Lekete avastamisel tuli algul küte välja lülitada kolmandikul asula majadest, praegu on soojuseta kolm maja Kesktänaval ning üks maja Vikerkaare ja üks Männi tänaval.
“Üles on kaevatud ligikaudu 60 meetrit soojustorustikku, inimesed töötavad selle kallal pimeduse saabumiseni ja isegi puhkepäevadel,” kinnitas Hokkonen. “Mõistan külma üle kaebavaid inimesi, kuid ei saa neile täna öelda, et homme nende majades soojus sisse lülitatakse, kuna pole mingit garantiid, et torustikus uusi lekkeid ei teki. Kui me praegu kõiki torustikus lekkivaid lõike ära ei remondi, võib vee ebanormaalse tsirkulatsiooni tõttu rivist välja minna katlamaja automaatika,ja siis jääb juba kogu asula soojuseta.”
Tuleb uus torustik ära oodata
Oru elanikud said sel sügisel kauaoodatud puhta joogivee: reostuse tõttu ei olnud seda siinses veetorustikus peaaegu kolm aastat ning joogivett veeti asulasse paakautodega. Praegu tegeldakse uue veetorustiku käikuandmisega. Nüüd siis on veel jäänud ära oodata uue soojustorustiku töölehakkamine.
Leonid Hokkonen tunnistas, et ees ootav küttehooaeg tuleb keeruline. “Ka möödunud talvel esines torustikus lekkeid, kuid need õnnestus päeva jooksul kõrvaldada. Tänavu aga on neid rohkem: katlamaja seadmed näitavad, et ööpäevas lekib kuni 30 kuupi kuuma vett. See tähendab, et lekkeid on ka mujal, mitte ainult praegu kütteta olevate elumajade rajoonis,” rääkis ta.
Kohtla-Järve tahtis juba tänavu sügisel hakata Oru vana soojustorustikku välja vahetama ning lootis selleks saada keskkonnainvesteeringute keskuselt (KIK) ligikaudu 300 000 eurot. Ent mitmetel põhjustel − muu hulgas linnast mitte sõltuvatel − see ei õnnestunud. Hokkoneni sõnul käib praegu kogu vajaliku dokumentatsiooni ettevalmistamise ja KIKiga kooskõlastamise protsess.
Kohtla-Järve abilinnapea Deniss Veršinin on varem märkinud, et kui projekt toetust saab, siis kuulutatakse viivitamatult välja riigihankekonkurss, et alustada ehitust kohe käesoleva küttehooaja lõppedes.
Esialgsete arvestuste kohaselt on projekti kogumaksumus ligikaudu 600 000 eurot. Sellest poole loodab linn saada keskkonnainvesteeringute keskuselt ja ülejäänu eraldab oma eelarvest.
Kahes teises väikelinnaosas − Sompas ja Kukrusel − küttega probleeme ei ole. Seal uuendati soojustorustikku mõned aastad tagasi: Sompas täielikult, Kukrusel 80 protsendi ulatuses.


title: Jõhvit ootab sundliitmine

maintext:
Jõhvit ootab sundliitmine
25. oktoober 2016
Neljapäevasel Jõhvi volikogu otsusel loobuda ühinemisest kolme vallaga ei pruugi olla muud tähendust kui ühinemistoetusest ilmajäämine, sest riik ilmselt liidab Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme valla Jõhviga sunniviisil, kinnitati eile rahandusministeeriumist.
“Väga kahetsusväärne,” kommenteeris rahandusministeeriumi regionaalvaldkonna asekantsler Kaia Sarnet Põhjarannikule Jõhvi volikogu üleeile langetatud otsust, millega lõpetatakse ühinemiskõnelused Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga ning mille järel astus Jõhvi kõneluspartnerite ringist välja ka Toila.
Sundühendamine tõenäoline
“Ilmselt enam vabatahtliku ühinemiseni ei jõuta ning tõenäoliselt ootab ees sundühendamine,” ütles Sarnet. Ta täpsustas, et peab silmas seda, et riik liidab sunniviisil Jõhviga Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme valla.
Sarnet on ka valitsuse kinnitatud haldusreformi Põhja-Eesti piirkondliku komisjoni esimees. Ta ütles, et komisjon koguneb järgmisel nädalal ja arutab ka Jõhviga seonduvat, kuid lisas, et ta selle kõrval, et riik neli valda sundkorras liidab, palju muid võimalusi ei näe. “See saab olema muidugi meie komisjoni ettepanek valitsusele ning valitsus siis otsustab,” sõnas ta. Sarneti sõnul ei vasta Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme riigi kehtestatud kriteeriumile, mille kohaselt peab omavalitsuse elanike arv pärast haldusreformi olema vähemalt 5000. Nelja valla peale oleks elanike arv 16 500, ilma Jõhvita aga umbes 4800. Selle tõttu riik nad suure tõenäosusega Jõhviga liidabki.
Sarneti sõnul on Jõhvi, Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme liitumine mõistlik ja riiklik komisjon on sellekohase seisukoha ka juba välja öelnud. “Nende nelja valla puhul on kõik eeltöö tehtud, neil on valmis ühinemisleping ja selles olukorras juhe seinast välja tõmmata pole väga vastutustundlik,” sõnas ta.
Jõhvi volikogu esimees Teet Enok põhjendas neljapäeval enne volikogu hääletamist kõneluste lõpetamist, et Kohtla ja Kohtla-Nõmme kaasamine viib Jõhvi Kohtla-Järve mõjusfääri ning tähendab lõpuks tema arvates maakonnakeskuse ühendamist Kohtla-Järvega.
“Jõhvi huvi pole minna kaasa Toila juhtimisel kujunenud olukorraga moodustada Kohtla-Järve ümber kobarvald. Jõhvi huvi oli ja on jätkata maaomavalitsuste keskusena. Vaadates tulevikku, soovitan riigil vajaduse korral sundliita rahvaarvuga kimpus olevad ning ühesuguste huvide ja positsioonidega vallad: Toila, Kohtla, Kohtla-Nõmme, Vaivara ja Narva-Jõesuu,” ütles Enok Põhjarannikule enne volikogu istungit.
Neljapäeval toetas liitumiskõneluste lõpetamist Jõhvi volikogus kogu ärimees Nikolai Ossipenkole alluv koalitsioon (11 häält) ning kaheksa volikogu opositsiooni liiget oli vastu.
Põhjaranniku vald
Eile hommikul kogunesid Toilas nõupidamisele Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme valla juhid, kes on otsustanud Jõhvi loobumisele vaatamata ühinemiskõnelustega edasi minna. Koosoleku käigus roogiti senisest ühinemislepingust välja Jõhvi nimi ja sümbolid, mis pidid algul uue valla rekvisiitideks saama.
Esialgse versiooni kohaselt saab uus omavalitsus nimeks Põhjaranniku vald, sümbolite valimiseks võidakse välja kuulutada konkurss.
Toila volikogu esimees Roland Peets ütles, et Jõhvi vallale läheb neljapäevane otsus maksma 1,3 miljonit eurot (ilma jäädakse riigipoolsest 800 000 euro suurusest ühinemistoetusest ning 500 000 euro suurusest kulude katteks mõeldud summast). Nelja valla peale oleks kogu riigipoolne eraldis olnud 2,2 miljonit eurot, kolme väiksema valla toetus lähtuvalt elanike arvust on à 300 000 eurot. Ühinemislepingu kohaselt võib iga praegune vald selle kulutada oma territooriumil.
“Meie kolm tahame oma raha igal juhul kätte saada ja investeerida selle oma elanike huvides ning meie teeme oma vabatahtliku liitumise ära. Kui pärast minnakse Jõhviga sundliitmise teed, on meil laua taga ilmselt Jõhvi kõrval viiendaks partneriks riik,” vastas ta küsimusele, kuidas lõpuks tagatakse, et Jõhvi pärast sundliitmist väiksemate valdade kokku ligi miljonit eurot endale ei kraba.

