description: «Meil kõigil on eripärad,» rõhutab Põhja-Eesti regionaalhaigla psühhiaatriakliiniku lasteosakonna ja nõustamiskeskuse MTÜ Papaver laste psühhiaater dr Viivika Lauri, kui kõneleb autismispektri ning aktiivsus- ja tähelepanuhäiretest (ATH). Nii soovitab ta neisse diagnoosidesse suhtuda ka teistel.

title: Täiskasvanute abitus suurendab laste pingeid

maintext:
Viimasel ajal on avalikkuse ette jõudnud juhtumid, kus suhteliselt väikeste endast välja läinud laste ohjamiseks on kooli kutsutud politsei ja kiirabi. Kuidas see nendele lastele mõjub?
Psühholoogid ja psühhiaatrid on sellele väga vastu, sest see tõstab lapse stressitaset veelgi. Tegelikult näitab see täiskasvanute abitust ja lapsel kaob seegi turvatunne, mis tal eelnevalt selles keskkonnas oli.
Mõni laps võib ära ehmatada ja politsei saabumisega taltuda, kuid näiteks autismispektri häirega lapse afektihoog võib sootuks süveneda. Pigem võiks kutsuda kohale nn turvainimese – sotsiaalpedagoogi, psühholoogi või lihtsalt õpetaja, kelle seltsis tunneb laps end hästi ja turvaliselt.
Leppige lapse ja tema vanemaga eelnevalt kokku, kes võiks tulla tema juurde, kui peaks juhtuma nii, et ta endast välja läheb. See inimene saab siis näiteks vaiksel häälel lapse nime lausudes teda rahustada.
Mida vähem inimesi on ümber, seda kergem on lapsel rahuneda. Suur hulk inimesi ja olukorrast kõvahäälne rääkimine pigem kasvatab ärevust ja kahju võib osutuda pöördumatuks: laps ongi vaja erakorraliselt hospitaliseerida.
Miks on praegu neid eripäradega lapsi üha rohkem?
Üks põhjus on see, et varem jõudsid nad spetsialistide juurde liiga hilja. Mida aeg edasi, seda varem oskame neid lapsi märgata ja nad saavad õigel ajal abi. Diagnoos aitab saada abi ja tuge paremini.
Ometi moodustavad diagnoosiga lapsed 70-80 protsenti neist, kes jõuavad Papaveri rehabilitatsiooniteenuseni alaealiste komisjoni kaudu. Miks, kui abistamisvõimalused on paremad?
Põhjuseks on sageli täiskasvanute abitus. Me küll teame lapse eripära, kuid ei oska midagi ette võtta. Ei ole ka head struktuuri. Iga kooli juures pole psühholoogi, sotsiaalpedagoogi ega erivajadusega lastega tegelevat meeskonda. Sageli ka omavahel lihtsalt ei suhelda. Kuigi – olukord on paranenud ja Eestis on väga häid näiteid erivajadustega laste keskustest koolides.
Väga suurt rolli mängib see, kui lapsevanem ei saa aru, mis on tema lapse erivajadus, sest mitte keegi pole talle täpselt seda seletanud. Palju on nn hämamist. Vaja on rasked sõnad välja öelda ja otsustada: jah, sellel lapsel on aktiivsus- ja tähelepanuhäire või jah, see on autistlik laps.
Rõhutan, et mõlemad häired on nn spektrihäired ja need lapsed on kõik väga erinevad. Mina püüan vanematele nii-öelda puust ja punaseks selgeks teha, mis on nende lapse eripära.
Mõnikord näib diagnoosimine venivat, sest lapsed käivad erinevate arstide ja spetsialistide juures. Sageli on keeruline aru saada, kas lapse käitumine on tingitud keskkonnast või arenguhäirest.
Kurb on see, kui lapsed vanemate eitusfaasi ajal arstide vaateväljast kaovad. Nii venib abi lapsele veelgi.
Vanemaid vist ongi kaht tüüpi: ühed, kes ei huvitu ja süüdistavad pedagooge, ning teised, kes õpivad ja otsivad lahendusi, kuid seisavad ikkagi silmitsi süüdistusega, et laps on kasvatamata. Kuidas nemad tuge ja mõistmist saaksid?
Kõige parem on otsida vastavaid gruppe internetist või tegutsevaid ATH ja autismi seltse. Ka maakondades käivad koos tugirühmad, kus vanemad saavad oma kogemusi jagada ja üksteist toetada.
Karta ei tasuks ka spetsialistidelt nõu küsida, kooli või lasteaiaga mõtteid vahetada. Kui koostöö kooliga on keeruline, ja teile tehakse üheselt selgeks, et teie laps sinna kooli ei sobi, on Rajaleidja väga hea koht abi leidmiseks. Nüüd saab ka Rajaleidja otse uuringutele suunata. Üksi kindlasti ei tasu lapse vajaduste eest võitlema jääda.
Ühtki täiskasvanut ei saa ju vägisi panna tahtma niisuguste lastega tegeleda. Saab sundida, aga laps mõistab, et teda ei taheta, ja käitubki vastavalt. Kuidas seda tõrjumise müüri murda?
Mõnikord ei saagi. Oleme realistlikud. Väga paljud ka minu patsientidest psühhiaatriakliinikus ja Papaveri rehabilitatsioonile jõudnud lastest on vahetanud kooli. Nad on läinud koolidesse, kus õpetajad on eripedagoogi haridusega ja harjunud selliste lastega. Vahel vajab laps ka õpilaskoduga kooli, et piire paremini tunnetada. Kooli vahetus on valulik otsus, aga annab üldjuhul häid tulemusi.
Lapsevanema aktiivsus informeerimisel on võtmetähtsusega. Mina lapsevanemana kiidaksin alati esimesena kooli, leiaksin nende tegevuses positiivset ja siis kirjeldaksin lapse tundeid seoses koolis toimuvaga: «Laps tunneb, et ...», mitte «mina arvan, et ...».
Kooli süüdistamine lapse halvas kohtlemises lahenduseni ei vii. Küll võiks koolilt küsida, millised on nende võimalused, et laps end koolis paremini tunneks.
Kui ikkagi põrkate mõistmatuse vastu ja seisate silmitsi kasvatamatuse süüdistusega, on võimalik küsida psühhiaatrilt koolile lühikest tõendit, mis kinnitab diagnoosi. Siis on ka lapsevanema palvel last teisiti kohelda justkui ametlik kinnitus taga.
Kui palju laps oma eripärast teadma peaks?
Kooliealine laps võiks juba oma eripärast teada. Kui lapsel on tähelepanu ja keskendumisega raskusi, siis selgitan lahti, mis see tähendab: sa oled selline niheleja tüüpi laps, kellel on ka raske lugeda teksti algusest lõpuni läbi nii, et sul loo lõpus ka algus meeles püsib.
Või et sa lähed rohkem ja kergemini endast välja kui teised sinuvanused lapsed, seetõttu võiksid sa ... Annad juhiseid, arutad lapsega, mida teha saaks.
Oluline on seletada, miks ta peab olema koolis teistmoodi ja millist käitumist temalt koolis oodatakse. Sõprade leidmine on lapsele väga oluline, aga see eeldab, et laps õpib end jälgima ja teistega arvestama – seda saab taas temaga arutada.
Lapsele eripära selgitades eelistan ma sõnade «häire» ja «puue» asemel rääkida isiksuse ja iseloomu erinevustest. Me kõik oleme eripäradega: mõni on väga aeglane, teine jälle kiire. Ja erilisus on see, mis rikastab.
Lastefond soovib taaskäivitada hüpikute tugirühma
Sihtasutus Eesti Lastefond soovib taaskäivitada Paides aktiivsus- ja tähelepanuhäiretega laste tugirühma, kuid vajab selleks kohapealset juhti.
Lastefondi vabatahtlik kommunikatsioonijuht Gerttu Alteberg täpsustas, et ATH-tugirühm annab võimaluse kohtuda inimestel, kellel on ATH-diagnoosi või selle tunnustega laps kodus, koolis või lasteaias. «Rühmas pakutakse nõu ja tuge eelkõige kuulamise ja mõistmisega, räägitakse oma kogemustest ning leitakse koos lahendusi erinevatele muredele,» lausus ta.
Alteberg sõnas, et rühm vajab taaskäivitamiseks vabatahtlikku juhti, kes on aus ja kohusetundlik ning hea suhtleja, teemast huvitatud ja valmis käima ka täiendkoolitustel. «Meie pakume täiendkoolitust, kuidas olla tugirühmajuht,» lisas ta.
ATH-tugirühma juhi ülesanne on kutsuda tugirühm kokku kord kuus umbes poolteiseks tunniks. Selle käigus tuleb tal vestlust juhtida ja pädevust silmas pidades anda nõu.
Huvilised saavad täpsemat teavet tugirühma juhi kohta aadressil lastefond@elf.ee ja teavet ATH kohta aadressil www.elf.ee.
ATH-tugirühm on käinud varem Paides koos kaks aastat, siis vedas seda Rajaleidja psühholoog Marie Runnel. (JT)
5 nippi, kuidas ATH-lastega toime tulla
• ATH-lastel on enesekindlus madal. Too esile, milles on laps tubli.
• Kinnita lapsele iga päev, et ta suudab endaga toime tulla.
• Sea eesmärgid (õppimine, käitumine, enesehügieen) tähtsuse järjekorda ja hakka nendega tegelema ühekaupa.
• Taga lapsele eduelamus. Kiida igal võimalusel! Alusta lapsel juba hästi välja tulevate oskuse kiitmisega.
• Õpeta last kuulama vaikuse võlu ja üksikasju vaatlema. Õppige koos vait olema ja rääkima kordamööda.
Allikas: Dr Viivika Lauri


description: Eile lõputunnistuseni jõudnud alustavad ettevõtjad hakkavad müüma lilli, küpsetuskomplekte, pakkuma ühes jumestusega ka massaaži ning paigaldama aiamajakesi.

title: Alustavad ettevõtjad ei mõtle õhulossidest

maintext:
Eile lõpetas alustava ettevõtja baaskursuse äriplaani kaitsmisega kuus inimest alustanud kaheksast.
Üks neist oli paidelane Merlyn Sirelbu, kel kavas detsembri algul avada lilleipood Paides. „Eristun teistest sellega, et teen lillekimpe sangaga pakendis ning annan soovi korral lilled kaasa vees sees,” sõnas ta.
Kooliõpetajana töötav Ellen Pohla lubas edaspidigi jä'tkata pärmi ja nisujahuta leibade küpsetamist ning mõttes on hakata lisaks pakkuma ka küpsetuskomplekte. „Mõtlen pakkuda komplekte, kus kõik valmis selleks, et kodus ise leib valmis küpsetada. See võiks olla ju täitsa huvitav,” arutles ta.
Silva Meesak sai koolituselt sedavõrd kindlust, et lõi ettevõtte OÜ Silvailu. „Usun, et õige varsti saavad 25-55 aastased naised minu juurde tulla massaaži ja jumestusse. Koht Türil Jaama tänava hoones on mul selleks olemas,” tutvustas ta.
Ka Ambla vallas tegutsev Inwood OÜ juht Martin Kabral kinnitas, et sai oma mõtetele koolituselt vaid selgust ja tahet jätkata aiamajade paigaldusega. „Oskan seda, mida teen ja usun, et kolme aasta pärast olen aiamajade paigaldaja nr 1. Samas sain kindlust,e t pakkuda aina rohkem klientidele ka võtmed kätte pakette muude ehitiste puhul,” lisas ta.
Koolitusfirma BDA Consulting koolitaja Ingelise Israeli sõnutsi kaitsesid kõik vägagi reaalseid mõtteid. „Paljud on ettevõtjana juba alustanud ja tutvustasid oma tegevust ning mitmete plaanid sedavõrd kindlalt, et olen kindel nad alustavad lausa lähiajal,” lausus ta.
Sedavõrd kõrge protsendiga alustavate ettevõtjate baaskursusel osalejaid Iisrael väga ei mäletagi, sest ikka kiputakse ideedega õhulosse ehitama. „Usun, et sel kursusel osalenutest saavad ettevõtjad julgelt pooltest ja see on väga hea,” lisas ta.

fasttext_language: et


description: Täna Paides toimuva Keskerakonna erakorralise kongressi tõttu kolis Paide kultuurikeskus ammu kavas olnud novembrilaada parkla ühte serva ja majatagusele platsile.

title: Keskerakonna kongress surus laadalised nurga taha

maintext:
Paide kultuurikeskuse direktor Ülle Müller ütles, et tegid seda silmas pidades suuremat vajadust parklakohtadele. «Kasutame täna parklast vaid poolt parkimisrida,» täpsustas ta.
Samas oli ta pisut nördinud. «Meie pidasime kokkuleppest kinni ja kolisime laadamüüjad mujale, kuid kongressi korraldajad lubasid omalt poolt, et parklasse ei tule parkima suured bussid,» selgitas ta. Ometi seisis kultuurikeskuse parklas juba kella 10-st saati neli suurt bussi, kitsendades oluliselt parkimisolusid.
Müller lisas, et laadamüüjaid oli seekord kohal 74, mis on tavapärasest rohkem. See tegi nende ära mahutamise küllaltki raskeks, kuid müügikohata ei jäänud siiski keegi.
Ehkki teave müügikohtade ümberpaigutuse kohta oli Paide kultuurikeskuse kodulehel juba varem olemas, tuli see hommikul nii mõnelegi müüjale üllatusena. «Saime ikka pahandada ka, kuid lõpuks rahuneti,» ütles Müller. Ära ei läinud selle seiga pärast ükski müüja.
Tallinnast laadale müüma tulnu Merle, kes ei soovinud oma perenime avalikustada, tunnistas, et tegelikult pole erilist vahet, kas müüa oma toodangut sada meetrit ühel- või teisel pool. «Müügikohast tähtsam on ilus ilm. Kui päike paistab ja tuule ei puhu, tulevad inimesed meelsamini kodudest välja ning ka laadale kaupa uudistama,» põhjendas ta.
Täna arvas ta tulevat hea müügipäeva, sest rahvast oli keskpäeval laadal ringi käimas tavalisest rohkem.


description: Mahekanade kasvatajatel võiks kasvõi kohe kanu karjas olla kolm korda rohkem ja ikka jääks munaostjatele väheks, just nii palju on viimasel paaril kuul suurenenud teadlike munasööjate hulk.

