description: Viimasel ajal on Poolas ja Venemaal kerkinud üles algatused abortide keelustamiseks. Venemaa puhul ei üllata, et riik, kes on oma kontrolli alla võtnud olulisemad eluvaldkonnad ja aina jõulisemalt sekkunud ka pere- ja isiklikku ellu, üritab kontrollida viimast, mis veel kodanikele jäänud – nende kehasid. Palju küsimusi tekitab see aga Poola puhul, keda on kuni viimase ajani nähtud Ida-Euroopa ühe musterriigina.

title: Juhtkiri: riik jätku kodanike kehad rahule

maintext:
Poola seimis võimupartei Õigus ja Õiglus algatatud eelnõu on kõige puhtakujulisem populism, mis jõustumisel mingeid positiivseid tulemusi anda ei saa. Vaevalt et need, kes sünnitaksid soovimatuid lapsi, kasvataksid neist tulevikus väärikaid ja täisväärtuslikke kodanikke. Pealegi on avatud piiridega Euroopas võimalik aborti teha ka naaberriigis. See võiks tulevikus olla nn aborditurismi alguseks, kui jõukamad poola naised vabaneksid soovimatust rasedusest Saksamaal, vaesemad Leedus, Ukrainas või Valgevenes.
Abordikeeld on minevikus kehtinud erinevates riikides. Paljud on kuulnud abordikeelu negatiivsetest tagajärgedest näiteks Stalini-aegses Nõukogude Liidus või Ceausescu Rumeenias. Kuid poliitikutel – on ju ka vastavaid mõtteid avaldanud riigikogu liikmeid –, kes leiavad, et abordikeeld on suurepärane mõte, tasuks lähemalt vaadata Ameerika Ühendriikide kogemust. Ameerikas olid abordid 1973. aastani keelustatud.
Nendest lastest, kes tulid ilmale abordikeelu tõttu, kasvas valdav osa üles poolikutes peredes ning puuduses ja ka nende täiskasvanuelu jätkus vaesuses. Abortide legaliseerimisel olid positiivsed tagajärjed. Vähenes noorte kuritegevus pärast 1970ndaid üleskasvanud ameeriklaste põlvkonnas, oluliselt vähenes lastekodudesse antud laste arv ning juhtumite arv, kui emad oma lapse surmasid.
Kui vaadata ajalukku, siis on abordikeeldudega traditsiooniliselt õitsele löönud kriminaalsed abordid ning naised on soovimatutest lastest vabanemiseks neid ka tapnud.
Saksa sotsiaaldemokraadist poliitik ja majandusteadlane Thilo Sarrazin hoiatab raamatus «Saksamaa käib maha» muuhulgas selle eest, et paljulapseliste perede lastel on piiratud ligipääs korralikule haridusele ja raskused elus oma koha leidmisega, seepärast kasvab näiteks Saksamaal inimeste arv, kes elavad sotsiaaltoetustest, samas kui on puudus kvalifitseeritud tööjõust. Kvalifitseeritud tööjõust on puudus terves Euroopas, sealhulgas Poolas.
Seepärast oleks ka poola seadusandjatel targem oma kodanike kehad rahule jätta ja muretseda pigem selle pärast, et lastest, keda sünnib küll vähem, kasvaksid oma riigile väärikad ja vajalikud kodanikud.


description: Vabaerakonda kuuluvad ettevõtjad pöörduvad käimasoleva ettevõtlusnädala puhul valitsuse poole üleskutsega reformida terviklikult sotsiaalmaksu süsteemi ja vabastada ettevõtlus liigsest bürokraatiast. Samuti kritiseerivad nad asendustegevusi nagu ettevõtjate lipupäev ja ilma väljundita töörühmade loomine.

