maintext:
Kukruse mägi − küsimusi palju, vastuseid vähem
9. september 2016
Tartu ülikooli geoloogia-mineraloogiaprofessor Kalle Kirsimäe on Kukruse aherainemäge nagu ka teisi põlevkivitööstuse probleemseid jäätmehoidlaid uurinud aastaid. Ta jagab Põhjarannikule oma mõtteid, mida selle mäega ette võtta.
Kas on mõistlik see naaberkrundile ümber tõsta või oleks targem see rahule jätta?
Selle küsimusega on seotud mitu probleemi. Esiteks tuleb küsida, kas me üldse peame seda tegema. Mis on see ajend, miks me peaksime selle mäega tegelema? Vastus on, et see mägi hõõgub tänase päevani. Lahtisi leeke küll näha ei ole, aga me näeme seda aurupilve, mille temperatuur on väljumisel 100 kraadi, mis tähendab, see on põhimõtteliselt keemispunkti lähedal. See omakorda tähendab, et seal sees on väga kõrged temperatuurid. Utmisprotsess käib edasi ning see väljendub nendes õliproduktides, mis seal tekivad, ja fenoolihaisudes, mis ümberringi levivad.
Küsimus ongi selles, et see mägi, mis jätkuvalt hõõgub, eraldab igasuguseid kahjulikke aineid. Üks pool on gaasiemissioon. See aur, mis sealt eraldub, ei ole lihtsalt veeaur, vaid selles sisaldub igasuguseid lenduvaid orgaanilisi aineid, mida igaüks lõhna järgi tunnetab. Võib-olla see gaaside eraldumine ei olegi kõige suurem probleem. Lähedal asuv tööstus tekitab tuule suunast olenevalt samasuguse lõhnaaistingu ja see hajutatakse üsna kiiresti laiali.
Palju tõsisem probleem on igasuguste naftaproduktidega, sealhulgas ka mürgiste kuni vähki tekitavate komponentideni. Me ei saa sellest mööda vaadata. Küsimus ongi selles, et kuni see mägi hõõgub või põleb edasi, seni need produktid seal ka tekivad. See asi on käinud 50 aastat ja pole tänase päevani lõppenud. See ongi küsimus − kas me tahame selle reostusallika likvideerida? Tegelikult on asi lihtne. Seadus kohustab selliseid reostusallikaid likvideerima.
Samas, mis võimalus on seda reostuskollet likvideerida? Praegune kava näeb ette, et mittepõlev osa ladestatakse naaberkrundile ja põlev osa veetakse minema. Kuhu? Seda pole ilmselt võimalik vedada ei Kunda tsemenditehase ahjudesse ega ka VKG jäätmehoidlatesse?Hakkame pihta sellest, et on analüüsitud väga palju stsenaariume kuni betoonseinte rajamiseni. Umbes nagu Tšernobõli aatomijaama plahvatanud reaktori kohale.Aga see ei välista utteproduktide sattumist põhjavette…Tuleksime tagasi põhimõtteliste lahenduste juurde. Minu enda seisukoht on selline, et Kukruse mäe puhul on tegelikult kaks varianti. Esimene on see, et me ei tee sellega mitte midagi. Aga seadus kohustab reostuskollet likvideerima ning Kukruse mäe läheduses elavad ka inimesed ja nende kaevudes on sees fenoolid ning see on oht nendele inimestele. Teine variant on mäe laialivedamine.Kui me tahame selle reostuskolde likvideerida, kas see tähendaks selle mäe teisaldamist? See on aga tehnoloogia ja majandusliku arvestuse küsimus, kas on mõttekas see materjal teisaldada ning ladestada mõnes hoidlas, näiteks läheduses VKG õlitootmisjääkide ladestus − loomulikult kokkuleppel omanikuga − või leida mingi muu lahendus. Suur osa sellest materjalist on ju tegelikult pärit eelmisest suurest põlengust eelmise sajandi kuuekümnendate lõpus ja seitsmekümnendate alguses, kui mägi lahtise leegiga põles, ning see on oma olemuselt suhteliselt inertne materjal ehk ta on juba ära põlenud.
Aga kõige akuutsem küsimus on ju selle materjaliga, mis asub mäe laugemas osas ja on osaliselt või täielikult põlemata. On küsimus, mis on kolde likvideerimise õige tehnoloogia. Minu seisukohast ei ole selle mäe läbisorteerimine ja uue künka rajamine kõige mõistlikum lahendus, aga veel kord − selle taga on mingisugused arvestused ja tehnoloogilised lahendused.
Veeprobleemi saab lahendada korralike veetorustike rajamisega. Kukruse linnaosas peakski olema kvaliteetne joogivesi. Ka külamajadesse saab veetorud vedada. Veereostust mäe teisaldamisega niikuinii ei lahenda, sest naftaproduktid ja fenoolid on imbunud kivimitesse aastakümnete jooksul. Seega, kas ei soovita lihtsalt teha nägu, et me kasutame 20 miljardit Euroopa Liidu raha näiliselt probleemi lahendamiseks, aga sisuliselt tegeleme mõttetusega, isegi Euroopa Komisjonile puru silma ajamisega? On ka oht, et tekitame paariks aastaks tõsise keskkonnaprobleemi.
Nii lihtne see siiski pole. Ma usun, et see tegevus pole ajendatud mingi plusspunkti saamiseks kusagil Euroopa Liidu koridorides. Usun, et tegelikult on selle taga ikkagi meie ühine mure keskkonna pärast ja põlevkivitööstuse mõju pärast meie keskkonnale. Selle mäe sorteerimine, teisaldamine − mis tahes − ei likvideeri kõiki probleeme. Sellega ohjeldatakse edasist õlijääkide ja muude produktide tekkimist.
Praegu töötab see hõõguv tehas ju edasi. Väga raske on hinnata, kui kaua see kestab. Kuna see “tehas” on töötanud viiskümmend aastat, võib oletada, et ta töötab veel viiskümmend. Ma arvan, et meil on piisavalt palju kogemusi, näiteks poolkoksimäe sulgemisel välja tulnud põlemiskohad, et hinnata selliste protsesside kestvust. Väga oluline on ka see, et sääraste, sadadesse kraadidesse tõstetud temperatuuriga kehade jahtumine võtab väga palju aega. Isegi siis, kui me kustutasime selle tule ära, likvideerisime kõrge temperatuuriga, 500-700kraadised kolded, kestab õlide eraldumine seni, kuni temperatuur langeb alla saja kraadi.
Nii et see on pikaajaline protsess ja küsimus on ikkagi selles, kas me tahame selle reostusallika likvideerida või mitte. Ma isegi kujutan ette, et kui kohalik kogukond, kohalik võim ütleb, et ei, me ei soovi selle reostusallika likvideerimist, siis tuleb nii ka käituda. Kui inimesed väidavad, et on õnnelikud selle pinnasega, selle keskkonnaga, veega, mis on reostunud, võiks öelda, et väga hea. Aga kas me lepime sellega, et see jääb kestma veel kümneteks aastateks?
Siin aga jõuame sinna, et see ei ole ainult meie endi, vaid ka meie laste otsustada. Milline inimene läheb sellisesse kohta elama, kus tema kastmisvesi või krundipinnas on fenoole ja naftaprodukte täis? Ja sa kasvatad seal oma porgandeid ja peete ning sööd need sisse… See ei ole ainult meie otsustada. Seda peab vaatama kaugemas perspektiivis ja mõtlema ka oma lastele.
Aga siiski, me kaevame selle mäe lahti. Kogu see hõõguv materjal saab hapnikku ja süttib lahtise leegiga põlema. Me kustutame seda vee ja vahuga, uputame kõik üle, ka naaberkrundid, reostame ikkagi pinnast, raiskame tohutul hulgal päästeteenistuse ressurssi, uputame üle Narva-Tallinna maantee, õigemini Peterburi-Shannoni rahvusvahelise trassi, ja tekitame väga suure jama.Taassüttimise oht − see on küll sõnadega mängimine, aga see materjal põleb täna ka, ehkki ta põleb väga aeglaselt. Nüüd on küsimus, milline on oht, et õhu juurdepääsu korral hakkab see materjal hõõguma ja lahtise leegiga põlema ehk kordub see, mis oli möödunud sajandi kuuekümnendatel-seitsmekümnendatel aastatel. Ehk siis juhtub see, mis juhtus poolkoksimäe sulgemisel.
Nägin ise neid “kauneid” laavapilte ja tegelesin nende kollete uurimisega. See on täiesti reaalne oht. Nende kirjeldatud ohtude ohjeldamiseks on vaja korralikku kriisistsenaariumide analüüsi, tegemaks kõik selleks, et sellist asja ei juhtuks.
Olen kirjeldanud üht väga lihtsat stsenaariumi, kuidas selline asi saab aset leida. Oletame, et reede õhtul jõutakse välja kuumenenud koldeni, kus temperatuurid on 500 kraadi juures. Me oletame, et seal on nii suur temperatuur. Vahetult koldes keegi temperatuuri mõõtnud ei ole, oletame seda kaudsete mõõtmiste ja poolkoksiladestust saadud kogemuste põhjal. Nii, reede õhtul, vahetult enne kella viit jõutakse välja koldeni. Siis pannakse masinad seisma, minnakse nädalavahetust pidama ja esmaspäeval avastatakse, et see põleb.
Et sellist asja ei juhtuks, peavad olema väga kindlad kriisiohjeldamise reeglid, et kolded ei jääks pikaks ajaks lahti. Arvestades kogemusi, ei tohiks need kolded olla väga suured, neid jõuaks kiiresti laiali vedada. Iseasi, kuidas ja kuhu.
Üks esmapilgul tähtsusetuna tunduv aspekt on see, et sealt jookseb mööda väga tähtis maantee. Kõik need plaanid peavad tagama, et seda maanteed − Tallinna-Narva oma − ei pandaks kinni. Ka inimeste heaolu eest tuleb hoolitseda. See kõik on tehnoloogia ja läbitöötatud kriisiplaanide küsimus.
Jätkuvalt, küsimus, millele me peame kõigepealt vastama, on see, kas seda kollet on vaja likvideerida. Praegu on tehtud plaanid see likvideerida. Nagu ma ütlesin, see ei ole ainult meie ega ka seal elavate kohalike inimeste vastata. See puudutab väga pikaajalist perspektiivi.
Nii et vastust ei ole. Me ikka ei saa teada, kas on mõistlik kulutada see raha mäe teisaldamiseks või kasutada seda muude keskkonnakaitsemeetmete jaoks?Jah, sellele on keeruline otseselt ja lihtsalt vastata. Ma võtan selle lihtsalt kokku.
Tänased analüüsid, mis on tehtud õli- ja atmosfäärireostusest, ütlevad, et see on piisavalt suur oht elukeskkonnale, et see reostuskolle likvideerida. Minul on kahju, kui see mägi laiali veetakse. Selgitan: juba 15 aastat käin ma seal oma tudengitega ning see mägi on hea näide, milline on läbimõtlemata ladestamise mõju, samuti oma silmaga nähtav ja ninaga tuntav näide põlevkivitööstuse reostuse kohta. Poolkoksimäge võid sa kaugelt vaadata, aga istudes selle põleva mäe otsas, saavad need noored inimesed aru, kui suured need probleemid tegelikult on.
Nii et kui see mägi laiali veetakse, siis pole enam nii head kohta põlevkivitööstuse mõjude näitamiseks.


title: Kohtla-Järve otsib linnapead

maintext:
Kohtla-Järve otsib linnapead
2. september 2016
Kolmapäeva õhtupoolikul seisid Kohtla-Järve linnavalitsuse hoone esisel trepil abilinnapead Deniss Veršinin ja Vitali Borodin ning volikogu liige Viktoria Tsventarnaja ning rääkisid omavahel sellest, et linnapea amet pole mingi meelakkumine. Samas on tõenäoline, et just üks neist kolmest võib saada järgmiseks Kohtla-Järve linnapeaks.
Alates teisipäevast ei ole kohtus korruptsioonikuritegudes süüdi mõistetud Kohtla-Järve linnapea Jevgeni Solovjov enam ametis ja tema kohuseid täidab praegu linna põhimääruse järgi abilinnapea Ljudmilla Jantšenko.
Selget eelistust praegu pole
Eilsel korralisel volikogu istungil linnapea küsimust ei arutatud, kuna Solovjovi süüdimõistev otsus jõustus alles esmaspäeval, aga volikogu istungi päevakord tuleb kinnitada neli päeva enne. Eile tegid seitse volikogu liiget taotluse kutsuda hiljemalt nelja tööpäeva jooksul kokku erakorraline istung, et vormistada volikogu poolt Solovjovi ametist vabastamine.
Linnavolikogu esimees Riina Ivanova ei usu, et samal istungil õnnestuks ka uus linnapea valida. “Praeguseks ei ole keegi ettepanekuid teinud. Ma ootan neid,” ütles Ivanova, märkides, et loodetavasti valitakse uus linnapea 28. septembril toimuval istungil.
Ta lisas, et ta ise on küll mõnede võimalike kandidaatide üle mõelnud, kuid ta pole veel valmis neid avalikult välja ütlema. Enda kandideerimise linnapeaks Ivanova välistas.
Volikogu noorsoo- ja spordikomisjoni esimees Anton Dijev kinnitas, et võimalike linnapea kandidaatidena on kõlanud küll nii Borodini, Veršinini kui Tsventarnaja nimed, kuid volikogus suurt ülekaalu omav valimisliit Usaldus ei ole linnapea küsimust veel arutanud.
Samas oli Dijev seda meelt, et uus linnapea tuleks valida võimalikult kiiresti. “See pole hea, kui linnapead pole. Läbirääkimised võimalike kandidaatidega peaksid toimuma lähipäevil,” rääkis Dijev, leides, et sugugi halb poleks ka variant, kui linnapeaks tuleks inimene väljastpoolt Kohtla-Järvet.
Tsventarnaja: saaksin hakkama
Varem aastaid abilinnapea ametis olnud, kuid praegu Nikolai Ossipenkole kuuluvat prügiveoettevõtet Ekovir juhtiv linnavolikogu liige Viktoria Tsventarnaja ütles, et talle pole linnapea kohta keegi pakkunud. “Ma tean täpselt, et olen võimeline seda tööd tegema, aga mul on praegu väga huvitav töö ja otsuse tegemine oleks minule väga raske valik,” vastas ta küsimusele, kas ta ise oleks huvitatud linnapea ametist.
Samas on teada, et Tsventarnaja suhted Riina Ivanovaga ei ole sugugi kõige soojemad juba sellest ajast, kui mõlemad olid Kohtla-Järve abilinnapead. Tsventarnaja püüdis mullu jätta volikogu esimeest palgata, kui ei leidnud sellele algatusele toetust. “Riina Ivanova kui isiku vastu ei ole mul midagi. Kuid ma olen jätkuvalt seisukohal, et Kohtla-Järve linnavolikogu esimehe amet ei peaks olema tasuline,” sõnas ta.
Abilinnapea ja varem Alajõe vallavanem olnud Vitali Borodin tunnistas, et tal endal on huvi linnapeaks asumise vastu olemas, kui ta ei usu, et reformierakondlasest võiks saada linnapea Kohtla-Järvel, kus võim on nii tugevasti Keskerakonna käes. “Minuga ei ole sel teemal keegi mitte midagi rääkinud,” tõdes ka tema, lisades, et Reformierakonnast ta linnapea tooli nimel välja astuma ei hakka.
Ka Deniss Veršinin ütles, et temaga ei ole linnapea kohast keegi seni kõnelnud.
Korb lepiks ka reformierakondlasega
Linnavõimu viimased 20 aastat kontrolliv riigkogu liige ja Keskerakonna Kohtla-Järve piirkonna esimees Valeri Korb ütles, et ei hakka spekuleerima teemal, kes võiks olla Kohtla-Järve jaoks hea järgmine linnapea. “Ma saan aru, et igasugused nimed käivad praegu läbi, aga ootame natuke. Kaks päeva püüdsin riigikogus presidenti valida. Las 1. september saab mööda, koolid alustavad tööd, siis hakkame arutama,” sõnas ta.
Korb pidas samas oluliseks, et järgmine linnapea saaks riigivõimu poolt senisest rohkem toetust. Küsimusele, kas see tähendab, et keskerakondlik Kohtla-Järve võim võiks määrata linnapeaks reformierakondlase, vastas Korb, et parteiline kuuluvus iseenesest Borodinile takistuseks ei saaks ja erakonna vahetamist temalt ei nõutaks. “Jumala pärast, seda ei ole vaja tal teha,” kinnitas Korb. “Vaatamata sellele, et Borodin kuulub Reformierakonda, ei saa ma öelda, et ta pahasti töötaks.”
Korb tunnustas ka 13 aastat linnapea ametis olnud Jevgeni Solovjovi. “Tema ja ta meeskond töötasid hästi. Mul ei ole talle midagi ette heita,” sõnas ta.
Küsimusele, kas tema meelest sai Solovjov teenitud karistuse või oli kohtuvõim tema suhtes ebaõiglane, vastas Korb: “Ma ei leia, et tema süüdimõistmine on õiglane, ja kahju, et riigikohus ei võtnud tema asja arutada.”