fasttext_language: et


maintext:
Uuriva ajakirjanduse miiniväljal peab palju õnne olema
22. oktoober 2016
Eesti staažikamaid uurivaid ajakirjanikke Toomas Kümmel ütleb, et vahest just Kohtla-Järvelt pärinevad tema julgus ja karastus. Vahest ka visadus, ilma milleta ta kindlasti poleks suutnud kaevata VEB-fondi mädasoos, millest tema sulest ilmus äsja ka põhjalik raamat “VEB-fond. Kadunud raha”. Rääkisime Toomasega samuti ohtudest, mis kaasnevad, kui ajakirjandus asendub suhtekorraldusega.
Olen Kohtla-Järve poiss ja uhke tunne on jagada sinuga seda staatust.
Mulle oli Kohtla-Järve nagu asumisele saatmise paik ja ausalt öeldes pean end eelkõige Viljandi poisiks. Aga elu läks nii, et vanemad tulid Kohtla-Järvele. Isal oli raskekujuline infarkt ja pääle seda asusime kaevurilinna. Seal läksin viiendasse klassi ja olin kaheksanda klassini. See aeg polnud pikk, aga see-eest oli tegu vahva perioodiga elus. Paljude tollaste klassivendade, sõprade ja hoovikaaslastega suhtlen siiani.
Ja ka mitmed tollased õpetajad on siiani mu elus tähtsal kohal. Kõigepealt mainiks oma klassijuhatajat Urve Kilki. Ta oli väga hea klassijuhataja ja õpetaja, kellele olen siiani tänulik. Ta õpetas mulle keelt ja kirjandust, need on mõlemad asjad, mis on kogu aja olnud mu elus väga tähtsal kohal ja on siiani. Ja kindlasti minu füüsikaõpetaja Lehho Jõumees.
Mainitud periood polnud pikk, samas tean, et sinu vanaonu Konstantin oli juba enne okupatsiooni preester Pavandu õigeusu kirikus ja õpetas samal ajal Kohtla-Järve koolis. Huvitav on fakt, et nii selle kiriku kui koolihoone projekteeris sama arhitekt Anton Soans.
Onu Kostja oli isapoolse vanaisa vend. Peres on nii läinud, et vanaisa oli Viljandi ülempreester ja ka tema kaks venda − onud Kostja ja Jan − olid õigeusu kiriku preestrid. Onu Kostja käe all hakkas vaimulikuna tegutsema hilisem kogu Venemaa patriarh Aleksius II, Aleksei Rüdiger. Vanaonu oli mainitud Kohtla-Järvel koolis ka matemaatikaõpetaja.
Kes pole pingsalt Eesti elu jäginud ja/või piisavalt vana, ei tea, et sul oli oluline roll Moskva alt vaba Eesti õigeusu kiriku taastamisel.
Kirik oli 1940. aastani Konstantinoopoli vaimse eestkoste all. 1990. aastate alguses tekkis Eesti õigeusu preestrite seas liikumine, taastamaks kanooniline side Konstantinoopoliga ja ühtlasi väljumaks Moskva patriarhaadi alt. Tundsin teatud auvõlga oma vanaisa ja vanaonude ees. 1940. aastal, kui Eesti apostlik õigeusu kirik võeti uuesti jõuga Moskva patriarhaati, oli 21 preestrit, kes sellest keeldusid ja sa kujutad ette, mis see tollal tähendas. Minu vanaisa ja mõlemad vanaonud olid nende 21 seas − see oli kindlasti minule motivaator, miks selles liikumises aktiivselt osalesin.
Teine oli muidugi õiglustunne: taastada ikkagi see, mis oli enne 1940. aastat. Kiriku ülevõtmine oli sarnane kogu Eesti okupeerimisega. Kuskilt Petseri kogudusest justkui kirjutati Moskvasse palvekiri, et Eesti õigeusu kirik võetaks tagasi Moskva rüppe. Siis tehti sellest suur sõu, preestrid pidid kahetsema Konstantinoopoli- ehk iseseisvusperioodi. Ka Gruusial õnnestus muuseas oma autokefaalia kehtestada, aga näiteks Lätis ja Leedus see ei õnnestunud.
Sul on küll geograafiharidus, aga oled end realiseerinud peamiselt ajakirjanikuna. Kuidas see valdkondade vahetus toimus?
Tuli pakkumine minna doktoriõppesse Helsingi ülikooli. Aga mind ei lastud välismaale, pääsesin N. Liidust välja käima alles 1988. aastal. Ent siis läks elu Eestis juba nii huvitavaks, et kui Hans H. Luik hakkas tegema Eesti Ekspressi ja kutsus mind sinna, siis läksingi. Olime enne seda teinud poolpõrandaalust ajakirja Heinakuu. Seal olid Mait Raun ning praegugi poliitikas tegevad Mart Nutt ja Andres Herkel. Tunne Kelam oli asjaga tihedalt seotud. Koos Mart Soidroga olime tollasesse Edasisse mõned lood kirjutanud, Sealt alates olen ajakirjandusvagu kündnud. Pärast Eesti Ekspressi tuli Eesti Aeg. Ekspressis toimusid alguses igasugused mullistused, nagu ikka − mindi riidu ja mindi laiali. Vahepeal aeti Luik Ekspressist ära, seal olid keerulised omandisuhted. Siis tuli Hans tagasi ja me tegime oma lehe − Eesti Aja.
Meenub, et oli hea ajaleht.
Jah. Kui seda täna lugeda − ütlen ausalt: ei pea mitte millegi pärast häbenema.
Mis juhtus uuriva ajakirjandusega Eestis? Kas meie väiksus aitab kaasa, et see ei õitse?
Jah, peab tunnistama, et uuriva ajakirjanduse seis on paha. Üldse tundub, et ajakirjanduse tase on alla käinud. Siin on palju põhjusi. Esiteks, jah, see turu väiksus. On jäänud vähe väljaandeid ja kõik püüavad ennast müüa. Ja ma teen väga selget vahet meelelahutusel ja ajakirjandusel. Kui võtta kolm suurt plokki − suhtekorraldus, mis on viimastel aastatel kohutavalt vohama hakanud, meelelahutus ja ajakirjandus −, siis see viimane on kogu valdkonnas kõige pisemaks sektoriks jäänud. Eks ajakirjandus ole väga suures muutumises − just seoses digitaalse netiajakirjanduse pealetungi ja sotsiaalvõrgustikega.
On segane üleminekuaeg ja ega me tea, milline näeb meediapilt kümne aasta pärast välja. Isiklikult arvan, et kogu meediategevus suundub veel enam nišši. Lihtsalt inimesed saavad valida teemasid, mis neile meeldivad, ja mitte üldist rosoljet, nagu praegused ajalehed sageli on. Maailm on avardunud ja kui tahad oma lemmikteemal − näiteks spordi- või muusikavaldkonnas kirjutatus − lugeda, teed seda inglise keeles. Võib-olla on ka ajakirjanike ettevalmistamises küsitavusi. Ma pole ajakirjandust õppinud, aga arvan siiski, et ajakirjanikel võiks olla väga tugev maailmavaateline taust. Ajakirjanikud võiksid ka näiteks sotsiaalteadustes, geograafias ja ajaloos tugevad olla, see aitab kaasa.
Kui nimetada kõrvu sind ja sõnapaari “uuriv ajakirjandus”, siis paratamatult on esimene märksõna, mis meenub, VEB-fond.
Kunagi, 2000. aastate alguses komistasin sellise otsa. Alati hakkab asi huvi pakkuma, kui küsid enda arust äärmiselt lihtsaid ja otsekoheseid küsimusi, aga vastuseid ei saa. Või saad riigi kõige kõrgemate institutsioonide juhtidelt või silmapaistvatelt poliitikutelt sellised vastused, et mõtled tükk aega, kas oled ise idioot või on nemad seda. Tavaliselt oled ikka kindel, et ise sa idioot ei ole, ja siis tekibki kummaline tunne, et midagi tahetakse varjata, midagi ei räägita lõpuni. Võtame või sama Rail Baltica, kus valetatakse tuimalt või räägitakse lihtsalt mingeid muinasjutte, millel pole tõega vähimatki pistmist, ja salastatakse dokumente. Nii tehakse, kui tahetakse midagi varjata või on asjad hämarad.
Ajakirjandusel jäävad käed tõeni jõudmiseks tihtipeale lihtsalt lühikeseks. Ajakirjanikud peavad olema topeltleidlikud − näiteks uurijad, kohtunikud või poliitikud saavad asju uurida hoopis teisel tasemel ja evivad ligipääsu dokumentidele, mida ajakirjanikel pole. Aga see ongi see, mis teeb ajakirjanikust ajakirjaniku. Allikani jõudmine on kõige tähtsam ja raskem asi, aga siiski võimalik. Ega ausad inimesed ole ühiskonnast kadunud. Igas valdkonnas on ausaid inimesi, nad tuleb lihtsalt üles leida ja võita nende usaldus, et nad sinuga räägiksid. Teine asi on see, mis on minule ajakirjanduses praegu samuti probleem, et inimesed ei usalda enam ajakirjanikke. Tavatsen öelda, et kui ajakirjanik teab asjast sada protsenti, saab ta tihtipeale sellest avaldada vaid kümme protsenti. Aga mulle tundub, et meil on sageli vastupidi.
Hea näide on USA juhtum, mille eest ajakirjanikud said hiljem ka Pulitzeri preemia. Oli terve rida katoliku kiriku preestreid, kes olid noori poisse pilastanud. Väga õpetlikud olid teemat käsitlenud ajakirjanike töömeetodid. Oli juba tohutult palju tunnistusi kõige juhtunu kohta, aga leiti, et kõigi tunnistajate ütlused ei pruugi olla objektiivsed: tunnistajate peal on pilastuse vari, nad võivad olla kättemaksuhimulised ja muud motiivid, mis samuti tõde hägustavad. Siin mindi seda teed, et uuriti välja fakt, et kirik oli kõnealuste poistega sõlminud kirjalikke lepinguid − neile maksti eluaegset kompensatsiooni, et nad vaikiksid. Need lepingud saadi kohtu kaudu kätte ning alles siis tõsteti teema ja kirjutati. Asetame selle Eesti konteksti: kas meil oleks ajakirjanikud nii kaugele läinud? Arvan, et oleks leitud üks tunnistaja ja kohe oleks materjal paisatud tohutu kära saatel meediasse. Ajakirjanikel pole turu väiksuse ja meie vaesuse tõttu aega süveneda ning asju põhjalikumalt uurida. See on probleem!
Hiljuti ilmus sinult raamat “VEB-fond. Kadunud raha”. Kuidas leidsid ressurssi, et ühes teemas nii süvitsi minna?
Minu tegevus on olnud ebamugav vastuvoolu ujumine. Kas sa arvad, et seda kõike on meeldiv teha olnud? Selle teemaga tegelemise tõttu on mulle terve rida ebameeldivusi tekitatud, olen väga palju isiklikku ja sõprade raha raisanud. Kõik see on olnud tegevus, mida paljud inimesed ei harrasta − lihtsam on vooluga kaasa minna. Teine asi on, et alati peab selliste teemade uurmisel ka natukene õnne olema. Pean tunnistama, et VEB-fondi uurimisel oli mul ka kõvasti õnne.
On palju teemasid, millest sa kunagi teada pole saanud, aga millega olen tegelenud, millele aega ja jõudu raisanud, aga sealt pole midagi tulnud. Aga seda on vähe olnud, ilmselt olen vana kala, kes ninaga tunnetab, kus taga midagi on ja kus pole. Lõpuks sai kogu teema valada raamatusse, et ka meie lapsed ning lapselapsed võiksid lugeda, millega nende isade ja vanaisade kaasaegsed Eesti poliitikas ning Eesti Pangas tegelesid. Asi on kirjas, enam seda maha ei vaiki, see on raiutud raamatusse ja see ongi kõige tähtsam.
Kas oled võimeline raamatus sisalduva võimalikult kontsentreeritud vormis kokku võtma? Milline oleks minimaalne sõnade arv?
Pole seda kunagi proovinud − vaatame. 1990. aastate alguses läks Moskvas pankrotti selline pank nagu Vneš Ekonom Bank (VEB) − nagu läksid pankrotti N. Liit ja ENSV. Kahe Eesti panga rahad jäid VEBi kinni. Või mis panga raha? − see on tema klientide raha. Mõeldi välja õiguslikult ebaseaduslik “ajutine hädalahendus”. Kui mina olen sulle võlgu ja ühel hetkel ütlen, et andsin oma võla kellelegi üle ja nüüd küsi tema käest − asjad nii ei käi. Ilma sinult luba küsimata ei saa ma oma võlga kellelegi üle anda. Ja see seadus kehtis samuti tol ajal. Aga seda tehti. Asi keris ja keris ning kõik asjaosalised isikud ainult valetasid selle kohta.
Isegi riigikogu otsust, millega VEB-fond loodi, ei täidetud. See nägi ette, et fondi juhtimine antakse üle inimeste üldkoosolekule, kes oma raha kaotasid, aga seda ei tehtud. Õigemini − tehti alles aastate pärast, kui sel polnud enam mingit mõtet; see oleks pidanud toimuma kuue kuu jooksul. Kõige tagatipuks tekkisid kummalised nõuded, mis olid kaetud VEB-fondi serifikaadiga. See oli pelgalt paberilipakas, mis näitas vaid nõuet raha kohta, mis ettevõttel või inimesel Moskvasse jäi. See raha lasti kummalisel Eesti päritolu tankistil, kelle nimi oli Aleksander Matt, mingil moel, Vene võimude mahitusel, välja võtta.
Mulle on väidetud, et “ei olnud ju mingit vargust”, ja mina olen vastu küsinud: “Kui keegi saab raha, mis ei kuulu talle, ja omastab selle, kas see on vargus või ei ole?” Minu meelest on see vargus. Ehkki ükski uurimisorgan pole seda inetut lugu kunagi uurinud ega tahtnudki uurida ja poliitikud, eriti Reformierakonnast, moodustasid kogu asja ümber väga võimsa ringkaitse, tuli asi lõpuks ikkagi ilmsiks. Ja nüüd on see inetu lugu raamatuna teie ees.
Mind on pikka aega hämmastanud ja hämmastab siiani, miks nii paljud pealtnäha soliidsed ajakirjanikud ja arvamusliidrid, teades seda, millest oma raamatus kirjutad…
Ega nad teadnud enne.
Aga nüüd teavad. Miks nad ikkagi alles veel äsja arvasid, et Siim Kallasest saaks hea peaminister, ja nüüd lausa toetasid tema saamist presidendiks?
Kui mõned aastad tagasi tehti VEB-fondi suhtes Eesti Pangas audit − tänu sellele, et panga presidendiks sai Ardo Hanson − ja kohe selgusid suurvarguse asjaolud, kirjutas Äripäeva peatoimetaja Meelis Mandel umbes nõnda: “Pagan võtaks, ma poleks kunagi suutnud seda uskuda. Aastaid kõik ärimehed ja pangategelased olid kinnitanud, et tegu on Kümmeli luulu ja vandenõuga, et kõik on parimas korras.” Asi on selles, et eestlane on alati olnud võimutruu, ilmselt tänu meie ajaloole. Ja praegugi hääletavad inimesed enamikus võimupartei poolt − mitte et nad seda armastaksid, aga nad on nõnda harjunud. Mine tea, mõeldakse, ja võimu vastu ei taheta minna.
Peale selle on paljud inimesed kuskilt maalt süsteemi osad. Neil on ärisidemed, neil on liisitud majad ja autod − tähendab, nad on sõltuvuses süsteemist. Kolmas põhjus on see, et iga päev kuuleme korruptsioonijuhtumeist ka vanades demokraatiates. Aga üks asi, mille poolest meie oleme ikka veel pigem ida kui lääs, on see, et valetamise suhtes on meie valulävi liiga kõrge. Vanades demokraatiates ei peeta valetamist heaks tooniks ja selle eest peab ta võtma vastutuse, kui vahele jääb. Meil on see asi, et poliitikud võivad vabalt valetada ja sellele ei järgne midagi. Poliitilistes ringkondades on tekkinud karistamatuse tunne, seegi on väga suur kurja juur.
Ja kui ajakirjandus on asendunud suhtekorraldusega, ongi nii, nagu on Taavi Rõivasega, kes on veendunud, et kui on mingid jamad, siis süü ei peitu selles, et tema on rumalat juttu ajanud, vaid tegu on halva suhtekorraldusega. Poliitikutele on suhtekorraldusest saanud imeravim, mis aitab nende enda rumaluse, lolluste ja hämarate tegude puhul; mis peaks need justkui ära siluma. Aga tegelikult ei ole niimoodi.
Kas see, et oled Kohtla-Järvel elanud, on sulle pitseri jätnud?
Muidugi on jätnud, ja seda kolmest aspektist. Esiteks inimesed, kellega seal kohtusin ja kes on saatma jäänud eluteel. Teiseks kogu Ida-Virumaa loodus. Ida-Virumaa on vahest looduslikult kõige kaunim Eesti maakond üldse. Ja paljud eestlased pole sellest isegi teadlikud. Alati mõtled, mis oleks veel siis, kui Nõukogude võim poleks seda lagastanud. Kolmandaks see, et elu Kohtla-Järvel polnud meelakkumine. Mäletan väga hästi, kuidas meie koolimaja, vana 4. kool, asus üle tee vene kooli vastas ja üle päeva tulid koolist sinise silmaga koju. See oli päris mehelik karastus, aga karm. Muidugi paljudele poistele lõppes Kohtla-Järve ka halvasti. Aga kes ennast sealt karmist keskkonnast välja rebisid ja suutsid edasi õppida − Kohtla-Järvelt on ju tulnud väga palju isiksusi. Kohtla-Järve aega ei kahetse, see andis palju jõudu, meelekindlust ja läbilöögivõimet. Ma ei kahetse mitte midagi.


maintext:
Loomapoed on kimpus ukse taha jäetud lemmikloomadega
12. oktoober 2016
Jõhvi kesklinnas asuva loomapoe müüja on kahel hommikul tööle tulles leidnud ukse taha jäetud anuma rotipoegadega; Ahtmes tegutseva loomapoe ukse taha on jäetud kastitäis merisigu ja muidki väikeloomi.
Augusti algul levis Facebookis kuulutus Jõhvis loomapoe ukse taha jäetud ämbrist 14 pisikese rotipojaga, kellele päriskodusid otsiti.
Tänaseks on neist poes alles veel kolm juba parajalt suurt rotiisandat.
Lisaks veel neli rotti, kelle sama poe müüja leidis poe ukse tagant septembri keskel.
“Need viimased olid viieliitrisesse tühja veepudelisse topitud. Pidin nad hakatuseks puhtaks pesema, sest hais oli ikka päris kole,” rääkis Rena lemmikloomapoe müüja Tea Pirn.
Pood pandi sundseisu
Rena loomapood on tegutsenud umbes neli aastat. Peamine müügiartikkel on koerte ja kasside toit, vähemal määral pisemate lemmikute toit ning mitmesugused loomatarvikud.
Mõned loomad on ka: paar tšintšiljat, puuritäis viirpapagoisid, mõned küülikud, merisead ja deegud. Nüüd ka rotid.
“Kõik need loomad on siia toonud inimesed, kes mingil põhjusel neid enam pidada ei saa. Me ise neid kusagilt müügiks ei otsi, kes tuuakse, need on. Lastele vaatamiseks põhiliselt, aga kui keegi tahab mõne endale osta, siis muidugi müüme,” rääkis Pirn.
Rotte pole selles poes varem olnud (üks tegelikult ikkagi oli − politsei oli ta mingil väljakutsel kinni püüdnud ega osanud loomaga muud peale hakata kui loomapoodi viia) ja seda kahel põhjusel: poe omanikul pole selle loomaliigiga just kõige soojemad suhted ning rottide eluase vajab teistega võrreldes märksa tihedamat koristamist, et see haisema ei hakkaks. No ja ega selles pisikeses poes ruumi kah ülearu ole.
“Need rotid elavad meil üsna halbades tingimustes,” tunnistas Rena loomapoe omanik Maie Türkson. “Meil pole ruumi, pole paremaid puure − aga mis valikut meil oli? Ukse taha neid ju jätta ei saanud. Kui veel keegi peaks meile rotipoegi ukse taha tooma… ma ei kujuta ette, mida me siis teeme.”
Rena loomapood asub Keskväljaku all oleva parkla servas. Parklat seiravate turvakaamerate vaatevälja selle poe uks paraku ei jää, nõnda polegi võimalik teada saada, kes rotid neile ukse taha viis.
“Kaalume tõsiselt oma poele eraldi turvakaamera paigaldamist,” ei näe Türkson muud väljapääsu.
Vanemaid loomi ei taheta
Ukse taha jäetud loomadega ollakse hädas ka Wanetta loomapoodides. Mitte nii väga selles, mis tegutseb N&V keskuses − seal liigub palju rahvast ja on ka videovalve −, küll aga selles, mis asub Ahtmes.
“Ükskord oli ukse taga kastitäis merisigu, nii poegi kui täiskasvanuid. Rotte on jäetud, teisi loomi ka,” pole sellised hommikused “üllatused” müüja Tatjana sõnul kahjuks sugugi haruldased.
OÜ Wanetta paljundab oma kauplustes müümiseks loomi ise − vajaduse järgi. Mõningatel juhtudel võetakse müüki ka inimeste pakutud loomi, aga see on pigem erand.
“Võtame ainult poegi ja noori loomi-linde, sest vanematele pole ostjaid,” ütles Tatjana. Ja rääkis loo mehest, kes tuli papagoisid pakkuma ning ähvardas need, keda pood vastu võtma ei soostunud, õue lahti lasta.
“Oleme sellistel juhtudel ikka oma lapsi ja tuttavaid kaasates infot levitanud ning lõpuks mingi lahenduse ehk loomadele kodu leidnud, aga normaalseks sellist suhtumist kindlasti pidada ei saa,” ütles ta.
Vastutus enda kaelast ära
Esimese rotiämbri leidmise järel võttis Türkson ühendust loomakaitse liiduga, kes oma tugivõrgustiku kaudu infot levitas ja aitas loomadele uusi kodusid leida.
“Ega me saagi muud teha kui aidata neile kodusid otsida,” tõdes Eestimaa loomakaitse liidu juht Heiki Valner, et kahjuks on selline loomade hülgamine üsna levinud.
“Paljud inimesed viiivad soovimatud loomad üldse metsa alla; sellel, kes nad loomapoe ukse taha viis, on mingi empaatiavõime siiski olemas. Aga see on siiski vaid vastutuse enda kaelast kellelegi teisele veeretamine ja äärmiselt südametu tegu.”
Valner teab sel aastal nelja väikeloomade nn äraviskamise juhtumit, kaks neist needsamad Jõhvi rottide omad. Kasse ja koeri hüljatakse nii massiliselt, et nende üle ei jaksa arvet pidada. Politsei selliste juhtumitega eriti tegelda ei taha ega suudagi, paljudel juhtudel pole ka võimalik süüdlast leida.
“Kõik hakkab kodusest kasvatusest pihta; kui lastele juba varakult elu tähtsusest ja haprusest ei räägita, ei oskagi nad sellest hiljem aru saada,” tähtsustab Valner kodu rolli.
“Üks ema tuli hiljuti meile pakkuma siit ostetud hamstrit,” rääkis Wanetta loomapoe müüja Tatjana. “Ütles, et laps hirmsasti tahtis, aga enam ei taha ja võtku me nüüd loom tagasi.”