title: Vabaerakonna ettevõtjate pöördumine valitsusele: lipuheiskamise asemel tuleb reformida

maintext:
Lugupeetud Vabariigi Valitsuse liikmed!
Ettevõtlusminister Liisa Oviiri algatusel ja koalitsiooni tahtel menetleb riigikogu seaduseelnõu, mis teeb oktoobri esimesest neljapäevast ettevõtjate lipupäeva. Iseenesest ilus mõte, kuid majanduse kasvu pidurdavat maksusüsteemi ning ettevõtlusmotivatsiooni vähendavaid piiranguid ja suhtumist see ei muuda. Rõhutame, et ettevõtlus hoiab Eesti riiki elus. Ta loob väärtust, mida riigikaitsesse, lastetoetustesse ja mujale suunata. See, mis ettevõtlust pärsib, pärsib ka Eesti elujõudu.
Justiitsminister Urmas Reinsalu juures tegutses juhtrühm, mis tegi ettevõtjate abil kokku 123 ettepanekut Eesti majanduse konkurentsivõime tõstmiseks. Nende hulgas on maksupoliitilised, anti-bürokraatlikud ja tööturgu ümberkorraldavad ideed. Kahjuks ei ole näha, et valminud raport muutuks valitsuse tegevuse kindlaks aluseks.
Kutsume Vabariigi Valitsust kasutama oma volitusi ja algatama ministeeriumide tasemel järgmiste hädavajalike muudatuste elluviimine:
1. Kehtestada sotsiaalmaksu lagi, et muuta Eesti majandust teadmiste põhisemaks. Ideed on toetanud kõik ettevõtjate esindusorganisatsioonid ja paljud eksperdid. Pakume 3500-eurost kuulage, mis rahandusministeeriumi andmetel puudutaks üle 10 000 töötaja. Iga kümme soodustatud töökohta tähendab asjatundjate hinnangul ühte uut kõrgepalgalist töökohta. Alguses eelarve kaotab, kuid tänu uutele töökohtadele ja aktiivsemale tarbimisele hakkavad maksulaekumised jõuliselt kasvama.
2. Kärpida ettevõtlusega seotud bürokraatiat, lõpetada regulatsioonide ületootmine ning kahtlustav suhtumine ettevõtjatesse. Hiigelaruandluse nõudmine (näiteks euronormide ebanormaalselt karm jälgimine ning sõidupäevikud) kurnab ettevõtjaid. Ettevõtte esimesel kahel tegevusaastal peab loobuma karistamisest, piirdudes hoiatamise ja suunamisega, kui tegu ei ole ilmse ja tahtliku rikkumisega.
3. Alustada järgmisest aastast üleminekut tunnipõhisele maksuarvestusele, kaotades sotsiaalmaksu alammäära (kehtiv miinimummäär on sõltumata koormusest 128,70 eurot kuus). Tööandja seisukohalt takistab see töö tõhusamat korraldamist ja osalise töökoormusega inimeste palkamist. Töövõtjal on keerulisem osalise tööajaga töid saada. Muudatus aitab muuta töösuhted kaasaegsemaks ja paindlikumaks.
4. Luua keskkond, mis kiiresti arendaks väikeettevõtlust. Taastada äriühingute juhatuse liikmete töötuskindlustus, sest see annaks rohkem kindlustunnet eriti väikeettevõtjatele. Õiguskantsler on seisukohal, et ettevõtjate töötuskindlustusest ilma jätmine on vastuolus põhiseadusega. Ergutada väikeettevõtlust koolituste, starditoetuste ja noorte ettevõtlikkuse toetamisega. Väärtustada kodanike ühistulist tegevust, ühe meetmena lubades turule vastastikused kindlustusseltsid.
Lugupidamisega,
Enn Meri (Merinvest OÜ, tööstus),
Jaan Uustalu (VKG AS nõukogu liige, tööstus),
Mikko Nõukas (Micondor OÜ, vahendamine),
Vello Väinsalu (kinnisvara),
Alar Mutli (Suure-Jüri Talu OÜ, põllumajandus),
Heli Künnapas (Kuuse Farm OÜ, kirjastus),
Liisa Ojangu (Leesi Pood OÜ, kaubandus),
Robert Käsper (Baltic Metal Group OÜ, tootmine),
Märt Meesak (Piiri Teenused OÜ, kinnisvara),
Inna Rose (Rosmaree OÜ, kaubandus),
Epp Alatalu (Penelope Pood OÜ, kaubandus),
Kalle Pilt (Puleium OÜ, ehitus),
Silver Liiv (Sl System OÜ, IT),
Viktoria Lukats (Nõmme Kullassepp OÜ, tootmine ja kaubandus),
Vahur Kollom (Mix Infra OÜ, teenindus),
Allar Viik (Emotive OÜ, IT),
Eiko Pitka (Esvin Teenused OÜ, ehitus),
Aimar Altosaar (Altosaar&Bernadt OÜ, nõustamine),
Age Minka (Spice Shop OÜ, kaubandus),
Sirje Kiin (FIE, kunstialane loometegevus).