fasttext_language: et


maintext:
Rahvusooper Estonia toob Narva ligi kakssada artisti
9. september 2016
Rahvusooperi Estonia juht Aivar Mäe inspekteeris eile isiklikult, kuidas on töölised Narvas suure ooperi- ja balletifestivali toimumiseks lava ette valmistanud.
Tundus, et Mäe jäi Geneva kultuurikeskuses nähtuga rahule: esimest korda paljude aastate jooksul pandi käima sealse lava elektrimootor, mis võimaldab dekoratsioone kiiresti liigutada ja vahetada, ning tehti korda orkestriauk, mida pole kasutatud 1970. aastatest saati.
Kohandasid vana lava
“Mootor oli rooste läinud ning kõike tuli puhastada. Peale selle värvisime spetsiaalse värviga üle lava põranda − varem nägi see välja nagu parkett, nüüd aga on selline, nagu peab,” on Mäe rahul lavaga, mis nüüd on musta värvi ja läiketa ega ole tantsijatele libe. “Samasugune on ka meil rahvusooperis,” lisas ta.
Esialgu jääb saladuseks, kuidas hakkab orkester Geneva orkestriaugus kõlama: seal on kõik juba puhas ja värvitud, kuid orkestrandid jõuavad kohale alles festivali alguse poole, oktoobris. “Milline on helipilt, seda saame teada kohapeal, kui toimub esimene proov,” sõnas Aivar Mäe.
“Lavastangesid ei ole muidugi nii palju kui vaja: ooperis kasutame 46, siin aga on umbes 20. Kuid sellest hoolimata tuleb etendus samasugune nagu originaalis, lihtsalt tuleb modifikatsioonid teha,” ütles Mäe.
Ja veel − otse kulisside taga saavad alguse kivist seinad ning seda tuleb balletitantsijatel hüppeid tehes arvesse võtta. Kuid nemad on sellega juba harjunud.
Muide, Geneva orkestriauku kasutati sihipäraselt (mitte laoruumina) vaid kohe pärast kultuurimaja valmimist 1970. aastate teisel poolel − siis oli Narvas mitu päeva külas Estonia ooperiteater. Aivar Mäe meenutas, et nagu selgi korral, etendus siin ka siis “La Traviata”.
Järjepidevust võib täheldada ka selles, et peaaegu neljakümne aasta jooksul ei ole vaatesaalis toole vahetatud.
Kui vaid publikut oleks
Rahvusooperi Estonia korraldatav ooperi- ja balletifestival “Narva täis muusikat” toimub 9.-13. oktoobrini ning piirilinna saabub sel puhul pisut vähem kui kakssada artisti. Festivali korraldamine kulgeb Mäe sõnutsi hästi.
“Loodame vaid, et publikut tuleb. Juba on müüdud umbes tuhat piletit, kuid vaja oleks veel müüa. Kohalikud on mulle öelnud, et narvalased otsustavad selliseid asju viimsel minutil,” lisas ta naeratades.
Festivali “Narva täis muusikat” toetavad Eesti Vabariigi kultuuriministeerium, Eesti kultuurkapital ning integratsiooni ja migratsiooni sihtasutus.


title: Põhjarannik 30. septembril

maintext:
Põhjarannik 30. septembril
30. september 2016
* Ida-Viru keskhaigla sai valitsuselt positiivse vastuse oma taotlusele, et tervisekeskuse rajamine ja aktiivravi uue korpuse ehitamine Ahtmesse käiks paralleelselt. “Me saime vastuseks, et valitsus on valmis järgmisel aastal finantseerima korpuse ja − samasse hoonesse − ka tervisekeskuse projekteerimist. See on parim variant,” ütles Ida-Viru keskhaigla juhatuse esimees Tarmo Bakler.
* Rahvusvaheliselt mõjukas Ameerika kunstiajakiri Coda Magazine avaldas 25 maailmas hetkel kõige innovaatilisemat, ahaaefekti tekitavat tööd, nende hulgas Mäetaguse teenindusmajas asuva taiese. Taiesed Coda Magazine`i septembrikuu numbri tarvis, mille teema oli “Kunst + Tehnoloogia”, valiti välja konkursiga, kuhu laekus kümneid tuhandeid töid. Mäetaguse vallavalitsuse tellimusel 2013. aastal valminud töö “Golden Gate meets Golden Gateway” autor on eestlane Mery Crystal Ra, kodanikunimega Meeli Kõiva, keda peetakse üheks valguskunsti juhtivaks pioneeriks maailmas.
* Kohtla-Järve linna laenukoormus on tõusmas maksimaalse lubatud piirini ja ulatub 2020. aastaks ligemale 22 miljoni euroni, ilmneb eile volikogus kinnitatud eelarvestrateegiast aastateks 2017-2020.
* Lõppenud on Kohtla-Järve keskraamatukogu lasteosakonna renoveerimise järjekordne etapp. Pärast ruumide märkimisväärset uuendamist kolis sinna varem vastasmajas asunud lugemissaal. Alates järgmisest nädalast avab uuenenud raamatukogu aadressil Tuuslari 19 uksed nii väikestele kui suurtele külastajatele.


maintext:
Narva-Jõesuu ajas Narvale viis kuud kärbseid pähe
29. september 2016
Narva-Jõesuu linnavolikogu jättis Narva ametlikule kutsele alustada läbirääkimisi võimaliku liitumise üle vastamata.
Narva linnavolikogu hääletas juba 21. aprillil selle poolt, et kutsuda ühinemisläbirääkimisi pidama mõlemad oma naabrid: Narva-Jõesuu linn ja Vaivara vald. Vaivara vallavolikogu liikmed vastasid 11. mail Narvale ühehäälselt eitavalt ning läksid samuti kuurortlinnale kosja − nendevahelised läbirääkimised praegu käivad. Narva-Jõesuu linnavolikogu aga venitas kogu selle aja suurele naabrile vastuse andmisega ning nüüdseks on selge, et lõpptulemusena ei vastagi midagi.
Narva-Jõesuu linnavolikogu esimees Raivo Murd ütles Põhjarannikule, et istungit Narvale antava vastuse arutamiseks ei toimugi.
“Tähtajad on juba möödas ning praegu ei ole enam mõtet mingit vastust anda,” sõnas ta. “Kui me kahe kuu jooksul vastanud ei ole, siis loetakse tähtaeg möödunuks,” täpsustas ta.
Võim ühes isikus
Murd tõi õigustuseks selle, et Narva-Jõesuu linnavolikogu eelistas pidada läbirääkimisi Vaivara vallaga, pealegi anti linnaelanike kogutud allkirjad palvega alustada läbirääkimisi ka Narvaga omavalitsusorganitele üle protseduurireegleid järgimata ning seetõttu ei saanud seda rahvaeelnõuna vormistada ja istungit kokku kutsuda.
Nagu Põhjarannik juba varem kirjutas, kogusid Narva-Jõesuu elanikud suve ja septembrikuu jooksul ligikaudu 400 allkirja rahvasaadikutele suunatud üleskutsele alustada läbirääkimisi Narva linnaga, kellega nad olid 1990. aastani ühtne haldusüksus.
“Raivo Murd vist otsustas, et tema üksi määrab linna saatuse,” oli Narva-Jõesuu linnavolikogu aseesimees Tatjana Pagajeva sündmuste säärase arenguga rahulolematu. Tema ise on algusest peale olnud selle poolt, et alustada läbirääkimisi Narva linnaga, ning lootis kuni viimseni, et istung selle küsimuse arutamiseks toimub 28. septembril.
Haldusreformi seaduse kohaselt on 1. oktoober kriteeriumidele mittevastavate, st reformimisele kuuluvate omavalitsuste viimane võimalik aeg läbirääkimiste alustamiseks.
Praegu on Narva-Jõesuus ligikaudu 2830 elanikku ning võimaliku ühinemise korral Vaivara vallaga (umbes 1750 elanikku) nõutavat minimaalset elanike arvu − 5000 − nagunii kokku ei saadaks.
Kohtumine siiski toimus
Möödunud esmaspäeval, 19. septembril toimus kahe linna juhtide kohtumine, et likvideerida infovaakum võimaliku liitumise küsimuses. Narva linnapea Tarmo Tammiste oli veendunud, et nende kutset lihtsalt ignoreerida Narva-Jõesuu ei saa − “jah” või “ei” tuleb naabritel tahes-tahtmata vastata.
“Narva seisukohast ei ole midagi muutunud,” kommenteeris Tammiste. “Meie tahame Narva-Jõesuuga ühineda. Kuid nende seisukohast on asi keeruline, sest, nagu ma aru saan, pole seal siiani üksmeelt saavutatud.”
Narva ettekujutuse kohaselt võiks Narva-Jõesuust saada eraldi linnaosa − nagu see on Tallinnas − ühes oma valitsuse, vapi ja lipuga. Tammiste sõnul avaldasid nad kolleegidele Narva-Jõesuust oma ettekujutuse ühinemisest 17 punktis, milles nad käsitlesid eri eluvaldkondi, ent ei saanud vastuseks mingitki arvamust.
Põhjusena, miks on põhimõtteliselt võimatu Narvaga ühinemisläbirääkimisi pidada, on Raivo Murd varem nimetanud eelkõige ebaselgust kahe linna ühise piiri küsimuses: nimelt piirneb Narva-Jõesuu halduskaardil ainult Narva Kudruküla aiandus- ja suvilarajooniga, mida eraldab Narva linnast Vaivara valla territoorium. Tarmo Tammiste aga teatas, et uuris riigihalduse ministrilt Arto Aasalt isiklikult järele, et selline ühine piir võimaldab nende omavalitsuste ühinemise protsessi algatada ja mingeid muid takistusi pole samuti.
“Meid peteti selle piiri ebaselgusega,” on Tatjana Pagajeva rahulolematu. “Me oleksime võinud juba maikuus Narvale “jah” või “ei” öelda.”


title: Valitsus pani kokku kasvueelarve

maintext:
Valitsus pani kokku kasvueelarve
30. september 2016
2017. aasta eelarve maht on 9,57 miljardit eurot. Riigieelarve kulud kasvavad 2016. aastaga võrreldes 650 miljonit eurot ehk 7,3%.
Ma nimetan 2017. aasta riigieelarvet kasvueelarveks, sest selle eesmärk on kasvatada majandust, inimeste heaolu, turvatunnet ja ka riigi efektiivsust.
Järgmisel aastal me alandame tööjõumakse, suurendame pahede ja saastamise maksustamist ning parandame perede toimetulekut.
Valitsuse maksusoodustuse idee on lihtne: meie inimestele peab jääma rohkem raha kätte nii enda, oma pere kui ka laste heaks. Rääkides pahede maksustamisest ning alkoholi- ja tubakaaktsiisi määrade jätkuvast tõstmisest, õigustavad seda mustvalged faktid. Alkoholi tarbimine on vähenenud järjepidevalt 2007. aastast alates. Ma lükkan ühemõtteliselt ümber väärarvamuse, et valitsus tõstab aktsiise mingi müstilise eelarveaugu lappimiseks. Järgmise aasta eelarves on iga aktsiisist rohkem laekuva euro kohta olemas ka samaväärne maksulangetus.
Eesti ja meie liitlaste sõjalise riigikaitse tugevdamiseks panustame läbi aegade kõrgeima taseme sisemajanduse kogutoodangust − rahandusministeeriumi äsja täpsustatud hinnangutel suisa 2,19% SKTst. Sama oluline kui sõjaline riigikaitse on investeerimine sellesse, et iga Eestis elav inimene tunneks, et tal on siin turvaline ja hea elada ning Eesti piir ja meie riigikord on hoitud.
Avaliku korra ja julgeoleku tagamiseks eraldame 2017. aastal 452 miljonit eurot, mis ulatub sarnaselt riigikaitsega 2,1 protsendini SKTst.
Turvalisust tagab eelkõige inimene, kes töötab politseiniku, päästja või piirivalvurina. Nii soovime tõsta eesliinil töötavate ametnike palku ning parandada politseinike ja päästjate varustust ning töötingimusi.
Et majanduskasvule hoogu juurde anda, investeerime suurte taristuprojektide kõrval meie kõige väärtuslikumasse varasse − oma inimestesse.
Me väärtustame elukogemust ning toetame investeeringuid näiteks ka üle 50aastaste töötajate kvalifikatsiooni tõstmiseks. Eesti maa sool on pikaajalise majanduskasvu alustala ja me ei ole neid saatuse hooleks jätnud. Järgmisel aastal suureneb õpetajate palgafond 4,6%, mis on rohkem kui üheski teises prioriteetses valdkonnas, tervishoid välja arvatud. Lisaks aitame tööturule piiratud töövõimega, kuid tööturul suure osalemissooviga inimesed.
Järgmisel aastal aitame kaasa töökohtade loomisele, jätkates tööjõu maksukoormuse langetamist 32,5 protsendini ning lubades targalt juhitud ja teadmismahukaid töökohti täitnud inimestele suuremat liikumist.
Lisaks panustame oluliselt teaduse rahastamisse ja liigume lähemale oma suurele eesmärgile, mille kohaselt katab riik tulevikus teadus- ja arendustegevuseks 1% sisemajanduse kogutoodangust.
Selleks, et elavdada majandust ja tõsta tempokamalt meie inimeste elatustaset, on valitsus otsustanud kiirendada ka Euroopa Liidu tõukefondide rahaliste vahendite kasutamist. Eestil on 2014.-2020. aasta rahastamisperioodil kasutada 3,5 miljardit eurot toetusi, millele lisanduvad põllumajandusele suunatud vahendid. Koos meie oma panusega on tõukefondide vahendeid 4,6 miljardit. See tähendab 1,6 miljonit eurot investeeringuid iga päev selle nimel, et tõsta inimeste heaolu ning töö ja elu kvaliteeti.
2017. aasta riigieelarvega suureneb maksuvaba tulu 180 euroni, mis tähendab 2160 maksuvaba eurot aastas. Väiksema sissetulekuga inimestel tekib võimalus saada tagasi töötasudelt aasta jooksul tasutud tulumaks.
Keskmine pension tõuseb rohkem kui 5% võrra − 395 eurolt 417 euroni − ning on ka tulevikus maksuvaba. Üksi jäänud pensionärid, keda Eestis on üle 92 000, saavad järgmisel aastal lisatoetust 115 euro ulatuses. Järgmisel aastal suurenevad tervishoiuvaldkonna rahalised vahendid ligikaudu 100 miljonit eelmise aasta eelarvega võrreldes.
1. juulil 2017. aastal jõustub uus lasterikka pere toetus kolme- ja enamalapselistele peredele. Vähemalt kolme lapsega perele makstakse sellest päevast lisatoetust 200 eurot kuus ehk sisuliselt on kolmanda lapse toetus 300 eurot iga kuu. Ja veel täpsemalt öeldes, kolme lapsega perele hakkab riik järgmisest suvest maksma iga kuu kokku 400 eurot toetust.
Augustis sündis Eestis 1377 last, eelmisel aastal samal ajal registreeriti 1182 sündi. Me oleme õigel teel, aga et see trend jätkuks, peame jätkama ka lasteaiakohtade loomist. Kokku luuakse aastaks 2020 ligikaudu 3200 uut lapsehoiukohta ja me jätkame ka lapsehoiu ja puudega laste tugiteenuste arendamist.
Eesti inimeste palgatase on lõunanaabritest paar-kolmkümmend protsenti kõrgem ning alampalk idanaabri keskmisest palgast märksa kõrgem. Meie elatustaseme vahe Soomega on vähenenud mitu korda. Saame väga suured taristuotsused tehtud ilma laenurahata. Meil on põhjust olla oma rahva ja riigi saavutuste üle uhked.
Aga siiski peame jätkama tööd selle nimel, et Eesti inimeste julgeolek ja turvatunne kasvaks ning majandus saaks hoogu juurde. Et Eestis ei tunneks keegi end kõrvale- või mahajäetuna. Et meil sünniks rohkem lapsi. Et riigi efektiivsus suureneks ja riigi heaks töötavate inimeste kompetentsus kasvaks. Järgmise aasta riigirahanduse töödokument on kasvule suunatud.
Täies mahus saab peaministri poliitilist avaldust riigieelarve üleandmise puhul lugeda riigikogu kodulehelt.