title: Mahemunad lähevad kaubaks sadade kaupa

maintext:
Albu vallas Mägede külas Punamäe talus viiendat aastat mahekanu kasvatav Tiina Piirmets sai alles augustis valmis uue kanala, mis võimaldas suurendada kanakarja sajalt kahesajale.
Piirmets uskus, et mõneks ajaks sellest jätkub, kuid viimased neli kuud on tulnud tal vaid munaostjatele ära öelda. «Isegi kanamuna eest on rohkem hinda pakutud, kuid mul pole südant oma kindlaid kliente ammu ette tellitud munadest ilma jätta,» sõnas ta.
Küsimiste järgi võiks Piirmetsa karjas olla vähemalt 500 kana ja isegi siis kõigile soovijatele mune ei jätkuks. «Viimased neli kuud ei soovita mune enam kümne kaupa, vaid ostetakse korraga kümme karpi ehk sada muna,» märkis ta.
Piirmetsa meelest sai kõik alguse meedias levinud videost kanapidamisest suurtootmises, mis justkui avas inimeste silmad. «Muidugi mulle meeldib, et inimesed saavad teadlikuks sellest, mida nad söövad, ja loodan, et jääbki nii nagu praegu, et mul on vähemalt kuu aja tellimused kirjas päevade kaupa,» lausus ta.
Praeguse olukorra valguses kanamuna hinda 20 sendilt tõsta tundub Piirmetsale jõhker. Parem hoiab ta oma häid kliente ja püüab neid kanakarja suurendades juurdegi võita. «Siiani ma veel munamüügist endale palka maksta ei saa, kogun tulu investeeringuteks, et kiiremas korras praegusest poole suurem mahekanala ehitada,» selgitas ta. «Kanu kihiti laduda ma ei suuda, ka kuus kana ruutmeetrile, mis on mahekanala nõue, on minu arust palju. Mul on vähem, sest nii ei muutu kanad kannibalideks ka siis, kui mõni ongi karjas nõrgem.»
Mahekanakasvataja suurim mure on, kuidas kaitsta vabalt liikuvaid kanu kiskjate eest. «Õues vabalt ringi liikuda saavaid kanu kaitseme nii maast kui ka õhust ründajate eest, nagu oskame, kuid loodus võtab oma osa tuhande euro väärtuses aastas. Mul on nelja kuuga kiskjate saagiks langenud poolesaja kana ringis,» ütles Piirmets.
Heade tingimuste ja toidu kõrval vajavad kanad munemiseks ka valgust. Selleks paneb Piirmets lisaks aknast tulevale looduslikule valgusele ka tuled põlema. «Elustiili taluna alustame kanalas päeva kell kaheksa ja kustutame tule kell üheksa õhtul. Rohkem äriliseks ei taha ka ajada,» sõnas ta.
Ka Koigi vallas Vaali külas Mäeotsa talus hobi korras linde kasvatav Maarja Koivuoja imestas järsku suurenenud huvi üle süüa üksnes kodukanamune. «Nagu paisu tagant oleks vesi valla saanud. Nii sooviti üleöö kohe mitu korda rohkem kanamune, kui mu 55 kana suudavad toota,» lausus ta. «Mul pole neid nii kiiresti kuskilt juurde võtta, sest kanad vajavad munemiseks valgust, aga looduslikku valgust jääb aina vähemaks ja meil puudub ju majapidamises elekter.»
Koivuojad toodavad majapidamisse elektrit päikesepaneelide ja generaatori abiga ning nii saavad kanad valgust teiste majapidamistööde kõrvalt.
Maarja Koivuoja kavatseb küll kanu juurde muretseda, kuid alles siis, kui on saanud majapidamisse püsielektri. Samas usub ta, et pere toidavad ära ikka leedvalgustite müük ja elektritööd, linnukasvatus jääb siiski hobiks. «Ka praeguse kodukanamunade buumi juures ma ei arva, et linnukasvatus tasub end ära. Ka kolme tuhande kana pidajad kurdavad majandusraskusi, sest nõuded on vägagi karmid,» ütles ta.
Koigi vallas Astra talus kanu kasvatav Sirje Mehik rõõmustab, et huvi kanamunade vastu on järsku suurenenud. «Kartsin sügiseks kanakarja pea poole jagu suurendades, mis ma küll munadega peale hakkan, kuid aina rohkem tahetakse osta. Vaat et nüüd jääb juba hoopis väheks,» ütles ta.
Nii on Mehikul mõttes uurida toetuste saamist ja ehitada 400-500 linnule mahekasvatuse tingimustele vastav kanala. «Maad talul on, jagub tahet ja oskusigi. Kui inimesed nüüd selle meedias levinud suurtootmise video nägemise tagajärjel jääksidki mõistma, et kodukanamuna väärtus on midagi muud kui suurtootmise kana oma, siis tasuks ju ära,» arutles ta. Türi vallas köögiviljakasvatuse kõrvalt Paide turul kodutarbimisest üle jäävaid kanamune müüv Urmas Laks sõnas, et läheb üle seegi kodukanamunade ostubuum ja inimene hakkab jälle hindama raha toiduväärtuse asemel.
Laks ei usu järskudesse muutustesse, sest need on tavaliselt kellegi tekitatud. «Jah, praegu tõesti on huvi kanamunade vastu lausa vaat et kolmekordne, kuid mina jätkan köögiviljakasvatusega. Kanalat selle pärast küll ehitama ei hakka,» ütles ta käega rehmates.
KOMMENTAAR
Tiiu Lunts
Paide Maksimarketi juhataja
Coopi ketis müüakse vaid Eestis toodetud või Eestis pakendatud kanamune. Müük küll võrreldes eelmise aastaga hoogustunud pole, kuid pakenditele on lisandunud kodumaiseid kodutalu nimetusi. Sel nädalal on näiteks sooduspakkumises kodutalu vabade õrrekanade munad. Pakendilt on võimalik tuvastada, kus, kuidas ja mil viisil mune tootvad kanad kasvavad.


description: Keskerakonna kongressi delegaadid said pärast erakonna juhi hääletamist Paide kultuurikeskuses koos lõunastada ja muljeid vahetada.

title: Kongressi delegaadid ei pidanud tühja kõhtu kannatama

maintext:
Catering Service-i kokad olid selleks puhuks valmistanud enam kui tuhandele osalejale maitsva kanarisoto köögiviljadega, millele lisati lusikatäis maitserohelisega hapukoort.
Toitlustus oli kiire ja mugav ning maitses hästi. Nii öelda ühest pajast said süüa kõik kongressile tulnud. Risotot sõid nii erakonna liidrid, lihtliikmed kui ka sündmust kajastama tulnud ajakirjanikud.
Toidu kõrvale sai igaüks võtta vett, kohvi või teed.
Väike suupistetega laud oli kongressil osalejail ka E-Piim spordihallis ning samas pakkus suppi, võileibu, saiakesi ja jooke Paide Vanalinna kohvik.


description: Järvakas Ly Menov tabas eile Koigi lennuväljal videosse ühe toidujahil rebase.

title: Lõunasöögipausil reinuvader sooritab lennuväljal graatsilisi hüppeid

maintext:
Lõunasöögipausil reinuvader sooritas murulennuväljal igati graatsilisi hüppeid. Menovil läks korda salvestada rebase tegemistest ca minutiline klipp.
Menov selgitas kohtumist rebasega nii: "Oli vaja käia veidi asjatamas oma langevarjuklubis ning valisin selleks lõunapausi ja sõitsin Koigi Lennuväljale Eesti Langevarjukeskusesse. Kuna tean, et Koigi Lennuvälja ümbruses võib näha nii mõndagi looma-lindu, hoian maanteelt maha keerates alati silmad ümbristeva suhtes lahti. Seekord sain elamuse juba maanteel sõites, kui Nurmsi bussipeatuse lähistel jalutas muhe ja kohev kährik. Koigi Lennuvälja suunas sõites tiirutasid põllu kohal juba tuttavad viud ning siis nägin taamal rebast oma asjadega tegelemas. Pidasin auto kinni ning endale omaselt haarasin kotist videokaamera ning said kaadrisse, kuidas rebane jahti pidas. See oli päris huvitav, muhe ning rahustav vaatepilt. Pikalt seisis tardunult, silmad pingsalt kindlas punktis, kõrvad kuis lokaatorid, kuulates väiksematki heli vaadatud suunas ja siis rünnak. Loodan, et lõpuks tal ka jaht õnnestus ning sai kõhu täis, sest need katsed, mis videole sain, jäid paraku tulemusteta. Videost on veidi näha ka taustal oma asjadega tegelevaid viusid."
Vaata videot!


description: Juba kuu aega töötab Türi Säästumarketis teenindajana pikkade heledate juustega Maris Kaasik (pildil paremal), kes ei suhtle ostjatega häälekalt, sest ta on kuulmis- ja kõnevõimetu. Ometi on ta selle lühikese ajaga näidanud, et saab tööga hakkama.

title: Kurttumm kassaneiu viipab ostjaile sõbralikult

maintext:
Sage Säästumarketis käija Meeli Müürsepp (vasakul) ütles, ega ta algul märganudki, et üks kassas teenindaja ei kuule ega räägi. «Alles hiljaaegu avastasin,» sõnas ta. Teenindaja kuulmis- ja kõnevõimetus Müürseppa ei heiduta. »Ma ei pelga tema kassasse minna, ega ma sinna lobisema lähe,« märkis ta.
Müürsepa meelest on tore, et Maris Kaasik on just poodi tööle saanud. «Väikses linnas pole kohtadega priisata. Oleks ju kurb, kui inimene peaks kodus istuma selle tõttu, et ta lihtsalt ei kuule ega räägi. Käed-jalad on tal ju terved, miks ta ei võiks siis teha tööd nagu iga teine,» arutles ta.
Täpselt nii oligi. Maris Kaasik (30) hakkas tööd otsima aasta eest. Seni oli ta väikse pojaga kodus olnud, kuid hing ihkas enamat. Algul leidis ta rakendust Türil aiamööblit valmistavas ettevõttes Baltic Fence OÜ.
Sealne tegevjuht Krista Trumsi ütles, et ettevõte teeb koostööd töötukassaga ja just sealtkaudu Maris Kaasik pooleaastase lepinguga neile tuligi. «Enamat ei saanud me sel hetkel pakkuda, sest meil on hooajast sõltuv töö, mille puhul oli teada, et suvisel ajal töötajate vajadus enam nii suur pole,» selgitas ta.
Trumsi tunnistas, et mitte kuulva ja rääkiva inimesega puutusid nad kõik kokku esimest korda ja harjumine nõudis paratamatult aega. «Algul jooksime paberi ja pliiatsiga ringi ning kirjutasime. Lõpuks suhtlus laabus ning üksteisemõistmine tuli kehakeele ja huultelt lugemise abil,» lausus ta.
Võiks ju arvata, et aiamööbli valmistamisel pole suhelda tarviski, kuid Trumsi ütlust mööda päris nii see ei ole. «Töötajad peavad tegema asju ka koos ja omavahel selgitama, kes mida ja kuidas teeb,» ütles ta. Et kõik läheks paremini, oli Kaasikul ettevõttes tugiisik, kes aitas tööülesandeid selgitada ning vahendas teistele oma hoolealuse mõtteid ja soove. Nii said nad lõpuks hakkama.
Kui suvel Kaasiku leping lõppes, hakkas ta kohe uut kohta otsima. Ta silmas kuulutust, millega Türi Säästumarket otsis oma töökasse kollektiivi teenindajat, ja pöördus nende poole. «Saatsin CV ja olin väga rõõmus, kui mind välja valiti,» ütles ta.
Olgu öeldud, et Järva Teatajaga suhtles Maris Kaasik kirjalikult.
Kaasik lisas, et julguse ennast poodi tööle pakkuda andis teadmine, et kurdid on Rimi kauplustes varemgi tööd saanud, ning ta tahtis ka ennast proovile panna. Vaatamata kuulmis- ja kõnevõimetusele tuleb Kaasikul poes täita kõiki teenindaja ülesandeid. See tähendab, et kaupade väljapaneku kõrval peab ta istuma ka kassas.
Et kaupluse tööga paremini toime tulla, läbis Maris Kaasik Tallinnas kolmepäevase koolituse. Säästumarketis on tal oma mentor, kes kirjutab ülesanded ette ja jagab näpunäiteid, kuidas neid tõhusamalt täita. «Ükski küsimus pole lahenduseta jäänud,» kinnitas ta.
Kõige keerulisem ongi Kaasikule kassas teenindada. Tema puudest teavitab ostjaid küll rinnasilt ja teabeleht kassalindi alguses, kuid sageli ei pane inimesed seda tähele. Märkamine, et teenindajaga on midagi teisiti, tuleb sageli alles siis, kui Kaasik neid omal viisil tervitab või kui ostja oma küsimusele käega viipava vastuse saab.
Maris Kaasik sõnas, et inimesed on üldjuhul sõbralikud ja suhtuvad temasse mõistvalt. «Kui tunnen, et vajan abi, lasen kella ja siis tuleb teine müüja mulle appi,» ütles ta.
Kaasik ei arva, et tema kassas peaks kuidagi teistmoodi käituma. «Kui keegi tahab midagi küsida, siis on mul neid mõista lihtsam, kui näidatakse asju käega või räägitakse võimalikult aeglaselt, et saaksin huultelt lugeda,» soovitas ta.
Küsimusele, kuidas talle töö kaupluses meeldib, vastas Kaasik, et on väga rahul. Ta tunneb, et puue ei sega teda ja töökaaslased on toetavad.
Türi Säästumarketi juhataja Viya Schumann ütles, et talle on kuulmispuudega inimesega koos töötada esmakogemus. «Samas ei ole selles ju midagi erilist, sest ta on inimene nagu me kõik,» sõnas ta.
Schumanni hinnangul on Maris Kaasik kuu ajaga kaupluse töörutiini kenasti sisse elanud. «Harjumine võttis veidi aega, kuid nüüd saab ta oma ülesannetega laitmatult hakkama,» sõnas ta.
Schumann kinnitas, et Kaasik on tööst innustunud ja näidanud üles tänulikkust, et talle on see võimalus antud. Märkamata pole jäänud ka püüdlikkus ostjatega suhelda. «Kui algul tundus, et ta ei räägi üldse, siis nüüd ütleb ta kassas juba päris julgelt tere ja head aega. Sõnad ei kõla küll päris selgelt, kuid on ikkagi aru saada, et ta püüab olla viisakas,» lausus ta.
Ostjatelt pole Schumann igatahes nurinat kuulnud. «Eks see ole neilegi huvitav kogemus,» märkis ta.
Maris Kaasiku on omaks võtnud ka töökaaslased. «Meil on kokkuhoidev ja sõbralik tööpere. Me kõik aitame teda, nagu saame,» ütles Schumann. Kui tarvis, suhtlevad teised temaga kirjalikult või käteviibete abil. «Kui inimene läheb välismaale ega oska selle riigi keelt, saab ta kuidagi ennast arusaadavaks tehtud. Nii on ka meiega,» tõi ta näite.
Säästumarketis on Maris Kaasiku mentor teenindusjuht Terje Oman, kes ütles, et saab oma hoolealusele abiks olla eeskätt kogemustega. «Ma selgitan talle, kuidas ta midagi tegema peab, ja vajadusel lähen appi,» lausus ta. Nad töötavad alati ühes vahetuses, nii et Kaasik saaks ka tema poole pöörduda. «Meil pole ükski olukord lahendamata jäänud,» sõnas Oman.
Samal moel nagu Türi Säästumarketis, toimib töökorraldus ka teistes Rimi keti poodides, kus töötavad kuulmispuudega inimesed. Rimi pressiesindaja Katrin Bats kinnitas, et selliseid töötajaid on ettevõttes ligi 120.
Ta selgitas, et ehkki algul panid kuulmispuudega inimesed põhiliselt saalis kaupa välja, tegi Jaan-Raul Ojastu Tallinna Norde Centrumi Rimis ettepaneku proovida kassatööd. Selgus, et tema kassasse tahtsid inimesed vägagi maksma minna.
Ojastust sai teerajaja ka teistele kuulmispuudega inimestele, sest temast kirjutati ajalehtedes ja teda näidati teleuudistes. «Sõnum oli hea: kurt teenindaja teeb töökuse ja hea teenindusega kuuljatele silmad ette,» märkis Bats.
Mõistagi arvestavad kauplused töökorralduses natuke ikka ka mittekuuljate eripäraga. «Nii näiteks oleme loonud ostjate teavituseks süsteemi, kus teenindajal on tema seisundist teada andev silt rinnas ja kassas ka paremini märgatav silt vastava kirjaga,» selgitas Bats. Ta lisas, et teave siltidel on alati kooskõlastatud teenindajaga, et sõnastus ei riivaks kuidagi tema tundeid.
Batsi ütlust mööda on töötajate tagasiside seni olnud hea. «Nad on väga innukad ja lojaalsed töötajad, kes on tänulikud neile antud võimaluse eest, seetõttu ei kipu nad ka ametist lahkuma,» lausus ta.
Kaupluste juhatajad on Batsile öelnud, et kurdid töötajad muudavad kollektiivi kokkuhoidvamaks ja tolerantsemaks, mistõttu ollakse mõnel pool lausa huvitatud, et poodi tuleks tööle kuulmispuudega inimene. «Teeme koostööd Eesti puuetega inimeste kojaga, kelle kaudu liigub sõnum töövõimalusest sihtrühmani,» lisas ta.
Samuti suunab kuulmis- ja kõnevõimetuid inimesi tööle töötukassa, kel on vähenenud töövõimega inimeste tööle aitamiseks koostatud lausa tegevuskava.