fasttext_language: et


description: Ajakirjanik Aleksei Ivanov kirjeldab Feministeeriumis, kuidas eri rahvusgruppe kohalikus meedias üksteise vastu välja mängitakse, ilma et ühele poolele sõnagi antaks.

title: Aleksei Ivanov: kuidas ajakirjanik ja režissöör terroriste otsisid

maintext:
Tunnistan ausalt, et hakkasin muretsema, kui nägin hiljutise Eesti Ekspressi põhiloo reklaami, et salastatud (!) dokumendi järgi kaotab Eesti kontrolli meie suure tööstus- ja transiidirajooni Ida-Virumaa üle. Kas tõesti, mõtlesin ma, on lõpuks avastatud vastuvaidlematud tõendid Vene Föderatsiooni salateenistuste tööst ning fakti ennast kinnitavad sõjaväelise tegevuse ettevalmistused meie piiril? Hakkasin muretsema lausa nii palju, et jooksin hommikul esimese asjana ajalehe järele.
Kuuel leheküljel oli Eesti Ekspressi ajakirjanik Sulev Vedler visandanud viimsepäevapildi. Selle pildi alus on memo, mis pärineb esmajoones režissöörina tuntud Ilmar Raagilt, kes ise teenib parajasti oma maad Aafrika avarustes ning konsulteeris talvel meie valitsust riikliku infoohutuse küsimuses. Inspiratsioonituhinas on ta maalinud valitsusele kaks võimalikku sündmuste kulgemise varianti konflikti korral «karude riigiga» ja aatomirelva kasutamise korral paneb Eesti venekeelse regiooni elanikkond välja poolteist tuhat motiveeritud võitlejat. Lisaks pakkuvat 50 000 passiivsemat Venemaa pooldajat neile usaldusväärset tagalat. See oli esimene draama. Teine stsenaarium oli märksa mõõdukam ning seal kõneldi sügavalt konspiratiivsest võrgust, mis koosneb 200 IRA laadsest terroristist.
Siit edasi peaks iga ajakirjanik hakkama tegema oma tööd. Rääkima laiemale publikule, kuidas jõudsid need märkmed temani – sest nende näol ei ole tegemist riigisaladusega. Seda enam, et kas need loodi kitsale lugejaskonnale? Olnuks tore näha ka märkmete täisteksti – seal, kus toimetus leidis kuus veergu, leiduks ka seitsmes. Mulle tundub aga hädavajalikuna pöörduda nende märkmete põhikangelaste – regiooni venekeelsete elanike poolde, kellest on nii kergelt loodud separatistide ja putinlaste kuvand.
Aga nii pole ju põnev.
Sellest, et märkmetes vaadeldi andeka kinomehe musta stsenaariumi, sai publik loo lõpuks enam-vähem aru, ent siis oli juba pisut hilja. Vedler ise asub justkui neutraalsel positsioonil, andes sõna lihtsatele, regiooniga kuidagigi seotud inimestele. Ometi pole kolmel pöördel mitte ühtegi vene perekorranimega tsitaati ja statistika on ilmselgelt meelevaldselt kokku sobitatud. Aga nii muuseas pillatud märkustesse nagu Ida-Virumaa on ainus regioon, kus riik investeerib tööstusparkidesse, ei oskagi nagu kuidagi suhtuda – et valitsus ei istu käed rüpes? Või et vaadake, meie poeme siin niigi nahast välja, aga nemad, tänamatud, on valmis partisanideks minema?
Vedleri oopus näitab järjekordselt 25 aasta jooksul keskvõimu ja Eesti laiema üldsuse ning «migrantide järeltulijate» vaheliste suhete loogikat, mille kohaselt on järeltulijad kohustatud päevast-päeva tõestama oma truudust ja lojaalsust. Neilt võetakse ära vene gümnaasiumid, nad peavad end aina tõestama, investeerijad põgenevad riigist ja regioonist – ning ainult lojaalsus trikoloorile päästab meid. Transiit aurustub meie hirmsate partnerite geopoliitiliste intriigide pärast – lahenduseks tuleb kõvemini hümni laulda.
On hädavajalik vaadata asju märksa laiemalt, kui vaid küsides «aga äkki tuleb varsti sõda» ja «kui palju me võime neid usaldada» – mis tegelikult iseloomustab meie üldsuse suhtumist. Võimudel oleks juba ammu vaja leida tõelised moodused, kuidas sotsiaalselt ja majanduslikult lõimida seda regiooni, mis hirmutab neid edukalt ka Ilmar Raagi kaasabita. Ja seda ei tee sümboolsete väljasõitude ja kohtumistega, seda ei tee katsetega «tuua Ida-Virumaale rohkem Eestit», ega ka mitte armuandidega, pakkudes võimalusi luua uusi töökohti ning alandada maavarade makse, mille meie ministrite kabinet kuulutas uhkelt «Ida-Virumaa päästmise toimivaks plaaniks». Ning mida võiks teha ajakirjanik? Mitte ajada taga sensatsiooni, vaid peatuda ja mõelda.
Tänud Polina Volkovale.
Tõlkinud Brigitta Davidjants