maintext:
Saksa suurfirma rajab Sillamäele oma tugikeskuse
17. september 2016
Infrastruktuuri ehitus- ja hooldusettevõte Leonhard Weiss RTE kavatseb rajada Sillamäele kontserni tugikeskuse, kuhu poolteise aastaga värvatakse tööle 20 inimest.
Tee-ehituse, sealhulgas trammi- ja raudteede ehituse ja hoolduse, aga ka elektrivõrkude projekteerimise, ehituse ja hooldusega tegelev rahvusvaheline kontsern Leonhard Weiss rajab Sillamäele kontseni tugikeskuse, mille eesmärk on hakata tegelema nii sise- kui välisturu hangete monitooringuga. Lisaks peab keskus toetama nendes osalemist.
Suurendab operatiivsust
“See tähendab ka abistavat rolli hinnakujundamisel ning pakkumisdokumentide koostamisel ja projektiaruandluses,” rääkis ASi Leonard Weiss RTE juhatuse esimees Kalle Kask.
Kuna Leonhard Weiss on 20 aastaga laienenud nii Skandinaavia kui Baltimaade turgudele, nõuab see ettevõttelt suuremat operatiivsust ja kiirust sobivatel hangetel osalemiseks. “Seetõttu ongi tugikeskus vajalik.”
“Teatavasti on Leonhard Weissi grupp Eestis esindatud kolme ettevõttega, mis tegutsevad infrastruktuuri ehituse ja hoolde valdkonnas (rööbasteed, autoteed ja energeetika). Tugikeskuse pikem eesmärk on seda teenust pakkuda ka teistele grupi ettevõtetele,” ütles Kask.
Tugikeskuse rajamisega luuakse 20 töökohta.
Tõenäoliselt Sillamäele
Võimalikest kohavalikutest oli laual mitu kandidaati, kuid enim hääli sai Sillamäe.
Kase hinnangul on Ida-Virumaal potentsiaali leida just ettevõtte nõutele vastavaid töötajaid. “Näiteks Harjumaaga võrreldes on ka tööturu olukord personali leidmisel soosivam,” märkis Kask.
Ja kuna eelkõige hakkab tugikeskus tegelema rahvusvaheliste hangete monitooringuga, on rõhuasetus just inglise, vene ja skandinaavia keelte valdamisel. “Me ei eelda, et inimeste leidmine saab olema lihtne, kuid usume, et Ida-Virumaalt on võimalik leida sobiva kvalifikatsiooniga, motiveeritud ja lojaalseid töötajaid,” lisas ta.
Inimeste värbamine on juba alanud ja kuulutused on üleval. “Otsime oma meeskonda hankejuhti, IT-spetsialisti, hankespetsialiste, projektijuhte jne. Pelgalt ametinimetused ei ütle aga midagi, kõigil huvilistel palume jälgida personali otsingu kuulutusi, seal on kirjas täpsemad nõuded,” soovitas Kask.
Tugikeskuse juurutamiseks on plaanitud poolteist aastat, seega kõiki inimesi ei võeta tööle korraga.
Leonhard Weissi kontserni põhitegevus Eestis jaguneb kaheks. Leonhard Weiss RTE ja Leonhard Weiss Viater Ehitus tegelevad tee-ehitusega, sealhulgas raudteede ja trammiteede ehitamise ja hooldusega. Leonhard Weiss Energy kaudu tegutseb Leonhard Weiss elektrivõrkude projekteerimise, ehituse ja hoolduse turul, spetsialiseerudes kõrgepinge välisvõrkudele.
AS Leonhard Weiss RTE kuulub Saksa kontserni Leonhard Weiss GmbH.


maintext:
Narva-Jõesuu puhkepaviljon teisaldati koduloomuuseumi
8. september 2016
Päästmaks Vene klassikust kirjaniku Dmitri Mamin-Sibirjakiga seotud ajalooline paviljon lammutamisest, kinkis eraomanik selle Narva-Jõesuu linnale.
Nn Mamin-Sibirjaki paviljon on kaunis puidust lehtla värske männiõhu nautimiseks. Veel hiljuti paiknes see Metsa tn 14 asuval krundil − minevikus nõukogudeaegse Kreenholmi manufaktuuri tähtsate töötajate puhkemajana tegutsenud ning praegu erakätesse kuuluva suvila kõrval.
Kuurortlinna kroonikatest on teada, et kirjanik Dmitri Mamin-Sibirjak (1852−1912) puhkas koos tütrega sageli Hungerburgis [Narva-Jõesuu ajalooline nimetus], muu hulgas ka umbes sellessamas kohas asunud suvilas.
Eraomanikel mälestist vaja ei ole
Narva-Jõesuu suvitusajalooga ja Mamin-Sibirjaki nimega tihedalt seotud vana puhkepaviljon on 19. sajandi mälestis. Seaduse järgi on mälestise hooldamine ja säilitamine omaniku kohustus, ent Dmitri Lavrentjev − üks kahest kinnisvaraomanikust vennast − rääkis veel üsna hiljuti, et nad ei ole huvitatud ei lehtla ega suvila säilitamisest, kuna need mõlemad on üsna armetus seisus. Paviljoni olid nad valmis ära andma lausa kellele tahes, peaasi et see ees ei oleks.
Pärast mitu aastat kestnud linnavõimude uste kulutamist ja kirjavahetust kohalike ametnikega õnnestus omanikel saada luba suvila lammutamiseks ning praeguseks on seda juba ka tehtud. Nüüd hakatakse selle asemele ehitama Lavrentjevite uut elumaja. Vana suvilat peeti küll osaks kuurortlinna väärtuslikust ajaloolisest hoonestusest, mida muinsuskaitseamet soovitas alles hoida, kuid formaalselt ei olnud tegemist riigi kaitse all olnud mälestisega.
Kaitse all olev paviljon aga päästeti lammutamisest, andes selle üle linnale.
“Muinsuskaitseamet nõustus Narva-Jõesuus Metsa tn 14 asuva paviljoni üleandmisega uuele omanikule ja teisaldamisega Narva-Jõesuu koduloomuuseumi territooriumile,” kinnitas muinsuskaitseameti Ida-Virumaa vaneminspektor Kalle Merilai.
Paviljon tuleb restaureerida
Narva-Jõesuu aselinnapea Maksin Iljin ütles, et paviljon tõsteti tervenisti treilerile ja toimetati koduloomuuseumi.
“Tahaks selle muidugi ära restaureerida, sest osa konstruktsioonist on väga nutuses seisukorras,” rääkis ta. “Kuid selleks on vaja projekti ning me hakkame selle tarvis toetust taotlema, kuid seda juba järgmisel aastal, kuna tänavuses eelarves ei ole restaureerimiseks mingit raha kavandatud.”
Kalle Merilai hinnangul pidas puidust konstruktsioon kolimisele hästi vastu.
“Selle seisukord ei ole ehk rahuldav, kuid ka mitte väga halb. Muidugi tuleb see restaureerida, ja linn teebki seda,” on muinsuskaitseameti esindaja veendunud. Tema sõnul ei ole oluline mitte see, kes objekti omanik on, vaid see, et selle eest hoolt kantakse.
Selle pärast, et paviljon oma ajaloolise asukohaga füüsiliselt enam seotud pole, Merilai ei muretse. “Meie arvates on see seotud eelkõige Narva-Jõesuuga, mitte ainult Metsa tänavaga. Ning me ei tea täpselt, kust see sinna sai: võib-olla toodi samuti kuskilt mujalt kohale.”
Mõnevõrra aga kurvastab teda suvila lammutamine. “See ei olnud kaitse all, linnavalitsus ei suutnud seda päästa ning meiegi ei saanud midagi teha.”


maintext:
Iisaku lasteaiast võib saada Alutaguse vallamaja
19. september 2016
Iisakus pesitsevad mudilased ja ametnikud praegu ühe katuse all, aga küpsemas on plaan kolida lasteaed koolimajja. Selle sammuga vabaneks ruumi ametnikele, kelle arv kasvab, kuna Iisakust saab ilmselt viie ühineva omavalitsuse keskus.
Volikogu liige, kolme lapse ema Annely Oone algatas allkirjade kogumise plaani vastu viia lasteaed üle koolimajja ning anda lasteaiahoone täielikult ametnike käsutusse.
Palju küsimusi
“Lasteaiahoone on ehitatud lasteaia vajadusi silmas pidades ja selle juurde on loodud suurepäraste võimalustega pikalt arendatud suur õueala. Koht on rahulik ja lasteaiale väga sobiv. Pakutav uus koht seda ei ole, sest see tähendab laste jagamist kolme korruse vahel ning mängimist suurte tuultega õuealal,” põhjendavad pöördumisele allakirjutanud oma vastuseisu.
Samuti häirib neid, et vallavõimud pole lastevanemaid teavitanud ümberkorraldamise plaanidest ja see pole tulnud arutusele ka volikogu komisjonides.
“Sel nädalal ilmunud väike artikkel valla ajalehes on vaid väikese seltskonna tehtud otsustest tagantjärele teavitamine. Jääb selgusetuks, miks ei ole volikogu ja vallavalitsus kaalunud alternatiivseid valikuid ning millised on võimaliku uue vallavalitsuse ametnike hulk ja tegelik ruumivajadus. Leiame, et võimalik uus vallamaja ei vaja tervet lasteaiahoonet ning lihtsam on ametnikud pigem ise koolihoonesse saata,” märkis Oone.
Ta leidis, et ümberkorraldused tuleks kogukonnaga läbi rääkida ning kutsuda veel septembrikuu jooksul kokku rahvakoosolek.
Otsust veel pole
Neljapäeval toimunud volikogu istungil võeti vastu valla eelarvestrateegia 2017-2020, kuhu on kavandatud 300 000 eurot endise internaadikorpuse kohandamiseks ja sinna lasteaia paigutamiseks. Lisaks on ette nähtud 100 000 eurot selleks, et viia koolimajas teise kohta kunstide kool. Oone hinnangul annab see vallavalitsusele õiguse asuda juba järgmisel aastal ümberehituste kallale.
Iisaku vallavolikogu esimehe Priit Palmeti kinnitusel ei tähenda eelarvestrateegia vastuvõtmine otsust, et lasteaed kolitaksegi koolimajja. “Panime lihtsalt summad sisse, et oleks millelegi tugineda, juhul kui plaan läheb käiku. Otsustamise koht tuleb hiljem, sest ümberkorraldusteks on vaja raha, mida meil praegu ei ole, aga mida me aktiivselt otsime.”
Palmet selgitas, et kui valdade ühinemisel tuleks Iisakusse Alutaguse valla keskus, saaks liitumisrahast korrastada vaid valla kontorihoone. Lasteaia ja kunstide kooli kolimine ning sellega seotud kulud jääksid valla maksumaksja kanda.
Praegu töötab vallamajas 9 ametnikku.
“Ametnike arv võib kasvada 30ni, aga Iisakus asub reaalselt tööle 15-20 inimest, sest alguses jäävad kõikidesse omavalitsustesse alles teeninduskeskused. Kui lasteaia kolimisele tekib suur vastuseis, saaksime mahutada kõik ametnikud ka praegusele pinnale, kui me elamumajanduse kontori mujale viiksime. Aga see ei ole asja mõte. Asja mõte on ühendada lasteaed ja kool, et luua lastele paremad tingimused.”
Palmet selgitas, et ligemale 60 lapsega lasteaed Kurekell asub sovhoosi ajal ehitatud hoones, mida pole korralikult renoveeritud. Samal ajal on riigi ja Euroopa Liidu rahaga läbinud põhjaliku uuenduskuuri gümnaasiumihoone, kus õpib 135 last, aga mahuks õppima 700.
“Laste arv väheneb Iisakus nagu teisteski maapiirkondades. Eelmisel aastal sündis Iisakus kolm last ja seegi aasta ei tule parem. Demograafiline seis sunnib meid tegema otsuseid, sest rumal oleks vanaviisi jätkata ja korralikult renoveeritud haridusasutust pooltühjana hoida. Mis puudutab lasteaia mänguväljakut, siis atraktsioone saab teisaldada. Nii palju on eeltööd tehtud, et me kujutame ette, kus see võiks kooli juures olla. Projekti tellitud ei ole, sest otsus veel puudub.”
Lasteaia kolimise plussiks peab Palmet veel võimalust kasutada kooli aulat, spordisaali ja staadioni. Viimane kavatsetakse rekonstrueerida. Ligemale 900 000 euro suurune investeering koolistaadionisse kajastub nii Iisaku valla eelarvestrateegias kui ühinemislepingu projektis.
Palmeti hinnangul on kõige tõenäolisem, et piirkonnas moodustub Alutaguse vald, kuhu kuuluvad Iisaku, Alajõe, Tudulinna, Mäetaguse ja Illuka.