description: Eile leidis Uus-Meremaal Christchurchi linna lähedal aset võimas maavärin, mida oli tunda ka pealinnas Wellingtonis. Nüüd maadlevad Wellingtoni ja saareriigi teised elanikud maavärina tekitatud kahjudega ning koristus- ja parandustöid jagub kõikjale.

title: Video: Uus-Meremaa elanikud asusid likvideerima maavärina tekitatud kahjusid


description: Iraagi sõdurid avastasid Mosuli lähistelt ISISe pommivabriku, kus lõhkekehi toodeti tööstuslikus mahus. Suures laohoones meisterdati käsitsi 120 mm rakette, mille tegevusraadius on umbes kuus kilomeetrit.

title: Video: Iraagi sõdurid avastasid Mosuli lähistelt ISISe pommivabriku


description: Iowa osariigi pealinnas Des Moines' asuvas Blank Park loomaaias sündis oktoobri keskpaigas ninasarvik. Eelmisel pühapäeval nautis ninasarvikubeebi koos oma ema Ayana'ga esimest dušši.

title: Video: ninasarvikubeebi nautis loomaaias esimest dušši


description: Peruus Amazoni piirkonnas lasti loodusesse umbes 17 000 ohustatud liikide nimekirja kuuluvat Taricaya kilpkonna. Võimud loodavad, et käimasolev programm aitab metsaraie tõttu vähenenud loomade arvukust piirkonnas taastada.

title: Video: Peruus lasti loodusesse 17 000 kilpkonna


description: Venemaal Sotšis kukkus teisipäeval elumajja helikopter. Õnnetuses sai surma üks ja viga viis inimest.

title: Sotšis kukkus helikopter elumajja

maintext:
“Kuulsin tugevat väga tugevat pauku. Mu naine oli just vahetult tuppa tulnud. Mis ma oskan öelda, jumal päästis mu naise,” ütles majaomanik Gennadi Litvinov.
Litvinov lisas, et piirkonnas lendavad üldjuhul sõjaväe helikopterid.
“Sõjavägi peab seda tegema, aga miks erahelikopterid elurajooni kohal üldse lendavad? See on tõsine probleem,” sõnas ta.
Venemaa ametivõimud alustasid Eurocopter-350 allakukkumise põhjuste väljaselgitamiseks uurimise.


description: «Meil oli Süürias hea elu. Kuni aastani 2013, mil sõda jõudis Alepposse,» ütleb Viljandis elava Süüria perekonna pea Abdulhadi Kasem.

title: Süüria sõjakoldest pääsenud perekond Kasem leidis Viljandis uue kodu

maintext:
Kasemi peres on kuus liiget: isa Abdulhadi, ema Ebtesam, 16-aastane poeg Hasan, 14-aastane poeg Sami, seitsmeaastane poeg Mohamad ja pesamuna, kuueaastane tütar Sidra. Kohtun nendest kolmega: pereisa ja kahe vanema pojaga.
Perekond elas Süüria loodeosas Aleppo linnas rahulikku elu. Isa töötas ehitajana, lapsed käisid koolis ja lasteaias ning ema oli koduperenaine.
Kodust väljuda ei tohtinud
Perekonnapea räägib, et sõda Süürias algas 2011. aastal ja jõudis nende kodulinna Alepposse 2013. aastal.
«See oli väga raske aeg. Me ei saanud isegi supermarketisse leiba ostma minna, sest tänavatel oli nii ohtlik. Kui kas või korra kodust väljusid, ei pruukinud enam tervelt tagasi jõuda, sest sõda käis päris kodu lähedal ja võimalus oma kodu ukse ees surma saada oli äärmiselt suur.»
Näen, kuidas perepoegade rõõmsad näod muutuvad aina kurvemaks, pilk tardub ja silmad kisuvad veekalkvele. Mõistan, et isa kirjeldus on neile valus, ning tunnen, kuidas see haavad taas lahti rebib.
Inimestel ei jätkunud toitu, sest kõik oli hävitatud. Kui mõni supermarket oligi alles jäänud, siis sinna lihtsalt ei pääsenud. Nii proovisid inimesed kodus kasvatada näiteks kartulit või kurki. Meditsiin oli täiesti kättesaamatu: Aleppos ei olnud enam arste ega haiglaid. Kasemi pere noorim poeg aga haigestus ja vajas operatsiooni.
«Sõitsin teise linna, et leida Mohamadile haiglat, kuid ka seal oli kõik kokku varisenud. Mohamad kannatas kohutavalt ja mõistsin, et ainus variant on otsida arstiabi Türgist,» kõneleb pereisa.
Nii koliski perekond Türki. Mohamad sai vajaliku arstiabi ja teda opereeriti. Isa ja kaks vanemat poega läksid tööle. Hasan töötas koos isaga ehitusel ja Sami pagaripoes. Sealne elatustase oli aga perele liiga madal: sissetulekud olid väikesed ja vanemaid lapsi ei olnud võimalik kooli saata, sest nad pidid tööl käima. Seetõttu võttis isa vastu otsuse uuesti kolida. Ta läks rahvusvahelisse põgenikekeskusse ja registreeris end seal sooviga riigist lahkuda.
Kas Hispaaniasse?
Kui ühel päeval perekonnale keskusest helistati ja teatati, et nad kolivad Eestisse, sattus pereisa segadusse. «Kas me lähme Hispaaniasse?» küsis ta.
«Ei, Eestisse,» kõlas vastus. Ja kõne lõppes.
Abdulhadi Kasem ootas ühe päeva. Siis helistas uuesti keskusse ja uuris veel kord, kas on ikka kindel, et nad Hispaaniasse ei koli. Saades taas eitava vastuse, mõistis ta lõpuks: neid ootabki tee Eestisse. Ta läks internetti ja guugeldas. See oli esimene kord, kui ta meie riigi kohta midagi teada sai.
Perekond elas ja töötas siiski veel aasta aega Türgis. Selle aasta 24. augustil saabusid nad Tallinna lennujaama, kust nad sõidutati otse Viljandisse.
Eesti oli nende ainus variant – muid riike neile elamiseks ei pakutud. «Me olime algul ikka pisut hirmul, sest siin on teine kultuur, teistsugused inimesed. Me ei teadnud Eestist ja elust siin mitte midagi,» räägib Abdulhadi Kasem.
Perekond kartis, et siinsed inimesed ei aktsepteeri neid ega võta neid hästi vastu. Läinud on aga sootuks vastupidi. Abdulhadi Kasemi sõnul on inimesed Viljandis lahked.
«Mulle meeldib Viljandi väga. See on äärmiselt ilus linn ning siin on head ja sõbralikud inimesed. Tihtipeale ütlevad võõrad meile tänaval tere ja mõni tuleb kallistamagi.»
Abdulhadi Kasemi sõnul ei meeldinud tema naisele Türgis elada just seepärast, et sealsed inimesed ei olnud sõbralikud ning suhtusid neisse negatiivselt. «Siin on Ebtsam väga õnnelik.»
Hasan ja Sami ütlevad naeratades, et nad on siinse eluga väga rahul, ning ka pere kõige pisemad on isa ütlemist mööda rõõmsad. «Türgis oli nii, et lapsed hakkasid nutma, kui pidid lasteaeda minema. Siin nutavad nad, kui ei ole lasteaiapäev. Neile meeldib seal väga.»
Perel on kahe kuu jooksul siinsete inimestega olnud vaid üks halb kogemus. See oli ligikaudu kuu aega tagasi Männimäe Säästumarketi ees, kui ühed purjus inimesed nende peale röökisid ja koledaid sõnu karjusid.
«Aga see oli erand,» tähendab Abdulhadi Kasem ning toob tasakaaluks välja, et neil on olnud ka üks äärmiselt positiivne kogemus.
«Ühel päeval hakkas üks naine meiega araabia keeles rääkima. Küsis, kuidas läheb, ja pakkus abi. Tema nimi on Valentina. Selgus, et kui ta oli meie perest kuulnud, tuli ta sinna kanti, kus elame, meid otsima. Ta oli väga tore ja abivalmis.»
Süüria perekond elab Viljandis lihtsat elu.
«Ärkame üles, viime naisega lapsed kooli ja lasteaeda, tuleme koju, sööme, käime eesti keele kursustel ja õpime kodus iseseisvalt eesti keelt. Õhtuti räägime lastega nende päevast ja lähme magama,» jutustab pereisa.
Vanemad käivad keelekursustel neli korda nädalas. Abdulhadi Kasem teab küll juba mõningaid eestikeelseid sõnu, nagu «tere», «aitäh», «nägemist», «head aega», «Viljandi», «haige», «banaan», «tomat» ja numbreid, kuid nendib, et lapsed oskavad eesti keelt paremini, sest on lasteaias ja koolis pikemalt selle sees.
Omad moodused
Hasan ja Sami käivad Jakobsoni koolis: Hasan kaheksandas ja Sami seitsmendas klassis. Eelkõige on neil küll keeleõpe, kuid perekonna tugiisiku sõnul käivad nad järjest rohkem ka oma klassi tundides.
Kuigi keelebarjääri tõttu on lastel koolikaaslastega suhelda keeruline, on nad selleks leidnud oma viisi ning neil on välja kujunenud oma seltskond, kellega rohkem koos aega veedavad. Hasan suhtleb sõpradega Google Translate’i abil ning kasutab ka Facebookis rakendust, mis tema araabiakeelse teksti eesti keelde tõlgib.
Hasani lemmikõppeaine ongi eesti keel. Ta nendib, et seda on küll raske õppida, aga ta tunneb, et saab sellega aina paremini hakkama, ja loodab, et suudab juba üsna pea sõpradega eesti keeles suhelda.
Samil on sõpradega suhtlemiseks oma moodus: et ta on väga hea joonistaja, üritab ta end mõistetavaks teha joonistuste abil. «Tihti püüame üksteisele ka kätega seletada, mida öelda tahame,» lisab ta.
Sami lemmiktunnid koolis on matemaatika ja eesti keel. Selle peale ütleb Hasan kõrvalt selges eesti keeles: «Mulle ei meeldi matemaatika.»
Hasan räägib, et nad sõpradega küll pärast kooli linnas kokku ei saa, kuid mängivad tihti pärast tunde koos jalgpalli ning hommikuti tulevad paljud koolikaaslased juurde, ajavad juttu ja teevad nalja. «Me veedame enamiku ajast koolis. Mulle meeldib seal.»
Sami sõbrustab oma ütlemist mööda terve oma klassiga. «Me mängime ka jalgpalli koos ja nad aitavad mul koolis asju paremini organiseerida.»
Julgen 16-aastaselt Hasanilt küsida sedagi, kuidas talle Eesti tüdrukud meeldivad. Sellele ta küll veidi pelgab isa ees vastata, aga lausub siiski, et Eesti tüdrukud on väga ilusad ja toredad.
«Sa võid nendega välja minna, kui tahad,» julgustab isa kõrvalt.
Tulevik Viljandis
Kasemi perekond on muhamedi usku. Pereisa arvates seisnevad aga Eesti ja Süüria suurimad erinevused selles, et siin on palju puhtam ja eestlased on märksa rohkem haritud. «Eestlased on ka tunduvalt avatumad. Mulle meeldib veel, et siin on palju rohelist ning eestlased peavad lugu oma tervisest ja toituvad tervislikult.»
Abdulhadi Kasem ise siiski veel kuigi palju Eesti toitu maitsnud ei ole, sest kodus söövad nad araabiapäraseid roogi. Lapsed on aga koolis ja lasteaias Eesti toiduga tutvunud ning Hasani ja Sami lemmikroad on kanasupp ja makaronid. Eesti maiustused ja küpsetised kuuluvad terve pere lemmikute hulka.
Tuues veel välja erinevusi Eesti ja Süüria vahel, märgib Abdulhadi Kasem, et siinsed haiglad on lausa perfektsed. «Süüria haiglates ei ole puhtust ollagi ja pealegi, kui sul raha ei ole, ei saa sa üldse kuskil ravi. Süürias pead sa olema rikas, et sinu eest hoolitsetaks. Kui oled vaene, siis head teenindust ei saa. Eestis ei tehta nii suurt vahet rikaste ja vaeste vahel.»
Pere on kirjeldamatult õnnelik, et ta Viljandis elada saab. Pojad armastavad jalgpalli mängida ja koolis käia, isale meeldib kalal käia, pere noorimad liikmed on lasteaias rõõmsad ning ka pereema on väga rahul.
«Me tunneme ennast siin turvaliselt,» ütleb Abdulhadi Kasem ning lisab, et tema siit lahkuda ei taha, sest Viljandi on elamiseks vaikne ja hea koht.
Pereisa tahab siin kindlasti tööle minna ja soovitavalt ehitajana, sest on seda ametit varem pidanud. Tema pisike unistus on leida töö ja samal ajal õppida.
«Praegu on keeruline tööle minna, sest ma ei oska keelt. Pean oma oskusi parandama ja ma ei raiska aega. Õpin kodus eesti keelt ja kultuuri ning loodan, et üsna pea olen piisavalt hea, et siia keskkonda sobituda,» ütleb Abdulhadi Kasem.
SÕJA ALGUS Süüria kodusõda vallandus 2011. aasta märtsis riigi lõunaosas Dar‘a linnas, kui teismelised koolilapsed joonistasid kooli seintele revolutsioonilise loosungi «Rahvas tahab režiimi kukutada» ning valitsus vahistas nad ja piinas neid. Rahva rahulolematus valitsuse käitumisega viis meeleavaldusteni. Rahutused vallandasid üleriigilise protesti, millega nõuti president Bashshar al-Asadi tagasiastumist. Valitsus kasutas meeleavaldajate rühmituste laialiajamiseks julgeolekujõudu, kes avas demonstrantide vastu tule ja tappis hulga inimesi.
2011. aasta juuliks oli sadu inimesi üle riigi tänavatele aetud. Opositsiooni toetajad hakkasid relvi haarama: esialgu enesekaitseks ning hiljem selleks, et julgeolekujõud oma kohalikult alalt välja suruda.
Vägivald eskaleerus ja riik laskus kodusõtta, sest mässulised astusid valitsuse vastu lahingusse, et saavutada kontrolli nii linnades kui maal. Võitlus jõudis pealinna Damaskusesse ja Aleppo linna 2012. aastal.
ÜRO humanitaarabi ametniku sõnul on kõige katastroofilisem olukord, mida inimesed viieaastase Süüria kodusõja ajal nägema on pidanud, just Aleppos, sest see on püsiv lahingukolle.
2013. aasta juuniks oli ÜRO andmetel Süüria konfliktides hukkunud 90 000 inimest. 2015. aasta augustiks oli hukkunute arv tõusnud 250 000 inimeseni.
Konflikt on nüüd rohkem kui lihtsalt võitlus nende vahel, kes on al-Asadi poolt või vastu. Süüria kodusõda on suurim meieaegne humanitaarkriis. Pool riigi sõjaeelsest elanikkonnast – rohkem kui 11 miljonit inimest – on tapetud või sunnitud oma kodust põgenema. Pered võitlevad, et Süürias ellu jääda, või loovad uue kodu naaberriikides. Osa riskib eluga, rännates Euroopasse, kus loodab leida uue võimaluse. Allikad: BBC, MercyCorps, The Guardian
SÜÜRIA Süüria on riik Lähis-Idas. Naabrid: põhjas Türgi, idas Iraak, lõunas Jordaania, edelas Iisrael
Pindala: 185 180 km²
Rahvaarv: 2016. aasta novembris 17 859 608, enne sõda 2011. aastal 23 miljonit
Riigi keel: araabia
Religioonid: 87 protsenti moslemeid, 10 protsenti kristlasi, 3 protsenti druuse ja juute Allikad: Infoplease, Countrymeters