title: Õigusabi saamise võimalused avarduvad

maintext:
Õigusabi saamise võimalused avarduvad
27. oktoober 2016
Teadupoolest on Eestis suur hulk inimesi, kelle sissetulek ei võimalda neil vajaduse korral hankida kvaliteetset õigusteenust. Samas ei vasta need inimesed praegu riigi õigusabi saamise formaalsetele tingimustele, sest selle saamise tingimused on üpris ranged ning paljud isikud jäävad n-ö lati alla.
Selliste inimeste täpset arvu ei ole võimalik välja tuua, kuid potentsiaalselt ületab see ilmselt 100 000. Näiteks eelmise aasta Eesti statistika aastaraamatu järgi elas 2014. aastal absoluutses vaesuses 6,3% elanikkonnast, s.o 82 000 inimest, ja suhtelises vaesuses 21,6% rahvastikust, s.o 280 800 inimest. Kuigi suur osa nendest inimestest ei vaja õigusabi ja osa neist võib suuta seda ka ise hankida, on sellele vaatamata meie hulgas suur hulk inimesi, kes kas või korra elu jooksul tekkiva õigusküsimuse lahendamiseks õigusabi vajavad, kuid ei suuda seda iseseisvalt hankida. Selline olukord aga pole kuidagi õigustatud ja vajab muutmist.
Eelmisel aastal valmis justiitsministeeriumis analüüs, mis käsitles riigi õigusabi süsteemi korraldust ja selle kitsaskohti. Analüüsi pinnalt valmis selle aasta kevadel riigi õigusabi seaduse muutmise eelnõu väljatöötamiskavatsus ning pärast seda koostatud seaduseelnõu, mis saadeti suvel huvigruppidele arvamuse avaldamiseks. Eelnõu väljatöötamiskavatsuse ja eelnõu läbiv eesmärk on laiendada inimeste juurdepääsuvõimalusi õigusabile. Praeguseks on valitsus justiitsministeeriumis ette valmistatud eelnõu heaks kiitnud ja see on edastatud riigikogule.
Riigi õigusabi süsteem on paljudes Euroopa riikides mitmetasandiline. On olemas esmatasandi õigusabi, kus antakse isikule õiguslikku konsultatsiooni ja koostatakse õigusdokumente, ning teine tasand, mis kätkeb endas peamiselt esindamist, sh kohtus, ja üldist õigusnõustamist keerukamates asjades. Teise tasandi õigusabi osutamine toimub riigi õigusabi andmise kaudu ja selle saamiseks tuleb esitada maakohtule avaldus ning teatis enda majandusliku seisundi kohta. Lisaks korraldab justiitsministeerium aastaid esmatasandi õigusnõustamiseks konkursse, kuid riigieelarveliste vahendite nappuse tõttu ei olnud võimalik tegelikku abivajadust rahuldada ning seega vähendada inimeste vajadust taotletava riigi õigusabi järele. See tähendab, et praegune riigi õigusabi süsteem ei toimi mitme tasandina.
Justiitsministeeriumis ette valmistatud eelnõuga kavatseme tagada inimestele õigusnõustamise üle riigi. Selleks loob eeldused järgmisel aastal riigieelarvest eraldatud 0,7 miljonit eurot. Võrdluseks on näiteks 2016. aasta sellekohane eelarve vaid 152 000 eurot, mis kätkeb endas lisaks kohtumisega nõustamisele ka veebi teel nõustamist ning infoportaali Jurist Aitab haldamist ja arendamist.
Muudatuste tulemusena hakkavad inimesed saama tsiviil- ja haldusasjades õigusnõustamist näiteks juriidiliste dokumentide koostamiseks õigusvaidlustes. Samuti sisaldab õigusnõustamine konsultatsiooni või isiku suunamist vajaliku institutsiooni poole, õigusdokumentide ja arvamuste koostamist, isiku esindamist asutuses ning veebipõhist ja telefoni teel nõustamist. Lihtsamates asjades esindatakse inimest vajaduse korral ka kohtus.
Muudatuste järel antakse tasuta esmatasandi õigusnõustamist määratud tundide arvu ulatuses juhul, kui inimese küsimus on õiguslikku laadi. Kuna riigi vahendid on piiratud, siis üldjuhul tuleb piirata tasuta antavaid õigusabi tunde, erandiks võiksid olla näiteks alaealiste ning täieliku töövõimetusega pensionäride asjad. Tundide arvu täitumisel on inimesel võimalik saada õigusabi edasi omafinantseerimise korral, mis peaks olema turutingimustel pakutavast õigusabi hinnast soodsam. Kui inimesel puudub võimalus omaosalust tasuda, siis suunatakse ta vajaduse korral riigi õigusabi taotlema ning abistatakse ka avalduse täitmisel. Esmatasandi õigusabi võimaluste laiendamisega tahame vähendada vajadust teise tasandi õigusabi järele ning vähendada ka kohtute töökoormust, kuna paljud probleemküsimused saab lahendada ka kohtuväliselt.
Samuti on oluline rõhutada, et kui seni said konkursist osa võtta üksnes sihtasutused ja mittetulundusühingud, siis eelnõuga selline piirang kaotatakse. Edaspidi on konkursil võimalik osaleda ka advokaadibüroodel ja õigusbüroodel ning soovi korral advokatuuril või mõnel muul avalik-õiguslikul juriidilisel isikul. Eelnev loob eeldused parimaks õigusnõustamise kättesaamiseks kõigis Eesti piirkondades. Samuti loob avatud konkurss tingimused riigi hangitava õigusabi mõistliku ja õiglase tunnihinna kujunemiseks.
Praegune olukord, kus ilma riigi õigusabi taotlemata määratud abi korral ei ole isik kaasnevate kulutuste hüvitamisest alati vabastatud, ei ole kindlasti mõistlik. Sellistel juhtudel ei saa inimene ise sisuliselt hinnata abi vajadust enda seisundi tõttu ega kaaluda ka kaasnevate kulude kandmise võimalust. Muudatuse kohaselt vabastatakse sellised inimesed riigi õigusabi tasu ja kulu hüvitamise kohustusest. On ebaõiglane, kui inimese hilisema majandusliku seisundi hindamise tõttu loetakse ta maksejõuetuks ning kohustatakse teda riigi õigusabi kulusid hüvitama. Samuti vabastatakse kõnesolev inimeste grupp asjades, milles nad on riigi õigusabi saanud, nende või advokaadi vahendusel esitatud määruskaebuselt riigilõivu või kassatsioonikautsjoni tasumise kohustusest.
Riigi õigusabi muudatuste osas on seadus planeeritud jõustuma üldises korras. Kohe pärast muudatuste jõustumist kavandame kuulutada välja õigusabi konkurss, et kohe härjal sarvist haarata ning õigusabi võimalikult kiiresti pakkuma asuda.


maintext:
Narva saatis kultuuriministeeriumi üle kure jala
14. oktoober 2016
Kultuuriministeeriumi plaan rajada Aleksandri kirikusse linna raamatukogu tuli Narva linnapeale kui välk selgest taevast.
Kultuuriministeerium andis Narva linnavalitsusele aega kümme päeva, et otsustada, kas nad tahavad linnaraamatukogu kolida ümber Aleksandri kirikusse või mitte.
Sedavõrd lühikese tähtaja peale ärritunud linnapea Tarmo Tammiste saatis oma vastuse teele juba kahe päeva pärast: meie teie avantüüris ei osale.
Tuli takus
Selle nädala esmaspäeval tegi kultuuriväärtuste asekantsler Tarvi Sits Narva linnapeale Tarmo Tammistele kirjaliku pöördumise Aleksandri suurkiriku asjus, kus andis ametlikult teada, et kultuuriministeerium koostab vabariigi valitsusele esitamiseks Aleksandri kiriku kui avalikus kasutuses oleva hoone kasutamise kontseptsiooni ja et kaaludes mitmeid võimalusi, on ministeeriumi esimene eelistus kirikuhoone kohandamine raamatukoguks − seda enam, et Narva linnaraamatukogu praegune hoone on amortiseerinud ning linn otsib võimalusi uue rajamiseks.
“Raamatukogu rajamine kirikuhoonesse tagaks selle pideva ja igapäevase kasutamise, ühtlasi oleks see pilootprojekt, leidmaks tühjana seisvatele pühakodadele uusi ja sobivaid funktsioone. Arvestades hoone suurust, on meie hinnangul võimalik leida ka vajalik ruum kohalikule kogudusele. Juhul kui ettepanek kiidetakse heaks vabariigi valitsuse poolt ja leiab toetust Narva linnavõimude ning kohaliku kogukonna tasandil, saame hakata koostöös kõigi osapooltega ette valmistama täpsemat lähteülesannet. Muu hulgas hinnata vajalike investeeringute ulatust ning planeerida siseruumide ruumikasutust,” seisab kirjas.
Vastust ettepanekule soovitakse saada 20. oktoobriks. Seega jäeti Narvale otsustamiseks aega ei rohkem ega vähem kui kümme päeva.
Kultuuriministeerium oli valitsuskabinetilt saanud ülesande koostada kiriku kui avalikus kasutuses oleva hoone kontseptsioon juba tänavu juunis.
Miks nüüd on järsku asjaga nii kiire, et piirilinnale mõtlemiseks aega ei anta?
Sest valitsuskabineti istung, kus Aleksandri kiriku saatust vaagitakse, toimub veel sel kuul.
“Kuna tegemist on tähtsa küsimusega, mitte mingi telgi püstitamisega kuskil Narva linna platsil, siis Narva linnale otsustamiseks antud ülilühike tähtaeg näitab, et kõik on tehtud väga ülepeakaela,” kostab Tammiste.
Võrdlus pioneeride majaga
Eelmise nädala kolmapäeval korraldas Sits kultuuriministeeriumis kohtumise, kus tutvustas luterliku kiriku, Narva linna ja siseministeeriumi esindajatele Aleksandri kiriku hoone edasise kasutamise võimalusi. Neid on kolm: viia sinna üle raamatukogu, mis asub praegu amortiseerunud hoones, rajada kirikusse kultuurikeskus või hoone konserveerida.
Tammiste sõnul polnud ministeerium enne Narva linna volitatud esindajatega mitte midagi arutanud. “Kohtumisele oli kutsutud linna peaarhitekt, kes kuulis kirikusse raamatukogu rajamise plaanist seal esimest korda ning tundis ennast sellepärast nagu tola,” vahendab Tammiste. “Tulnud kohtumiselt tagasi, küsis ta minu käest, kas mina olen sellest plaanist midagi kuulnud. Mina olin selleks ajaks juba meedia vahendusel uudistest lugenud, aga see pole normaalne, et ministeerium oma plaanidest niimoodi teada annab, meiega absoluutselt läbi arutamata. See on kummaline.”
Tammiste ei näe raamatukogu ümberkolimises kirikuhoonesse mõtet: “Raamatukogul pole seal mingit perspektiivi, sest kirikuhoone pole praegusest raamatukogust oluliselt suurem. See oleks lihtsalt kolimine ühest majast teise. Pealegi tekib küsimus, kas sinna üldse vahelagesid võib teha, kuna tegemist on muinsuskaitseobjektiga, aga nendeta ma ei kujuta ette, kuidas seal raamatukogu sisse seada. Kui vahelaed lubatakse teha, siis me ei saa aga enam akustikast rääkida, seega langeb kontsertide korraldamise võimalus ära.”
Kuna pühakoja seinte vahel tahetakse ka edaspidi korraldada kiriklikke talitusi, sealhulgas matuseid ja laulatusi, siis meenutab selline olukord Tammistele pioneeride majasid nõukogude ajal. “Vabandust, et ma niimoodi ütlen, aga Aleksandri kirikust saab sel juhul tõesti midagi pioneeride maja laadset, kus on eri ringid koos ja kõik teevad seda, mida neil parajasti on vaja teha. See asi on läbi mõtlemata.”
Vastus on “ei”
Narval on tegelikult uut raamatukoguhoonet vaja, suuremat ja energiasäästlikumat kui praegune. Krunt selleks on vanalinnas olemas.
Aga raha ehitamiseks linnal pole, pole ka sihtprogramme, kust seda taotleda. “Kui oleks fonde, kust raha raamatukogu ehitamiseks taotleda, siis me oleks seda juba ammu teinud,” kostab Tammiste, lisades, et linn ei hakka selle tarvis ka suurt laenu võtma. “Ainus asi, mida oleme teha saanud, on olemasolevat hoonet remontida, sest kiiret lahendust siin ei ole. Aga kultuuriministeeriumi ettepanek − seda ma ei pea üldse mingiks lahenduseks. See on lihtsalt probleemi enda kaelast ära sokutamine.”
Narva linnapea hinnangul oleks uue, tulevikus fondide laienemisega arvestava raamatukoguhoone ehitamine odavam kui kiriku ümberehitamine. “Pealegi pole ma aru saanud, kes seda ümberehitamist finantseerib, sest nii palju kui mina raadiouudisest aru sain, plaanitakse seda teha ühiste jõudude ja ühiste kavatsustega − mida see täpsemalt tähendab, ma ei tea. Päevselge on aga see, et ülalpidamiskulud jääksid meie kanda ning see summa oleks kuus suurem kui tuhat või kümme tuhat eurot. Pealegi tähendaks see, nagu ma juba ütlesin, kolimist ühest majast, mis on kitsas, teise samasugusesse. Mis mõte sel on?”
Eile läks Narva linnavalitsusest kultuuriministeeriumisse teele kiri Tarmo Tammiste allkirja ja järgmise sisuga: “Leian, et selliste küsimuste üle otsustamiseks on 10 päeva olematu aeg, kuna puuduvad igasugused andmed, mis annaksid võimaluse seda probleemi tõsiseltvõetavalt vaagida.
Jah, Narva linnale on vaja uut keskraamatukogu hoonet, aga selle teema lahendamine ei pea niimoodi välja nägema, et keegi teine otsustab, mis on meie linnale hea lahendus.
Kokkuvõtteks teatan, et Narva linn ei soovi selles avantüüris osaleda.”
Kultuuriväärtuste asekantsler Tarvi Sits ütles eile Põhjarannikule, et kultuuriministeeriumi laual on jätkuvalt kõik kolm ideed, mitte ainult raamatukogu rajamine, ning kõik kolm pakutakse valitsuskabinetile kaalumiseks ka välja.