maintext:
Haldusreform on riigikogus üks võtmeteemasid
16. september 2016
Uue parlamendiaasta avangu annavad presidendivalimised, haldusreformi lõpuleviimine ning riigieelarve, mille prioriteedid on jätkuvalt rahvuslik julgeolek, lastetoetused, tööjõukulude alanemine, pensionide tõus ja üksikpensionäride lisatoetus.
Järgmisel nädalal, 24. septembril on riigikogu liikmetel võimalus koos kohalike omavalitsuse esindajatega teha oluline põhiseaduslik samm Eesti tuleviku kujundamisel ning viieks aastaks president ära valida. Valimiskogus saadud mandaat annab tulevasele presidendile ka suurema sümboolse rolli Eesti regioonide tervikuks sidumisel. Kandidaat, kes ühendab endas millenniumivahetuse kiirete muutuste kogemuse ja intellektuaalse teerajaja pürgimused, saab viia riigipeana Eesti järgmisse aastasajasse.
Alanud istungjärgul ootavad ees teisedki kaalukad seadusemenetlused, mis mõjutavad Eesti elu isegi pikemas perspektiivis kui viis aastat. Eelkõige on need haldusreformi lõpuleviimisega seonduvad eelnõud.
Kohalikel omavalitsustel peab olema võimalus teha laialdasemat koostööd teenuste korraldamiseks nendes valdkondades, mis eeldavad avaliku võimu volitusi. Olgu selleks kas või ühisametite moodustamine järelevalve teostamiseks või sotsiaalvaldkonna ülesannete täitmiseks. Seda peavad võimaldama kavandatavad kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse parandused. Koostööd pole omavalitsuste vahel kunagi üleliia palju. Ütleme nii, et konkurents on kasuks, kuid rivaalitsemine väikses riigis tulu ei too. Heast koostööst üldiselt võidavad kõik osapooled.
Parlamenti jõuavad ka eelnõud, mis annavad rohelise tee maavalitsuste ümberkorraldamiseks, luues nii uusi eeldusi riigi ja kohalike omavalitsuste arengu ning investeeringute kavandamiseks − seda suuremas sünergias ning dubleerimist vältides. Nende seas muudatused, mis suurendavad kohalike omavalitsuste liitude kohustust edendada strateegiliselt piirkondade elu. Võit kodanikule tuleb kvaliteetsemate ja otstarbekama rahakulutusega teenuste näol.
Järgmise aasta eelarve arutelud ei pääse mööda haldusreformist, sest ühinemistoetused on eelarve märkimisväärne osa. Nende abil saavad omavalitsused mitmeid seniseid kohalikke probleeme kenasti ära lahendada.
Valitsus on riigi eelarvestrateegias kavandanud omavalitsuste tulude suurendamist nelja aasta peale kokku ligi 190 miljoni euroga. Sellele lisandub laekuva tulumaksu summa kasv praeguse prognoosi järgi umbes 500 miljoni euro võrra. Varem või hiljem tuleb päevakorda ka omatulu teenimise perspektiiv ning muidugi tasandusfondi temaatika.
Uuel aastal hõivab Eesti tegemisi eesistumise korraldamine. Ootel initsiatiive on parlamendis mitmeid, sügisel tuleb ette võtta ka need. Üks vastuvõtmist ootav algatus on ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu, mis reguleerib kokkuleppeveod ehk sõidujagamise teenuse, nagu rahvasuus öeldakse. Päevakorda on tulemas seaduseparandus, mis puudutab hooajatöötajate töötasu temaatikat, riigihangete regulatsioone puudutavaid muudatusi jne.
Ikka ja jälle tuleb tõdeda, et kõik on kõigega seotud. Erinevalt algsest kavast mõjutab brittide referendumi tulemus Eesti riigi eelarvet juba aastal 2017, nimelt liiguvad Euroopa Liidu eesistumise korraldamisega seotud kulutused eelarves pool aastat ettepoole. Ühtlasi tähendab see seda, et meil on võimalus pisut varem omapoolsete ideedega Euroopa Liidu elu edendamiseks esile tulla.
Suur pilt 2017. aasta riigieelarve kavast ütleb, et prioriteedid on jätkuvalt rahvuslik julgeolek, lastetoetused, tööjõukulude alanemine, pensionide tõus ja üksikpensionäride lisatoetus. Küllap on kolme ja rohkema lapsega peredel hea teada, et koalitsioonileppes lubatud lasterikka pere toetus, 200 eurot kuus, uues eelarves ka konkreetse rahanumbri saab. Alates 1. juulist 2017 saab kolme lapsega pere toetus olema 400 eurot kuus, iga järgmise lapsega kasvab kogutoetus 100 euro võrra.
Eesti Vabariigi 100. sünnipäevale eelnev aasta peab ka eelarvega kinnitama, et lapsed ja pered on olulised ning iga samm riigi toimimise efektiivsemaks muutmisel loob lisavõimalusi haridusele, tervisele ja sotsiaalvaldkonnale.


maintext:
Kohtla-Järvel selgus presidendi valija loosiga
16. september 2016
Kuigi Kohtla-Järve volikogus on Keskerakonna mäekõrgune ülekaal, lähevad selle linna poolt presidenti valima hoopis parteitud Riina Ivanova ja Eduard Odinets.
Kohtla-Järve on Narva kõrval teine Ida-Viru omavalitsus, kel on valimiskogus kaks kohta. Valijameeste valimissüsteem on selline, et ka siis, kui valida tuleb mitu valijameest, saab iga volikogu liige anda hääle vaid ühe eest.
Keskerakond esitas eile presidendi valijate kandidaatideks volikogu esimehe Riina Ivanova ning revisjonikomisjoni esimehe ja Ahtme gümnaasiumi direktori Svetlana Skorobogatova. Opositsiooni poolt esitati kandidaadiks volikogu haridus- ja kultuurikomisjoni liige ning kultuuriministeeriumi ametnik Eduard Odinets.
21st volikogu liikmest oli kohal 20. Üks valimissedel osutus kehtetuks, sest keegi saadikutest andis oma hääle kahele kandidaadile korraga. Ivanova sai 7 häält ja osutus valituks. Et nii Odinetsil kui Skorobogatoval oli hääli 6, tuli teise valija väljaselgitamiseks liisku heita.
Selleks pidi häältelugemiskomisjoni liige Arne Berendsen saalist lahkuma. Kaks ülejäänud komisjoni liiget panid valimiskasti ümbrikud Odinetsi ja Skorobogatova nimega. Berendsen kutsuti saali tagasi ja ta tõmbas välja ümbriku, kus oli sees Odinetsi nimi.
Odinetsile oli valituks osutumine üllatus, sest üks tema võimalikest toetajatest Zaur Abassov jäi istungile tulemata. “Ei osanud arvata, et teiselt poolt üks saadik rikub sedeli, ja pärast seda tuli mängu lihtsalt puhas õnn,” ütles tulemuse üle rõõmu tundnud Odinets, kel tuleb nüüd korrigeerida ka oma puhkuseplaane ja vormistada ümber tagasilennu pilet, et 24. septembriks valimiskogusse jõuda.
Varem sotside ridadesse kuulunud ja nende lipu all ka volikogusse kandideerinud parteitu Odinets sõnas, et juhul kui Eiki Nestor peaks valimiskogus kandideerima, hääletab ta tema poolt. “Ülejäänud puhkudel on mul keeruline praegu oma eelistust teha,” sõnas ta.
Riina Ivanova ei öelnud eile välja konkreetset nime, kelle poolt tema hääletab, kuid andis mõista, et tema soosik on Keskerakonna kandidaat Mailis Reps. “Ma näen presidendiametis naist, kes näeb Eesti tulevikku ja suudab võtta vastutust,” sõnas ta, lisades, et ta püüab mitte petta keskerakondlaste lootusi.


maintext:
Kooliminekut toetavad kõik linnad ja vallad
2. september 2016
Kõik Ida-Viru omavalitsused maksavad esimesse klassi minejale ranitsatoetust või annavad kinkekaardi. Sealjuures on kõige väiksema ja suurema toetuse vahe kümnekordne.
Kohtla-Järve sotsiaaltöö vanemspetsialist Natalja Alliksaar ütles, et vahepealsetel aastatel polnud linnal rahaliste raskuste tõttu võimalik ranitsatoetust maksta, kuid sel sügisel saavad 1. klassi minejate vanemad taotleda 50 eurot.
“Vanematel on kindlasti toetust vaja, sest koolimineku kulud on suured. Need pered, kelle sissetulekud jäävad alla toimetulekupiiri, saavad lisaks ka sotsiaalabi,” lisas ta.
Katab osaliselt
Narva viis esimesse klassi mineva lapse toetuse sisse eelmisel aastal ja see on samuti 50 eurot. “Lapse kooli saatmine on kulukas ja ka 50 eurot ei kata kõiki kulusid, aga vähemalt osaliselt,” ütles Narva sotsiaalabiameti direktor Galina Vologdina, lisades, et varem jagati kooliminejatele koolitarbeid sisaldavaid kingipakke.
Jõhvi on maksnud ranitsatoetust aastaid ja selle suurus on 70 eurot. “Võiks olla suurem, aga eks vaatame, mis edasi saab,” kommenteeris vallavalitsuse sotsiaalteenistuse juht Sirli Tammiste.
Ei Kohtla-Järve, Narva ega Jõhvi seo toetust õppimisega kodulinna koolis. Tingimuseks on vaid, et nii laps kui vähemalt üks vanematest oleks kindla aja olnud selle omavalitsuse elanik.
Seevastu Lüganuse vald makstab ranitsatoetust koolipõhiselt. See tähendab, et 35 euroga saavad arvestada Lüganuse ja Maidla kooli minejad, aga ka lapsed, kes asuvad õppima vene õppekeelega koolis väljaspool Lüganuse valda või kellel on hariduslikud erivajadused.
Toetatakse kõiki
Vaivara vald maksab koolitoetust 70 eurot lapse kohta aastas. See ei hõlma ainult 1. klassi astujaid, vaid toetust makstakse igale Sinimäe põhikoolis õppivale ja põhihariduse baasil kas gümnaasiumis või ametikoolis keskharidust omandavale kuni 19aastasele õpilasele.
Ka Sillamäe toetab nii koolitee alustajaid kui neid, kes on õpingutega kaugemale jõudnud. 1. klassi õppima asujad saavad 65 eurot ning 2.-12. klassi õpilased 30 eurot. “Koolimineku puhul on summa suurem, sest kõik on uus, aga kulud on ka neil, kes lähevad teistesse klassidesse. Kui on puhkuste periood läbi, on ka 30 eurot kopsakas summa, et katta esmavajadused,” märkis Sillamäe aselinnapea Eevi Paasmäe.
Sillamäelgi on toetus mõeldud lastele, kes õpivad linna koolides või näiteks mujal eesti õppekeelega gümnaasiumis, mida linnas ei ole (ka spordigümnaasiumis või erivajadustega laste koolis).
Kõiki kooliskäijaid toetab veel Alajõe vald, kes maksab koolitarvete ostmiseks toetust 64 eurot aastas. Esimesse klassi mineva lapse vanem saab lisaks koolitoetust 32 eurot, aga sel aastal vallas koolitee alustajaid ei ole.
Sonda vald maksab esimest korda kooli mineva lapse toetust tänavu 80 eurot. 1.-12. klassi õpilastele on ette nähtud 50 euro suurune kooliaasta alguse toetus.
Põlevkivivallad helded
Kõige suuremad koolimineja toetused on nn põlevkivivaldades Mäetagusel ja Illukal.
Mäetaguse vald maksab 192 eurot, aga ainult oma valla põhikooli 1. klassi õppima asuvatele lastele.
Abivallavanema Kairi Soomeri sõnul on küll tõstatatud küsimust, miks on toetus ette nähtud ainult Mäetaguse koolis õppijatele, kuid see on üks hoob, millega mõjutada vanemaid eelistama kodukooli. Lisaks toetatakse 64 euroga suurperesid, kus kasvab vähemalt kolm kooliskäivat last, samuti neid, kellele on määratud toimetulekutoetus või vajaduspõhine peretoetus. Sel juhul makstakse toetus välja arvete alusel.
Illuka maksab 1. klassi minejale 100 euro suurust toetust ja kingib Tähekese aastatellimuse. “Tähekese toimetuse poolt tuli soodne ja tore pakkumine ning õppetöös on seda niikuinii vaja,” selgitas valla sotsiaal- ja haridusnõunik Alvi Karp. “Lisaks maksame sissetulekust sõltuvat koolitoetust kõigile koolis käijatele.”
Avinurmes on ranitsatoetus 30 eurot. Majandusraskustes peredele on eraldi koolitoetus 20 eurot lapse kohta ja seda makstakse sõltumata sellest, mitmendasse klassi laps läheb.
Toila vald peab 1. klassi minejaid meeles kinkekaardiga, millega saab 30 euro ulatuses osta koolitarbeid. “See on traditsioon ja keegi pole üles tõstnud küsimust, et senist korda tuleks muuta,” põhjendas vallavanem Tiit Kuusmik. Toilas on ka pere sissetulekust sõltuv toetus kooliaasta alustamisega seotud kulutuste osaliseks katmiseks ja selle suurus on kuni 32,50 eurot lapse kohta aastas.
Iisakus antakse kooliminejatele 20 euro suurune kinkekaart ja omanimeline sussikott, ent järgmisest aastast hakatakse maksma rahalist toetust. “Kuna mõni lapsevanem avastab alles 31. augustil, et tahab panna oma lapse 1. klassi, siis edaspidi tahame vältida kurbi olukordi, kus mõni laps jääb aktusel kingituseta. Rahalise toetuse puhul on kindlam, et seda saavad kõik, kes seda tahavad ja vajavad,” selgitas sotsiaalnõunik Reelika Kerem.
Aseri vald 1. septembri puhul toetust ei maksa, küll aga kingiti kõikidele valla lasteaia lõpetajatele 30eurone kontoritarvete kaupluse kinkekaart.