description: Me kõik tajume kiirust, millega võrgustunud maailm on muutumas. Ettevõtete ja riikide jaoks on strateegilisteks küsimusteks tõusnud tarkvara, andmed ja nende edukas rakendamine. Otsused, mis varem olid IT pärusmaa, on saanud osaks äriorganisatsioonidest. Andmepõhine tegevuste ja otsuste automatiseerimine toodetes, teenustes ja protsessides on tegevuskavades muutunud tavapäraseks. Info maht ja seadmete hulk teadmustöötaja kohta on tugevas kasvutrendis, kirjutab tehnoloogiaettevõtte Planet OS kaasasutaja André Karpištšenko.

title: André Karpištšenko: Eesti võiks saada eestvedajaks tehnoloogiamaailmas

maintext:
Euroopa on neis muutustes jäänud valdavalt kasutaja, mitte innovaatori rolli. See on Eesti võimalus võtta liidriroll uute, vähest kapitali vajavate tehnoloogiate arenduses, millel on regionaalne ja globaalne tähtsus.
Viimasel kahel kümnendil on Eesti näidanud tugevat potentsiaali saamaks eestvedajaks tehnoloogiamaailmas. Näited nagu NATO Küberkaitsekoostöö Keskus on selle ehedaks eeskujuks. Veelgi enam, E-residentsus demonstreerib avatud riigivalitsemist, mis on võimeline digitaalsel ajastul mõtlema globaalselt. Eestlased on tõestanud innovatiivsete lahenduste loomisvõimet läbi uudsete tehnoloogiate nagu P2P võrgud, ning oskust saada hakkama piiratud ressurssidega, luues ja lastes orbiidile tänapäevaseid nanosatelliite.
Ettevõte SpaceX plaanib mehitatud Marsi missioone juba 2023. aastaks. See on kõrge riskiga ettevõtmine, kuid on põhjendatud küsimus, milline saab olema Eesti roll uues tulevikuühiskonnas. Kas jääme teiste poolt loodud tehnoloogia kasutajaks või arendame maailma suunas, mida peame oluliseks globaalsetele eestlastele?
Maailmatrendid nagu elektroonikatööstuse virtualiseerimine ja automatiseerimine vähendavad barjääre tööstustes, mis varem olid vaid suurte organisatsioonide territoorium. Trendid nagu modulaarsed elektroonikaplatvormid, veebipõhised CAD-teenused ja 3D-printimisteenused lihtsustavad sisenemist keerukate seadmete loomisesse.
Küpsed trendid nagu mobiilvõrgud ja tekkivad trendid nagu tarkvarapõhised võrgud, aegruumiliste andmete platvormid, need kõik baseeruvad automaatsel informatsiooni töötlusel. Kõrgtehnoloogiline tööstus, näiteks biotehnoloogia, kasutab üha suuremas mahus arvutiteadust. Teadmiste leidmine loodud andmetest on otsustus- ja juhtimissüsteemides levinud valdkonnast sõltumata. Graafide, tekstide, audio, video, piltide, sensorandmete analüütika on vaid vähesed näited valdkondadest, mis vajavad arengut, et inimkond üha kiirenevas tempos kasvava info- ja seadmehulgaga hakkama saaks.
Eesti vajab pikaajalist strateegiat ja sihipärast organiseeritud tegevust, millega tagada oma liidriroll globaalses majanduses. Väikese riigina peame kasutama seda võimendust, mille annab tehnoloogia. Praegune kapitali kättesaadavus Euroopas varajases arengujärgus tehnoloogiale on piiratud. Euroopa ülikoolide edu tehnoloogia- ja teadmussiirdega pole veel kandnud suurt edu ning vajab aegavõtvaid muudatusi. Kõik see loob soodsa pinnase Eesti jaoks, et kiirelt ja julgelt otsuseid tehes võtta juhtivam roll tehnoloogia valdkondades, millel on 7–10-aastane perspektiiv. Efektiivne lahendus pre-seed-faasi rahastusele suudaks tuua Eestisse pühendunud inimesi maailma tippülikoolidest ja ettevõtetest.
Pühendudes teadmise ja tehnoloogiamahuka ühiskonna arendamisele, saab Eesti aja jooksul omandada olulise rolli strateegiliste lahenduste ennetavas loomises. Muutuda tehnoloogia rakendajast tehnoloogia innovaatoriks – see on Eesti võimalus.