description: «See on puhas rõõm!» kordas Viljandi valla mees Juhan Änilane laialt naeratades, kui lehetegijaid eile hommikul Holstre-Polli suusarajal hundi jälgedele juhatas. Natuke varem oli ta hallivatimeest metsa vahel vähem kui saja meetri kaugusel nobedalt sörkimas näinud.

title: Suusataja nägi sutt

maintext:
Õigupoolest ei olnud hommikust suusaringi teinud Änilane algul päris kindel, kas see oli ikka hunt ja mitte koer. Igatahes oli too soe moodi välja näinud, ehkki kogult täiskasvanud hundikoerast suurt ei erinenud.
«Ta ei olnud võimsalt suur, aga ilus. Karv oli halli ja pruuni segu. Halli oli rohkem,» kirjeldas Änilane.
Koera käpajäljega võrreldes on hundi jälg piklikum ja küünekohad on selgelt näha. / Elmo Riig
Kahe looma jäljed
Viiekilomeetrisel ringil Polli talu ligiduses liikvel olnud metsaelanik ilmus suusataja vaatevälja ootamatult.
«Vaatasin enda ette ja mõtlesin omi mõtteid. Siis tõstsin pilgu ja seal ta oli, mitte rohkem kui saja meetri kaugusel. Ei jooksnud, aga ei jalutanud ka aeglaselt,» jutustas Juhan Änilane.
Veidi varem oli ta suusarajal märganud koerlase jälgi, aga ei pööranud neile suuremat tähelepanu. Samasuguseid jälgi on ta oma sõnul näinud rajal varemgi ja mitmes kohas.
Ühte sellisesse kohta ta reporteri ja fotograafi ise reipal sammul ees astudes viiski. Asus see kolmekilomeetrise raja tagasipöördekoha lähedal.
Nii mõndki jäädvustatud jälge vaadates võis asjatundja kinnitada, et Juhan Änilane oli tõepoolest kohanud hunti. See oli tal elus esimene kord looduses võsavillemit näha. Hundi käpajäljed on koera omadest piklikumad ning ka küünekohad on selgesti näha. Rahulikult kõndides astub hallivatimees tagumiste käppadega väga täpselt esimeste jälgedesse, kuid Holstre-Pollis oli näha teistsugust pilti.
Karta pole midagi
Ei ole raske arvata, miks hundil kiire oli, sest näha oli ka ühe teise metslooma jälgi. Nimelt metskitse omi. Soe jäljed läksid nendega üle raja samas suunas.
Keskkonnaagentuuri eluslooduse osakonna juhtivspetsialist Peep Männil kinnitas, et midagi eriskummalist huntide sellises kohas ringi liikumises ei ole.
«Imelik oleks see, kui hunt päise päeva ajal alevisse tuleks,» tõi ta näite. Männil kinnitas, et huntide liikumises inimasustuse ligiduses, mõnesaja meetri kaugusel, pole midagi erilist.
Juhtivspetsialisti hinnangul võis suusarajal kõndida nooremat sorti loom, kel on kogemusi ja hirmu mõnevõrra vähem.
«Vanemad hundid jätavad teinekord kutsikad kusagile maha ja siis võivad nood sattuda igale poole. Vanematel on samal ajal omad tegemised: märgistavad ja teevad suuremaid tiire,» kirjeldas ta.
Vähese kogemusega huntidele on just metskits Männili jutu järgi peamine saakloom. «Ja et jahipidamise edukus on noortel huntidel suhteliselt kehv, on neil tõenäoliselt kõht rohkem tühi ja tuleb ka päevaajal jahti pidada,» täpsustas ta.
Peep Männili selgitust mööda ei pea looduses hunti nähes elu pärast kartma, sest see loom kardab inimest. Ta tõi välja, et terves Euroopas pole hundid teadaolevalt juba aastakümneid inimesi rünnanud.
«Koerte rünnakuoht on tuhandeid kordi suurem,» ütles spetsialist.


description: Kapten Helmuth Vilipus on üks kahest Läti Karutapja ordeni kavalerist, kes puhkavad Viljandi Vanal kalmistul. Ent kes õieti oli see noorelt surnud sõjamees, kellele avati möödunud reedel hauasammas?

title: Vapra sõjamehe elutee jäi liiga lühikeseks

maintext:
Selgub, et ta ei olnud üldse pärit Viljandimaalt, vaid sattus siia kanti pooljuhuslikult. Sõjaajaloolane Jaak Pihlak nendib, et tema lugu on üsna tüüpiline näide ligi sajandi tagustest sündmustest.
«Novembris 1918, kui puhkes Vabadussõda, oli Eesti riik väga ebakindlatel alustel. Just oli kukkunud kolmveerand aastat kestnud Saksa okupatsioon ning Eestimaa poole liikus oma väega punane Venemaa,» räägib ta. «Üle maa hakati kiiresti formeerima kaitseliidu ja sõjaväe üksusi, kuid üldine meelsus oli äraootav või isegi tõrjuv.»
Võimas idee
Helmuth Vilipus astus Esimese maailmasõja ajal 1915. aasta juunis vabatahtlikult sõjaväkke, kus määrati 1. suurtükiväe tagavaradivisjoni. Veebruaris 1916 ülendati ta lipnikuks. Augustist 1916 veebruarini 1917 võttis ta osa lahingutest Austria-Ungari vägede vastu Galiitsias. Mais 1917 astus ta nooremohvitserina 1. Eesti polku, kus teenis 6. ja hiljem 10. roodus.
Mida üldse võis sel ajal mõelda üks vähem kui paarikümne aasta vanune noormees? See oli aeg, mil idee, et Eesti võiks olla iseseisev riik, oli veel väga noor.
«Kindlasti oli see idee ahvatlev,» nendib Pihlak. «Mõtle: Eesti ja iseseisev! Meil on oma riik! Suure Vene keisririigi alluvuses olemine võis ju anda turvatunnet, aga oma riik, kus sa saad oma keeles asju ajada, oli võimas idee. Venestamine oli toimunud kõikjal, ka koolides.»
Pihlak möönab, et juba Vabadussõja alguses oli nii koolipoistel kui ohvitseridel iseseisvuse mõte mõnda aega peas liikunud ning kui 1917. aastal rahvusväeosasid loodi, tekkis lootus, et mine tea, äkki see ongi võimalik.
«Ma arvan, et vanemaid inimesi, kes sellesse uskusid, oli suhteliselt vähe,» märgib Pihlak. «Koolipoiste hulgas oli see aga üsna levinud mõtteviis. Kui 1918. aasta novembri lõpus algas Vabadussõda, olidki ennekõike kooliõpilased need, kes astusid Kaitseliitu ja moodustatavatesse sõjaväeüksustesse. Just koolipoisid uskusid, et meil on võimalik Venemaale vastu hakata. Levinud on jutt sellest, et vanemad mehed arvasid tollal: sõdida Venemaaga – no see on üks poisikeste temp.»
Pihlak lisab, et kui ei oleks olnud neid noori hakkajaid mehi, kel oli usk iseseisvuse võimalikkusesse, siis meil praegu Eesti riiki ei oleks.
Kogemused rindelt
Jaanuaris 1918 nimetati Helmuth Vilipus 2. patarei rühmaülemaks. Aprillis 1918 ta demobiliseeriti. Vabadussõja eel, 20. novembril 1918 astus ta teenistusse 1. suurtükiväepolku ja detsembris nimetati ta 1. divisjoni 2. patarei ülema abiks. Aprillis 1919 läkitati Vilipus Tallinna, kus ta asus ülemana formeerima 3. suurtükiväepolgu 4. patareid, mille loomist jätkas Viljandis.
«Ekslik on arvata, et ainult tänapäeva inimesed liiguvad ringi. Ka tollal otsiti äraelamiseks paremaid võimalusi,» ütleb Jaak Pihlak vastuseks küsimusele, kuidas üks Läänemaa poiss lõpuks Viljandimaale jõudis. «Vilipus sai keskhariduse Tallinnas Nikolai gümnaasiumis. Vaadati, et tark ja haritud poiss, ja nii ta sõjakooli saadetigi. Sealt algas tema karjäär. Ka paljud Eesti kõrgemad ohvitserid said oma esimese sõjalise hariduse lipnike koolides Esimese maailmasõja ajal.»
Nii et Vilipuse sõjaväekarjäär oli tolle ajastu noorele eesti mehele tüüpiline. «Lipnikukool, ohvitseri auaste,» loetleb Pihlak. «Õnneks õnnestus paljud noortest sõjaväljal karastunud Eesti ohvitseridest koju tagasi meelitada. Mõni jäi Vene valgete poolele võitlema, mõni hakkas bolševike eest sõdima. Palju sõltus ka sellest, kuidas info levis. Ega tollal ju olnud mobiiltelefone, et võtad ja helistad: kuule, Juhan, mis sa konutad seal kaugel Siberis, tule Eestisse, meil on suurtükiväelasest ohvitseri vaja!»
Pihlak rõhutas, et Vilipus oli üks nendest, kes uskusid Eesti võimalusse ja astusid kohe pärast sakslaste võimu langemist novembris 1918 loodavasse 1. suurtükiväepolku. Vabadussõda hakkas pihta täpselt kaheksa päeva pärast seda. «Ta jõudis võidelda Viru ja Narva rindel ning hiljem ka lõunarindel. Lätlased annetasid talle Karutapja ordeni ja Eesti riik autasumaa.»
53,73 hektarit anti Vilipusele mais 1921 Virumaa Aaspere valla Vatku mõisast. Koht, millel asus mõisa peamaja koos kõrvalhoonetega, sai nimeks Vilmsnurme talu. Selle päris Vilipuse poeg Ülo. Ülo Vilipus teenis Teise maailmasõja ajal vabatahtlikuna Saksa armees ja langes metsavennana juunis 1945 Undla vallas Virumaal.
Pärast Vabadussõda oli Helmuth Vilipus lühikest aega piirivalves. Augustis 1924 viidi ta üle sõjaväkke. Rügemendi ümberformeerimise tõttu oktoobris 1925 määrati ta 3. diviisi suurtükiväe 6. grupi raskepatarei number 5 ülemaks asukohaga Loodi mõisas Viljandimaal.
«Sellest on vähe teada, kuid suurtükiväegrupi käes oli Loodi mõisa peamaja koos kõrvalhoonetega,» kõneleb Pihlak. «Hiljem liideti see grupp teisega, mis oli omakorda asunud Heimtali mõisas. Uus, 5. suurtükiväegrupp toodi omakorda Viljandisse. See paiknes Laidoneri platsil, kus praegu on linnavalitsuse maja.»
Viljandimaalt leidis Helmuth Vilipus ka naise. Ta abiellus 22. augustil 1920 Paistu kirikus Marie Roogeriga.
«Kahjuks tabas neid raske haigus, kopsutuberkuloos,» jutustab Pihlak. «Mõlemad läksid selle tõvega manala teele. Jaanuaris 1927 suri Marie ja teenistusest tervislikel põhjustel vabastatud Helmuth järgnes talle paar aastat hiljem. Marie oli pärit Paistu kihelkonnast ja maeti Viljandisse ning Helmuth maeti tema kõrvale.»
Pikka aega tähistas endise sõjamehe hauda Viljandi Vanal kalmistul ainult väike valge puurist.
Kapten Helmuth Vilipus on üks 142 Eesti sõjaväelasest, kellele Läti Vabariik on andnud oma esimese teenetemärgi Karutapja ordeni. Selle said mehed, kes olid osalenud Vabadussõja ajal Läti riikluse kaitsmisel.
«Eestlasi oli neist välismaalastest, kes selle ordeni pälvisid, kõige rohkem, aga see on ka täiesti arusaadav. Vabadussõja ajal osales lahingutes Läti territooriumil üle 30 000 Eesti sõjaväelase ja seal langes üle 600 meie ohvitseri ja sõduri,» selgitab Pihlak.
Karutapja orden on tema sõnul uhke autasu ja lätlased hindavad seda seniajani väga kõrgelt. 11. novembril tähistatav Karutapja päev on neil riiklik püha, mil mälestatakse kõiki Läti iseseisvuse eest langenuid.
«Kevadel käis siin Läti televisiooni võttegrupp. Kõige rohkem paelus nende tähelepanu muidugi Johan Laidoner, kel olid kõik selle ordeni kolm järku. Kuid jalutasime ka Viljandi Vanal kalmistul, kus puhkavad kaks Karutapja ordeni saanud meest,» rääkis Pihlak. «Kapten Vilipius on üks neist ning teine on kolonelleitnat Johan Schmidt. Lisaks on Teise maailmasõja ajal Siberis nõukogude võimu käsilaste poolt maha lastud kapten Ants Sudemäe (Vabadussõja ajal Hans Jaakson) perekonna hauaplatsile asetatud kenotaaf, millel on Karutapja orden kenasti peal. Lätlased muidugi mõnuga filmisid seda mälestusmärki.»


description: Ööl vastu kolmapäeva sadanud lumi ning tekkinud tuisk muutis oluliselt liiklusolusid ning hommikul oli Viljandimaal ka liiklusõnnetusi.