title: Ida-Viru parim kool püsib tipus

maintext:
Ida-Viru parim kool püsib tipus
20. oktoober 2016
Maakonna koolide lipulaev − Narva keeltelütseum − jätkas laineharjal purjetamist selgi aastal. Koolil on ette näidata riigi kõrgeim keskmine hinne matemaatika riigieksamil ja teine tulemus eesti keeles teise keelena.
Tänavuste riigieksamite tulemuste järgi joonistub välja pilt, kus Ida-Virumaal on üksikud tipud ja üksjagu tugevaid keskmikke, ent suurema osa gümnaasiumidest leiab teisest sajast.
Eesti keelega ree peale
Ida-Viru maavalitsuse haridus- ja sotsiaalosakonna juhataja Kaarin Veinbergs tõdes, et matemaatikas on maakonna vene õppekeelega koolid aastaid silma paistnud.
“Mind rõõmustas, et vene õppekeelega koolide õpilased tegid päris hästi eesti keele kui teise keele eksami. Enamiku tulemus on tugevalt üle Eesti keskmise. Samas on paljusid koole vedanud alt inglise keel. Kui eesti keeles on saadud ree peale, siis nüüd peab hakkama inglise keelt utsitama,” rääkis Veinbergs.
Samuti torkas silma, et eesti keeles emakeelena on eksamitulemused kas keskmise lähedal või alla selle. “Mõnel eesti õppekeelega koolil on need isegi madalamad kui Narva Vanalinna riigikoolil, kus õpivad vene emakeelega lapsed keelekümblusmetoodika järgi,” tähendas Veinbergs.
Tippude tipuks on jätkuvalt Narva keeltelütseum, mis Delfi edetabelis platseerus Eestis teisele kohale (eksamite keskmine tulemus 80,92 punkti), Postimehe mõnevõrra teise metoodika järgi koostatud pingereas aga seitsmendaks.
Üheselt on aga selge, et matemaatikas oli keeltelütseum parim ja seda juba kolmandat aastat. Sealjuures on kooli panus matemaatika õpetamisel maksimaalne − seda näitab haridus- ja teadusministeeriumi analüüs selle kohta, milline on õpilaste edasijõudmine mingis aines. Gümnaasiumi panust õpilase arengusse arvestatakse riigieksamite tulemuste kõrval esimest aastat.
“Meid ei rõõmusta tulemused mitte ainult matemaatikas, vaid ka inglise ja eesti keeles,” ütles keeltelütseumi direktor Nadežda Tšerkašina.
Mis puudutab kooli panust õpilaste arengusse ühes või teises aines, siis seda pole tema hinnangul võimalik objektiivselt hinnata.
“Meie õpilased on täppis- ja loodusteadustes tugevad esimesest klassist alates. Aga meie tähelepanu keelte õpetamisele pole sugugi väiksem. Ja seda rõhutame ka oma kooli uues nimes [varem kandis kool nime Narva humanitaargümnaasium − toim.].”
Tšerkašina nimetab oma jutu kinnitamiseks eesti keele riigieksami keskmise hinde, mis oli 33 lõpetajal 90,8 (riigis 2. koht). Sealjuures said kõik õpilased B2-keeletaseme ja paljud isegi kõrgeima, C1-taseme. Ja seda mitte ainult eesti, vaid ka inglise keeles.
Koolijuhi sõnul suhtub keeltelütseum väga tõsiselt sellesse, et valmistada õpilasi ette riigieksamiteks ja sellega tulevasteks õpinguteks ülikoolis. “Me ei tegele sellega mitte ainult lõpuklassis, vaid kõigil kooliaastatel,” rõhutas ta.
Tšerkašina sõnul on kool leidnud palju partnereid, näiteks MISA, Tartu ülikool, Tallinna tehnikaülikool, MTÜ Veeda Vaheaeg Võrumaal, eesti õppekeelega sõpruskoolid, USA ja Suurbritannia saatkond. “Leian, et ka nende panus teeb meie õpilased tugevamaks. Olümpiaad või avatud matemaatika- või füüsikavõistlus, nädal viibimist eestikeelses keskkonnas või üritus inglise keeles on õppimises hindamatuks toeks.”
Iga aastaga paremaks
Kooliseinte vahelt välja vaatamist tähtsustab ka Kohtla-Järve Ahtme gümnaasiumi direktor Svetlana Skorobogatova. Tema juhitud kool annab eesti keele õpetamisse panuse, mida ministeerium hindab maksimumpallidega.
“Me kogu aeg motiveerime lapsi õppima ja kasutama rohkem eesti keelt − arvan, et see on suurim panus. Suulisel eksamil oli rõõm õpilasi kuulata. Tulemused lähevad iga aastaga paremaks, sest suurem osa lõpetajatest näeb oma tulevikku Eestis.”
Skorobogatova peab positiivseks, et ministeerium hindab riigieksamite punktide kõrval koolide pingutusi. “Meie ei tee sellist valikut nagu eliitkoolid. Peamiseks aluseks on vestlus ja ikka satuvad gümnasistide hulka mõned sellised, kes ei taha piisavalt pingutada.”
Maakonna tugevaim eesti õppekeelega kool − Kohtla-Järve Järve gümnaasium − paistab silma sellega, et panustab põhjalikult õpilaste edasijõudmisse matemaatikas.
Kooli panus väljendub õppejuhi Kadi Rebbani sõnul nii tugevates matemaatikaõpetajates kui õppekavas, mis toetab aine heal tasemel omandamist. Näiteks pakutakse kõigile gümnasistidele lisapraktikume, ka juhul, kui õpilane on valinud kitsa matemaatika. “11. ja 12. klassis õpivad kõik laia matemaatikat, mis on raskem. Usun, et lisatunnid on abiks,” ütles Rebban.
Täielikum ülevaade
Gümnaasiumi panust õpilase edasijõudmisesse hakati arvestama seetõttu, et üksnes riigieksami tulemused ei anna täit pilti sellest, kui hästi kool õpetab, selgitas haridus- ja teadusministeeriumi välishindamise osakonna juhataja Kristin Hollo.
Seetõttu töötati välja tegevusnäitaja, mis iseloomustab õppetöö tulemuslikkust ehk gümnaasiumi panust. Kolme aasta lõikes võetakse arvesse nii kooli kontrollitavaid tegureid, nagu õppeprotsessi ülesehitus, õpetamismetoodika, õppevara ja personali valik, kui ka õpilaste eelteadmisi põhikooli lõpus, nende võimekust, kooli suurust, õppekeele valikut jms.
Nende näitajate analüüsimisel leiti, et häid tulemusi on võimalik saavutada eri piirkonnas ja eri suurusega õppeasutustes ning õpilase sugu ei ole seejuures tähtis.


title: Jõhvi Lokomotiv ronib põhjast välja

maintext:
Jõhvi Lokomotiv ronib põhjast välja
29. oktoober 2016
Kõigest viie aasta pikkuse ajaloo jooksul äkilisi tõuse ja kukkumisi kogeda jõudnud Jõhvi Lokomotivil on käsil uus mäkke ronimine, kaasas varasemate õppetundide kogemused.
Juba klubi kolmandal tegevusaastal meistriliigasse kerkimine mõjus Lokomotivile lõpuks kainestava külma dušina. Sinna püsima jääda ei õnnestunud. Klubi loobus ka esiliigas mängimisest ja taandus teise liigasse, mis koondab kahes tsoonis Eestis tugevuselt neljandasse, viiendasse ja kuuendasse kümnesse jäävaid meeskondi. 2015. aasta kulus haavade lakkumiseks, aga tänavu alustati taas retke eesmärgiga jõuda kõrgemale.
Ees ootavad üleminekumängud
Selle kinnituseks on Põhja-Ida piirkonnas 14 meeskonna konkurentsis saavutatud teine koht, mis andis ka õiguse pidada üleminekumänge tõusuks esiliiga B-tasandile. Teine koht saadi tasavägises võitluses, kus edestati vaid punktiga aastaid tagasi meistriliigas peksupoisiks olnud Lasnamäe Ajaxit. Käimasoleva karikasarja kaheksa tugevama hulka välja sõudnud Narva United jäi neljandana Lokomotivist maha seitsme punktiga.
Üleminekumängudes läheb Lokomotiv sel pühapäeval kell 13 Ahtme gümnaasiumi staadionil vastamisi Lääne-Lõuna piirkonnas teiseks tulnud Keila JKga, kelle ridadesse kuulub kohalike mängijate kõrval ka 19aastane Nigeeria ründaja Odeh. Korduskohtumine toimub nädal hiljem Keilas. Sellest vastasseisust võitjana väljatulemine ei taga veel aga pääsu tugevamasse seltskonda. Paari võitja peab kahe kohtumise kokkuvõttes alistama ka esiliiga B-tasandil kaheksandaks jäänud meeskonna. Praeguse seisuga on selleks ilmselt Viimsi JK. See klubi jõudis läinud aastal üllatuslikult Eesti karikasarja poolfinaali, kus Sillamäe Kalevilgi oli parajalt tegu tema alistamisega.
Jõhvi Lokomotivi juhatuse liige Sergei Ivanov sõnas, et meeskonnale ei seatud veel selleks hooajaks kohustuslikku ülesannet tõusta tugevamasse liigasse. “Et päris niisama pole mõtet jalgpalli mängida, siis eesmärk oli jõuda kolme hulka ja sellega tuli meeskond toime. Tahame edasi liikuda rahulikult samm-sammult loogilise arenguga,” sõnas ta.
Rohkem koostööd teiste klubidega
Ivanovi sõnul on tal üleminekumängude tulemustest sõltumata hea meel nii meeskonna vaimu kui noorte mängijate üle. “Kõik mängud ei õnnestunud päris nii, nagu soovisime, kuid samas oli ka väga häid õnnestumisi. Meil polnud kordagi probleeme mängijate kokkusaamisega. Mitmed meie oma klubi alles 16-17aastased kasvandikud näitasid, et on võimelised juba ka meeste mängus silma paistma ja meeskond võib nendega arvestada,” ütles ta.
Väravate löömise ametis paistis kõige rohkem silma Artur Makarov, kes skooris 25 korral ja tuli liiga väravaküttide pingereas teiseks. Kui vahepeal poleks olnud vigastuspausi, võinuks ta Ivanovi hinnangul selles arvestuses ka esimeseks tulla.
Järgmise hooaja suhtes on veel mitmeid lahtisi otsi. Võimalik, et kolm kohalikku klubi − Jõhvi Lokomotiv, Kohtla-Järve JK Järve ja Kiviõli Irbis − hakkavad omavahel senisest rohkem koostööd tegema. See võib tähendada ka ühiseid võistkondi eri liigades. Põhiprobleem on, et alates 14.-15. eluaastast kipuvad paljud noored jalgpallist loobuma ja seetõttu on vanemates vanuseklassides oma võistkonna kokkusaamine iga nimetatud klubi jaoks osutunud keeruliseks. Milliseks konkreetsemalt koostöö kujuneb, peaks Ivanovi sõnul selguma detsembris.
Noored pakkusid rõõmu
Jõhvi Lokomotivi tänavuse hooaja plusspoolele kuulub kindlasti ka U12 poiste võit Virumaa ja Järvamaa alagrupis Rakvere Tarvase ees. Ivanovi sõnul teevad need noored klubile kõige rohkem rõõmu. “70 protsenti nendest poistest hakkas mängima viis aastat tagasi, kui lõime klubi. Treener Igor Šaškov on teinud väga head tööd ning ihu ja hingega on panustanud ka poiste vanemad. Me peame looma neile arenguks head tingimused. Probleem on aga selles, et neid poisse on vaid 12. Peagi hakkavad nad mängima suurel väljakul ja siis on kindlasti vaja meeskonda suurendada,” rääkis Ivanov.
Tänavu pidi Lokomotivi meeskond pidama kodumänge Vokas. Järgmisel aastal näeb aga vutti taas Jõhvi kesklinnas oleval kodustaadionil. Poolteist aastat kestnud remont, mille käigus tasandati väljak ja paigaldati uus muru, on nüüdseks läbi ning järgmiseks kevadeks on muru nii tugevasti juurdunud, et seal kannatab ka vutti taguda. Veel sel aastal kavatseb klubi paigaldada staadionile ka uue 500kohalise tribüüni. “Lõpuks hakkab see natuke rohkem jalgpallistaadioni moodi välja nägema, kuigi teha on seal veel palju,” tõdes Ivanov, lisades, et praegu taotleb klubi PRIAst raha uute riietusruumide ehitamiseks.