authors: Terve Eesti Sa Asutaja Ja Juhatuse Liige

description: Valitsuse otsused, mis muudavad alkoholipoliitikat, annavad suurema tulemuse kui üksikute inimeste probleemidele lahenduste otsimine, kirjutab Riina Raudne Sirbis.

title: Riina Raudne: Eesti alkoholipoliitika

maintext:
Kõige lihtsam on alustada suure pildiga. Ja alustada klišeedega. Alkohol on ajalooline küsimus, öeldakse. Eks ikka ole inimesed kääritatud jookidest või muudest ainetest meeleseisundi muutust otsinud. Tõsi ta on. Aga oluline on samas ka välja tuua, et mitte kõik inimesed kõigis ühiskondades ei ole alkoholi joonud, ja et enamik ühiskondi on ajalooliselt proovinud erinevate meetoditega alkoholi joomise tagajärgi kontrollida.
Alkoholi tarbimise tase (näiteks 10 liitrit elaniku kohta) ühes riigis ei ole naturaalne asjade seis, mis tuleneb riigi kliimast, inimeste dispositsioonist ja ajaloost. Kui kaevata, võib välja tulla, et sajand tagasi joodi elaniku kohta alla 4 liitrit ning et naised igapäevaselt joomisest osa ei võtnud. Kuivõrd joomine üldse igapäevane oli. Erinevate riikide alkoholi ajalugu uurides tuleb hoopis välja, et alkoholitarbimise tase on enim seotud alkoholi müügile, reklaamile ja müügikohtade arvule seatud reeglitega ning müügireeglite muutudes on paljudes riikides nähtud, et alkoholi tarvitamise tase ja sellega seotud kahjud muutuvad. Näiteks võib tuua Soome alkoholitarbimise muutumise läbi 20. sajandi.
Alkohol mõjutab liiga paljut
Kogenematutele poliitikutele pakutakse rohkelt (pikas perspektiivis omakasupüüdlikku) tuge alkoholituru ja reeglite kujundamisel, samal ajal võetakse tööle parimad kohalikud reklaami-ja PR-firmad, et kohalikku meelsust tajuda ning alkoholibränd siduda kõigega, mis riigi elanikke hetkel kõige enam kõnetab.
Alkohol esitab ühiskonnale väljakutse. Ühelt poolt võiks inimesed teha, mida nad tahavad ja juua nii palju, kui jaksava osta. Alkoholitööstus võiks teha oma äri ja teenida rahva joomise pealt nii palju raha, kui turg välja kannab. Teisalt mõjutab alkohol rahvastikku oluliselt. Alkohol annab lühiajaliselt muutunud taju, aga pikaajaliselt on arengupidur mitmel tasandil.
Alkohol pidurdab organite arengut nii lootel kui teismelise aju puhul, alkoholi laialdane tarbimine teismeeas pärsib inimeste suhtlemisoskuste ning endaga toimetulekuoskuste, eluoskuste arengut ning seab inimesed tuhandete kaupa sõltuvuseriski täiskasvanueas. Sõltuvus täiskasvanueas puudutab aga otseselt isikute reaalsete vabade valikute ja eneseteostuse võimet, laiema konteksti vaatest aga tööjõu kvaliteeti, lapsekasvatuse kvaliteeti, peresuhete kvaliteeti, ja on terve rea sotsiaalprobleemide amplifitseerija – perevägivald, liiklusõnnetused, vaesus, mittekohanemine jne.
Kuidas peaks riik sekkuma?