title: Hommikuse lume tagajärjeks olid autode kokkupõrkeid

maintext:
Üks selline juhtus kella 8 ajal Viljandis Reinu tee kõige kaugemas otsas, kus kokku oli põrganud kolm sõiduautot. Üks kaubik oli kraavis mõnikümmend meetrit eemal, aga see sõiduk oli sinna sattunud teiste abita.
Kolme auto kokkupõrget kutsuti lahendama ka politsei. Inimesed juhtunus kannatada ei saanud.


description: Politsei palub inimeste abi, et leida üles 81-aastane Maie, kes läks koeraga jalutama teisipäeval oma kodust Tusti külas ega ole seni naasnud. Eile alanud otsingud jätkuvad veel täna õhtul vaatamata pimedusele, kuna ilmaolud on rasked ja ühe öö on naine juba kadunud olnud.

title: Õhtul jätkuvad 81-aastase Maie otsingud

maintext:
Teadaolevalt läks 81-aastane naine eile kella 16 ajal Viljandi vallas Tusti külas kodust koos mustakirju koeraga jalutama ega ole seniajani naasnud. Eaka naisega kaasas olnud koer reageerib nimele Jordaano.
Kodust lahkunud naise poeg otsis eilse õhtupoolikul teadmata suunas lahkunud ema omal käel ning veidi enne südaööd paluti abi politseilt. Otsingud jätkusid ka öösel, mil politseinikud ja lähedased sõitsid naise kodu lähedasi teid läbi. Täna hommikul asusid politseipatrullid taas piirkonda läbi sõitma, vesteldud on naabrite ja tuttavatega, kuid paraku pole praeguseni naist õnnestunud leida.
Täna õhtul kell 19 kogunevad vabatahtlikud Tusti seltsimaja ees, et asuda taas Maiet otsima. Naine on juba ühe öö kadunud olnud ja ilmastikuolusid arvestades on hetkel aeg väga kriitiline.
Maiel oli viimati seljas helesinine põlvini talvejope ja peas villane helesinise-valgekirju kootud müts.
Kõigil, kes on fotol kujutatud eakat naist eilsest õhtust näinud, palutakse sellest teada anda hädaabinumbril 112.


description: Järgmisel nädalal ametist lahkuv riigihalduse minister Arto Aas tutvus kõigi Eesti maavanemate kõrvaltegevustega ning avastas, et nii mõnigi neist seisab silmitsi huvide konfliktiga.

title: Minister tajub mõnede maavanemate tegevuses korruptsiooniohtu

maintext:
„Teatistes avaldatud info analüüsimisel on selgunud, et et osadel maavanematel on huvide konflikt,” kirjutas Arto Aas kõigile maavanematele saadetud ühises kirjas. „See tähendab, et ametiülesannete täitmisel peate tegema toimingu või otsuse endaga seotud isikute suhtes.”
Kõik maavanemad peavad esitama aruande oma kõrvaltegevuste kohta ning hiljuti analüüsis neid riigihalduse minister, kellele maavanemad otseselt alluvad. Ühtses kirjas tuletas Aas meelde, et tal on õigus keelata osaliselt või täielikult ametiisiku kõrvaltegevus kui selle tegemisele kuluv maht või laad takistab korralikult tööülesannete täitmist või toob kaasa teenistuskohustuste täitmist.
Eraldi nimetab Aas kirjas vaid Viljandi maavanemat, keda ta toob teistele eeskujuks. „Juhul kui igapäevaselt maavanema ülesannete täitmisel tekib oht toimingupiirangu rikkumiseks, tuleb sellest ministeeriumi kirjalikult teavitada. Ministrina saan määrata uue ametiisiku, kes teeb teie asemel vastava toimingu või otsuse,” selgitas minister. „Nii on korrektselt toiminud näiteks Viljandi maavanem.”
Viljandi maavanem Erich Palm on oma kõrvaltegevustena märkinud tegutsemise Viljandi Tarbijate Ühistu nõukogus, Puide Puiatu talus ning Kaitseliidu Sakala maleva juhatuses.
VTÜ nõukogus osaleb Palm kvartalis korra 2-3 tundi kestvatel koosolekutel, endale kuuluvas talus töötab Palm nädalalõppudel ning Kaitseliidus lööb ta kaasa töövälisel ajal, kui ta osaleb korra kvartalis ühel koosolekul.
Arto Aas lõpetas maavanematele saadud kirja soovitusega, et juhul kui maavanema ülesannete täitmisel tekib regulaarne konflikt (iga-aastased toetuste maksmised või teenuste ostmised), siis oleks kõige õigem, kui maavanem lahkuks äriühingu, sihtasutuse või mittetulundusühingu nõukogu või juhatuse liikme kohalt.
Riigihalduse kirja võib näha siit


description: Politsei palub inimeste abi, et leida üles 81-aastane Maie, kes läks teisipäeval oma koeraga jalutama ega ole seni koju naasnud. Eile hiliste õhtutundideni kestnud otsingud jätkuvad ka täna terve päeva, kuna ilmaolud on rasked ja naine on juba kaks ööd kadunud olnud.

title: Üleeile koeraga jalutama läinud naine on endiselt kadunud

maintext:
Teadaolevalt läks 81-aastane naine eile kella 16 ajal Viljandi vallas Tusti külas kodust koos mustakirju kolli tõugu koeraga jalutama ega ole seniajani naasnud. Eaka naisega kaasas olnud koer reageerib nimele Jordaano.
Kodust lahkunud naise poeg otsis üleeile õhtupoolikul teadmata suunas lahkunud ema omal käel ning veidi enne südaööd paluti abi politseilt. Otsingud jätkusid ka ööl vastu kolmapäeva, mil politseinikud ja lähedased sõitsid naise kodu lähedasi teid läbi. Eile hommikul asusid politseipatrullid taas piirkonda läbi sõitma, vesteldud on naabrite ja tuttavatega, kuid paraku naist leida ei õnnestunud.
Eile õhtul kell 19 kogunesid vabatahtlikud Tusti seltsimaja ees, et asuda taas Maiet otsima, paraku ei toonud otsingud aga tulemusi. Naine on juba kaks ööd kadunud olnud ja ilmaolusid arvestades on aeg väga kriitiline. Täna otsingud jätkuvad.
Maiel oli viimati seljas helesinine põlvini talvejope ja peas villane helesinise-valgekirju kootud müts.
Kõigil, kes on fotol kujutatud eakat naist eilsest õhtust näinud, palutakse sellest teada anda hädaabinumbril 112.


description: Ehkki Kõos asuv põllumajandusettevõte Mangeni PM on tööturuameti kodulehel hoidnud rohkem kui aasta kuulutust, milles lubab lüpsjale kuus puhtalt kätte 900 eurot, napib neil endiselt töökäsi.

title: 900 eurot puhtalt kätte lüpsjaid tööle ei meelita

maintext:
«Pean paratamatult head palka maksma, muidu jään allesolevatest töötajatestki ilma,» rääkis 1700 lehmaga osaühingu juhataja Meelis Venno. «Esimesed neli kuud on õppimise aeg, siis on palk 700 eurot. Kui inimene osutub kohe tubliks, võime kiiremini täispalka maksta.»
Kopsakast rahasummast hoolimata on lüpsjaks soovijaid ülivähe.
Ehkki kahe aasta jooksul oli piima hind väga madal, otsustati Mangeni PM-is lüpsjate palk säilitada, et mitte kaotada oma häid töötajaid. Selleks maksis omanikfirma oma säästudest peale. Praegu on ettevõttele kuuluvas Siimanni farmis 20 lüpsjat, aga nii mõnigi on juba pensionieas või kehva tervisega ning sooviks lahkuda. Töö on vahetustega, nädalas koguneb keskeltläbi 168 töötundi, kord on kaks päeva tööl ja kaks vaba, siis kolm tööl ja kaks vaba.
Samas möönis Meelis Venno, et tehtava töö karmust arvestades on palk ikkagi väike. «Robotlikult tuleb välgukiirusel masinaid lehmadele alla panna, hommikul juba kella 5-st alates, ja töö on monotoonne,» rääkis ta. Lüpstakse kolm korda päevas ning tööpäevad on väga pikad.
Venno arvates oleks mõistlikum, kui naiste asemel jõuaksid lüpsma mehed, sest ehkki naised on hoolsamad ja tublimad, on nad füüsiliselt ikkagi nõrgemad. Tema teada on paljudel konkurentidel naabermaakondadest palgad märksa väiksemad, aga nemad on hakanud lüpsjaid sisse tooma Ukrainast ja Rumeeniast.
Meelis Venno meenutuste kohaselt oli Vene ajal elu palju karmim: tema emal, kes oli lüpsja, oli kuus heal juhul päev või kaks vaba. «Kui rasedaks jäid, said olla nädala haigemajas ja seejärel tuli taas kohe lüpsma asuda,» rääkis Venno.
Lüpsjate leidmisega on hädas ka teised farmid. Osaühingu Paala juht Andrus Keerd ütles, et töötajad saavad parimal juhul kätte 700 eurot kuus ning töökäsi on kogu aeg vajaka. «Lüpsmine on nii vaimselt kui füüsiliselt väga raske. Me maksaksime rohkem, aga kaks aastat saime ülimadala piima hinna tõttu suurt miinust ning peame ka kogunenud võlgasid tasuma,» selgitas ta.
Meelis Venno lisas, et tema arvates võiksid lüpsjad kui raske töö tegijad varem pensionile saada. Teisalt heitis ta kivi ka sotsiaaltoetuste maksjate kapsaaeda. «Omavalitsused jagavad vasakule ja paremale igasuguseid toetusi, seepäraset istuvad inimesed pigem kodus, kui tulevad rasket lüpsjatööd tegema,» kõneles ta.


description: Esmaspäeva hilisõhtul Viljandis raskete tagajärgedega autoavarii põhjustanud Helery Rullingo isa ütles, et tütar narkokiirtesti tulemusi ümber ei lükka. Samas eitab tütar õnnetuse hetkel narkojoobes olekut. Kuidas ja miks BMW Helery kätte sattus ja mis õnnetuse põhjustas, ei oska isa öelda.

title: Viljandis autoga majja sõitnud naine eitab narkojoovet

maintext:
Viljandi südalinnas edukat jahinduspoodi pidav Eik Rullingo kinnitab, et õnnetuses osales tema 22-aastase tütre Helery roolitud auto. Tütar taastub kodus šokist ja põrutusest ning meediaga suhelda ei soovi.
Õnnetusest sai isa teada, kui talle öösel kella kolme paiku haiglast helistati ja küsiti, kas ta teab, kus ta tütar on. «Ütlesin, et ta pidi mulle järgmisel päeval külla tulema ja Tallinnast poodi kaupa tooma,» rääkis Eik Rullingo. «Siis kutsuti mind haiglasse. Seal nägin, et tütar ei käitunud adekvaatselt, oli nii-öelda sassis. Samas muutus ta järjest rahulikumaks ning pärast proovide andmist, kui koju jõudsime, oli ta juba täiesti normaalne.»
Õnnetusest ei mäleta tütar isa kinnituse kohaselt mitte midagi. «Šokk ja põrutus on oma töö teinud,» arvas isa. «See pauk oli nii meeletu, et mul ei ole põhjust tütre sõnades juhtunu mäletamise kohta kahelda.»
Täpsemaid kommentaare võimaliku narkojoobe kohta isa ja tütar enne ekspertiisitulemuste laekumist anda ei soovi. «Ootame ekspertiisi lõplikud tulemused ära,» lausus Eik Rullingo. «Tütar kinnitab, et õnnetuse hetkel ta narkojoobes ei olnud. Kiirtest võib näidata kanepi tarvitamise jääktunnuseid veel nädalaid pärast tarvitamise hetke.»
Rullingo ei välista, et õnnetuse peapõhjus võis olla auto tehniline rike. «Olen ise palju masinatega kokku puutunud, diiselmootoritega eriti. Olukorrad, kus mootor nii-öelda lendu läheb ei ole sugugi harvad,» rääkis ta. «See, et elektroonikast kubiseva autoga juhtus midagi sellist, mis ta täisgaasiga lendu saatis, on ju ekspertiisi tulemustega veel välistamata.»
Politsei- ja piirivalveameti kommunikatsioonibüroo peaspetsialisti Kerly Virga kinnitusel on BMW viidud ekspertiisiks Viljandi politseimaja juurde.
Isa sõnul oli see, et tütar üleüldse uimastitega kokku on puutunud ja nende varasemat tarvitamist ei eita, nii talle kui abikaasale ebameeldiv üllatus. «Mitte kunagi varem ei ole meil kodus selliste asjadega tegemist olnud,» ütles Rullingo. «Tütar on täiskasvanud inimene ega ela enam ammu meie juures, nii et tema suhtlusringkonnaga ma tuttav ei ole ega tea, kellega ta lävib. Talle ei ole tekkinud ka sellist kavaleri, keda ta oleks vanematele koju tutvustamiseks toonud. Narkoprobleeme ei ole meie peres varem kordagi esinenud.»
Õnnetuses osalenud auto ei olnud Rullingo sõnutsi tema tütre oma ja seda, kuidas see Helery kätte sattus, ta ei tea. «Seetõttu ei tahaks ma selle kohta praegu ka mitte midagi öelda,» lausus ta. «Autodega on Helery alati hästi läbi saanud, mingil ajal sõitis ta Viljandis ka Tulika märgi all taksot. Seal sai ta väga hästi hakkama ja temaga olid rahul nii ülemused kui kliendid,» lausus Rullingo.
Tauri Kadaja Facebooki profiili päis teisipäeva, 22. novembri päeval. / Kuvatõmmis
Sakala andmetel kuulus BMW Tauri Kadaja nimelisele mehele või mõnele tema firmadest. Kadaja on muu hulgas seotud Taani sõidujagamisteenusega DriVR, mis hakkas Eestis tegutsema käesoleva aasta märtsis. Toimetuse käsutuses on sõidujagamisäpi ekraanitõmmis, mille kohaselt on Helery-nimeline autojuht alles eelmisel reedel Tallinnas viinud 5. seeria BMW-ga kliendi Aia tänavalt Inseneri tänavale. Kliendi nimi on toimetusele teada.
Ekraanitõmmis reedesest Taxify mobiiliäpist. / Kuvatõmmis
Kadaja, kes õnnetusejärgsel päeval Facebooki profiilis oma pärisnime väljamõelduga asendas, ütles Sakalale kolmapäeva hommikul telefonikõnes, et ei anna oma juristi soovitusel õnnetuse ja auto kohta mitte ühtegi kommentaari. Samuti ei soostunud ta ütlema, kas õnnetuses osalenud BMW oli tema nimele registreeritud või mitte, ega ka seda, kuidas see Helery kätte sattus. BMW foto seisis mehe Facebooki konto päises aga veel telefonikõne pidamise hetkelgi. Muude kontol leiduvate fotode põhjal võib järeldada, et BMW omandas Kadaja möödunud aasta märtsikuus.
Parandatud faktiviga kell 12.26 - mobiiliäpi ekraanitõmmise näol oli tegemist Taxify, mitte DriVR-ga. Auto vabandab.


description: Georg Artmal on aasta aega, et ehitada üles ligi 20 aastat tagasi lammutatud hoone Viljandis Kalda puiesteel, sest ainult nii saaks ta lõpetada erastamistehingu, mis sai alguse 1997. aasta 23. detsembril.