title: Kolm punast nelki 2

maintext:
Kolm punast nelki 2
19. september 2016
Rohkem kui poole aasta eest kirjutasin siinsamas lehes presidendivalimistest ja ennustasin 2001. aasta kordumist.
“Nii näib, et kõige tõenäolisem on 2001. aasta kordumine. /…/ Teises voorus võitis Arnold Rüütel ja peaminister Mart Laaril tuli näost punetades tõtata teda õnnitlema, higises käes kolm punast nelki. Mida iganes hiljem öeldi, sellist tulemust valitsuserakonnad küll ei oodanud.”
Nii on ka läinud − vaata et enamgi, kui ma arvata oskasin.
Aga kõigepealt peab rääkima sellest, kuidas presidendivalimised on jaanuari lõpust möödunud kuude jooksul mõjutanud Eesti poliitilist maastikku. Huvitaval kombel on kahes suuremas ning kõrgema toetusega erakonnas paralleelselt toimunud olulised muutused.
Keskerakonna Savisaare-vastane tiib alustas Mailis Repsi kandidaadikampaaniat selgelt üksnes erakonnasisese eesmärgiga − kallutada erakonna enamust enda suunas, piirkond piirkonna järel. Volikogu hääletuse kaotamise järel on Savisaar nüüd juba omaenda loodud erakonnas pigem kaasareisija.
Loomulikult on suurt rolli mänginud ka Keskerakonna juhi kõrvaldamine Tallinna linnapea ametist ning ehk veel rohkem samuti kriminaaluurimise kõrvalsaadusena äralõikamine säästudest. Savisaar näib nüüd sõltuvat erakonnasiseste vastaste suvast, kuid nemad on tema kõige ohtlikuma vastukäigu eest − milleks oleks erakonna hülgamine − üha rohkem kaitstud Mailis Repsi tõusuga Eesti olulisemate poliitfiguuride hulka.
Veelgi tähtsam on, et kõva töö ja teesklematu sarmi najal on Reps lisaks Keskerakonna valitsuskõlblikkuse suunas nihutamisele üles ehitanud arvestatava võimaluse tegelikult saadagi valitud Eesti riigipeaks.
Reformierakonna liikumine on olnud täiesti teistsuguse suunaga.
Siim Kallas rikkus erakonna tollase tagatoaga kooskõlastamata kandideerimisega kevadel ära pikalt ja hoolega punutud plaani seada kandidaadina üles vormiliselt parteitu välisminister Marina Kaljurand. (Täiesti võimalik, et plaan polnud mitte Kaljurannast president teha, vaid ilusa ja positiivse kampaania najal valmistada ette Harju- ja Raplamaa suurvalimisringkonna uus magnet, kes võtaks Reformierakonnale ansiplikud mitukümmend tuhat häält.)
Igal juhul osutus Kallase mõju erakonna juhatuses ja fraktsioonis nii suureks, et peaminister Taavi Rõivase võimetus tõenäoliselt eksisteerinud kokkulepet Keit Pentus-Rosimannusega ellu viia käristas lõhki seni lahutamatuna tundunud noore tuumiku. Tagatuba endisel kujul ei ole enam.
Siim Kallas Reformierakonna presidendikandidaadina ei ole päris kindlasti Rõivase valik, kuid hiljemalt pärast 12:2 häältega tehtud juhatuse otsust pole peaministril olnud muud võimalust kui täie jõuga tema edu nimel tegutseda ja igaks juhuks ka jumalat paluda. Paraku on Keit Pentus, Rain Rosimannus, Eerik-Niiles Kross ja Remo Holsmer peaaegu suutnud niigi tugeva avaliku toetusega Kaljuranna kuvandi kohapeal ringi pöörata ning esitada teda valimiskogu liikmetele kui erakondadevälist või lausa protestikandidaati.
Kuidas saab seda kõike arvestades väita, et minu talvel tehtud ennustus peab paika? Väga lihtsalt. Eksisin üksnes selles, kes on praegustel valimistel Arnold Rüütli rollis. See ei ole Mart Helme.
Rüütlit on tegemas Marina Kaljurand.
Kaljurannal on sarnaselt 2001. aasta Rüütliga vaieldamatult kõrge avalik toetus. Kuna tal ei ole paljudes olulistes küsimustes selgeid vaateid, siis ei seostu ta ka enda taga seisnud või üldse mingisuguse erakonnaga. Tuleb tuttav ette? Soe rahva isa (ema) imago: olemas. Eesti huvide nimel vapper sirge seljaga seismine Moskvas: olemas. Hõbedaselt särav soeng: olemas. Ebaõiglaselt poliitikas kõrvale lükatu märtrioreool? Olemas. Isegi oma Villu Reiljan, kes ootab, et struktuurides poleks enam kallutatust − Pentus-Rosimannuse näol olemas!
Ehk siis peaminister Rõivasel võib vabalt nädala pärast tulla hetk, kus tuleb higisesse kätte võtta kolm lilleõit ja sarnaselt peaminister Mart Laariga 15 aastat varem minna õnnitlema isikut, kelle võit on tema kaotus.


title: Juubilarist klooster on kõigile avatud

maintext:
Juubilarist klooster on kõigile avatud
19. september 2016
Pärimus räägib, et XVI sajandil ilmutas Kuremäel end Jumalaema isiklikult. 125 aasta eest rajati samasse paika Pühtitsa nunnaklooster. Põhjarannik võttis juubeli puhul ühendust kloostri juhi iguumenja Filaretaga (kodanikunimega Oksana Kalatšova), et uurida, kuidas unikaalsel kloostril läheb.
Võib-olla olin teie juurde sisenedes veidi närvis ja, ütlen ausalt, kui tulite ust avama, arvasin esmalt, et olete iguumenja abiline. Tavaliselt on tähtsate isikute juures nii, et keegi teine teeb ukse lahti ja…
Nagu ütles meie emakene Varvara: “Ei tahaks olla kalkunisarnane.” Kahtlemata peitub kogu võlu ja külgetõmme just nimelt lihtsuses. Armastasin emakest selle eest, et tal polnud kunagi ühtegi snobismiilmingut või aplombi. Ta oli inimeste suhtes alati niivõrd lihtne, avatud ja siiras, et tahes-tahtmata tahaks teda ka selles jäljendada.
Kahjuks pole luterlikul kirikul, vähemalt Eestis, kloostreid. Mulle tundub, et klooster on väga eriline paik.
Munklus on üldse kogu kiriku kants ja vundament. Mitte kõik inimesed ei suuda ju pikemat aega palvetada, nii täidab munklus selle lünga. Alati leidub inimesi, kes Jumala poole püüeldes loobuvad paljust: ilmaliku elu rõõmudest, pereelu rõõmudest − loobuvad kõigest, et teenida Kristust. Ma ei ütle, et mungaelu on kerge, loomulikult on see raske, aga ilmalikus elus pole sellise rahuloluni, milleni võib just munkluses jõuda, võimalik küündida. Munklus on ka kiriku ideoloogia.
Pühtitsa kloostri juubel tuletab meelde, et N. Liidus kloostrite järjepidevus katkestati. Kuidas kirik selle Venemaal üle elas, mis andis sel ajal jõudu, mida muidu oleks kloostrist ammutatud?
Muidugi elas Venemaa üle hirmsad ajad, terroriaastad, mil vaimulikke ja munklust hävitati. Tegu oli sihipärase õigeusu kiriku hävitamisega. Järele jäi ju kolme piiskopi ringis ning tundus, et likvideeri veel üks ja uusi pole enam võimalik ametisse seada. Aga Issand ei lasknud sellel sündida, see oli muidugi Jumala tahe, mis sai teoks uskliku rahva meeleheite kohal. Venemaa on alati õigusu poolest tugev olnud − seda on läbi aja tunda olnud.
Jah, mäletan, et ei lubatud pühakotta minna. Kui tahtsime ülestõumispühadel kirikusse minna, seisid miilitsad ja peletasid noori − eriti neid, kes olid lastega. Mäletan, kui läksime, tuli miilits, kes hoiatas, et “on veel teinegi valveahelik, pöörduge tagasi, muidu pannakse teie andmed kirja ja töö juurde tuleb teatis”. Olid siiski inimesed, kes aitasid usklikel konflikte vältida.
Olen 1968. aastal sündinud ja mäletan, et siiski oli, kuhu sõita, et palvetada ja pihtida. Inimesed, kes janunesid vaimuliku valguse järele, said seda. Aga kahjuks meid kasvatati koolis nõnda, et õpetati “teaduslikku” kommunismi ja ateismi, meid hariti ateismivõtmes. Raske oli neil, kel kodus polnud sügavalt usklikku peret.
Tean, et omal ajal sõitsid Pühtitsa kloostrisse inimesed üle Venemaa − nüüd on vist külaliste arv väiksemaks jäänud, sest Venemaal on palju uusi kloostreid avatud.
Teil on õigus. Venemaal on avatud väga palju kloostreid − nende arv ületab juba kuuesaja piiri. Ka riigipiir avaldab kloostri külastatavusele palverändurite kohapealt mõju. Kui näiteks Moskva ja Peterburi regioonist saab tulla võrdlemisi vabalt, siis tulla perifeeriast, saada viisa on tõesti raske. Samuti on ajaga keeruline, sõltutakse sellest, millal on puhkus, kõigil on aeg piiratud. Selles peitub takistus. Aga keda Jumalaema tahab siia tuua, selle ta tingimata ka toob − tema on siin perenaine.
Kas saab öelda, et igal kloostril on oma nägu ja iseloom?
Muidugi on kõik kloostrid milleski üksteisega sarnased ja samas ka erinevad. Tõesti, igal kloostril on eristav omapära − seda mõjutab nii kloostri asutamise aeg kui see, millist tegevust ta harrastab. On näiteks kloostrid, mis on selgelt pühendunud misjonitööle, on kloostrid, mis on eriti palvele pühendunud. Palju sõltub see, kuidas klooster on korraldatud, kloostriülemast.
Kuidas te oma kloostrit iseloomustate?
Näen, et ta on pühendunud misjonitööle. Meie klooster on imepärane ses plaanis, et kui külastate näiteks õigeusu kloostreid Kreekas, näete, et mungad ja nunnad elavad eraldi ja ilmalikud inimesed ei pääse kloostri eraklasse ega sega nende siseelu. Meil on teisiti − vaadake, meil elavad kõik inimesed kloostris, meie väravad on kõigile avatud. Olgu need, kes tulevadki palvetama ja saavad aru, et on kloostris meeleparanduseks või et pihtida ja armulaual käia, aga meid külastab ka väga palju turiste. Paljud kahjuks ei saa üldse aru, kuhu nad on sattunud. Neil on tunne, et nad on kas linnapargis või kuskil mujal, kus saab jalutada, suudelda, teineteist emmata.
See mõistmatus kloostri tegelikkuse suhtes isegi veidi pelutab meid. Teisest küljest saame aru, et rahvas pole valgustatud. Neile pole keegi seletanud, mida klooster tähendab; neil on tõesti raske aduda, mis elu siin elatakse ja kuidas end siin ülal pidada. Sestap suhtuvad õed sellesse suure kannatlikkusega. Sest Jumala küllus, mis ses kohas asub, võib mõjutada ka karme ateiste ja muuta nende südant nii, et see võtab vastu Kristuse usu − see teeb kivist pehme materjali. Sestap püüame inimestesse suhtuda suure kannatlikkusega ja meie kloostri suund on kahtlemata misjon.
Pühtitsa kloostril on teadupärast eristaatus.
1991. aastal sai klooster stavropigiaalse staatuse, mis tähendab, et allume vaimulikult otse tema pühadusele Moskva ja kogu Venemaa patriarhile. Selle staatuse andis kloostrile patriarh Aleksius II, kellele meie klooster oli lausa nagu oma lapsuke − ta hoolitses selle ja siinsete õdede eest väga. Kui uurida kloostri ürikuid − nüüd on see võimalik −, saame aru, kui palju tööd, hoolt ja isiklikku osavõttu pühim patriarh Pühtitsasse panustas. See vääriks eraldi raamatut. Tänu talle jäi klooster omal ajal sulgemata. Oli Hruštšovi aeg ja klooster taheti muuta kaevurite puhkekoduks.
Olles noor piiskop, palus ta armuaega. Ja aasta jooksul käis siin Lääne-Euroopast nii palju delegatsioone, välismaal ilmus kloostrist nii palju artikleid, et kloostrit oli juba võimatu sulgeda. Jumalaema valis välja just tema. Hilisem patriarh käis siin koos vanematega juba väikese poisikesena. Tema isa Mihhail teenis siin ja õed armastasid teda väga − öeldes, et ta on kui pihiisa, vaimulik teejuht. Isa teenis, ema palvetas, aga väike poeg jäeti kloostriasukate eluruumi. Ei saa öelda, et ta oleks siin sirgunud, aga juba lapsena viibis ta siin sageli. Temale oli Pühtitsa nagu vaimulik hapnik.
Hiljuti käis üleriigilisest meediast läbi uudis, et klooster valmistab ise − tuule abiga − elektrit. Tuuleenergia tuuleenergiaks, aga vahest on suurem jõud teie kloostri palvevägi?
Olen teiega täiesti nõus. Palve on tõesti tohutu vägi − paljud paraku ei saa sellest aru, sest neil puudub palvekogemus. Aga palve on see, mille najal maailm püsib, ja see, mis kaitseb maailma mõne hirmsa katastroofilise sammu eest. Me elame palve najal, meiegi elame tänu kellegi palvetele ja püüame ise palvetada − rahu eest kogu maailmas. On palju inimesi, kes tulevad siia mõne mure või rõõmuga ja jätavad siia kirjad − neidki peame oma palvetes meeles. Palve on kui taevane kantselei. Me peame sinna pöörduma, sest Jumalata pole võimalik elada − me ju lämbume; see on vaimne surm, mis on kehalisest hullem.
Milline on teie kloostri päevakava?
Päev algab kell 6 hommikul, meil on siis hommikupalvus ja õed suunduvad pühakotta palvetama. Pärast liturgiat on kuuletumistöö, siis lõunasöök ja pärast seda taas kuuletumistöö ja jumalateenistus. Meie päev lõpeb ametlikult kell 23, siis palume valguse kustutada. Välja lähevad öised korrapidajad, aga õed peavad olema oma eluruumides − kas nad magavad või palvetavad, see on teada Issandale ja nende pihiisale.
Kui õppisin usuteaduse instituudis, oli meil ekskursioon Peterburi, tollase Leningradi vaimulikku akadeemiasse ja meie sõidu esimene peatus oli Pühtitsa kloostris − ööbisime siin. Siis räägiti, et öösel ei saa välja minna, sest kurjad koerad on lahti.
See on tõsi, et korda pidavate õdedega on valves saksa lambakoerad, kes on samuti teenistuses.
Millal teie esimest korda Pühtitsa kloostrisse sattusite?
See oli 1991. aasta juunis. Olin lõpetanud ülikoolis IV kursuse ja sõitsime emaga siia, et palvetada ja tööd teha. Ja ma olin kahtlemata vapustatud sellest, mida nägin ja mida tundsin. Jõudsime kohale hilja õhtul, kloostris oli just jumalateenistus. Sisenesime kirikusse, kus seisid õed, kes meenutasid mulle vaimseid tulpasid − pikkades kuubedes. Selline sõnatus ja igasuguse sehkendamise puudumine kloostrikirikus. Seal valitses säärane vaikus, et olin pärast tavalist kirikut hämmastunud − kuidas nad palvetavad ega vaata kellegi poole.
Vaatasin ühe õe poole, kelle põske mööda veeresid pisarad. See oli niivõrd muljetavaldav, tundus, et isegi õhk on vaimsusega laetud. Kohe võis aduda, et tegu on ebatavalise paigaga, mis mõjub sellisel määral hingele, meelele. Mulle tundub, et inimene, kes on külastanud Pühtitsat, on juba muutunud − siin viibinuna pole võimalik endiseks jääda.
Tulime kaheks nädalaks, aga mina jäin siia septembrini. Ei suutnud lahkuda, ehkki ema pidi ära sõitma, sest algas töö. Ema helistas ja küsis, kas ma ikka naasen. Mul oli tõesti soov siia päriseks jääda. Ema ütles, et lõpeta vähemalt kool ära − vaid aasta on jäänud. Aga mina mõtlesin: milleks see diplom, kui kloostris pole laboratooriumi, kus geneetikuna töötada? Mulle tundus, et kaotan aasta. Siis saabus piiskop, pöördusin tema poole ja ta ütles, et esmalt tuleb ülikool lõpetada. Patusena mõtlesin, et ilmselt ema palus tal nõnda öelda, ja temagi tunnistas, et emaga sai räägitud küll. Küsisin veel emakeselt − ei leppinud vastusega − ja temagi ütles: “Alles siis, kui lõpetad, tuled.” Tuli lõpetada!
Viimasel ajal räägitakse palju ka pingetest ja isegi sõjaohust Lääne ja Venemaa vahel. Kuidas teie seda kloostris adute?
Muidugi me tunneme seda. Ehkki te näete, et mul pole siin ei telerit ega raadiot, munkluses ei olda nende külge aheldatud. Nunnaelu on täidetud teiste kohustustega ja enamasti on neid nõnda palju, eriti palvetegusid, et ausalt öeldes ei jaguks massimeedia tarvis aegagi. Aga meediasse suhtun suure ettevaatlikkusega, sest üle maailma patustavad nad vale suure osakaaluga. Mitte et nad tahaksid valetada, aga sageli esitatakse pooltõdesid ehk jäetakse asju ütlemata. Eelistan vahetut suhtlust inimestega: nende rõõmud ja mured − vaat see on tõde.
Kui palju on praegu kloostris nunnasid?
111 nunna. Minu teenimise ajal on klooster vananenud. Sellist juurdevoolu, nagu oli emakese ajal, pole. Tal seisis siin 30 tüdrukut ja tema valis nende hulgast, vestles kõigiga ja võis juhtuda, et 30 hulgast ei võtnud kedagi. Nüüd on teised ajad − noori kuuletujaid pole nii palju, kui tahaks. Aga kaeblema ma ei hakka − Jumalaema ise valib endale teenijannad. Ja siiski tuleb ka noori õdesid.