Millised alkoholiga seotud reeglid peaks riik kehtestama? Keda tuleks piirata? Kas eeldada, et probleemi juur on konkreetsete joojate nõrgas iseloomus ning suunata nendele kümnetele tuhandetele isikutele riiklikke teenuseid, et kahjud kontrolli all hoida? Või reguleerida, kui palju alkoholi tohib ühe riigi territooriumil müüa ja toota? Nagu me reguleerime, kui palju heitgaase tohib õhus olla ja loeme mingist piirist ülemineva koguse reostuseks? Kas saastekvoodile sarnaselt võiksime ette kujutada jootmiskvooti?
Õnneks on teadus sellele dilemmale vastuse leidnud. Valitsuse otsused, mis muudavad alkoholipoliitikat ja meie alkoholikeskkonda tervikuna, annavad suurema tulemuse, kui üksikute inimeste väljakujunenud probleemidele lahendusi otsides. Samuti väldivad keskkonnale seatud reeglid üksikisikute ahistamist mingi konkreetse tunnuse alusel.
Reegel on reegel ja kehtib kõigile, mitte ainult sõltlastele – peale kella 10 õhtul alkoholi ei müüda, sest see vähendab kahjusid keskkonnas tervikuna – purjus juhte maanteedel, vägivalda tänavatel, vägivalla juhtumeid koduseinte vahel. Sellist kvooti, kui me leiame, et kahjude kontrollimine on mõistlik, saab riik luua piirangutega hinnale, ostumugavusele (alkohol on eraldi seina taga, eraldi poes, linnast väljas vms, saadaval ainult kümnest kümneni jne) ja reklaamile.
Kokkulepped sünnivad vaidlustes
Kuidas konkreetses riigis kvoot kokku lepitakse või kuidas lastakse sel kujuneda? Tuliste vaidluste tulemusena (globaalse) alkoholitööstuse (kohalike esindajate) ja valituse vahel. Riikides, kus alkoholiturg alles avaneb, näiteks nagu meil peale N. Liidu lõppu või mõnes riigis, kus elatustase hakkab sellisele tasemele jõudma, et mõnel globaalsel õllebrändil on mõtet seal rohkem turundama hakata, kasutab globaalne alkoholitööstus ootuspärast retsepti.
Kogenematutele poliitikutele pakutakse rohkelt (pikas perspektiivis omakasupüüdlikku) tuge alkoholituru ja reeglite kujundamisel, samal ajal võetakse tööle parimad kohalikud reklaami-ja PR-firmad, et kohalikku meelsust tajuda ning alkoholibränd siduda kõigega, mis riigi elanikke hetkel kõige enam kõnetab. Tavalised teemad ja narratiivid on isamaalisus, vabadus, sõprus ja koosolemine, soorollide väljendus, autonoomsus, mis puudutab teismelisi universaalselt. Sponsoreeritakse kohalikke olümpiasportlasi, logod tahavad kaunistada iga koduklubi jalgpallimängu, sponsoreeritakse ka rahvuslikke üritusi, nagu näiteks Eesti puhul Laulupidu.
Turu avanedes oleneb palju sellest, millised on valitsusametnike ja erakondade arusaamad alkoholi poliitökonoomiast ja mida nad oskavad alkoholitööstuse ahvatlevate pakkumiste peale kosta. Peale N. Liidu lõppu ei olnud Eestis just palju inimesi, kes oleksid alkoholimajandust kogukulude ja võimalike kahjude mõttes hinnata osanud. Alkoholipoliitika kõiki aspekte oli aastakümneid juhitud Moskvast. 1990ndate alguse valitsustes rõõmustati uute välisinvestorte üle, kes Saku ja Tartu õlletehase ära erastasid, erakondadega tihedad sidemed lõid, uued reklaamipraktikad tõid ning lubasid sponsorraha Lilleküla staadionile, kui sellele õllebrändi nimetus anda.