title: Kadunud maja pärast on magusa maatüki erastamine veninud 20 aastat

maintext:
«See lugu on tõepoolest kurioosne,» tunnistas Viljandi linnapea Ando Kiviberg, kui oli põhjalikult tutvunud juhtumiga, mille algus ulatub 19 aasta taha. Täpselt nii kaua on erastatud üht vähem kui tuhande ruutmeetri suurust tühja krunti Uueveskil. Viljandis teist sellist juhtumit ei ole ja ka Eestis tervikuna on see üsna eriline.
Allikas: Sakala
Maa-ametil on riigi ligi 700 000 erastamisjuhtumi puhul tulnud vaid mõnekümnel korral protsessi sekkuda. Viljandis lahti rullunud loole on maa-ametil tulnud korduvalt reageerida. «See juhtum on tõepoolest keeruline,» tunnistas ka maa-ameti avalike suhete juht Agnes Jürgens.
Hoonet pole, krunti ei saa
1997. aasta jõulude ajal tavapäraselt alanud protsess läks hapuks sajandi algusaastatel, kui Georg Artma otsustas oma selgitust mööda naabritele vastu tulla ja tühjalt seisva majalobudiku lammutada. Sama hooga saadi jagu armetust kuurist ning alles jäi tühi plats, kus kasvab üksik puu ning hoonetest on alles vundamendijäänused. Naabrid olevat peljanud, et kodutud poevad majja ja tekib tulekahjuoht. Lisaks paistis enam kui sada aastat vana ja lagunenud maja nõukogude aja keskel püstitatud eramute keskel lihtsalt kole. Artma puhastas maatüki kolemajast ja võsast ning Uueveski aedlinna tekkis puhas plats.
Heast tahtest ja kiiresti tegutsemisest sai aga mure allikas. Seadus ütleb, et maad saab ostueesõigusega erastada vaid hoonete juurde. Aga hooneid enam ei ole ning linnavalitsusest polnud võetud ka lammutusluba.
Tänavu suve keskel sai maa-ametil lõputuna näivast erastamisest villand ning ta läkitas Viljandisse kirja, milles palus linnavalitsusel lootusetuna näiv erastamine lõpetada nii, et krunt jääks riigile.
Georg Artma ei tahaks aga üsna magusast krundist loobuda ning loodab, et leitakse lahendus, kuidas ta selle omanikuks saaks. Erastamise korral saaks ta maatüki endale tõenäoliselt 2000–3000 euro eest. Teine võimalus oleks seda osta kõigile avatud oksjonil ning sel juhul kerkiks tühja krundi hind arvatavasti 20 000–30 000 euroni. Täpset hinda ei oska keegi pakkuda, aga seadus ütleb, et ostueesõigusega erastamise hind tuleb määrata 1997. aasta maa maksustamise hinna järgi. Maatükk on tõeliselt magus, sest oma 1591 ruutmeetriga on see kaks korda suurem kui ümbruses asuvate eramute kinnistud.
Toimik seisis riiulil
Peaaegu kaks aastakümmet tegeles linnavalitsuses Georg Artma murega Andres Makku. Nüüdseks on Makku pool aastat linnavalitsuse tööst prii, aga Artma juhtum on tal selgelt meeles. «Ega me muidugi kogu aeg sellega tegelnud. Vahepeal möödus ikka aastaid, mil see lihtsalt riiulil oli,» rääkis ta.
Aeg-ajalt pühkis Makku Kalda puiestee 46 toimikult tolmu maha ja võttis Artmaga ühendust, et uurida, mis edasi saab. Artma küsis sama vastu, aga tegelikult ei saanud midagi. Erastada ei saanud, erastamist lõpetada ametnikud ja poliitikud aga ei tahtnud, sest see oleks inimeselt võtnud krundi omandamise võimaluse. Pikkade aastate jooksul ei juhtunudki suurt muud kui aeg-ajalt helistati linnavalitsusest Artmale, et too ikka maalapi suvel vähemalt korra või paar ära niidaks. Kõigile oli selge, et enne, kui lammutatud hoonega väga sarnast ehitist ei kerki, ei saa ka maad erastada.
Pööre tekkis 2012. aasta veebruaris, sest tagant hakkas utsitama erastamiseks ettenähtud aja piir. Nimelt on riigil eesmärk 2017. aasta jooksul kõik pooleli olevad erastamised lõpetada ning maa-amet hakkas Viljandi linna ja Kalda puiestee 46 krundi poole ärevaid pilke heitma. Linnale saadeti toona kiri, milles paluti nõusolekut jätta maatükk riigile.
Maa-ameti kiri marineeris dokumendiregistris kolm aastat, kuniks vahepeal kaks korda vahetunud linnavalitsus selle 2015. aasta aprilli lõpus ette võttis. Esimene otsus oli jaatav: krunt jääb riigile. Sellekohane teade saadeti ka Georg Artmale. Too läks seepeale raekotta, rääkis oma mure uutele linnajuhtidele ära ning temast saadi aru. Maa-ametile saadeti juuni keskel uus kiri ja teatati, et maatüki riigi omandisse jätmiseks nõusolekut ikkagi ei anta.
Aga selget kava, kuidas erastamist lõpule viia, ka ei olnud. Artmale pakuti välja plaan: taasta hooned sellisena, nagu need lammutamise ajal olid. See tundus krunti ihkavale mehele mõttetult kallis. «Ma ikka loodan, et riik leiab võimaluse seista näoga kodaniku poole,» sõnas ta.
Ametnik võib küll näoga kodaniku poole seista, aga ilma majata maad erastada ei tohi. «Kui ettevõtja saab teha kõike, mida seadus ei keela, siis omavalitsus saab teha täpselt seda, mida seadus lubab,» nentis linnapea Ando Kiviberg. Ta tunnistas, et on omalt poolt üritanud teha kõik, mis võimalik, aga hoone taastamiseta pole võimalik edasi minna.
Andres Makku meenutas, et Viljandis on olnud vähemalt üks samasugune juhtum. Ka siis otsustas majaomanik enne erastamist mingil põhjusel hoone lammutada. Kui erastamiseks läks, veendusid ametnikud krundil seistes, et maja ei ole ja erastada ei saa. Ja maatükk läks riigile. Sellele juhtumile viidates ei saa nüüd ka Artmale erandit teha. Küll aga on Viljandis teada üks juhtum, kus inimesele keelduti esimesel korral maa erastamisest, sest hoone oli liiga lagunenud. Erastaja tegi hoone korda ja sai krundi endale.
Linn andis viimase aasta
Viljandi linnavalitsuse maakorralduse spetsialisti Urmas Parre sõnul on linnas veel paar lõpuni viimata erastamisjuhtumit, kuid need on sellised, kus riik ja linn on omalt poolt kõik teinud ning maatüki omanik pole toimingut lõpuni viinud. Need juhtumid puudutavad pisikesi garaažibokse.
Tänavu augustis saatis maa-amet linna- ja maavalitsusele Kalda puiestee 46 juhtumi kohta taas kirja. Maa-ameti hinnangul ei ole Artmal maatüki erastamiseks mingit alust ning pikale veninud ja lootusetuna näiva protsessi võiks lihtsalt ära lõpetada.
Linnajuhid leidsid, et viimane võimalus tuleks ikkagi anda ja nii sai Artma esmaspäeval linnavalitsusest otsuse: kui järgmise aasta 10. novembriks maja püsti pole, läheb maatükk riigile.
Kellele aga see krunt keset Kalda tänava eramuid siis tegelikult kuulub? Ametlikult on see riigimaa, ent see pole ühegi ministeeriumi valitsemisalas. Viimasel paaril aastal on riik ehk maavalitsus võtnud üle krundi eest hoolitsemise ning suvel seda ühe korra niitnud. Tänavu läks see riigile maksma 96 eurot.
Allikas: Sakala


description: Muinsuskaitseamet taotleb kahe aasta eest Viljandimaalt avastatud viikingiaarde leidjale 10 000 euro suurust preemiat. See on läbi aegade üks suuremaid leiutasusid.

title: Kõo valla aarde leidjat ootab suur preemia

maintext:
Oktoobris kogunenud muinsuskaitseameti arheoloogiamälestiste eksperdinõukogu tegi ametile ettepaneku määrata 17 kõrge kultuuriväärtusega arheoloogilise leiu või leiukogumi avastajatele leiutasude maksmiseks 66 640 eurot.
Sellest summast 10 000 eurot on ette nähtud inimesele, kes kahe aasta eest leidis Viljandimaa Kõo valla Soomevere külas põllult XI sajandi lõpust pärineva viikingiaarde. Muinsuskaitseameti arheoloogia vaneminspektori Nele Kangerti sõnul teevad aarde teadusele eriliseks sellesse lisaks müntidele kuulunud hõbeehete fragmendid.
«Tempeltehnikas ornamendiga kaunistatud hoburaudsõlgede, käevõrude ja rinnalehtede katked ning tervena säilinud käevõru esindavad tõenäoliselt Eesti kohalike meistrite toodangut,» ütles Kangert.
Kui valitsus otsustab leiutasu vastavalt muinsuskaitseameti ettepanekule välja maksta, on Viljandimaalt leitud aarde eest makstav tasu suuruselt kuues leiutasu, mida Eestis on antud. Aaret säilitatakse Tallinna ülikoolis.
Sakala kirjutas tänavu juunis, et 2014. aasta talvel põllul paljaks sulanud kohta uudistama läinud noormees märkas seal sätendavaid litreid. Esialgu pidas ta neid alumiiniumplekitükkideks, mida tarvitatakse ehitustööl naelaalustena. Tükid ununesid aastaks lauasahtlisse, kuid siis sattus leidja nägema telesaadet, kus tutvustati hiljuti avastatud arheoloogilisi leide. Saates näidatud viikingiaegsed hõbemündid sarnanesid noormehe leitud plekitükkidega.
Noormees võttis juba järgmisel hommikul ühendust muinsuskaitseametiga ja teatas, et on ilmselt sattunud aardele. Leiukohale tulnud muinsuskaitseameti inspektor ja arheoloogid kinnitasid, et seal on hilisviikingiaegne hõbeaare.
Arheoloog Mauri Kiudsoo ütles toona lehele, et leitud paarisajast mündist on valdav enamik vermitud Saksamaa arvukates rahapadades, kuid leidub ka Inglismaal valmistatud anglosaksi valitsejate verminguid, Araabia kalifaadi rahasid, Skandinaavias tehtud inglise müntide imitatsioone ja muud. Arheoloogide kinnitusel on Soomeveres leitu Viljandimaa viimaste aastate tähtsaim leid.
Aardeleid pärineb kõige rikkamast muinasaja perioodist, Eesti mõistes järelviikingiajast, mille algust arvestatakse 1060. aastast. Just siis puhkes läänemeresoomlaste kaubandus õitsele ja see peegeldub muu hulgas ka meilt avastatud hõbeaarete suures hulgas. Kui mujal Põhjamaades XI sajandi teisel poolel mündiaarete moodustumine pidurdus, lakates Kiudsoo sõnutsi XII sajandi alguseks hoopis, siis Eestist teatakse just sellest perioodist ridamisi kogukaid mündiaardeid.
Läbi aegade suurim leiutasu, 99 063 eurot, maksti välja 2011. aastal Linnakse ehk Raasiku aarde eest. 2015. aastal maksti Kõue teise aarde leidjatele tasuks 65 300 eurot ning 2014. aastal maksti 55 000 eurot 2013. aasta sügisel Ida-Virumaalt Mäetaguse vallast välja tulnud hilisviikingiaegse hõbeaarde leidjale.


description: Tänu rändlusteenusele saab Eesti sidefirma klient kasutada oma telefoni paljudes riikides üle maailma. Ometi on isegi Euroopas üks paik, kus meie telefonid tummaks jäävad.

title: Euroopa anomaalne paik, kus meie mobiilid ei tööta

maintext:
Mees, kes käib õlut ostmas Soomes
Naljasõbrale pole Gert Kiileri nimi võõras. Liba-Sakala, «Pehmed ja karvased» ning «ENSV» on vaid mõned märksõnad, mille varjus on selle vabakutselise kirjamehe sulekrõbinat kuulda olnud. Vähesed teavad aga, et tema suur kirg on õllepurkide kogumine. Ja me räägime siinkohal arvatavasti Eesti uhkeimast kogust.


description: Viljandi äärelinnas aktsiaseltsi Cleveron tehases valminud pakirobot jõudis USA-s esimest korda klientide ette, kui maailma suurima käibega ettevõte, Walmarti poekett hakkas seda katsetama oma sünnilinnas

title: Maailma suurim firma proovib Viljandis tehtud robotit

maintext:
Arkansase osariigis asuva 40 000 elanikuga Bentonville’is asub 2,3 miljoni töötajaga suurfirma peakontor ning seal asub ka kontserni kauplus number 1. Just selle kaupluse peaukse kõrval on ligi kuu aega seisnud Viljandis valminud pakirobot, kust oma kauba saavad kätte need kliendid, kes on tellinud selle Walmarti veebipoe kaudu.
«Mujal USA-s teevad seda tööd teenindajad, kes pakke leti tagant klientidele ulatavad,» selgitas Cleveroni juht Arno Kütt, kes on Bentonville’is töötavat robotit käinud oma silmaga vaatamas. «Kaupluses number 1 töötab nüüd pakirobot. Esialgu on seal abiks üks poe töötaja, kes kliente vajaduse korral juhendab.»
Poekett uurib robotiga klientide arvamust
Esialgu kasutab Walmart vaid ühte robotit ning see on uue lahenduse katsetus. «Seda teevad kõik, et alustavad väga väikselt ja proovivad, kuidas süsteem töötab,» rääkis Kütt. Millal võiks aga tulla suur hüpe ning Viljandis tehtud robotid võiksid jõuda kõigisse Walmarti poodidesse, mida ainuüksi USA-s on ligi 4000 ning kogu maailmas üle 7000, ei tohtinud Arno Kütt öelda.
«Sellised lepingud on tavapäraselt väga konfidentsiaalsed ja kommentaare saame jagada alles pärast seda, kui kõik on lõpuni kokku lepitud,» selgitas ta.
Walmarti katsetusele on tähelepanu pööranud ka mõned USA suured meediaväljaanded. Business Insider kirjutas pakirobotist esimest korda nädal tagasi. Selles artiklis selgitas Walmarti kõneisik Kory Lundberg, et kiirus ja mugavus on klientidele väga tähtsad ning poekett otsib järjest uusi võimalusi, kuidas klientidele selles osas vastu tulla. «Oleme elevil, et saame olla esimene ettevõte, kes seda tehnoloogiat katsetab, ning ootame hea meelega klientide ja töötajate tagasisidet,» lisas Lundberg.
Bentonville’ist alles sel nädalal naasnud Arno Kütt jälgis pakiroboti juures toimuvat ka isiklikult ning kinnitas, et klientide hinnang oli positiivne. «Inimesed on selle väga hästi omaks võtnud,» lausus ta.
Viljandlastele Uku keskuse parklapoolse sissekäigu juurest tuttava pakiroboti Walmarti jõudmise taga on suur Põhja-Ameerika kontsern Bell and Howell, kes sõlmis aasta tagasi Cleveroniga koostööleppe. Viljandis leiutatud pakiroboteid on kavas viia USA-sse ja Kanadasse ning Cleveron andis garantii, et suudab viie aasta jooksul toota 15 000 robotit.
Cleveron valmistub teist tehast ehitama
Vahepealse aasta jooksul on robot saanud USA turule jõudmiseks nõutavad sertifikaadid ning robotit on tutvustatud messidel. Lepingu rahaline suurus on saladus, aga suurusjärk on sajad miljonid eurod.
Sel sügisel hakkas Cleveron otsima korraga 20 uut inseneri ja üksuste juhte ning sel nädalal jõudis linnavalitsusele ettevõtte palve algatada Reinu teel ettevõttele kuuluval kinnistul detailplaneering. Cleveron kavatseb sinna rajada kuni 14 000 ruumeetri suuruse tehase.