maintext:
Eesti arhitektide liidu aastapreemia võib tulla Ida-Virumaale
20. september 2016
Idavirulastel on põhjust pöidlad pihku suruda, sest Eesti arhitektide liidu žürii on välja valinud kaks siinset objekti, mis pretendeerivad liidu aastapreemiale.
Eesti arhitektide liidu aastapreemiale esitati kaheksa tööd, mille seast valiti lõppvooru neli nominenti. Neist kaks asuvad Ida-Virumaal: Eesti kaevandusmuuseumi rikastusvabrik Kohtla-Nõmmel ning Joaoru rannahoone ja puhkeala Narvas.
Narva linnapea Tarmo Tammiste kõrvad läksid seda uudist Põhjaranniku käest kuuldes kikki: “Lõpuks ka üks hea uudis Narva kohta, muidu lendab meie suunas ainult paksu ja vedelat.”
Värsked ideed
Lisaks kahele Ida-Virumaa objektile on finalistide seas veel Pärnu rannastaadioni hoone ning Viljandi krematoorium-tavandisaal.
Eesti arhitektide liidu president Katrin Koov ütles, et nominentide tase on väga kõrge, võrreldav mis tahes rahvusvahelise arhitektuurivõistlusega. “Rõõmustav on see, et neis töödes tuleb selgelt esile iga meeskonna julge ja isikupärane lähenemine keerukatele ülesannetele. Värskete ideede tunnustamine ongi ju selliste võistluste laiem eesmärk,” märkis ta.
Narva Joaoru rannahoone ja puhkeala projekteerinud meeskonda kuuluvad arhitektuuribüroo JVR arhitektid Kalle Vellevoog, Martin Prommik ja Andrus Andrejev, sisearhitekt Tiiu Truus arhitektuuribüroost Stuudio Truus ning inseneribürood Estkonsult ja Contactus. Ehitaja oli Pärnu REV.
Eesti kaevandusmuuseumi rikastusvabriku renoveerimise projekti autorid on Margit Argus ja Margit Aule büroost KAOS Arhitektid ning Joonas Sarapuu büroost Innopolis Insenerid. Ehitaja oli AS Eviko.
Aastapreemiale nomineerimine pole mitte ainult tunnustus arhitektidele, vaid ka töö tellijatele.
Ida-Virumaalt finaali pääsenud objektide tellijad olid Joaoru rannahoone puhul Narva linnavalitsus ning rikastusvabriku puhul Kohtla-Nõmme vallavalitsus.
Head šansid
“Hea arhitektuur saab sündida ainult koostöös targa tellijaga, vastasel juhul tõstab arhitekt käed püsti,” sõnas Koov, tunnustades tellijatena ka omavalitsusi, kes ei pelga värskeid ideid. “Kui omavalitsuses ollakse laia silmaringiga, annab see palju suurema võimaluse jõuda väga hea arhitektuurse lahenduseni.”
Mõlema Ida-Virumaa objekti šanss võita Eesti arhitektide liidu peapreemia on Koovi sõnul päris hea.
“Rikastusvabrik on hästi renoveeritud ning sellega tuleviku jaoks päästetud,” tõdes Eesti arhitektide liidu president. “Kohtla-Nõmme jaoks on Eesti kaevandusmuuseum suurepärane magnet, mis aitab seda paika elus hoida.”
Kohtla-Nõmme vallavanema Riina Sooääre sõnul mõeldi rikastusvabriku renoveerimist kavandades mitte ainult maakonna tasandil, vaid nii Eesti sise- kui välisturismi arvestades. “Hoiame oma valla objektile sel konkursil pöialt ning loodame parimat,” sõnas ta.
Narva Joaoru rannahoone kohta ütles Koov, et see on julge arhitektuurikeelega ning maastikku väga hästi sobituv. “See hoone justkui kasvakski maastiku seest välja,” märkis ta.
Otsustajaks tunnustatud arhitekt Hispaaniast
Rannahoone ja seda ümbritseva puhkeala projekti puhul tõstis Koov esile ka linnaruumi korrastamist. “Suur tükk räämas ning unarusse jäänud linnaruumist sai sellega korrastatud, kusjuures kõige väärtuslikum osa sellest − jõeäärne ala.”
Muinsuskaitseamet kuulutas mullu nii rannahoone kui Paik Arhitektide projekteeritud rannapromenaadi kategoorias “Uusehitis ajaloolises keskkonnas” kõige paremateks ehitisteks. Arhitekt Kalle Vellevoog tõdes toona, et see pole igapäevane asi, et modernne hoone muinsuskaitsjatelt auhinna saab.
Kuidas rannahoonel ja rikastusvabrikul arhitektide liidu konkursil läheb, näeb ja kuuleb 9. detsembril teatris NO99 toimuval tseremoonial.
Laureaaditiitli saaja otsustab mitte žürii, vaid väljastpoolt Eestit kutsutud sõltumatu arhitektuuriekspert: Hispaania arhitekt Fuensanta Nieto, kelle büroo Nieto Sobejano Arquitectos on võitnud muu hulgas Arvo Pärdi keskuse arhitektuurivõistluse ning pälvinud selle tööga rahvusvaheliselt väga tuntud preemia − Alvar Aalto medali.
Koostöös Merko Ehitusega välja antava Eesti arhitektide liidu aastapreemia suurus on 5000 eurot.


title: Põhjarannik reedel, 9. septembril

maintext:
Põhjarannik reedel, 9. septembril
9. september 2016
* Ida-Virumaalt jõudis aasta õpetaja kandidaatide hulka kolm haridusinimest: Heidi Uustalu, Silja Sarap ja Tiiu Assafrei. Iga kategooria laureaadid kuulutatakse tänavu välja 8. oktoobril Jõhvi kontserdimajas üleriigilisel auhinnagalal “Eestimaa õpib ja tänab”.
Haridus- ja teadusministeeriumi kommunikatsiooniosakonna asejuhataja Tarmu Kurm ütles, et tunnustuskonkursile said kandidaate esitada kõik soovijad, kokku tehti seda rohkem kui 900 korral. “Parimatest parimate väljaselgitamiseks tegid tööd maakondlikud komisjonid, kõrghariduse komisjon ja seejärel üleriigiline komisjon, kuhu kuulusid haridusega seotud organisatsioonide esindajad.”
Aasta õppeasutuse juhi kandidaat, Kiviõli 1. keskkooli direktor Heidi Uustalu ütles, et teda on tunnustatud maakondlikul tasandil, aga vabariiklikku esikolmikusse pole ta varem pääsenud. “Eesti meistrivõistluste pronks on juba taskus,” naeris ta.
* Aastaid Kukruse aherainemäge nagu ka teisi põlevkivitööstuse probleemseid jäätmehoidlaid uurinud Tartu ülikooli geoloogia-mineraloogiaprofessor Kalle Kirsimäe arutab Põhjarannikule antud intervjuus, mida selle mäega ette võtta. Temas seisukoht on, et Kukruse mäe puhul on tegelikult kaks varianti. “Esimene on see, et me ei tee sellega mitte midagi. Aga seadus kohustab reostuskollet likvideerima ning Kukruse mäe läheduses elavad ka inimesed ja nende kaevudes on sees fenoolid ning see on oht nendele inimestele. Teine variant on mäe laialivedamine,” tõdeb ta.
* Rahvusooper Estonia toob oktoobris Narva ligi kakssada artisti, kelle esituses näeb piirilinnas nii Verdi ooperit “La Traviata”, Tšaikovski balletti “Uinuv kaunitar” kui ka mitmeid teisi etendusi ja kontserte. Estonia juht Aivar Mäe inspekteeris eile isiklikult, kuidas on Narvas kultuurikeskuses Geneva suure ooperi- ja balletifestivali toimumiseks lava ette valmistanud. Orkestriauku pole seal majas näiteks kasutatud juba ligemale pool sajandit ja see on vajanud põhjalikku värskenduskuuri. Kuidas muusika seal kõlama hakkab, saab aga teada alles oktoobris orkestriproovide käigus.
* Varem Iisaku valla ühinemisläbirääkimiste ettepaneku tagasi lükanud Illuka vallavolikogu andis nüüd teada, et on valmis alustama läbirääkimisi Iisaku, Mäetaguse, Tudulinna ja Alajõe vallaga. Kui see ühinemisplaan täituks, siis tekiks territooriumi poolest Ida-Viru suurim omavalitsus, mis ulatuks Narva jõest Oonurme laanteni ja Peipsi liivarandadest Jõhvi külje alla.


title: Sõnavaht ühinemislepingutes

maintext:
Sõnavaht ühinemislepingutes
8. september 2016
Kui praegu peavad paljud omavalitsused ühinemiskõnelusi, siis nende käigus on eesmärgiks jõuda ühinemislepingu koostamise ja allkirjastamiseni. Paraku tekib nende lepingute puhul oht, et need kaotavad läbirääkimiste käigus üha rohkem konkreetsust ja lihvitakse nii deklaratiivseks kui võimalik, nii et tegelikult ei saa ühinevate omavalitsuste elanikud sealt kuigivõrd infot selle kohta, missugused teenused tema kodukoha lähedale jäävad ja missugused mitte.
Kui vaadata praeguseks Jõhvi, Kohtla, Kohtla-Nõmme ja Toila vahel ettevalmistatud leppe kava, siis on sellesse üsna vähe konkreetsust pandud. Saame teada, et uue omavalitsuse nimeks saab olema Jõhvi vald keskusega Jõhvi linnas ning volikogu tuleb 23-liikmeline ja hakkab olema üks valimisringkond. Need on kõige konkreetsemad asjad.
Räägitakse teenuskeskustest, mis hakkavad tööle endistes vallakeskustes, ja seal “osutatakse neid teenuseid, mida on otstarbekas osutada elanikule ruumiliselt lähedal”. Hariduses lubatakse tagada kvaliteetne ja kodulähedane põhiharidus ning huviharidus ja -tegevus. Aga kui lähedal kodule, seda ei öelda. Ka majanduse kohta pole midagi konkreetset öeldud. Spordi ja kultuuri valdkonnas on kõige konkreetsemad lubadused säilitada olemasolevad spordi- ja kultuuriobjektid.
Arusaadav, et ühineva omavalitsuse tulevikku ongi keeruline väga detailselt planeerida. Aga sellise sõnavahuga, kus kasutatakse termineid “arendada”, “toetada”, “parendada”, “tugevdada”, “panustada”, “suurendada” jne, pole mõtet kah žongleerida, sest need ei maksa midagi.


title: Põhjarannik neljapäeval, 8. septemrbil

maintext:
Põhjarannik neljapäeval, 8. septemrbil
8. september 2016
* Saksamaa mõjukas ajakiri Der Spiegel avaldas sel nädalal oma veebiväljaandes Sillamäe minevikku ja tänapäeva kajastava põhjaliku artikli “Linn, mida ei olnud”, selle juures on ka videod ja palju fotosid. Loo autor Alexandra Frank rääkis Põhjarannikule, et Lääneeurooplase vaatevinklist on Sillamäe linn nii oma ajaloo, käekäigu kui tänase päevaga suisa eksootiline.
* Põhjaranniku arvamusküljel kirjutab Ida-Viru keskhaigla ülemarst Aime Keis otsekoheselt, et senise tervishoiu rahastamise süsteemiga on jõutud olukorda, kus raha inimeste ravimiseks on otsas ja süsteemi on vaja põhimõtteliselt muuta.
* Laupäeval Lüganusel peetava maarahva laadaga taaselustab kohalik külaselts selle kandi laadatraditsioon, mis soikus 1940. aastal nõukogude võimu tulekuga. “Viimane Lüganuse kihelkonna laat peeti 1940. aasta kevadel, aga see oli juba kommunistliku võimu märkidega − puhkpilliorkestril ei lastud enam ühte ja teist ja kolmandat lugu mängida. Nii et viimane õige laat oli 1939. aasta sügisel,” on Lüganuse valla põliselanik Ants Nurk ajalugu uurinud.


maintext:
Hardi Murula lahkus Aidu veespordikeskuse juhatusest
7. september 2016
Maidla valla eestvedamisel loodud SA Aidu Veespordikeskuse juhatuse liige Hardi Murula pani ameti maha.
SA Aidu Veespordikeskuse eestvedaja, endine Maidla vallavanem ja praegune Ida-Viru maavalitsuse planeeringu- ja arenguosakonna juhataja Hardi Murula loobus sihtasutuse juhatuses olemisest ja alates juulist peab sama ametit Aidus nii autosafareid kui veematku organiseeriv Imre Poom.
“Minu aeg seal sai lihtsalt läbi,” põhjendas Murula oma lahkumist.
Murula tõdes, et Aidu karjääri arendamine oli peamisi motivaatoreid, miks ta 2009. aastal nõustus kohaliku omavalitsuse etteotsa asuma. 2013. aastal valmis sõudekanali süvend ning 2014. aasta kevadest on Aidu karjääriala ja kaevatud sõudekanal täitunud rohekassinise veega ning objektist saanud inimeste lemmiksihtpunkte Ida-Virumaal. “Paraku on paljud asjad ka põhjendamatult kaua veninud: lõpuni ei ole jõudnud keskuse arendamiseks vajalike maade üleandmise protsess, mistõttu pole ka võimalik teenuste pakkumiseks vajalikku taristut rajada,” ütles ta.
Oodatud tulemit pole
“Imre Poom määrati juhatusse ajutiselt, et see suvehooaeg lõpuni viia,” ütles Murula, kelle sõnul on üks tema viimaseid veel täitmata kohustusi Aidu veespordikeskuse ees just juhatuse liikme leidmiseks avaliku konkursi väljakuulutamine.
Erisugustel põhjustel ei ole Aidu veespordikeskusel õnnestunud müüa teenuseid sellisel määral, et tagada piisav sissetulek, mis võimaldaks tegevjuhi või juhatuse liikme palkamist. Esialgse plaani kohaselt pidi sihtasutuse käivitamiseks vajalik raha laekuma hoonestusõiguse tasust Aidu tuulepargist. “Praegu ei laeku aga tuulepargist Lüganuse valla eelarvesse sellisel määral tulu, et see võimaldaks Aidu arendamise tegevusi suuremal määral toetada,” tõdes Murula.
Uue juhatuse liikme peamiseks ülesandeks saab taotluse ettevalmistamine piirkonna konkurentsivõime tugevdamise programmi, kust esimeses voorus saadi negatiivne vastus.
“Kindlasti peaks uus juhatuse liige kriitilise pilguga üle vaatama kogu veespordikeskuse kontseptsiooni,” ütles Murula, et esialgsest ideest on palju aega mööda läinud ja olukorrad muutunud.
Oluline objekt
Aidu veespordikeskus on paari aastaga tõusnud üheks Ida-Virumaa tuntumaks ja armastatumaks turismiatraktsiooniks, kus on võimalik korraldada veematku, aga rentida ka näiteks ujuvsauna.
Keskuse olulisimaks osaks on rahvusvahelistele nõuetele vastava sõudekanali süvend, mis valmis paar aastat tagasi ning mis vajaks investeeringuid keskuse lõplikuks väljaehitamiseks.
Kanaliäärse taristu väljaehitamiseks sooviti toetust piirkondade konkurentsivõime tugevdamise programmist, mille teine voor on kevadel.
Peale sõudekanali on Aidu veespordikeskusesse planeeritud veel mitmeid veega seotud atraktsioone.
Aidu veespordikeskust rajava sihtasutuse asutajad on Maidla vald, Eesti olümpiakomitee, Eesti sõudeliit, Eesti aerutamisföderatsioon ja Eesti veemotoliit.