title: Ida-Viru tõmbas peavõidu

maintext:
Ida-Viru tõmbas peavõidu
12. oktoober 2016
Eesti hariduse tipud tõsteti seekord rambivalgusesse Jõhvi kontserdimajas, kus laupäeval peeti üleriigiline aasta õpetaja auhinnagala. Idavirulasi tabas tõeline Oskarite sadu. Täpsemini Joosepite, nagu Eesti hariduselu auhinnakujusid kutsutakse.
Laureaadiks kuulutati kõik idavirulased, kes olid valitud esikolmikusse. Aasta lasteaiaõpetajaks tituleeriti Silja Sarap Toila lasteaiast Naerumeri. Aasta klassijuhataja on Narva eesti gümnaasiumi õpetaja Tiiu Assafrei. Aasta õppeasutuse juhiks valiti Kiviõli 1. keskkooli direktor Heidi Uustalu. Aasta hariduse sõbra tiitli sai SA Ida-Viru Ettevõtluskeskus, mis on haridusprogrammi “Ettevõtlik kool” algataja ja eestvedaja.
Andis parima
Et Eesti Televisioon tegi laureaatide pidulikust tunnustamisest otseülekande, sai pildile hulga rohkem idavirulasi kui nimetatud neli auhinnasaajat.
Näitlejate Priit ja Märt Piusi kõrval särasid õhtujuhtidena Narva eesti gümnaasiumi abiturient Eva Lennuk ja TÜ Narva kolledži õppedirektor Aet Kiisla.
“Kui mulle pakuti, et võiksin casting´ule minna, ei uskunud, et mind valitakse,” rääkis Eva Lennuk. “Olen venekeelsest perest ning kuigi käinud eesti lasteaias ja koolis, pole minu eesti keel sellisel tasemel nagu puhtal eestlasel. Aga rahvus polnud määrav,” rõõmustas ta.
Lennuki sõnul oli suur vastutus esindada oma kooli ja linna. “Mul oli tunne, et pean andma endast parima.”
Narva eesti gümnaasiumi õpetaja Tiiu Assafrei pani Eva antud parimale hindeks viis. Nagu ka kogu lavasõule. Aasta klassijuhataja tiitli saanud õpetaja ütles, et kõige rohkem tundsid sellest rõõmu tema 4. klassi õpilased ja nende vanemad.
“Lapsed olid super õnnelikud ja tegid mulle komplimente. Üks ütles: “Sa läksid auhinda vastu võtma nagu noor naine,”,” naeris 28aastase õpetajastaažiga Assafrei.
Päev pärast tänugalat kutsus ta lapsed, vanemad ja kolleegid kohvilauda. Kuidas ta rahva nii kiiresti ja veel puhkepäeval koolimajja sai? “Saatsin kutsed välja palju varem. Leidsin, et ka esikolmikusse valimine on suur tunnustus. See oli mulle väga ootamatu, et mind parimaks valiti.”
Assafrei kahetses, et aasta õpetaja tänugalast ja sinna kandidaatide esitamisest ei paista midagi teadvat Narva vene koolid. “Keeltelütseumis ja Pähklimäe gümnaasiumis on ju väga tugevad õpetajad. Palusin galal Narva abilinnapead, et ta selle teema üles tõstaks.”
Eufooria kestab
Ka Kiviõli 1. keskkooli direktor Heidi Uustalu hindas tänugala igati nauditavaks. Talle meeldis, et võitjad kuulutasid välja neile tuttavad inimesed. Tema puhul oli selleks kooli vilistlane Angela Tikoft. “See andis laureaadile korra hingamise hetke, et nüüd tuleb lavale minna.”
Uustalu sõnul jätkus eufooria esmaspäeval koolis, kui kabinet täitus koolipere õnnitluste ja lilledega. “Kolleegid võtsid vastu tordi ja kohviga, mulle kingiti šarž ja raamat, kuhu olid kogutud mõtted minust,” oli Uustalu tänulik.
Ainsana ei käinud laureaatidest laval lasteaiaõpetaja Silja Sarap, kes oli reisil ookeani taga ja saatis videotervituse.
Küll aga pääses püünele Kristi Goldberg, kes Sarapi lapsevanemana konkursile esitas. Ise käis ta vastu võtmas hariduse sõbra tiitlit − Goldberg on haridusprogrammi “Ettevõtlik kool” koolitusjuht.
“Kuna puutun oma töös kokku lasteaedade ja koolidega, on minu meelest oluline märgata ja tunnustada. Ja kui tunnustus tuleb lastevanematelt, on see minu arvates kõrgema väärtusega kui esiletõstmine juhi poolt. Väga palju rõõmu tegi see, et ka meie tööd on märgatud,” rääkis Goldberg.
Ta lisas, et pidi mitu korda liigutuspisaraid pühkima. Ka siis, kui Joosepi järele kutsuti Heidi Uustalu. “Kiviõli 1. keskkool on ju ettevõtliku kooli programmi lipulaev.”
Kiviõli pakkus auhinnagalal silma- ja kõrvailu ka oma kunstide kooli kandleansambliga. Kohalikest talentidest sai veel kaasa elada Sillamäe muusikakooli ansambli LemBeat musitseerimisele. Humoorikate vahenumbrite eest hoolitsesid aga Toila gümnaasiumi õpilased, kes õpivad või on õppinud kultuurikorraldust. Koos näitleja Raivo E. Tammega viisid nad vaatajad ekskursioonile tulevikukooli kodanikuõpetuse ja kehalise kasvatuse tundi.
Koostöö õpetaja Anu Pungase ja auhinnagala lavastaja Ain Mäeotsa vahel algas juba eelmisel aastal, kui üritusel näidatud humoorikad videoklipid filmiti Toila gümnaasiumis.
“Klippide tegemine oli väga lahe, aga laval oli veel sada korda võimsam,” hindas Pungas.
11. klassi õpilane Kirsika Liiva pidas lavalolekut suuremaks väljakutseks. “Kui videoklippe võib uuesti teha, siis laval saad ainult ühe võimaluse. Harjutasime alates septembri keskpaigast iga päev. Kõige naljakam oli kodanikuõpetuse tund − raske oli naeru tagasi hoida.”
Otsustati kolida
Tunnustusürituse “Eestimaa õpib ja tänab” eestvedajad on haridus- ja teadusministeerium, sihtasutus Innove ning Eesti haridustöötajate liit.
Ministeeriumi kommunikatsiooniosakonna asejuhataja Tarmu Kurm ütles, et üritus otsustati tänavu tuua Jõhvi, sest kõik asjad ei pea toimuma pealinnas Tallinnas või hariduspealinnas Tartus. Jõhvi kontserdimajas on korraldatud ka presidendi vastuvõttu − seega sai seda maja usaldada.
Auhinnagala toimumine Jõhvis polnud aga Kurmi kinnitusel põhjus, miks maakonda tuli nii palju laureaaditiitleid − ürituse korraldus ja aasta parimate valimine on kaks eri asja.
“Tunnustuskonkursile esitati üle Eesti ligi 900 kandidaati. Parimatest parimate väljaselgitamiseks tegid tööd maakondlikud komisjonid ja üleriigiline komisjon, kuhu kuulusid ka haridusega seotud organisatsioonide esindajad,” selgitas ta.


maintext:
Õlireostus Kohtla-Järvel unustati neljaks aastaks
17. oktoober 2016
Kohtla-Järve linnavalitsus küsis keskkonnaametilt infot vanalinnas 2012. aasta juulis riigi maal avastatud reostuse kohta, millest pärast menetluse alustamist pole enam midagi kuulda olnud.
27. juulil 2012 avastasid keskkonnainspektsiooni inspektorid Kohtla-Järve vanalinnas Järveküla tee 7 ja Pioneeri tänav 7 vahelisel alal umbes 40ruutmeetrise naftasaadustega reostunud ala.
Kuna tegemist on reformimata riigimaaga, kohustab seadus reostuse koristamisega tegelema keskkonnaametit.
Keskkonnaamet vastas tollasele linnapeale Jevgeni Solovjovile, et esialgu oodatakse keskkonnainspektsioonilt reostuse kohta lisaandmeid, saamaks selgust, kas tegemist võib olla jääkreostusega. Viimasel juhul tegeleks asjaga edasi keskkonnaministeerium ja raha selleks saaks taotleda Euroopa Liidust. Kui peaks selguma, et tegemist ei ole jääkreostusega ning saastajat pole võimalik kindlaks teha, korraldab reostuse kõrvaldamise keskkonnaamet.
Pärast seda kirja pole linnavalitsus asja kohta kippu ega kõppu kuulnud.
Reostus pole kadunud
Septembris võttis linnavalitsus teema uuesti üles, küsides keskkonnaametilt, millise tulemuseni väärteomenetlusega jõuti ning kas reostus on koristatud.
Amet vastas, et kuna nemad menetluse tulemust ei tea, edastasid nad linnavalitsuse järelepärimise keskkonnainspektsioonile.
Keskkonnainspektsiooni Ida-Virumaa büroo juhataja Aivar Lainjärv käis üleeile vanalinnas kohapeal olukorda oma silmaga kaemas.
“Reostus on alles,” kinnitas ta. “Ümberringi on küll lehtpuuvõsa ja langenud lehtede kõdunemisest on juba kerge huumusekiht peale tekkinud, aga koht oli ju teada ja kui seal puutoikaga natuke sonkisin, oli kohe õlist pinnast näha.”
Tema sõnul pole tegemist mingi suure ja eriti ohtliku keskkonnareostusega, ent ära koristada tuleb see sellegipoolest.
Lainjärv selgitas, et kui reformimata riigimaal reostus avastatakse, peab keskkonnainspektsioon alustama menetlust reostaja väljaselgitamiseks.
“Seda me ka tegime, küll erilise lootuseta, et see kusagile välja viib, ja nii ka läks,” tõdes ta. “Kui aasta jooksul reostajat välja ei selgitata, korraldab reostuse likvideerimise keskkonnaamet. Miks info menetluse lõpetamise kohta keskkonnaametini ei jõudnud, ei oska ma praegu veel öelda, sest pole jõudnud kõiki varasemaid dokumente välja otsida ja nendega tutvuda.”
Mitte enne järgmist aastat
Keskkonnaameti keskkonnaosakonna jäätmebüroo jäätmespetsialist Kaisa Kivila ütles, et sellise mitte kiireloomulist sekkumist nõudva reostuse koristamiseks korraldab amet hankeid, haarates ühte hankesse mitu objekti. Töid tehakse muidugi lumeta ajal, nii et tänavu selle Kohtla-Järve reostuse likvideerimiseni kindlasti ei jõuta. Kuna selliseid väiksemaid likvideerimist vajavaid reostusi on Eestis suhteliselt palju ning nende likvideerimisele seab piirid ametile selleks otstarbeks eraldatud raha, on keeruline lubada, millal selle objektini jõutakse.
Kivila ei välistanud, et neljaks aastaks unustatud objekt võib eelisjärjekorras hankesse minna, ning pidas tõenäoliseks, et tuleval aastal võib see koristatud saada.
“Eks selline reostus läheb ikka ajapikku rohkem laiali; loodame, et see seal põhjavette ei jõua,” märkis ta.


title: Põhjarannik laupäeval, 22. oktoobril

maintext:
Põhjarannik laupäeval, 22. oktoobril
22. oktoober 2016
* Neljapäevasel Jõhvi volikogu otsusel loobuda ühinemisest kolme vallaga ei pruugi olla muud tähendust kui ühinemistoetusest ilmajäämine, sest riik ilmselt liidab Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme valla Jõhviga sunniviisil, kinnitati eile rahandusministeeriumist.
* Eilse Ida-Viru keskhaigla sügiskonverentsi põletavam teema oli patsientide ohjeldamine. Haiglad peavad seda aeg-ajalt vältimatu abi osutamiseks möödapääsmatuks, riskides samal ajal väärkohtlemise süüdistusega ja oodates pikisilmi seaduse tuge. Ida-Viru keskhaigla ülemarsti Aime Keisi sõnul tekib sellistes olukordades küsimus, kuidas saab somaatiliste haigustega inimesele osutada tervishoiuteenust, kui ta on sellele füüsiliselt vastu.
* Alates järgmisest nädalast hakkab Oru elanike kraanidest tulema sedasama vett mis Jõhvi ja Kohtla-Järve suurte linnaosade elanikel. Asulat puhta veega varustama hakkava uue torustiku ehitus on lõppenud. Probleemid Oru joogiveega said alguse 2013. aasta oktoobris, kui asulat joogiveega varustanud puuraugust leiti ohtlikul määral vähki tekitavat benseeni. Sealtpeale kuni tänini on enam kui tuhandele linnaosa elanikule joogivett veetud paakautodega.
* Nädalalõpu pikk intervjuu on seekord Kohtla-Järvelt pärit Anu Pahkaga. 80ndatel aastatel oli ta usin matkainstruktor, kes oli Eesti matkajatele abiks nii Kesk-Aasias, Kuriilidel kui Kamtšatkal. Eesti taasiseseisvumisel sai temast Eesti kaitseväe esimene naisohvitser. Praegu on ta aga šamaan ja heasüdamlik nõid, kes kogub kuulsust Eesti selgeltnägijate tuleproovis.
* Tänases nädalalõpulisas on ka lugu sellest, kuidas endisest kaevurist Jevgeni Smirnovist sai Eesti Rahva Muuseumi eksponaat, nagu ta ise ennast nüüd tutvustab ja ühtlasi selgub milline seos on sel omaaegse Bulgaaria estraaditähe Bisser Kiroviga.


maintext:
Elron lisaväljumist Narva liinile ei luba
21. oktoober 2016
Eelmise aasta lõpus Narva suunale ühe reisi lisanud Elron jätkab uuel aastal kolme väljumisega, ehkki sõidukordade suurendamine on jätkuvalt kõne all ja vajadust selleks nähakse.
Kui Elron on Eestis kasvatanud reisijate arvu kogumahus mõne protsendi jagu, siis Narva suunal on võrreldes eelmise aastaga olnud kasv 30 protsenti. Eelkõige on selle taga kolmanda väljumise lisamine 2015. aasta lõpus.
Neljas väljumine päevakorral
Ehkki Narva suund tegi eelmisel aastal reisijate rekordi, ei näe Elron uuel aastal võimalust lisaväljumiseks. Narva ja Tallinna vaheline ots on Elroni väljumistest kõige pikem, ületades 200 kilomeetri piiri, ning sellega on seotud kõige suuremad kulud.
“Nii ei näe me järgmisel aastal veel võimalust lisareisi tegemiseks,” tõdes Elroni müügi- ja arendusjuht Ronnie Kongo, lisades, et kui võrrelda aega enne uute rongide tulemist, on Narva suunal juba väljumisi kolmekordistatud, mis on hea tulemus.
Neljanda väljumise lisamine Narva suunale pole aga kaugelt utoopia ja selle võimaluse üle arutatakse edasi. Millist aega päevast võiks uus väljumine katta, on praegu vara rääkida, sest kindlaid plaane pole. Reisi lisamine tähendaks ümberkorraldusi kõikides Elroni väljumistes, sest liiklus Tapa ja Tallinna vahel on väga tihe ja graafikusse lisaronge keeruline panna.
Võiks olla ekspress
Kongo hinnangul oleks Narva liinil vajadus ekspressrongi järele. Kuna reisirongid sõidavad juba taristut arvestades tippkiirusel, siis peab lisakiirus tulema peatuste vähendamise arvelt. “Loomulikult jääksid peatustena suuremad linnad, nagu Jõhvi, Kiviõli, Rakvere. Aga eesmärk on, et Narvas Tallinna jõuab kahe ja poole tunniga,” lisas ta.
Ekspressliini ei hakata aga kindlasti tegema olemasolevate väljumiste arvelt, vaid see peab olema lisarong.
Ekspressi vajadust on kinnitanud ka Narva linnajuhid. See muudaks rongiliikluse busside kõrval ka konkurentsivõimelisemaks, sest ekspressbussiliine käib Narvast pealinna palju. Rong võiks olla selle kõrval aga heaks alternatiiviks.
Erisugused soovid
Sellel nädalal kohtusid Elroni esindajad Virumaa omavalitsuste ja maavalitsuste esindajatega. “Loomulikult oli palju kõne all rongide ajagraafik, kuid selge on see, et raudtee pole maantee ning seal on piirid ja reeglid, mis ühenduse aegu mõjutavad,” tõdes Ida-Viru maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna nõunik Valentina Lunina. Ainuüksi rahvusvahelised rongiliinid seavad Narva suunal mitmeid ajapiiranguid.
Kui Lääne-Virumaa omavalitsusjuhid näeksid eelkõige, et väljumised peaksid olema seotud tööpäeva alguse ja lõpuga, siis Ida-Virumaal tuleks rohkem vaadata, et rongiga võiks saada hommikul tööle Jõhvist Rakverre ja vastupidi. “Aga nii palju kui on inimesi, sama palju on soove ja vajadusi. Me oleme need Elronile edasi andnud,” ütles Lunina.
Palju on juttu olnud rongi- ja bussiliinide ühitamisest, et ka raudteejaamadest kaugemal elavad inimesed saaksid mugavalt ronge kasutada. Seal on probleemiks aga rongide ajagraafiku pidev muutumine taristuehituste tõttu. “Kui me bussiaegu pidevalt muudaksime, tekitaks see pigem suuremat pahameelt, sest maakonnaliine kasutatakse tööle ja kooli sõitmiseks,” selgitas Lunina, miks see ühitamine pole seni olnud eesmärk omaette.