description: End ahvide, rebaste, krokodillide, ninakarude, kährikute, sebrade ja teiste metsikute loomadega reklaamiv tsirkus, mis sattus Tartus loomakaitsjate kriitikatule alla, sai Viljandi linnavalitsuselt loa järgmisena siin esineda.

title: Kirgi kütnud loomatsirkus pääseb Viljandisse esinema

maintext:
Käesoleva nädala lõpuni Tartus etendusi andev Zoo Impeerium, mis kasutab oma töös ka metsloomi, on tekitanud loomaõiguslastes tugevat vastuseisu. Tartus korraldatud meeleavaldusel, millele kogunes eelmisel nädalal rohkem kui sada loomaaktivisti, anti plakatitel edasi sõnum, et tsirkus tegeleb loomapiinamise ja nende eluaegse vangistamisega.
Tartu linnapea Urmas Klaas lubas pärast aktsiooni, et metsloomi kasutavad tsirkused ülikoolilinnalt tulevikus enam avaliku ürituse luba ei saa, mille peale leidis liikumise Loomade Nimel vabatahtlik Rando Liiva, et meeril on moraalne kompass paigas.
Napp häälteenamus
Viljandlane Andres Karro, kes on ka liikumise Loomade Nimel liige, oleks samuti soovinud aktsioonist osa võtta, ent pidi samal ajal tööl olema. Ta leidis aga, et Viljandi võiks eeskuju võtta Tartust, mille linnapea ühtki metsloomi kasutavat tsirkust enam linna ei luba.
Eelmise nädala uudiste valguses pidigi Viljandi linnavalitsus langetama esmaspäeval otsuse, kas Zoo Impeerium on siia teretulnud. Linnapea Ando Kiviberg tõdes, et linnavalitsus polnud otsustades üksmeelne, aga osaühingule Silver Show Estonia anti siiski luba järgmisel nädalal oma tsirkusetelk ja seda teenindavad rajatised turu parklas püsti lüüa.
«Oli tõsine diskussioon ja moraalselt kaheldavad asjaolud toodi ka välja. Juhin tähelepanu sellele, et maa kasutusse andmisest keeldumiseks peab olema seaduslik alus. Sellist alust praegu ei eksisteeri,» ütles Kiviberg napi häälteenamusega sündinud otsuse kohta.
Viljandi linnapea rääkis, et talle on tsirkus alati meeldinud ning ta on lapsena nautinud ka dresseeritud loomade etteasteid, kuid praegu ta teab, et nende dresseerimisega kaasneb sageli ka väärkohtlemine.
«See on lubamatu. Olen kindel, et seadusandja teeb oma tööd põhjalikult ja kiiresti ning küsimus leiab edaspidi mõistliku ja õiglase lahenduse,» viitas ta maaeluministeeriumis ettevalmistamisel olevale eelnõule, mis peaks keelama metsloomade kasutamise tsirkuses.
Rahvale meeldib
Zoo Impeeriumi tsirkust korraldava Silver Show Estonia projektijuht Sirje Lindsalu ütles, et hoolimata loomaõiguslaste protestist ja Tartu linnapea lubadusest, et see jääb seal viimaseks loomi kasutavaks tsirkuseks, pole nende publiku hulk kahanenud. «Rahvale ikka meeldib loomadega üritus, vähemalt näha neid loomi. Etendused on vahvad ja rõõmsameelsed,» lausus ta.
Eestis juba 20 linnas tuuritanud Zoo Impeeriumil pole tema sõnul varem probleeme olnud. «Kui siis on Kemmerling kemmergu viimata jätnud, aga etenduste kohta pole küll negatiivset tagasisidet olnud,» kinnitas Lindsalu.
Ta leidis, et kui loomi kaitsta soovitakse, siis peab selleks midagi tegema, mitte niisama plakatitega seisma. Näiteks soovitas Lindsalu loomade jaoks raha koguda või neid muul moel aidata. Samas tunnistas ta, et loomade kasutamine rahva lõbustamiseks tekitab väga erinevaid arvamusi.


description: Mihkel Raud tutvustas eile Uku keskuses oma uut eluloolist eneseabiraamatut “Kus ma olen ja kuidas sina võid palju kaugemale jõuda”, tunnistades, et tal läks üle ootuste hästi, sest tegelikult kardab kohutavalt kaubanduskeskustes esinemist.

title: Video: Mihkel Raud ületas Viljandis ühte oma suurimat hirmu

maintext:
Tema kõige suurem hirm on see, et kohale tuleb vaid kaks inimest ja kedagi ei huvita. Viljandis läks aga vastupidi. Raud ütles, et sai lugejatelt isegi lilli, mis oli tema jaoks eriti positiivne üllatus ja mida tavaliselt ei juhtu.
Uku keskus oli kuues koht, kus ta oma uut teost esitlemas käis. Kohe pärast seda, kui oli raamatu ostnud inimestele autogrammi andnud, ootas teda ees sõit Pärnusse, kus tuli järgmine esitlus. Apollo raamatupoe juhataja märkis, et esitluse ajal läks kaubaks umbes 40 raamatut.
Kaks Mihkel Raua raamatut ostnud Jaan Pihlak ütles, et on Mihkel Raua suur austaja ja tuligi Uku keskusesse spetsiaalselt tema pärast. Kaks raamatut ostis mees aga seetõttu, et kinkida üks pojale ja teine tütrele – vastavalt sünnipäevaks ja jõuludeks. „Olen küll kõva lugeja, aga viimasel ajal ei osta palju raamatuid,“ lausus ta. Kui ta aga jõuab, siis kavatseb enne raamatute ärakinkimist ühe ka ise läbi lugeda.


description: Naljasõbrale pole Gert Kiileri nimi võõras. Liba-Sakala, «Pehmed ja karvased» ning «ENSV» on vaid mõned märksõnad, mille varjus on selle vabakutselise kirjamehe sulekrõbinat kuulda olnud. Vähesed teavad aga, et tema suur kirg on õllepurkide kogumine. Ja me räägime siinkohal arvatavasti Eesti uhkeimast kogust.

title: Mees, kes käib õlut ostmas Soomes

maintext:
Alguse sai plekine kirg loomulikult kaheksakümnendatel, kui esimesed eestlased põhjanaabritele külla sattusid. Koos vabadusetuultega saabus purke müügile aga ka juba kodustele lettidele. No ikka need Coca-Colad ja muu selline kraam, mis on nii mõnegi punnlaudadega üle löödud saunaruumi esikus seniajani üleval.
Kõikvõimalikke värvilisi plekkanumaid kraapis Kiiler kokku aastani 1995, siis tuli aktiivses kogumises paus sisse. Nüüd on ta kaheksa-üheksa aastat taas oma hobi kallal nokitsenud ja sedapuhku märksa süsteemsemalt. Eriti hingelähedane on talle Eesti ja Soome taara.
«Soome purgid on maailma kõige ilusamad, eriti just varasemad, millele ei pandud igasugu kirju peale,» nendib Kiiler. «Mark, kangus, tehase nimi ja oligi põhimõtteliselt kõik. Sellised lakoonilised, ilusa disainiga ja ilma liigse mölata.»
Kiiler ütleb, et kõik tõsisemad tegijad ongi millelegi spetsialiseerunud: kes kogub eri riikide, kes jõuluteemalisi, kes jalgpalliga seotud purke. Ta teab näiteks üht Ameerika tüüpi, kelle ampluaa on hobusepiltidega plekksilindrid. «Ega ma üldiselt hulluks lähe, aga Soome pärast ikka pingutan, annan tuttavatele nimekirju kaasa,» tähendab ta ja lisab naerdes: «Olen juba seepärast haruldane mees, et liigun suure õllekotiga hoopis Helsingist Tallinna poole.»
Soome, Soome, kuradima Soome
Põhjanaabrite vanadest paksust plekist purkidest on Gert Kiileril puudu pisut üle 20 eksemplari. Et mastaabist aimu anda: tema riiulites on umbes 960 erinevat Soome päritolu purki ja see seab ta maailma esikümnesse.
Esimest korda villiti Soomes õlut purkidesse 1960. aastate algul ja need purgid on Kiileril kõik olemas. Esimene Eesti päritolu purk on tema sõnul aga 1995. aastal müügile jõudnud Saku Rock. «Aasta varem tuli välja ka 0,33-liitrise rohelise purgiga Toolse õlu, aga seda ei villitud Eestis, vaid Saksamaal.»
Eesti purke on Kiileri kogus 400 kandis ja endale teadaolevalt on tal puudu ainult paar eksemplari.
«Iga väiksemgi muudatus loeb,» selgitab ta. «Näiteks seegi, kui ühel hetkel hakati purgile trükkima, et jook sisaldab odralinnaseid. Või muutus tehase aadress või pandisüsteem.»
Ameerikas algas purgiäri muidugi tunduvalt varem. Esimesed õlled villiti metalltaarasse 1935. aastal ja aasta hiljem oli riigis juba 80 täistuuridel töötavat tehast. Kuni 1950. aastateni meenutasid purgid paljuski pudeleid, sest olid küll paksust plekist, kuid kaela ja korgiga.
USA purke on Gert Kiiler ostnud ja vahetanud rohkem nagu ilu pärast. Kõige vanem neist pärineb aastast 1936 ja väärtust on sellel 150 dollari ringis.
Numbritest rääkida ei taha
Rahast rääkides jõuame Kiileriga ka põhitõdedeni, mida ta soovib rõhutada. Esiteks ei tähenda see, kui purk on väga vana, automaatselt, et ta on hirmus haruldane. Väärtus tuleb ennekõike sellest, kui palju üht- või teistsugust purki üldse maamunal alles on. Nii on Kiileri kogus 1970. aastate algusest pärit Soome õllepurk, mida on säilinud vaid kaheksa kuni kümme eksemplari, sest niisugused purgid olid lettidel umbes kuu aega, misjärel otsustas tootja lasta teha uue disaini. Õigetes ringkondades kaubeldes võiks selle purgi eest saadud rahaga osta tuhatkond tavalist tänapäevast õllepurki.
Siit jõuame sujuvalt teise tähtsa tõeni. Nii nagu margikogujalt ei küsi keegi, mitu marki tal kaustas on, pole mõtet rääkida ka purkide koguarvust. Kiileril oli see tipphetkedel 4500 kandis, nüüd küündib 2500 kanti, aga ise ei pea ta seda oluliseks.
Kogu purgiäri käib suuresti just otsepakkumistega. Fännid tunnevad üksteist ning vahetavad infot ja plekki. «Tõsistel tegijatel on enamasti teada, kus haruldused asuvad ja kui palju neid on. Kõrvalseisjale võib ju paista, et kogume nagu lapsed värvilisi asju. Tegelikult on nii, et kui saad sellest üle, et purke võimalikult palju oleks, on tegu tõsise hobiga. Ja see on ka omamoodi investeering,» seletab Kiiler.
Kui üksikud erandid välja jätta, siis üldiselt ta oma teenistust hobi alla ei pane. «Ostan purke selle raha eest, mida olen saanud purkide müümisest, või siis vahetan teiste kogujatega.»
OCOC – one can, one country
Üks võimalus on taga ajada eri riikide purke. Asjaosalised nimetavad seda OCOC-koguks (one can, one country ehk igast riigist üks purk). Gert Kiileril on selle järgi koos 151 anumat. Haruldasemad maad tema kogus on Angola, Omaan, Iraan, Liibanon, Usbekistan, Nigeeria, Bahama, Sambia, Süüria...
«Tead sa, kus asub Surinami?» küsib Kiiler loetlemise vahele ning nendib intervjueerija õlakehituse peale: «Vot ma kah ei teadnud enne.»
Omaette kunst on muide õllepurkide transportimine. Nii näiteks saatis üks Surinami algajast purgidiiler oma eBay klientidele esimesed purgid välja mullikileümbrikus ja kohale jõudes olid need kahe sentimeetri paksused alumiiniumikänkrad. Üldiselt liiguvad õrnad plekkpurgid siiski korralikes kõvades pappkastides.
Üks asi on täiendada kogu interneti abil, aga tõeline fänn ei jäta oma hobist ka sugulasi ja tuttavaid puutumata. Tublimate «diilerite» seas toob koguja välja sõbra ja kolleegi Villu Kanguri, kes lasi reisidelt taara toomiseks suisa spetsiaalse toru meisterdada. Nii on Kiiler oma kogusse saanud näiteks Kariibi saarte ja Madagaskari päritolu purgid. Hardi Volmeri abiga on lisandunud riikide nimistusse Island. Sehvtid on Kiileril sees ka Eesti suurtootjatega ning abi on olnud isegi taarapunktidest. Kõigile neile abilistele on ta muidugi väga tänulik.
Keegi peab kõik need purgid aga ju ka tühjaks jooma.
«Olen õllesõber küll,» nendib selle mõttekäigu peale Kiiler, kuid lisab muheldes: «On olnud ka väheseid kordi, kui olen purgi lihtsalt tühjaks valanud, peamiselt kangema märjukese korral.»


description: Ehkki Toomas Hendrik Ilves on Facebookis kinnitanud, et sai alles oktoobris teada, kui palju EAS tema osaühingult Ermamaa Ärma talu külalistemaja projekti ellu viimata jätmise eest tagasi küsib, näitab täna avaldatud audit, et sellekohane info saadeti presidendi kantseleile juba 23. augustil.

title: Audit: EAS teavitas presidendi kantseleid tagasinõude otsusest juba augustis

maintext:
"Nagu ma alles sel nädalal teada sain, otsustas EAS juba 2012. aastal, et kui Ärma külalistemajana tegutsemist ei jätka, siis tuleb Ermamaal tagasi maksta summa, mis nüüd teada," kirjutas president Ilves 14. oktoobril oma Facebooki lehel. Ilvese sõnul tegeles 2012. aastal EAS-iga kokkuleppele jõudmisega tema endine abikaasa ja toonane Ermamaa juhatuse liige Evelin Ilves ja seetõttu tema sellest ei teadnud.
Samas seisab täna avaldatud auditis, mille Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus tellis audiitorfirmalt KPMG, et juba käesoleva aasta 23. augustil edastas EAS vabariigi presidendi kantseleile 2012. aasta 30. märtsi otsuse, kus oli muu hulgas kirjas tingimuslik 10-protsendiline tagasimakse nõue.
Ilvesed teatasid oma abielu lahutamisest 2015. aasta aprillis ja 14. aprillist on Toomas Hendrik Ilves osaühingu Ermamaa ainuomanik.