title: Kohtla-Järve jätkab vanaviisi

maintext:
Kohtla-Järve jätkab vanaviisi
29. september 2016
Valides korruptant Jevgeni Solovjovi mantlipärijaks Kohtla-Järve linnapea ametisse Ljudmila Jantšenko, tegid linnas võimul olev Keskerakond ja võimule lähedal olevad isikud endale mugava otsuse ja andsid samas välja selge signaali, et selle linna valitsemine jätkub vanaviisi.
Nii mitmedki Kohtla-Järve võimuga seotud isikud on Põhjarannikule juba varem rääkinud, et niikaua kui Jantšenko linnavalitsuses püsib, ei tasu mingeid muutusi oodata. Valeri Korb kutsus nõukogude ajastu kaubanduses karastunud Jantšenko linnavalitsuse rahaasjadel silma peal hoidma õige pea pärast võimuletulekut 1996. aastal.
Järgnenud 20 aasta jooksul pole aset leidnud aga sugugi vaid toredad asjad. Kõige süngem lugu on, et halli maja seinte vahel toimis aastaid linna tippjuhtide osalusel korruptiivne tegevus, mis on nüüdseks saanud kinnituse ka jõustunud kohtuotsuses, millega mõisteti süüdi endine linnapea Jevgeni Solovjov ja abilinnapea Jüri Kollo.
Kuigi Ljudmila Jantšenko nimi selles kriminaalasjas süüdistatavate või kahtlustatavate seast läbi ei käinud, on ilmselge, et moraalsest küljest heitis see ka talle varju. On loogiline, et sellised tehingud, mida nimetatud kohtuotsuses üksikasjalikult kirjeldatakse, oleks pidanud temal kui linna peamisel rahandusspetsialistil vähemasti küsimusi tekitama.
Tema valimine linnapeaks ja võtmerolli etendamine ka naaberomavalitsuse Jõhvi volikogus aga näitab, et paljud volikogu liikmed ei pea kohalikus poliitikas eetilist külge millekski või pole nad ilmselt siiani päris hästi mõistnud või ei taha endale tunnistada, milline korruptsioonipesa oli Kohtla-Järve linnavalitsusse punutud.


title: Põhjarannik laupäeval, 17. septembril

maintext:
Põhjarannik laupäeval, 17. septembril
17. september 2016
* Iisakus kütab kirgi vallavõimude plaan kolida lapsed praegustest lasteaiaruumidest koolimajja, et teha ruumi sama katuse alla asuvale vallavalitsusele, kuhu pärast ühinemist naabritega tuleb juurde ametnikke. Osa lapsevanemaid on alustanud selle kavatsuse vastu allkirjade kogumist leides, et pigem võiks hoopis vallavõimud ise kolida koolimajja ja jätta lasteaiaks rajatud hoone lastele.
* Narva linn peab maksma ehitusfirmale Verston Ehitus saamata jäänud 120 000 eurot, millest kuuendiku moodustab viivis, otsustas Tartu ringkonnakohus. Nüüd murravad Narva linnaametnikud pead, millistelt eelarveridadelt kohtu poolt välja nõutud rahasumma kokku näpistada.
* Tänases Põhjarannikus on ka ülevaade sellest, kes on Ida-Virumaa valijamehed ja kuidas nad kavatsevad hääletada. Nendelt Ida-Virumaa valijameestelt, kes on oma otsuses selgusele jõudnud ega varja seda, tasub presidendivalimisel hääli loota Mailis Repsil, Marina Kaljurannal ja Siim Kallasel. Seevastu Allar Jõksi või Mart Helme ei nimetanud oma esimese valikuna ükski valijamees.
* Idavirulaste poolt Norras püütud 2,2 meetrit pikk hiidlest on nüüd vaatamiseks väljas Mäetaguse jäägrimuuseumis. Kalakest külmutati kaks ööpäeva ning veeretati seejärel jääkastis Eestisse, kus liha suitsutati ning pisteti pintslisse, nahast ja peast tegid aga Tallinnas asuva Studio Viridise taksidermistid topise.
* Nädalalõpu pikk intervjuu on Põhjarannikus seekord Kuremäe kloostri juhi iguumenja Filaretaga, kes räägib ka muuhulgas sellest, et kuigi turistide käitumine häirib vahel õdesid, suhtuvad nad sellesse kannatlikkusega ja kloostri väravad on ikka kõigile huvilistele avatud.


maintext:
Karvutuks jäänud koera omanik keeldus abist
21. september 2016
Kiviõli elanikud on püüdnud aidata karvutuks jäänud ning haavanditega ketikoera, kuid tulutult: peremees peitis looma ära ning keeldus abist.
Vaatepilt, mis Kiviõlis ühe eramu õuel veel hiljuti avanes, tekitas möödujates õõva. Kuudilobudiku juures oli ketis paljasnahkne koer, tema esi- ja tagajäsemetel paistsid sügavad haavandid.
Probleemid juba kevadel
Läheduses elavate inimeste sõnul on tegemist nooremapoolse pikakarvalise koeraga, keda on nüüd väga raske ära tunda.
Nende sõnul ilmnesid probleemid juba tänavu kevadel, kui koer hakkas kaela pealt karvu kaotama. Esialgu arvati, et see on kaelarihmast, siis aga hakkasid karvad ka käppadelt maha tulema.
Kogu aeg ketis olnud koer kadus seejärel naabrite vaateväljast: “Me arvasime, et ta pole enam elavate kirjas, kui korraga ilmus lagedale mingi paljasnahke loom, kelles me ei tundnud endist koera esialgu äragi. See oli midagi väga jubedat.”
Koera pärast südant valutavad inimesed on püüdnud koputada looma peremehe südametunnistusele, kuid tulutult. Abi on otsitud ka linnavalitsusest ja loomakaitsjatelt.
Kõik olevat korras?
Abiotsijate sõnul on head inimesed pakkunud võimalust, et võtavad koera enda juurde, ravivad ta terveks ning toovad seejärel tagasi, kuid looma peremees lükkas selle ettepaneku tagasi ning peitis koera ära.
“Meile öeldi, et koer on toas, sest õues on läinud jahedaks, ja et on ostetud paarikümne euro eest mingid tilgad, millega teda ravitakse. Et kõik olevat korras, mida me tülitame. Kuid koera pole üldse näha. Mingil ajal peaks ta ju õues pissilgi käima,” on naabrid koera elu pärast mures. “Väga raske on uskuda, et teda nüüd tõepoolest korralikult ravitakse ega lasta piinelda, kui siiani pole mitte midagi tehtud.”
Kiviõli linna keskkonna- ja järelevalvespetsialist Vladimir Kruzman ütles, et on koera peremehega varem rääkinud, kuid viimasel ajal pole temaga enam jutule saanud, ja ka koera pole õuel enam näha. “Ainult kett vedeleb maas. Maja välisuks püsib kinni, kardinad alla lastud − mingit liikumist ei paista,” sõnas ta.
Keskkonna- ja järelevalvespetsialist on majale pilgu peale heitnud siiski vaid tänavalt, koera peremehe uksele ta koputanud pole. “Mul ei ole mingit õigust eramaja hoovi siseneda,” ütles ta.
“Me leiame need vahendid”
Kruzman leiab, et selle koera piinad oleks targem lõpetada. “Tegelikult ma ei usu, et ta enam elus on,” nentis ta.
Eestimaa loomakaitse liidu juhatuse esimehe Heiki Valneri sõnul on aga ka sellises olukorras olevaid loomi võimalik terveks ravida. “Tõenäoliselt vaevab seda koera kärntõbi, see on aga täiesti ravitav. Me oleme näiteks ühe rebase sellest välja ravinud,” sõnas ta. “Kõik on võimalik, kuid looma omanik peab ise initsiatiivi üles näitama. Kui raha raviks endal pole, siis tuleb abi küsida. Hiljuti saadi kassipoegade raviks mõne tunniga tuhat eurot kokku.”
Eestimaa loomakaitse liit tõttab esmalt appi siiski omanikuta loomadele. “Me oleme aidanud ka kriitilises seisus loomi, kel on omanik olemas, kuid omanikul pole olnud ravimiseks raha. Me oleme maksnud ise ravi kinni, eeldades, et hiljem saame raha tagasi. Me pole mingit protsenti küsinud. Enam loomasõbralikumat varianti pole, kuid kahjuks on nii mõnelgi korral meie usaldust kuritarvitatud, nii et me seda enam eriti ei praktiseeri.”
Kiviõli linnavalitsusel on võimalik koera omanikku trahvida teda abitusse seisundisse jätmise eest. Kuid kas linnavalitsus oleks valmis karvutuks jäänud koera ravi eest tasuma? “Me leiame need vahendid,” sõnas Kruzman.
Eestimaa loomakaitse liidul ühtegi koostööpartnerit Ida-Virumaa loomaarstide seas pole. Põhjarannik pöördus ka Kiviõlis raviteenust osutava loomakliiniku VetDok juhataja Jelena Lebedeva poole, kes palus teda teavitada, kui selgub, mis olukorras see õnnetu koeraolevus praegu on.
Ühe Kiviõli elaniku sõnul pole koera peremees üldsegi pahatahtlik inimene. “Tegelikult ta hoiab oma koera väga, sellepärast ta ei taha teda ka ära anda. Aga eks ta kipu vahel viina viskama ning ega ta ei tea, kuhu ja kelle poole peaks abi saamiseks pöörduma.”


title: Kas üheksa on palju või vähe?

maintext:
Kas üheksa on palju või vähe?
27. september 2016
Rakvere teatris esietendub sel hooajal üheksa lavastust, esimene neist juba 30. septembril − “Thijl Ulenspiegel”. On seda palju? On seda vähe? On Rakvere teater hulluks läinud, et nii palju teeb? On Rakvere teater laisaks läinud, et nii vähe teeb? Küsime teatri peanäitejuhi Üllar Saaremäe käest.
Kas üheksa uut lavastust on palju või ütled sa nagu Marika Vaarik NO99 lavastuses “El Dorado: klounide hävitusretk”, surides läbi hammaste: “Vähe, vähe!”
Üheksa on täpselt nii palju, et me saame hakkama. On olnud ka kaheksa lavastust, aga seda siis, kui kavas on olnud ka suuremahulisi või suure näitlejate arvuga lugusid. Nii et me ei lähe seekord ei hulluks ega tee tavapärasest vähem, üheksa on pigem reegel.
Veebruarist alates oled sa vudinud Viljandi kultuuriakadeemia vahet, et tuua oma teatris lavale nende diplomitöö “Thijl Ulenspiegel”. See lõhnab vägisi selle järele, et varsti hakkavad need noored tööle Rakveres. Või miks sa muidu seda teed?
Jah, sellelt kursuselt tahaks kindlasti võtta isegi mitte ühte, kahte, vaid suisa neli-viis inimest, aga mitte see ei ole põhjus. Põhjus on selles, et õppejõud Kalju Komissarov, kes on ühtlasi ka minu õpetaja, on juba mõningaid aastaid mulle mõista andnud, et ma võiksin tulla tema tudengitega midagi tegema. Eelmise lennuga polnud kahjuks võimalik, aga ma võtsin selle endale eesmärgiks paar aastat tagasi, et ma ühe diplomilavastuse XI lennuga teen, ja niimoodi see hakkas kulgema. Eelmisel poolaastal olin ma külalisõppejõud ning augusti lõpust alates on nad Rakveres, et lavastus ära vormistada. Nii et see oli ammune plaan selle kooliga midagi ise teha ja nüüd see siis õnnestub.
Kas seda “ohtu” pole, et sulle hakkab õpetamise värk nii meeldima, et ühel päeval oledki mitte enam külalisõppejõud, vaid õppejõud?
Ma kipun arvama, et seda ohtu ei ole, sest ma olen üsna kärsitu iseloomuga. Õppejõud peaks olema rahulik, aega andev, mõistev, kordamisvõimeline ja ülekordamisvõimeline ja veel kord − märksa vähem kärsitu, kui ma ise olen. Võib-olla mõne kursusega teen ka edaspidi diplomilavastust, aga päris õppejõuks? Ma arvan, et see pole minu närvikavale omane. Praegu mitte. Võib-olla siis, kui ma olen vana ja rahunenud.
Nädal pärast “Thijl Ulenspiegelit” oli jälle esietendus. Mul jäi suu lahti, kui ma kuulsin, et Sulev Keedus lavastab Rakvere teatris “Somnambuuliat”. Keedus ja lavastab teatris? Filmimees ju, mitte teatrimees. Kes oskas sellist asja uneski näha?
Sulev oskas. Ma mängin Sulevi filmis “Mehetapja. Süütu. Vari.”, mis peaks kevadel linastuma. Mitmetel põhjustel selle filmi tegemine vahepeal seiskus ning Sulev pakkus mulle välja, et ta võiks tulla lavastama “Somnambuuliat”, mis on suurepärane film, kõrgel kunstilisel tasemel. Kuid Sulev ei tee oma filmist copy paste‘i. Ta küll keskendub samale loole, kuid tema ja Madis Kõivu kirjutatud stsenaariumist jäi omal ajal palju välja ning ta kasutab need nüüd ära. Nii et tegemist saab olema täiesti iseseisva kunstiteosega, me näeme ja kuuleme seal palju uusi teemasid.
Mis teil veel lisaks “Thijl Ulenspiegelile” ja “Somnambuuliale” praegu proovisaalis töös on?
27. oktoobril esietendub Erki Aule suurepärane farss “Astuge edasi!”, mis mullu Eesti teatri agentuuri korraldatud näidendivõistlusel ära märgiti. Seda lugu lavastab meil autor ise, kes on omandanud selle valemi, mille järgi valmivad parimad inglise komöödiad või prantsuse salongikomöödiad. Ta on saavutanud selle näitemänguga haruldase tulemuse. Ma usun, et publikul saab olema rohkesti lusti seda vaadata.
Kas see on nüüd see lavastus, mis hakkabki elama ratastel?
Paraku see nii on: Rakvere teater on teater ratastel. Ja see on kindlasti üks neid lugusid, mida me tahame näidata üle terve Eesti kultuurimajades ja teistes paikades. Jah, seda küll, “Astuge edasi!” on mõeldud ennekõike just ringreisiks.
Jõululavastuseks saab tänavu Astrid Lindgreni “Lärmisepa tänava Lota”, aga sellest räägime teine kord, õige pea. Ja neist teistest uuslavastustest samuti. Mind huvitab praegu, kas ma olen ühe väga olulise asja maha maganud. Nimelt… Sul algas Rakvere teatris 21. hooaeg. Aga kuhu jäid Saaremäe ümmarguse, 20. hooaja täitumise suurejoonelised pidustused?
Saaremäe ei oska neid pidustusi õigel ajal pidada. See aeg on läinud hämmastavalt kiiresti. Järgmisel kevadel saab mul jah 21 aastat Rakvere teatris täis. Inimese puhul tähendab see täisealiseks saamist, kõik õigused ja volitused on sulle siis kätte antud.
Nii et nüüd trumme ei löödudki?
Otseselt mitte. Ma mõtisklesin omaette.