title: Põhjarannik kolmapäeval, 12. oktoobril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 12. oktoobril
12. oktoober 2016
* Järgmisest kevadest hakkab töötukassa toetama mitte ainult töötute, vaid ka töötavate inimeste koolitamist. Sellega soovitakse ennetada töö kaotamist. Tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski ütles Põhjarannikule, et tegemist on põhimõttelise muutusega tööturuteenuste osutamisel, sest lisaks senisele töötute abistamisele hakkab töötukassa panustama praegu töötavate inimeste kvalifikatsiooni tõstmisesse.
* Ligemale viiel hektaril laiuva 40 meetri kõrguse hõõguva sisemusega Kukruse mäe teisaldamine ja keskkonnale ohutuks muutmine on üüratult suur ettevõtmine, mis eeldab pikka ja põhjalikku ettevalmistamist. Aherainemäe naaberkinnistule ümbertõstmiseks käib praegu eriplaneeringu koostamine, mäe liigutamine peaks algama 2018. aastal.
* Kui sel aastal sai Sillamäe linn toetust Mere puiestee uuendamiseks, siis uuel aastal minnakse toetust küsima promenaadi ehitamiseks. Sellega saaks Mere puiestee kilomeetrise mereäärse jätku. Tänu sellele võetakse kasutusele suur tükk Sillamäest, mis on seni seisnud kasutuseta, ning avatakse linn paremini merele. Promenaad hakkab kulgema Mere puiestee otsast kuni alani, kuhu tulevikus on planeeritud reisiterminal ja jahisadam.


maintext:
Hiidkonstruktsioonid veetakse Jõhvist Soome
9. oktoober 2016
Viimastel nädalatel veereb Jõhvist Paldiski sadama poole järjepanu autosid üle 30 meetri pikkuste ja kümneid tonne raskete veostega. Need on Kesk-Soome rajatava hiiglasliku biomassitehase konstruktsioonid, mis valmivad Eesti Energia siinses tütarfirmas Enefit Solutions.
Soome kontsern Metsä Fibre rajab Helsingist rohkem kui 300 kilomeetri kaugusel asuvasse Äänekoskisse biomassitehast, mis peab valmima järgmisel aastal. Tegu on tõelise suurehitusega: objekt paikneb 40 hektari suurusel maa-alal ja tänavu septembris oli ehitusplatsil ametis 1700 inimest.
Aasta suurim töö
Eesti Energia Jõhvis paiknev tütarfirma Enefit Solutions (varasema nimega Tehnoloogiatööstus) sai sellest põhjanaabrite hiidehitusest oma tordilõigu: võideti puiduhakke ja puukoore konveierite ja koorelao projekteerimise, tootmise ja paigaldamise hange. “See on kindlasti sel aastal igas mõttes meile üks mahukamaid töid, kuhu on haaratud kõik meie valdkonnad. See on võrreldav sellega, mida me tegime eelnevatel aastatel Auvere elektrijaama jaoks,” sõnas ehitusdivisjoni juht Ivar Männikus.
Ta tõdes, et ettevõtte hoovi peal on 700-800 tonni siin valmistatud ja eelmonteeritud metallkonstruktsioone, mis ootavad Äänekoskisse toimetamist. Paljude nende mõõtmed ulatuvad üle 30 meetri. Nende kohaleviimiseks läbi Paldiski sadama tuleb teha üle saja eriveo reisi. Osa neist on juba toimunud ja alates 5. septembrist monteerib Jõhvi ettevõte Soomes neid ka juba paika. “Graafiku järgi kestavad meie paigaldustööd kuni järgmise aasta veebruarini, aga suurema mahu teeme ära jõuludeks,” sõnas ta.
Männikuse sõnul lähevad praegu eriveostega autod välja peaaegu iga nädal. “Kuna see on väga suur ehitus, kus on väga palju tegijaid, siis ei ole seal ka võimalust oma detaile kusagil ladustada. Tellija soov on, et kõik, mis kohale tuleb, läheks kohe ka sujuvalt paika,” ütles ta.
Seetõttu on mõistlik ka nii palju detaile kui võimalik Jõhvis enne kokku monteerida. See võimaldab võita aega, sest oma tehase õuel maa peal on seda lihtsam teha kui suurel ehitusplatsil mitmekümne meetri kõrgusel, kasutades paljusid tõstukeid. Samas tähendab üle 30meetriste konstruktsioonide transportimine küllaltki keerukat logistilist operatsiooni. “Oleme juba ka 35 meetri pikkusi metalltugesid välja viinud. Tegemist on olnud, aga välja need autod lähevad,” tõdes Männikus.
Tõrge 38meetrise konstruktsiooniga
Eile tekkis tõrge, kui Jõhvis asuti kolme suure kraanaga treileri peale tõstma 38 meetri pikkust koorelao katuse tipuosa koos selle all rippuva koorekonveieriga. Tekkis oht, et konstruktsioon võib hakata painduma.
“Oli näha, et see treiler, mille transpordifirma siia tõi, selle jaoks ei sobi. Katsetama ei saa hakata. Ma ei lubanud seda tõstet teha, käskisin maha võtta. Muidu lõhume nii auto kui konstruktsiooni. Meie huvi on, et see jõuab tervelt kohale,” rääkis Männikus, lisades, et enne informeeriti transporditeenuse osutajat, et treileril peab olema kuus võrdset toetuspunkti. “Me võinuks teha alla ka jäiga raami, aga see teeks veose nii kõrgeks, et ta ei mahuks sildade alt läbi.”
Eilseks kavandatud hiidveose start Jõhvist lükkus järgmisesse nädalasse. Küll aga läks teele mitu autot pisut lühemate galeriidega.
Marsruudi ülitäpne planeerimine
Aastakümneid suuri veoseid vedanud Tiit Tammeveski firmast JTH Eesti tõdes, et iseenesest ei ole auto juhtimise seisukohast 38 meetri pikkuse katusekonstruktsiooni vedamine midagi väga erilist. “See on isegi lihtne selles mõttes, et paistab läbi vähemalt. Sõita on hea − näed ise ka midagi. Oleks mingi suur kast taga, siis oleks keerulisem,” rääkis ta.
JTH Eesti logistik ja autojuht Raido Rikanson lisas, et selliste erivedude korraldamisel on kõige tähtsamad marsruudi paikapanek ja koorma kinnitus.
“Jõhvi ringil on tulnud liiklus kinni panna ja osa liiklusmärke maha võtta. Edasi on lihtsam Paldiski poole minna, aga päris otse ei saa, ikka tuleb mitmes kohas ringi sõita. Ühes kohas on sillaremont. Mõne silla alt ei mahu läbi. Soomes on sama asi. Maantee läheb küll otse, aga siksakkidega sõites kulub kohalejõudmiseks kaks-kolm ööd. Kuigi päris teokäigul me ei liigu. Kiirus peab olema ohutu, kuid ei tohi olla üle 80 km tunnis,” kirjeldas ta teekonda.


title: Pisteti ora otsa või raiuti tükkideks

maintext:
Pisteti ora otsa või raiuti tükkideks
26. oktoober 2016
Põhjarannik käis jõhvilaste nukupeol ja… läks seal Eesti nukuteatri korüfee Rein Aguriga vaidlema.
Miks me vaidlema läksime? Aguri lavastuses “Räägi minuga tasa” kõlanud teksti pärast: “Mu isand, ei ole enam midagi hävitada! Kõik kohad on tühjad ja lagedaks tehtud. Mehi, naisi ja lapsi on võetud vangi tuhandete kaupa, samuti hobuseid ja veiseid. Lehma saab nüüd kolme, lamba kahe, lapse ühe denga eest, suurem laps maksab grivna, altõnni eest saab neli tükki. Keda kaasa ei saadud võtta, pisteti läbi või raiuti tükkideks. Kogu Liivimaa ja osa Eestimaast on tühi, need kohad on veel ainult kaardil olemas.”
Tegemist on katkendiga Põhjasõja-aegse kõrilõikaja, Vene vägede ülemjuhataja Boriss Šeremetjevi ettekandest tsaar Peeter I-le. See kõlas Rein Aguri lavastuses “Räägi minuga tasa”, mida jõhvilaste nukupeol vaatasid ka koolieelikud, vaatasid päris pisikesed.
Miks peab üks lastelavastus nii paganama deep ja masendav olema? Küsime Agurilt järele.
Mis vanusegrupile on see lavastus mõeldud?
Ma ei tea, ma ei mõtle kunagi vanusest.
Kuidas peab siis lapsevanem otsustama, kas see sobib ta lapsele või mitte?
Just, ta peabki otsustama. Tulgu ise ja vaadaku. Vanusepiirang ei ole eetiline. Teatrid tegelevad oma asjaga ning pedagoogid tegelgu samuti oma asjaga. Ma ei saa öelda, mis eale see sobib, sest ka ühevanused lapsed on erisugused. Intelligentse perekonna laps on teistsugune kui paadialuste laps, sinna pole midagi parata, nii on. Laps on perekonna nägu, geenide nägu. Mind on selle väljaütlemise pärast riieldud, aga ma olen aus, ma ei oskagi teisiti. Minu arust on vanusepiirang isegi solvav.
Moskva teatri Piligrim näitlejad, kes nukupeol lastega koos pilli mängisid ja tantsisid, tutvustades vene folkloori − tehes seda väga südamlikult ja professionaalselt −, ütlesid, et on teie lavastust ühel festivalil näinud ja on sellest vaimustuses. Mina pidasin saalis vastu kümme minutit. Mida saab väike laps aru lunastusest ja kuidas ta peaks mõistma väejuhatajast kõrilõikaja kirja tsaarile? Mis asi see on, mida te lavastasite? Järjekordne eesti masendus?
Ei ole. See on autentne, dokumendi tekst.
Selleks peaks olema vähemalt gümnaasiumiõpilane, et kontekstist aru saada.
Jah, nii ei tehta, aga mõnikord peab tegema, küll mitte iga päev. Teater on midagi muud kui lihtsalt üks väljaimetud lutsukomm.
Seda küll, aga kui tekst on nii deep, et vanemadki sellest aru ei saa, ja kui visuaal ei toeta, sest laval käib laua peal maja ehitamine, aga maja on liiga väike ning näitlejad, kes panevad sarikaid peale, ei saa sellega hakkama ning tegevus venib…
Riielge mind nii palju kui tahate.
Ma püüan teid mõista, miks te just sellise lavastuse tegite. Nii tekst kui lavastus on ju teie omad.
See saal, kus nad mängisid (Jõhvi kontserdimaja kammersaal − T.L.), oli liiga suur. Pisikeses ruumis oleks teine asi olnud. Näitlejad − nad on tõesti amatöörid.
Seda oli kaugele näha.
Mulle see meeldib muuseas, et nad on amatöörid. Aga koht oli vale ning nad, vaesekesed, läksid täitsa endast välja, kaotasid kontakti. Alati võib muidugi öelda, et kui sulle ei meeldi, mine ära, aga hea näitleja mängib nii, et ei lase sul ära minna. Mängib huvitavalt.
Hüva, jääme kumbki oma arvamuse juurde. Räägime sirmiteatrist. Jõhvilaste nukupeol nägime ka neid. Kas sirmiga on tänapäeval mõtet jännata? Tassi teist kaasa, kohapeal läheb pool auru selle paigaldamisele… Reeglina ei paku see sirm ka midagi visuaalselt, olles üks suur must pind.
Iga asjaga tasub jännata. Sirmiteatri juures võib ka kompuuter olla õige asi, kui idee on olemas. Asi ongi selles, et idee peab olema. Peavad olema kujundid, sümbolid, mõistukõne.
Nukk on lihtsalt vahend?
Nukk on võti selle juurde, mida autor öelda tahab. Võtame või kolm põrsakest: kes nad tegelikult on, keda on mõeldud? Ega siis sigu ole mõeldud. Ma proovingi inimestele selgeks teha, et “dumai, Fedja”, nii need asjad ei käi, et teeme karukese ja koerakese ning kõksutame neid siis lihtsalt sirmi peal.
Ma olen nukuteatrit väga vähe näinud. Kas see aeg pole siis tõesti veel möödas, kus karu tegi mõmm-mõmm ja tibu astus tip-tip ning see oligi asja tuum?
Ei ole, selles võis ka nukupeol veenduda. Mina sattusin Nõukogude Eesti aegadesse, 1970. aastatesse, kui vaatasin Tuuleveski etendust “Saabastega kass”. Aga ma ei kritiseeri neid, igaüks teeb seda, mida tahab. Aga see, et lapsed täna mängisid (Sillamäe Vanalinna kooli teater Muinasjutul Külas, lavastus “Kolm põrsakest” − T.L.) − see on väga hea. Nemad hakkavad mõistma, kuidas nukuteatrit teha. Tallinnas on üks lastetrupp, kes mängib nende endi näidendit “Sokisööjad”, see on kõige progressiivsem nukuteater, mis üldse Eestis olemas. Nemad saavad aru, milleks on vaja nukku, et nukk on kujund, inimtüüp, mitte näiteks seatüüp. Need lapsed teavad seda. Meie, vanakesed, unustame selle ära, võtame karu kätte, teeme koledat häält, teeme nõks-nõks ja arvame, et olemegi teatrit teinud. Ei ole! Me oleme lihtsalt aega raisanud. Ja see, et lasteetenduses öeldakse, et mu isand, ei ole enam kedagi tappa, sest kõik, kelle kätte saime, on orgi otsa pistetud… Aga nii see ju oli. Iseküsimus on, kuidas seda esitada nii, et see oleks mõjuv ja huvitav ja sugugi mitte hirmutav.
Julgen öelda, et see ei õnnestunud.
See etendus, jah, ei õnnestunud üldse. Kuid ma tean, et sellel etendusel on võimalik õnnestuda, ma olen seda paaril korral näinud. Aga nad on amatöörid, nad ei peagi iga kord õnnestuma, neil on õigus eksida või jätta üldse pooleli. Nad pole palgalised, nad teevad oma lõbuks.
Kust te selle tapmise teksti võtsite?
Lauri Vahtre raamatust “Eesti ajalugu”. Muud asjad leidsin rahvakunstifondidest. Seal on palju materjali. Nukk ja rahvaluule on väga ühte verd.
Seda kindlasti, aga kas see peab just nii masendav olema?
Kust te masendust leidsite? See, et eestlasi tapeti? No saage sellest üle! Sellest on ju ammu üle saadud. Siitpoolt (Kirde-Eestist − T.L.) tehti mulle juba ammu märkus, kas seda on vaja. Vastasin, et Venemaal on harjutud ajalugu endale mugavaks kirjutama.
Kas te viitate sellele, et me oleme Kirde-Eestis ära venestunud?
Ei viita. Nukuteatrite suur viga on see, et nukud on väga ühesugused, aastakümneid üks ja seesama, mitte midagi ei muutu. Lapsed istuvad etendusel ja klõpsivad oma telefone, sest see, mida nad sealt leiavad, pole igav, aga etendus on. Ma teen ka natuke kriitikat, nagu teie mulle praegu, et ei saa niimoodi, et ma teen viieaastasele teatrit. Minu arust viieaastane ei vaja teatrit. Viieaastane vajab mängu ja ma püüan siis talle etenduses anda mängu võimalust. Aga teatrit ta ei vaja, tal ei ole veel vajalikku pagasit. Ega nukkudega mängimine ole teda õpetanud veel teatrimängu vaatama, see tuleb alles. Aga me kuidagi õigustame ennast, et me teeme lastele ja me armastame lapsi. Kes siis ei armastaks, pedofiilid armastavad eriti. Aga ei ole nii, et kui teed nukuteatrit, siis antakse kõik andeks. Oma saamatust ei saa suure armastuse taha varjata.