description: Reedel meisterdasid Viljandi kunstikooli õpilased ehteid, mis hakkavad kaunistama kuuske Tallinnas Stenbocki majas.

title: Galerii: peaministri kuuske hakkavad kaunistama Viljandi majad

maintext:
Kunstikooli direktori Kadri Kallast-Variku sõnul oli ehete peateema Viljandi linna ja maakonna majad ja kodud. «Just see, kuidas kodu peegeldab lapsi ja nende linna või kodukohta,» täpsustas ta.
Direktor märkis, et õpetajad tahtsid teha ehete valmistamise kõikidele vanuserühmadele jõukohaseks, aga samal ajal huvitavaks, ning seepärast meisterdati need voltimistehnikas.
Osa ehteid valmis juba käesoleva nädala kunstitundides, kuid et kuusk on suur, korraldati eile veel ühismeisterdamine.
Kallast-Variku sõnul ei pidanud inspiratsiooni andev maja olema kindlasti oma kodu, see võis olla ka mõni kodulinna maja. «Mõte on saada ühtmoodi kirju pilt, et kui me nüüd Viljandist Toompeale läheme, siis justkui viimegi sinna tervitused siit linnast,» selgitas koolijuht.
Reedel oli kunstikooli toodud ka kuusemodell, et katsetada, kuidas ehted puu peal koos mõjuma hakkavad. Läbi majade pannakse tulukesed, mis majade akendest kumama jäävad. Pärast ehete valmimist on Kallast-Variku sõnul veel parajalt aega vormistamiseks. «Saame vaadata, kas on vaja veel paelu külge panna, ning mõelda, mismoodi majad kokku klapitada: kas paneme need ükshaaval või teeme tänavafronte.»
2. detsembril viib väike õpilaste seltskond ehted Toompeale. Seda, kes Tallinna kuuske ehtima saavad minna, otsustavad õpetajad. «Nemad vaatavad, kes on kõige usinamad ja innukamad olnud,» ütles Kallast-Varik.


description: Täna õhtul juhtus Karksi-Nuias traagiline õnnetus, kui 30-aastane mees astus kõnniteelt sõiduteele nii, et läheneva veoauto juht ei jõudnud otsasõitu vältida. Jalakäija hukkus.

title: Karksi-Nuias hukkus jalakäija

maintext:
Kõige esimese info kohaselt võis jalakäija masina ette kukkuda, kuid see ei ole leidnud kinnitust. Täpsemad asjaolud selguvad uurimise käigus.
Karksi-Nuias Rahumäe tänaval toimunud liiklusõnnetusest teatati häirekeskusele täna kella 16.10 paiku. Õnnetus juhtus Karksi-Nuia peaväljaku läheduses. Esialgsetel andmetel liikus järelhaagisega veoauto Volvo Valga–Uulu maanteel Valga poole, kui sõidukile astus hämaral ajal ootamatult ette kõnniteel veokiga samas suunas liikunud tumedais riideis 30-aastane mees. Veokijuhil ei õnnestunud oma sõiduvahendit enne teele astunud jalakäijat pidama saada ning toimus kokkupõrge. Kokkupõrkes veokiga sai jalakäija sedavõrd raskeid vigastusi, et hukkus sündmuskohal. Politsei selgitas, et autojuht oli kaine ning tal oli juhtimisõigus. Jalakäija kainuse ja muud üksikasjad selgitab välja edasine uurimine.
Lõuna ringkonnaprokuratuuri ringkonnaprokurör Merike Tikk ütles, et õnnetuse asjaolude selgitamiseks alustatud kriminaalasja uurimine annab vastuse, millised olid teeolud ja nähtavus õnnetuspaigal, kui kiiresti liikus auto ja kuidas sattus teele jalakäija.
Lõuna prefektuuri operatiivjuht Heiki Rood selgitas, et õnnetuse hetkel oli juba üpris hämar ning tänavavalgustus veel ei põlenud, mis teeb pimedal ajal sõiduteel või selle läheduses liikuvate jalakäijate märkamise raskeks. „Et jalakäija on sellistes olukordades alati nõrgem pool, tuleb tal ohu välistamiseks teha kõik endast olenev, et teel liikumine ja selle ületamine oleks ohutu ning ta oleks pimedal ajal teistele liiklejatele nähtav,“ lisas Rood.


description: Viljandi valla Kissa-Märdi talu peremees Väino Viidebaum on hädas naabri koertega, kes on näidanud hambaid tema juures tööl käivatele lüpsjatele ja karjakule. Eile käis karjak perearsti juures vigastust fikseerimas.

title: Naabri koerte terror tegi lüpsjate ja karjaku töölkäimise talumatuks

maintext:
Umbes kolmesaja meetri kaugusel Kissa-Märdi talust elavatel naabritel on kaks koera, üks lippab ringi lahtiselt ja teine oli eilse päevani nii pika keti otsas, et ulatus sellega läbi kuuseheki sõiduteeni. Väino Viidebaumi sõnul on ketikoer varastel hommikutundidel liikuvad lüpsjad juba korralikult ära hirmutanud ja lahtiselt lippav peni neid ka naksanud.
Esmaspäeval, kui koerad olid tööle tulnud lüpsjat taas terroriseerinud, käis koos piirkonna politseinikuga kohapeal asja uurimas Viljandi valla keskkonnaspetsialist Kalle Aavik. Samal õhtul sai paari kilomeetri kaugusel Vasaral elav karjak Kalle Liivoja koju minnes säärest pureda.
Liivoja rääkis, et oli sel õhtul nimelt jalgsi koju läinud, et näha koerte reaktsiooni. Ta sai seda omal nahal tunda, pani hambajälgedele plaastri peale ja lubas haava perearstile näitama minna, et kusagil oleks juhtunu fikseeritud. Seni pole suudetud koera omanikku korrale kutsuda ja lüpsjad ei julge enam mööda teed käia.
Pipragaas taskusse
Eile, kui Sakala Ruudikülla asja uurima läks, lippas üks koer lahtiselt ringi ja jooksis haukudes teele. Kui peremees Vitali Velitško majast välja tuli ja seda nägi, kutsus ta koera ära ja üritas teda ketti panna. Samal hetkel, kui mees läks tuppa jope järele, oli koer uuesti ketist lahti. Juhtunut pealt näinud Väino Viidebaum sõnas, et villalõngaga ei maksa koera ikka kinni panna – see suurt ei pea.
Taluniku sõnul on lugu juba tragikoomiline. See on kestnud umbes kuu aega ja läbi heki kargava ketikoeraga veelgi pikemalt – tema pärast pole taluniku õelapsed julgenud enam külavahel liikuda. Viidebaum küsis, kas peab palkama turvameeskonna, et lüpsjad pääseksid turvaliselt tema juurde tööle. Politseinik oli soovitanud neil pipragaasi kaasa võtta.
Liiga väike pea
Esmaspäeval politseinikuga Ruudikülas käinud valla keskkonnaspetsialist Kalle Aavik ütles, et teadis liiga pika ketiga koerast, kes ulatus teeni möödakäijaid hirmutama, aga seda, et teine koer suisa lahtiselt ringi jookseb, sai ta oma sõnul teada alles kohapeal.
Must koer ongi Ruudikülas olnud mõne nädala ja toodud ära perenaise Signe Sõkkali ema juurest. Sõkkali sõnul oli valida, kas viia koer varjupaika või võtta enda juurde. «Tahtsime head, aga läks nii,» lausus ta.
Perenaise selgitust mööda pole koera võimalik ketti panna, sest tal on liiga väike pea ja ta poeb sellest läbi. Samas leidis ta, et nii vana koer ei tohiks kedagi hammustada. «Tavaliselt pole ta seda teinud.»
Küsimusele, miks koer siis naabertalus tööl käivale karjakule oma hambajäljed säärde jättis, ei osanud perenaine midagi vastata, lubas vaid midagi ette võtta. Tegutsema oli pannud postkastist leitud kiri, milles vald andis 23. novembrini aega koerad nõuetekohaselt ketti panna ja lubas siis teha järelkontrolli.
Kalle Aavik ütles, et see oli juba teine kuri kiri, mille ta samale inimesele saatnud oli. Esimese peale oli tulnud vaid viisakas vastus, et ta on ise ka sellele mõelnud. Kalle Aaviku sõnul ongi pahade koerte omanikega raske midagi ette võtta – tuleb vaid rääkida. Vabandust, et koera pea on kettipanekuks liiga väike, pidas ta naeruväärseks.
Aaviku sõnul laekub Viljandi vallast selliseid kaebusi lausa iga nädal, olgu siis põhjuseks hulkuv või korteris haukudes majaelanike öörahu rikkuv koer.


description: Täna õhtupoolikul leiti Tusti küla raiesmikult teisipäevast kadunud olnud 81-aastase Maie surnukeha.

title: Otsijad leidsid kodust koeraga lahkunud naise surnukeha

maintext:
Politsei pressiesindaja Ragne Keisk edastas info, et politsei oli ühes vabatahtlikega Maiet aktiivselt otsinud teisipäevast. Eile, 4. novembril kaardistati eaka naise otsinguala, kammiti läbi teeääri, kodukandi teid ning metsi ja raiesmikke. Otsingutesse kaasati ka ATV.
Eilse päeva jooksul osales otsingutel kokku 30 inimest, neist 20 vabatahtlikku, kuus kaitseliitlast, kaks Operogi otsijat ja kaks politseiametnikku. Täna hommikul alustati taas otsinguid, millega liitus juba 53 inimest.
Otsinguala kaardistamise ning otsingupiirkonna paikapanemise järel suunduti kadunud naist otsima Tusti küla raiesmikule. Umbes kahe kilomeetri kaugusel kodust naise surnukeha samalt raiesmikult ka leiti. Koer, kellega naine oli teisipäeval kodust lahkunud, naasis neljapäeval.


description: Pood nimega Viljandi Plaadimees ootab muusikasõpru Leola keskuse keldrikorrusel. Linna ainsas muusikapoes müüakse nii vinüüle kui CD-sid, lisaks on saadaval firma Pioneer audiotehnika.

title: Viljandis avati taas plaadipood

maintext:
«Sellest pole plaanis teha lihtsalt pood, vaid omamoodi kokkusaamiskoht, kus muusikast huvitatud inimesed võivad rahulikult maha istuda ja juttu rääkida ning muidugi muusikat kuulata,» kõneles Viljandi Plaadimehe omanik Jaak Kärmas, kes plaanib poodi tuua ka temaatilist kirjandust.
Jaak Kärmas pakub, et viimane kord sai Viljandis vinüülplaate kauplusest osta kaheksakümnendate keskel.
«Siis käis müük põhiliselt turul, mäletan sealseid rohelisi laudu. Bisnis oli päris vilgas, kaupa müüdi muidugi riide alt,» rääkis Kärmas. «Viljandi kesklinnast Meloodia poest sai ka, kui õnneks läks. Sinna telliti tavaliselt paar-kolmkümmend eksemplari, millest letile jõudis üks. Ülejäänud läksid tagauksest välja.»
Muusikasõber Valdo Ots, kes avapäeval lahkus poest kotitäie albumitega, ütles, et seni on ta käinud Tallinnas ja Tartus vinüüle nõutamas. «Nüüd siis laienes valik ka kodulinna ja selles poes on see üsna rasvane. Sobivat kraami oleks osta olnud veel paari tuhande euro eest. Hubane urgas, peaks mainima.»
Kärmas lausus, et vinüülplaatide vastu on huvi taas kasvanud. Plaadimehes on valik seinast seina. Enamik vinüülplaate on teisel ringil, keskmine hinnaklass on vahemikus 5–10 eurot ning üldjuhul on kaup heas korras.
«On albumeid, millel on kaas veidi kannatada saanud, kuid minul on nad müügis sellepärast, et need on rariteetid,» rääkis Kärmas. «Mul on ümber maailma head sõbrad, kes käivad minu palvel turgudel ja kollektsioone tuulutamas ning otsivad plaate. Ma ise näen ka kõvasti vaeva.»
Nädalavahetusel Viljandis käinud italodisko täht Ryan Paris oli Kärmasele kinnitanud, et plaadipoed on ümber maailma liigitatud turismiobjektideks, kuhu melomaan tahab kindlasti esimeses järjekorras minna.
«Veetorn ei kao kuhugi, plaadipoest aga võib keegi midagi ära osta,» lausus Kärmas naerdes. Uue poe omanik on tuntud ka DJ ja peokorraldajana. «Muidugi annab siin omamoodi tooni minu veerand sajandi pikkune DJ-ameti pidamine, aga arvamus, et DJ-d kuulavad ainult tümpsu, on väga eksitav. Viljandi Plaadimehe valik täieneb pidevalt. Kindlasti uurin alati ka seda, mida inimesed siit ootaksid, sest ma ei teinud seda kohta ju endale.»


description: Viljandi majandusameti töötajad kõndisid eile linnas ringi, et uurida, kuidas linlased on toime tulnud kõnniteede koristamisega. Postkastidesse jäeti ka esimesed teated neile majaomanikele, kes polnud teed puhastanud.

title: Tuisupäev tõi majaomanikele esimesed hoiatused

maintext:
«Hakkab paremaks muutuma,» teatas eile keskpäeval linna vastne haljastus- ja heakorraspetsialist Liisi Preedin. «Esimesed päevad olid küll väga kaootilised,» jätkas ta, meenutades eelmise nädala keskpaika, kui esimene lumi maha sadas.
Preedini kinnitusel näitas eilne ringkäik, et puhastamata tänavalõike oli lumesajust ja tuisust hoolimata vähem kui eelmisel nädalal. Enamasti teevad ametnikele muret tühjana seisvad majad, mille omanikkegi on raske leida.
Eile libistas Preedin postkastidesse ka esimesed teated neile majaomanikele, kes polnud üldse lund lükanud. Kui kirja järel midagi ei muutu, hakkab linnavalitsuse töötaja omanikku telefonitsi otsima ning olukord võib lõppeda trahviga.
Eile võis näha, kuidas mõni varahommikul puhtaks lükatud teelõik oli keskpäevaks taas täiesti täis tuisanud. «Loomulikult arvestame seda ning sellistel juhtudel me sanktsioone ei rakenda,» lisas Preedin.
Kui mõne majaomanikuga oli linnas eile probleeme, siis need teelõigud, mida linn ise pidi puhastama, olid teadaolevalt korras. Nii Preedin kui Viljandi Linnahoolduse juht Margus Suigusaar kinnitasid pärastlõunal, et pole saanud inimestelt ühtegi pahast kõnet või tähelepanekut, et kuskil oleks kõnniteed täiesti hooldamata.
Suigusaare sõnul oli eile tööd küll palju, kuid väga hulluks ta tuisu tekitatud olukorda ei pidanud, sest lund lisandus päeva jooksul üsna napilt.
Preedini sõnul tuleb majaomanikel oma krundiga piirnev kõnnitee lumest tühjaks lükata ning seejärel ka libeduse vastu midagi maha visata. Üks võimalus oleks tee jääst täielikult puhastada või siis kasutada soola, liiva või graniitsõelmeid. Tuha kasutamine on keelatud.