title: Põhjarannik teisipäeval, 13. septembril

maintext:
Põhjarannik teisipäeval, 13. septembril
13. september 2016
* Laupäeval Estonia kaevanduses toimunud tööõnnetuses kaotas 53aastane kaevur Valeri Voropajev oma jala, kui kopplaadur talle maa all kopaga otsa sõitis. Alles eelmisel kuul sai tööõnnetuses rängalt vigastada Narva karjääris läbindaja Vitali Bolšakov. Eelmisel aastal hukkus Estonia kaevanduses kaks kaevurit. On põlevkivikaevandustes sagenenud tõsised tööõnnetused vaid halbade asjaolude kokkulangemine või soodustab ohutusnõuete eiramist suurenev töö intensiivsus, mis on võimadanud Eesti suurimal kaevandusettevõttel tõsta tööviljakust?
* Narvas on alanud kommunaalametnike massiline koondamine, mille eesmärgiks tuuakse analoogsetele ametikohtadele vaid parimate töötajate väljavalimine. Kavas on taasluua amet, mis ühe linnavõimudele ebamugavaks muutunud ametniku kõrvaldamiseks mõned aastad tagasi lihtsalt likvideeriti.
* Tänases Põhjarannikus on intervjuu ka Rakvere Teatri peanäitejuhi Üllar Saaremäega, kes räägib eelseisva hooaja uutest etendustest, mida on kokku koguni üheksa.” Üheksa on täpselt nii palju, et me saame hakkama. Me ei lähe seekord ei hulluks ega tee tavapärasest vähem, üheksa on pigem reegel,” tõdeb Saaremäe.


title: President käis kaitseväe tänutuuril

maintext:
President käis kaitseväe tänutuuril
12. september 2016
Eesti Vabariigi president, kaitseväe ülemjuhataja Toomas Hendrik Ilves käis reedel sõjaväeosades lahkumisvisiidil, tänades kaitseväelasi teenistuse ja nende peresid kannatlikkuse eest.
Reedel Viru jalaväepataljonis paarisaja ajateenija ja kaadrikaitseväelase ees tänu avaldanud president Toomas Hendrik Ilves tõdes, et tema ametisoleku kümne aastaga on kaitsevägi teinud oma arengus suure sammu. Ta kinnitas, et Eesti kaitsevägi on maailmatasemel, ja tänas neid, kes selle eest on hea seisnud. “Ma tänan teid ning palun tänusõnad edasi anda teie pereliikmetele toetuse ja kannatlikkuse eest,” ütles ta.
Võttis tõsiselt
Toomas Hendrik Ilves tõdes, et on oma ülesandeid riigikaitse kõrgeima juhina võtnud väga tõsiselt. “Kui sõdurid lähevad missioonile, käin ma neid saatmas ja tagasi tulles vastu võtmas; kui nad on saanud viga, siis lähen ma neid vaatama. Peame aru saama, et meil on väike riik ja kui selle riigi kodanikud on valmis seda riiki teenima, siis miinimum, mis president saab teha, on minna neile vastu,” ütles ta.
President hindab kaitseväe professionaalset taset väga kõrgelt ning tal on hea meel, et läbi kümne ametiaasta on näinud inimesi, kes innustunult riiki teenivad ja näitavad, et meie kaitsetahe on suur.
“Meil on heal tasemel ajateenistus ja mul on hea meel, et meil on palju noori, kes on innukalt valmis neile antavat infot vastu võtma. Seda tean ma täpselt, sest mu poeg on just ajateenistuse läbi teinud,” ütles ta.
Ilves, kelle mantlipärija asub ametisse 10. oktoobril, tõdes, et kui tal on oma järeltulijale midagi öelda, siis just seda, et ta peab hoidma Eesti sõdureid ja kaitseväelasi. “Nad on meile olulised,” kinnitas ta.
Kopteriga Talibani aladel
Toomas Hendrik Ilves, kes presidendina on käinud nii suurõppustel kui ka välismissioone vaatamas, tõdes, et iga-aastane suurõppus “Kevadtorm” on koht, mida ta hea meelega külastab, ning tal on hea meel, et aastatega on see muutunud rahvusvahelisemaks. “”Siil” oli õppusena lausa erakordne,” kiitis ta.
Kümne aasta põnevama kaitseväega seotud tegevusena tõi Ilves välja lendamise Afganistanis Talibani territooriumil. “See toimus 50 meetri kõrgusel lahtises helikopteris ja suurel kiirusel. Nii madalal seetõttu, et kopterit oleks raske sihtida. Kui me olime siis sügaval Talibani territooriumil, käisime välivõimlas, kus ma haarasin kätte sangpommi, unustades, et see päikese käes kuumaks läheb, ja põletasin ära oma käe,” meenutas ta.
Toomas Hendrik Ilves külastas reedel väeosi Tapal, Jõhvis ja Võrus.


maintext:
Eesti inimeste omaosalus tervishoius on niigi suur
14. september 2016
Eesti inimeste omaosalus tervishoius oli 2014. aastal 23,8 protsenti tervishoiu kogukuludest, samas kui Euroopa Liidu keskmine on 16 protsenti ja WHO soovitus on langetada see 15 protsendini.
Põhjus on lihtne: suurema omaosaluse korral kasvab risk, et inimesed loobuvad rahalistel põhjustel tervishoiuteenuse kasutamisest. Sel on aga otsene mõju tervisele ja seetõttu tuleb omaosalust rakendada piiratult, hinnates hoolikalt selle võimalikke mõjusid.
Inimeste omaosalus võib tervishoius eksisteerida mitmel moel: teenuste kaudu, mida ravikindlustus üldse ei hüvita, või kindla osakaaluna tarbitavast teenusest. Esimese variandi näitena võib tuua täiskasvanute hambaravi, mille puhul pole pärast viimast majanduskriisi suuremale osale tööealisest elanikkonnast ravikindlustusest midagi hüvitatud. Inimene saab küll justkui ise valida parima hinna ja kvaliteedi suhtega arsti, kuid tervishoius on enamasti nii, et patsient, oskamata ise hinnata oma hammaste seisukorda ja teha täpset ravitellimust, on nõrk hinnas läbirääkija.
2014. aastal kulutasid Eesti inimesed hambaravile kokku ligi 77 miljonit eurot, mis moodustas kogu tervishoiuks makstud omaosalusest (278 miljon eurot) 28 protsenti. Peale selle, kui inimesel puudub ravikindlustus ja tegu pole vältimatu abiga, maksab ta ka kõigi teiste tervishoiuteenuste puhul oma ravikulud ise. Samuti juhul, kui inimene otsustab teenuseid tarbida erakliinikus, lootuses nii saada kiiremat või oma eelistustele paremini vastavat teenust.
Teine näide omaosaluse kohta on näiteks visiiditasu, mis tähendab, et inimene peab lisaks ravikindlustushüvitisele mingi fikseeritud summa juurde maksma.
Samuti see, kui mingi protsendi teenuse või ravimi hinnast maksab inimene ise. Näiteks soodusravimite loetelus olevad tooted jaotuvad Eestis erisuguste soodusmäärade vahel 50 protsendist 100 protsendini sõltuvalt haigusseisundust ja sellest, kas tegu on lapse või pensionäriga. Retseptiravimite omaosalus oli 2014. aastal tervise arengu instituudi statistika andmetel 61 miljonit eurot. Kui sellele lisada kulud käsimüügiravimitele, moodustasid inimeste kulud ravimitele 39 protsenti kogu omaosalusest.
Patsiendi seisukohast on see kõik üks tervik, sest peale hammaste eest hoolitsemise on vaja ka ravimeid ja arstiabi. Mida vanemaks muutub rahvastik, seda rohkem on meil inimesi, kellel on samal ajal mitmed kroonilised haigused, ägedad haigusepisoodid ning pidev vajadus peale ravimite ja arstiabi ka õendus- ja sotsiaalteenuste järele.
Viimasest maailma terviseorganisatsiooni (WHO) avaldatud omaosaluse analüüsist selgub, et vaesem elanikkond kulutab rohkem ravimitele (vaesemal 20 protsendil elanikkonnast kulus aastatel 2010-2012 ravimitele 70 protsenti omaosalusest) ja jõukamad samas hambaravile (ligi kolmandik jõukama elanikkonna omaosalusest). See ei tähenda, et esimestel oleksid tervemad hambad, vaid et vajalik hambaravi jääb lihtsalt saamata.
Selle pealt võib esmapilgul tunduda hea ideena, et rikkamatel inimestel võiks haigekassa hüvitis olla väiksem. Aga kuidas jagada inimesi tervishoiu mõistes rikasteks ja vaesteks lisaks praegusele kindlustatud ja mittekindlustatud vaatele? Kuhu siis tõmmata piir ja kellel tekiks sunnitud vajadus olulist arstiabi edasi lükata? Arvestama peab, et Eesti solidaarne tervishoiusüsteem suuresti tuginebki jõukamale maksumaksjale, kes juba praegu ootab lühemat järjekorda, kui tal abivajadus siiski tekib.
Seda, kui inimesel puudub võimalus vajaliku abi eest maksta, omaosalus paraku ei näita. Küll mõõdab seda Eurostat oma üleeuroopalise sissetulekute ja elamistingimuste uuringuga (EU-SILC). Eestis jäi 2014. aastal 11,3 protsendil üle 16aastasest elanikkonnast vajalik abi saamata, sest see oli kas liiga kallis, liiga kaugel või oli järjekord liiga pikk. Üle 65aastaste hulgas oli see osakaal veelgi kõrgem − 16,1 protsenti. Eestit edestab selles edetabelis vaid Läti oma 12,5 protsendiga; ELi keskmine on ligi kolm korda madalam − 3,6 protsenti.
Tõsi, peamine põhjus Eestis on seni olnud pikk ooteaeg, mida kinnitavad ka meie enda uuringud. Pikad ooteajad on aga tervishoiusüsteemi struktuurse korralduse probleem − esmatasandi tervishoid vajab tugevdamist, rohkem oleks vaja õdesid ja teisi spetsialiste ning inimese liikumine süsteemis eeldaks paremat koordineerimist −, mille lahendamine praeguse tervishoiu rahastamise taseme puhul ei pruugigi olla saavutatav.
Tulles tagasi saamata jäänud vajamineva abi juurde − 7,6 protsendil Eesti inimestest jääb rahalistel põhjustel saamata vajalik hambaravi (ELi keskmine 5,1 protsenti), kõige madalama sissetulekuga inimeste seas on see osakaal suisa 15,1 protsenti. Kõige raskemas seisus on 45-64aastaste vanuserühm, kus 12,6 protsendil inimestest on jäänud hambaravi saamata. Pensionäride puhul on kindlasti üks positiivne tegur proteesihüvitis, mis ka majanduskriisi järel alles jäi.
Omaosaluse mõjude uurimiseks on maailmas läbi viidud üks ulatuslik uuring − RANDi tervisekindlustuse eksperiment −, mis toimus Ameerika Ühendriikides aastatel 1974-1982. Selle käigus selgus, et inimesed loobusid igasugusest abist, sest inimene ei oska ise hinnata, kas tegu on vajaliku tervishoiuteenusega. Uuring kinnitas ka seda, et tasuta abi korral oli inimeste tervis parem kõrgvererõhktõve, hammaste tervise, nägemise ja tõsiste tervisekaebuste esinemise osas ning seda ennekõike haigemate ja vaesemate patsientide hulgas.
Seega tasub olla ettevaatlik, kui omaosalusest loota lahendust ravikindlustuse kulude kasvule. Tark on hoida Eesti ravikindlustuse põhiväärtust − solidaarsust, et abi saamise aluseks on inimese vajadus, mitte tema rahalised võimalused.
Artikkel pärineb sotsiaalministeeriumi blogist somblogi.wordpress.com.


maintext:
Narvas peksti läbi tööülesandeid täitnud kohtutäituri assistent
16. september 2016
Narvas peksti oma tööülesandeid täitmas olnud eakat kohtutäituri assistenti. Juhtunu asjaolusid alles selgitatakse.
63aastane kohtutäituri assistent tegi 13. septembril politseile avalduse peksmise kohta. Mehe ütluste kohaselt oli ta Narvas Tallinna maanteel asuva maja korteris parajasti oma ametikohustusi täitmas, kui üks 34aastane meesterahvas teda ründas.
Kannatanule osutati arstiabi ning seejärel lasti ta kodusele ravile.
Kakleja jäi vabadusse
Riigiprokuratuuri avalike suhete osakonna juhataja Kristina Kostina teatas Põhjarannikule, et algatatud on kriminaalmenetlus kehalise väärkohtlemise kohta. Uurimine on algstaadiumis ning juhtunu asjaolusid alles selgitatakse.
Ametlikku kahtlustust eilse päeva seisuga kellelegi esitatud veel ei olnud, samuti ei ole politsei juhtunu pärast kedagi kinni pidanud.
“Seaduse järgi on kohtutäitur võimuesindaja, seega kui keegi kohtutäiturit tema ametikohustuste täitmise ajal ründab, võib seda karistusseadustiku kohaselt käsitada vägivalla kasutamisena võimuesindaja vastu,” ütles Kostina, rõhutades samas, et juhtunu lõplik kvalifikatsioon selgub alles kohtueelse uurimise lõppedes.
Riske tuleb ette näha
Narva kohtutäituri Andrei Kreki sõnul võib töö kohtutäituri büroos teoreetiliselt küll riskidega seotud olla, ent riske on võimalik ette näha ja minimeerida. Tema büroos töötavad hea füüsilise ettevalmistusega ja selle töö jaoks spetsiaalselt välja valitud assistendid.
Krek lisas, et riske esineb nende töös siiski väga harva.
“Ning loomulikult võtame me neid arvesse. Kõik minu assistendid on hea füüsilise ettevalmistusega noored mehed, see tähendab, et nad ei lase säärastel asjadel lihtsalt juhtuda. Peale selle, kui on vähimgi kahtlus, et ette võib tulla agressiivset käitumist, siis kutsume me seadusele vastavalt alati kohale politsei,” rääkis kogenud kohtutäitur ning tõi näiteks väljatõstmise, mille puhul ebakorrektset käitumist eeldada võib.
Õigus politseilt abi paluda on kirjas täitemenetluse seadustikus: “Kui täitmist takistatakse või kui takistamist on alust eeldada, võib kohtutäitur taotleda politseiametniku kaasamist täitetoimingusse.”