maintext:
Ida-Viru esinduspere: “Siin on kõik olemas”
3. oktoober 2016
“Kas te peate nüüd panema oma lapsed vene lasteaeda? Kas seal palka üldse makstakse?” muretsesid tuttavad Kristi ja Ringo pärast, kui nad kahe aasta eest pealinnast tagasi Vokka kolisid. Nii, nagu on tulnud selgitada, et Ida-Virumaa on täiesti elamisväärne koht, tõestab perekond Krilovs, et siia on tore ka külla tulla − neist said Ida-Virut tutvustavates turismivideotes maakonna esindusnäod.
Kui kaua teie pealinna kõrvalehüpe kestis?
Ringo: Minul 15 aastat, alates sellest, kui läksin ülikooli, ja Kristil 11 aastat. Alles mujal mõistad, kui hea siin on.
Kristi: Oleme mõlemad Vokas kasvanud ja Toilas koolis käinud, aga meie tutvus algas alles siis, kui Ringo oli juba ülikoolis.
Ringo: Panime plaani paika esimese lapse sünni ajal, et hiljemalt kooliks kolime Vokka tagasi.
Kristi: Siin on staadion, meri…
Ringo: Siin on kõik olemas. Ka Toila on lähedal, kui tahad parki minna.
Kristi: Eks palju on töös kinni. Tagasi kolides olin mina teise lapsega kodune ja mõtlesin, et midagi ma ikka leian.
Ringo: Ja mina olen kontoritöötaja. Mul pole eriti vahet, kas mu töölaud on Tallinnas või siin [Ringo töötab edasi ASi Würth tootejuhina]. Muutunud on ainult see, et iga nädal käin ühel päeval või paaril Tallinnas. Aga Eesti on nii väike.
Kristi: Ja siin elamine kaalub sõitmise üles.
Kas Tallinnas tundsite end võõrkehana?
Kristi: Sa harjud ära, aga siin oli alati parem.
Ringo: Käisime siin kogu aeg, sest mõlema emad ja vanaemad on Ida-Virumaal. Puhkepäevad läksid lähedaste külastamise peale. Mõtlesime, mis see point on.
Kristi: Kusagil mujal Eestis ei saanud käia, sest kogu aeg käisime siin.
Ringo: Nüüd saad puhkepäevadel teha, mida tahad. Sellele, et kolimise otsus nii vara sündis, andis kõige suurema tõuke Aaron. Ta oli siis paariaastane ja iga kord, kui hakkasime Tallinna tagasi sõitma, ta pool teed nuttis. Nõudis, et me ta vanaema juurde tagasi viiksime. Ja Tallinna lasteaeda läks ta nii, et hoidis meist kinni ja röökis.
Kristi: Ta ei tahtnud seal kuidagi harjuda. Voka lasteaias pole seda kordagi olnud, et ei tahaks minna. Tallinnas oli rühmas 24 last ning nad sõid, mängisid ja magasid ühes ruumis. Kujutan ette, et stress oli väga suur. Siin on eraldi magamis- ja mänguruum ning garderoob.
Ringo: Vokas tead peaaegu kõiki, Mustamäel elades oli hea, kui tundsid oma trepikoja rahvast.
Kristi: Õnneks leidsin ka mina meelepärase töö. Kui tahtsin Brittat lasteaeda panna ja hakkasin ringi vaatama, nägin töökuulutust, et Ida-Viru ettevõtluskeskus otsib haridusprogrammi “Ettevõtlik kool” üle-eestilist koordinaatorit. Ega ma mujale ei kandideerinudki − see tundus just see õige. Talllinna töökaaslased küsisid: “Kas sa ikka vene keelt oskad? Kas lapsed lähevad vene lasteaeda? Kas sulle seal töö eest ikka palka makstakse?” Eelarvamused on uskumatult suured.
Ringo: Meie üritame rõõmsalt kõigile rääkida, kui hea siin on, ja tegelikult on ka!
Kristi: Ja me pole ainsad tagasitulijad. Enne meid olid just ühed sõbrad Vokka kolinud. Ja teine klassiõde oma perega tuli aasta varem.
Vokas on tekkimas tõeline noorte perede kommuun….
Kristi: Jah, lasteaed on täis. Tore, et on eakaaslasi, kellega suhelda.
Need, kes on näinud turismivideoid, teavad, et teil olid ülipõnevad võttepäevad: käisite lasketiirus ja mängisite tennist, nautisite spaamõnusid ja ronisite vaatetorni, punusite laastukorvi ja matkasite rabas. Kas teil endil oli Ida-Virumaal avastusi?
Kristi: Mind üllatas positiivselt, et kõik külastatud söögikohad olid väga peresõbralikud ja et Ida-Virumaal saab nii maitsvalt süüa.
Ringo: Paljudes kohtades olime muidugi käinud, aga nendest kohtadest, kuhu sattusime esimest korda, võib jääda pikalt rääkima. Näiteks Jõhvi kirikumuuseum, Kukruse polaarmõis, kuigi selle külastamine oli plaanis… Avinurme puiduaidas ja Iisaku muuseumis polnud ma käinud. Viimane oli suur üllatus, et väikeses kohas on nii palju vaatamist. See ongi see, et kui oled kohalik, siis vaatad kaugemale. Nüüd, kui puhkus tuleb, teame, kuhu külla tulevaid sõpru viia.
Kristi: Mind üllatas ka Kotka matkarada, et sinna on tehtud lõkkekohad ja puhkemaja ja vaatetorn.
Kui kerge või raske oli teile auku pähe rääkida, et te videotes kaasa lööksite?
Kristi: Mina ajan tavaliselt kõigepealt sõrad vastu, aga tean, et pean alati Ringoga nõu pidama, sest tema on meie peres edevam pool.
Ringo: Elame ju ainult ühe korra.
Kristi: Kui ma oleks Ringole öelnud, et mulle sellist asja pakuti, aga ütlesin ära, siis kujutan ette, et ta poleks sellega rahul olnud. Ringo leidis, et ikka peab proovima ja need videod on ju mälestuseks. See on tegelikult õige.
Kust sa muidu nii ilusaid kaadreid oma perearhiivi saad, eks?
Kristi: Pilte teed ise ka, aga just videod − lastel on kunagi hea vaadata. Ilusad videod tulid, isegi olen mitu korda vaadanud.
Nende ilusate, aga ainult pool minutit kestnud sutsakate tegemiseks kulus kolm 9-10tunnist võttepäeva. Videote autor Gert Zavatski kiitis, et sellele vastupidamiseks peab olema sportlik pere, seda enam, et kõige väiksemad osatäitjad olid kolmene ja viiene.
Kristi: Ütlesin kohe Gerdile, et olen nõus siis, kui lapsed saavad lõunaund magada. Muidu nad ei oleks vastu pidanud.
Ringo: Näiteks kui tegime võtted Kohtla-Järvel ära, siis järgmine sihtpunkt oli Avinurme ja lapsed said autos magada.
Aga tuleme sportlikkuse juurde tagasi. Teie nimed figureerivad kõikvõimalikel jooksuvõistlustel.
Kristi: Mina jooksen vähem, Ringo ikka rohkem.
Ringo: Mina tõukan teda tagant. Kristi plaan on elus vähemalt korra 42,195 km joostes läbida.
Kristi: Olen öelnud, et kunagi ma jooksen, aga pole öelnud, millal.
Ringo: Mina harrastan jooksmist tervisesportlase tasemel. Maratonis on nii, et esmalt lähed alistama nelja tunni piiri. Praegu on minu eesmärk 3.30, sellest on kaks minutit puudu jäänud. Käin üle Euroopa nii linnamaratonidel kui ka Alpides, mis on teistmoodi elamus. Alustasime 2009. aastal, esimene maraton oli Kopenhaagenis− 42 kilomeetrit linnaekskursiooni. Kõige rohkem olen jooksnud Šveitsis.
Kristi: Enamasti käin kaasas, tavaliselt läheme natukene varem kohale ja jääme kauemaks.
Ringo: Olen jooksnud kokku 23 maratoni, neist seitse Tallinnas ja ülejäänud Euroopa eri paigus.
Saan aru, et teie pere reise dikteerivadki maratonid…
Ringo: Kui käime talvel soojal maal, siis me ikka puhkame. Harjutan peamiselt kodus. Vokas on head metsarajad ja kui tahan asfaldil joosta, siis teen seda Toila pargis, seal saab ka tõusu võtta. Üritan joosta kolm-neli korda nädalas, korraga keskmiselt 10-15 kilomeetrit.
Kristi: Lapsed osalevad hea meelega kõikidel tillujooksudel.
Ringo: Ida-Virumaal on rahvajooksude kontsentratsioon minu meelest kõige suurem, väga palju on võimalusi: elamusjooksud, jooksusarjad… Mina jooksen aasta ringi, igal aastaajal on eri looduspildid, lõhnad… Eriti naudin looduses liikumist pärast seda, kui pidin Tallinnas jooksma mööda liiklustihedat Tammsaare teed.
Kristi: Kõige parema tunde annab mööda kallast jooksmine: ühel pool meri, teisel viljapõld. Selline tunne, et ajaks käed laiali − nii äge on!


maintext:
Jantšenko nõuab Odinetsilt vabandust, viimane keeldub
28. oktoober 2016
Kohtla-Järve linnapea Ljudmila Jantšenko nõudis volikogu liikmelt Eduard Odinetsilt vabanduse palumist septembri lõpus toimunud volikogu istungil öeldu eest, ähvardades teda vastasel juhul kohtuga. Saadik ei näe vabanduseks põhjust.
Volikogu istungi algul teatas linnapea Ljudmila Jantšenko, et ootab Eduard Odinetsilt vabandamist teda solvanud sõnade eest. 28. septembril toimunud volikogu istugil, kus Jantšenko valiti linnapeaks, kutsus Odinets volikogu liikmeid mitte toetama Jantšenko kandidatuuri.
Odinets tõi esile, et viimased 20 aastat linna finantside eest vastutava Jantšenko silme all panid korruptsioonikuriteod toime endine linnapea Jevgeni Solovjov ja abilinnapea Jüri Kollo. “Kõik need arved, lepingud, aktid − kõik need asjad, mille eest Solovjov ja Kollo süüdi mõisteti − käisid ka proua Jantšenko käest läbi,” väitis ta.
Selline asi sai Odinetsi hinnangul toimuda kolmel juhul. “Kas proua Jantšenko on rumal inimene, et ta ei näinud ega kuulnud mitte midagi. Teine variant − proua Jantšenko on pime inimene, et ta 10-15 aasta jooksul ei märganud mitte midagi, mis siin majas toimub. Või kolmas variant − proua Jantšenko on kaasosaline,” sõnas ta, pöördudes teiste volikogu liikmete poole. “Ma usun, et ka teie ei taha linnapeaks inimest, kes on kas pime, rumal või kuritegude kaasosaline. Seepärast kutsun teid üles mõistusele ja mitte toetama proua Jantšenkot.”
Ljudmila Jantšenko oli selliste väidete üle nördinud. “See, mida Odinets ütles, on isiku solvamine ja ma veel kaalun, võib-olla pöördun ka kohtu poole. Selline väljendamine ei sobi ühele meesterahvale ega volikogu liikmele. See on ebaeetiline,” ütles ta toona Põhjarannikule.
Jantšenko teatas, et kui Odinets ei palu vabandust nii temalt isiklikult kui ka meedia vahendusel, kaebab ta saadiku öeldud sõnade eest kohtusse.
Odinets aga vabadust paluda ei kavatse. “Ma ei näe põhjust. Ma ei esitanud ühtegi faktiväidet, kuna mul ei ole fakte enda esitatud versioonide kohta, seepärast palusingi saadikutel mõelda ja öeldu ees oli sõna “kas”.”
Volikogu liikme sõnul oli Jantšenko reaktsioon talle ootamatu, sest “poliitikult ootaks paksemat nahka”.
Põhjuseks, miks ta toona sellise avaldusega esines, nimetas Odinets asjaolu, et küsimusi, mida ta esitas istungil, esitavad linnaelanikud kogu aeg nii temale kui arutavad neid sotsiaalmeedias. “Mina pidasin vajalikuks need volikogu istungil tõstatada, see on iga volikogu liikme kohus,” lausus ta Põhjarannikule.


maintext:
Narva asub riigi andmebaase haldav IT-meeskond
8. oktoober 2016
Neljapäeval Jõhvi kontserdimajas toimunud diskussioonil, kus arutati riigiasutuste Ida-Virumaale toomise võimalusi, lubas justiitsminister Urmas Reinsalu, et juba järgmisel aastal tuuakse Narvasse riigiasutuste infosüsteemide IT-abikeskus.
Reinsalu tõi ühe põhjendusena, miks just justiitsministeerium seisab Ida-Virumaale järgmiste riigiasutuste toomise eesotsas, selle, et tema haldusalas olev justiitsministeeriumi vanglate osakond kolis maakonda ning sellega saadi edukalt hakkama.
Justiitsminister Reinsalu andis lubaduse, et juba järgmisel aastal asub piirilinna Narvasse registrite ja infosüsteemide keskuse IT-abikeskus, mis tähendab kümmet hästi tasustatud ja kõrge spetsialiseerituseastmega töökohta. Ministri sõnul on riigil võimalik lähima kolme aasta jooksul tuua Ida-Virumaale tuhat töökohta. Sealhulgas pidas ta silmas ka Eesti Energia peakontori ületoomist.
Vanglate valdkonna asekantsler Priit Kama tõdes, et esimesed sammud võivad olla rasked, aga kui maakonnas tekib oma kogukond ja arenevad sotsiaalsed infrastruktuurid − nagu on näiteks kontserdimajas koos käiv riigiametnike klubi ERAK −, on järgmised sammud juba lihtsamad.
Eile Jõhvi kontserdimajas toimunud diskussioonil “Riigiasutuste kolimine Ida-Virumaale − utoopia või võimalus?” tõi Kama välja, et Ida-Virumaa puhul lisandub alati sisejulgeoleku aspekt. “Ehkki ei saa öelda, et siin oleks palju Eesti riikluse vaenulikke inimesi, on tõsi, et siin on palju elanikke, kes pole piisavalt ühiskonnaellu kaasatud, ja see võib mingil hetkel osutuda julgeolekuriskiks.”
Eeskuju erasektorile
Kama ütles, et riigiametnike teisale kolimiseks on kahtlemata oluline palgalisa, sest uude kohta minek on nagunii kulukas, aga eelkõige on tähtis ametniku motivatsioon ja isiklik tahe.
Kui vaadata rahvastiku rännet, on maakonnast lahkunud just noored, kes ei leia endale pärast kõrgkooli kunagises kodumaakonnas enam piisavalt sotsiaalseid ja kultuurilisi magneteid − sõbrad ja elu on teisal. Viru vangla Jõhvi loomine aga tõi 350 hästi tasustatud töökohta, millest ligi pooled eeldavad kõrgharidust ja kindlasti laitmatut tausta. Seega on juba ühe asutuse olemasolu maakonna atraktiivsust oluliselt suurendanud.
Asutuse kolimine ei tähenda ainult kulusid, vaid sellega võib kaasas käia hoopis kokkuhoid. Näiteks võib see kaasa tuua kogu struktuuri noorenemise. Tartu ülikooli regionaalse planeerimise dotsent Garri Raagmaa tõi välja, et kinnisvara on odavam, taustatöötajate palgatase on odavam ja − last but not least − kaader on stabiilsem, sest kohapeal pole ahvatlusi teisale joosta.
Raagmaa leidis, et riigiasutuste maakonda kolimine on kindlasti eeskujuks ka erasektorile. Kui varem on mõningad stereotüübid maakonda stigmatiseerinud, siis riik saab positiivsele ümberhäälestusele oluliselt kaasa aidata. Peale maine on olulised kohapeal pakutavad teenused. Barjääride ületamiseks on soodne juba näiteks Jõhvi kontserdimaja olemasolu, eelmainit riigiametnike klubi ja kas või fakt, et maakonnas on rohkem spaasid kui Pärnus.
Balti Venemaa uurimise keskuse juht Vladimir Juškin leidis, et Ida-Virumaale tööle asuvatele ametnikele peaks toimuma väljaõpe venelase psühholoogia mõistmiseks. Näiteks ei tarvitse pidevalt naeratav ametnik venelasele sugugi usaldusväärne tunduda − ta võib mõelda, et tema üle naerdakse või tema probleemi ei suhtuta tõsiselt.
Tule kustutamine kui tänuväärne töö
Vaivara vallavanem Veiko Luhalaid tuletas justiitsministrile meelde, et vahetult pärast eelmist valitsuse dessanti maakonda, kus räägiti just Ida-Virule tähelepanu osutamise tähtsusest, tahtis maanteeamet suunata autojuhieksamid maakonnast Rakveresse.
Minister lubas, et eri ministeeriumid püüavad siiski koostööd teha, ja lisas, et kui maakonnale tähelepanu pööramist võrreldakse praegu tule kustutamisega, siis tule kustutamine on alati tänuväärne tegevus olnud. “Inimesed, kes Ida-Virust kõneldes räägivad, et on juba hilja, kahjustavad tahtsi või tahtmatult riigi huve,” ütles Reinsalu.


title: Põhjarannik neljapäeval, 20. oktoobril

maintext:
Põhjarannik neljapäeval, 20. oktoobril
20. oktoober 2016
* Hundid murdsid Jõhvi lähedal Kalina külas ühel ööl 10 lammast, kolm ööd hiljem olid nad platsis naabertalus, kus murdsid seitse ja vigastasid kaheksat. Möödunud pühapäeva õhtul puresid susid aga Kurtna külas surmavalt koera.
* Tänavuseks hariduse sõbraks valitud programmi “Ettevõtlik kool” meeskond võib uhke olla: Ida-Virumaal kümne aasta eest külvatud seemnest on kasvanud elujõuline taim, mis on ajanud võsud üle Eesti. Koolitaja Hälis Rooste sõnul õpetatakse ettevõtlikus koolis lapsi märkama eri probleeme ja antakse võimalus midagi kogukonna heaks ära teha.
* Toila volikogu võttis eile õhtul vastu protokollilise otsuse, et kui Jõhvi volikogu loobub täna ühinemiskõnelustest Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga, ei pea Toila võimalikuks jätkata läbirääkimisi Jõhviga, vaid kõnelusi jätkatakse kahe väiksema partneriga.


title: Rakvere teater toob Jõhvi Putini

maintext:
Rakvere teater toob Jõhvi Putini
5. oktoober 2016
Eduard Salmistu mängis suvel Kukruse polaarmõisas ja lavastas Kohtla-Nõmmel kaevandusmuuseumis. Homme on ta jälle platsis, sedapuhku Rakvere teatri seltskonnaga Jõhvi kontserdimajas, kus mängib napsilembest kojameest. Paistab, et Salmistule meeldib siin. Paistab, et Ida-Virumaa on Salmistu ära tinistanud. Nagu ka Ülle Lichtfeldti. Eili Neuhausist rääkimata.
Te tulete otse Kukruse polaarmõisast. Suveetendused juba ammu läbi, te ei saa ikka saba seinast.
Ei saa veel jah. [Salmistu suul on aval naeratus.] Aga seekord ma käisin seal isikliku projekti pärast.
Nii?
Me lükkame ühe toreda seltskonnaga Rakveres klubi käima ning laename selle tarvis ühe asja siit, teise sealt. Kukrusel käisin ma toole küsimas. Me tahame klubis teha laudadega tantsuõhtuid, kus kõlab elav muusika. Soliidses eas inimestel pole kuskil jalga keerutamas käia. Kuhugi baari selleks ju ei lähe.
Väga põnev! Ida-Virus sama probleem.
No vot. Ma tean Rakvere inimesi, kes sõitsidki selleks nädalalõpus Tallinna, et seal Sossi klubis elava muusika järgi tantsida. Lisaks tantsuõhtutele hakkavad klubis toimuma ka kontserdid, näiteks jatsuõhtud; seal võib lasteüritusi korraldada, asutuste jõulupidusid. Rakvere saab niimoodi ühe mõnusa koha juurde.
Kus see paikneb?
Lilleorus jahimeeste seltsi majas. Nad olid ise huvitatud, et keegi tuleks rentnikuks ja aitaks hoonet ülal pidada. Klubi nimeks saab Lilleoru sohvaklubi. Me oleme väikesi sohvasid juba sinna viinud.
Teil on seljataga Ida-Virumaa suvi. Nüüd, kus joon all − mis te sinna joone alla kirjutasite? Rahul? Väga rahul?
Võiks isegi ütelda, et olen väga rahul, sest august oli siin väga töine. Aga me pole ei Kukruse polaarmõisaga ega kaevandusmuuseumiga teineteisele head aega öelnud. “Kui seda metsa ees ei oleks” − see lugu läheb edasi: Kukruse polaarmõis läheb sellega külla teistesse mõisatesse. Tuleval suvel ilmselt Tallinna külje alla Saku mõisa, edaspidi miks mitte ka Lõuna- ja Lääne-Eestisse.
Rakvere teatri näitlejad on harjunud rändama, asi see siis…
…teha pole.
Just. Ja Kohtla-Nõmmel näeb tuleval suvel taas “Kaevurite päeva”?
Jah, kuupäevad on juba paigas. Kaheksa etendust augusti esimeses pooles.
Kas te kriitikat talute?
Jaa, absoluutselt.
“Kaevurite päeva” teine vaatus jäi keskkonnale alla. Ehk siis kaevanduskäik kui Eesti teatriajaloos uudne mänguplats mängis teist üle.
Jaa, täitsa mõistan seda, aga nii ta tuli ja midagi pole teha. Vaatame, kas me vormime uuel aastal midagi või jääb nii, nagu on. Te käisite vaatamas kontrolletendust, kuid viimane etendus oli palju parem. Lavastus oli teinud mitmed sammud selles suunas, mis ta võiks olla. Areng oli suur. Enne olid ajanappusest lihtsalt piirid ees. Näitlejad olid esietenduse ajaks teinud maa all proovi vaid neli korda. Proovisaalis mängida on üks asi, maa all on aga hoopis teine keskkond. Ka tehniline pool − kui pikalt muusikat mängida jne − loksus etenduste käigus paika. Ja naised leidsid ise nüansse juurde, see on ainult tervitatav. Nad on profid. Ega see, mis nad suutsid teha kaheksandaks etenduseks, kao enam kuhugi. Sealt alla tase enam ei kuku.
Homme olete te Jõhvis, sedapuhku jälle näitlejana. Rakvere teater mängib Vladimir Žerebtsovi “Ausammast”, mille on lavale toonud Vene lavastaja Filipp Los. Tema sõnul on tegu ühe parema satiirilise näidendiga, mis viimastel kümnenditel vene keeles kirjutatud. Teie mängite napsilembest kojameest ja see on peaosa.
Jah, see on lihtsa inimese lugu, minu meelest hästi sümpaatne, selline kurbnaljakas ja natuke hale. Lugu sellest, mis võib juhtuda inimesega siis, kui ta avastab, et “ronib” valesse ülikonda, kujutab ennast kellegi teisena ning kõik aitavad sellele kaasa. Tema minapilt endast muutub.
Kes veel mängivad?
Ülle Lihtfeldt − tema mängib minu kaasat. Minu sõpra, kes on elus üht-teist saavutanud, mängib Tarmo Tagamets. Aga laval on veel värvikaid tegelasi: Tarvo Sõmer mängib miilitsat, Helgi Annast võimukat ja teenetega pensionäriprouat, Saara Kadak mängib pioneeri jne.
See lõhnab nagu tripp nõukaaega.
Ega Venemaa kolkalinnades, mille kohta Liisa Aibeli tegelaskuju ütleb, et üleval pool ei teata isegi nende olemasolust kaardil − ega seal pole riikliku korra vahetumisel elustandardid väga muutunud. Elu käib seal ikka samas rütmis edasi, nagu see 1917. aastal veerema lükati. Lavastuses on veel kaks tegelast, nemad ilmuvad minu tegelasele unenäos. Üks on kindral, teda mängib Tarvo Sõmer, ja teine on jumala asemik. Nii nagu vene inimesele kohane, oli selleks varem tsaar, nüüd president. Teda mängib Tarmo Tagamets. Kuigi see näidend on olnud Venemaal auhinnatud, pole seda seal kunagi mängitud, ikka sellesama presidendi rolli pärast.
Kelle nägu see president on? Putini nägu?
Absoluutselt.
Putin tuleb lavale?
Jah, väga äratuntavalt.


maintext:
Viljandi luksusvoodite tehas laienes Narva
19. oktoober 2016
Kevadtalvel aktiivselt Ida-Virus töökäsi värvanud Viljandi ettevõtetele jäid peaasjalikult tühjad pihud. Selle peale otsustas luksusvoodeid ja magamistoavarustust tootev OÜ Delux avada Narvas oma õmblustsehhi.
Viljandis asuva OÜ Delux tehase tootmisjuht Karin Kirikal võttis töötajate värbamiskampaania kokku sõnadega: kui Muhamed ei tule mäe juurde, tuleb mägi Muhamedi juurde.
Töö toodi kohapeale
Enne aktiivset Ida-Viru värbamiskampaaniat oli ettevõttes 350 töötajat. Augustis Narvas avatud tootmisüksus annab tööd 35 inimesele.
Viljandis asuvasse tehasesse ei tulnud pärast Jõhvi ja Narva töömessi Ida-Virumaalt ühtegi inimest. “Õmblejad ei ole sellised, kes meelsasti koliksid. Saime Narva messil piisavalt kontakte − nii võimalike töötajate CVsid kui ruumide pakkumisi. Seetõttu otsustasime ise Narva tulla,” rääkis Kirikal.
Peale messil osalemise korraldati töötukassa kohalikus büroos teabepäev, kus tutvustati tehast. “Saime ka sealt kümmekond inimest. Kokkuvõttes oli pakkumine suurem kui nõudlus.”
Esialgu õmmeldakse Narvas katteid voodite ja madratsite valmistamiseks. Tootmisjuhi kinnitusel läks tehase käivitamine sujuvalt ja tegu on eduka ettevõtmisega. Sealjuures ei kasutatud riigi töökoha loomise toetust, ehkki korraga palgati rohkem kui 20 inimest.
“Eesmärk oli leida kvaliteetne, mitte soodsa hinnaga tööjõud. Meie kriteerium polnud, et inimesed oleksid olnud kuus kuud töötud (see on üks toetuse tingimustest − toim.). Kogemus ütleb, et head töötajad ei istu kuus kuud kodus,” märkis Kirikal.
Tema sõnul on Viljandis palju õmblusettevõtteid ja värsket verd ei tule peale nii palju kui vaja. Peale selle ei saa võrrelda Viljandi üle 3protsendilist tööpuudust Ida-Virumaa 10 protsendini ulatuva töötuse määraga.
“Väike tööpuudus on küll fantastiline, aga mitte ettevõtjatele. Praegu on probleem, et me ei jõua nii palju toota, kui turg meilt tahab,” tõdes OÜ Delux omanik Göran Sjöholm.
Vahemaa kohutab
Töökäte põud on punni ette pannud nii mõnegi Viljandi eksportiva ettevõtte arengule. Sellest hoolimata ei plaani Ida-Virumaale laienemist teine unevarustuse tootja − AS Toom Tekstiil. “Meie pole seda teed läinud, sest meil on Tallinnas väike õmblustsehh ja suurendasime seda. Logistiliselt oleks Ida-Virumaale tulek meile keeruline,” selgitas ettevõtte sekretär-personalijuht Inga Kree.
Toom Tekstiili saagiks olid pärast Jõhvi ja Narva töömessidel käiku kümned CVd. Kohale tuli kaks inimest, kes pidid hakkama tööle ümbertöötamise liini peal. “Palganumber sobis ja nad ütlesid, et võivad esialgu ööbida kaubikus. Hakkasin neile juba üürikorterit otsima, aga esimese päeva järel otsustasid nad ümber,” rääkis Kree.
Osa inimesi, kes lubasid pärast töömessi ühendust võtta, pole seda teinud. “Põhiliselt otsisime õmblejaid. Pildistasin messi ajal stende kohalike tööpakkumistega ja ka kohapealsed palgad olid üle miinimumi. Kui palgavahe on 100-200 eurot, on kahtlane, et inimene tuleb teise Eesti otsa,” arvas Kree.
Samas ei pea ta kampaaniat läbikukkunuks. “Saime üle Eesti palju tähelepanu. Vähemalt inimesed nüüd teavad, et Viljandis on tööd saada.”
AS Viljandi Aken ja Uks leidis samuti Ida-Virumaalt kaks töötajat, ent mõlemad mehed on praeguseks lahkunud. ASi Viljandi Aken ja Uks personalijuht Heliko Sauka rääkis, et üks jätkas õpinguid ja teine pidi naasma Narva perekondlikel põhjustel, sest vanemad vajasid abi.
Samas sai ta äsja kahelt mehhatroonikuks õppivalt Narva noormehelt sooviavalduse tulla Viljandisse praktikale. “Tean, et kohalikus kutseõppeasutuses saavad mehhatroonikud hea ettevalmistuse. Oleme varemgi arutanud, miks ei võiks Narvast tulla meile praktikale ja kui sobib, siis hiljem tööle.”
Kaks on jäänud
AS Hansa Candle on ainus, kus kaks idavirulast on jätkuvalt töötajate hingekirjas.
Personalispetsialist Säde Otsa rääkis, et ettevõttel näkkas kaks korda. Kaks seadistajana tööle asunud meest on praeguseks purjutamise tõttu vallandatud. See-eest ühe lahti lastud mehe elukaaslane on koos oma tuttavaga ametis küünlaliini operaatorina. “Praegu on tootmises kõrghooaeg ja ettevõte maksab kuni detsembri keskpaigani nende külaliskorteri üüri,” ütles Otsa.
“Viljandi ettevõtete tagasiside oli pärast töömesse, et siin on asjalikke inimesi, keda nad nagu tikutulega taga otsivad,” ütles töötukassa Ida-Virumaa osakonna juhataja Anneki Teelahk.
“Samas peab arvestama sellega, et ega suur osa inimestest oma kodu jätta taha, ja statistika näitab, et idavirulased on kõige vähem mobiilsed. Töökoha loomise toetusega tahame taguda seda rauda, et Ida-Virumaal on vaba tööjõudu, ja ettevõtted, kellel on seda puudu, võiksid kaaluda siia ülekolimist,” lisas ta.