Alkoholitööstuse mõju
Alkoholitööstus on Eesti alkoholipoliitikat ja seega Eesti jootmiskvooti, tugevalt mõjutanud. Näiteks on Tarmo Noop, A le Coqi juht, välja toonud, et Eesti 2008. aastal vastuvõetud reklaamiseaduse alkoholipeatükk on praktiliselt maha kirjutatud õlleliidu eneseregulatsioonikoodeksist. Reklaamiseadus, nagu ka alkoholiaktsiiside seadus käsitleb Eestis lahjat ja kanget alkoholi selgelt erinevana, toetudes mitte päris korrektsele väitele, et lahja alkohol on kangest alkoholis vähem kahjulik. Lahja alkoholi turuosa on hetkel 65%, aktsiise laekub kõikide lahjade alkoholide pealt aga ainult 35% kogu alkoholi aktsiisilaekumisest. Lahja alkohol aga ei ole kahjudeta, võib isegi välja tuua erilised kahjud läbi selle, et just lahja alkohol on sageli noorte ja laste joomisharjumuste kujundaja ning kätkeb endas seega erilisi ohte.
Kus me praegu oleme?
Maailma terviseorganisatsioonil on välja toonud, et kui riigis tarvitatakse aastas ühe elaniku kohta üle 6 liitri absoluutalkoholi, hakkab alkohol põhjustama tervisehädasid, mille kulud on suuremad kui kogu alkoholitööstuselt kogunenud tulu ühiskonnale.
Kui 1984. aastal, aastake enne Gorbatšovi algatatud alkoholivastast kampaaniat joodi Eestis keskmiselt 11.8 liitrit absoluutalkoholi elaniku kohta, siis aastal 2007, buumi tipphetkel, joodi 12.7 liitrit. Peale masu alkoholitarbimine langes oluliselt, kaasa aitasid mitmed korraga sätestatud piirangud nagu 2008. aastal kehtestunud öine alkoholimüügi keeld ning riigieelarve puudujäägist tulenenud alkoholiaktsiiside oluline tõus aastatel 2008. ja 2009. Praeguseks on alkoholi kogutarbimine 8.7 liitrit elaniku kohta, kuid tööd jätkub.
Põhjust on olla optimistlik. Ehkki alkoholi ennetuse vajadusest on aru saadud ning seda erineval viisil edendatud 1990ndate keskpaigast saati, siis alles 2011 aastal. algas protsess riikliku alkoholipoliitikadokumendi kokkupanemiseks. Alkoholipoliitika rohelise raamatu kokkupanemise protsess vältas 2011. ja 2012. aastal ning oli üks põhjalikumaid kaasamisprotsesse Eestis, andes sõna kohalikest omavalitsustest ja kodanikuühiskonna terviseorganisatsioonidest kuni alkoholitootjate, maaletoojate ja müüjatele ning nende kõikvõimalikele esindusorganisatsioonidele.
Rohelisest raamatust on kasu olnud
Alkoholipoliitika rohelise raamatu loomise protsessis oli ka selgelt näha valitsusasutuste ja ministeeriumite arvamuste lõhestumist vastavalt sellele, millist tükki ühiskonnast mingi ministeerium esindas. Justiits-, sise-, sotsiaal-ja haridusministeeriumi ametnikud, nii palju kui nad kohal käisid, olid üldiselt alkoholipiirangute ning kahjude vähendamise poolt. Majandusministeerium, kultuuriministeerium, ning rahandusministeerium, kes vaatavad rohkem majanduse ning maksulaekumise protsesse, olid sageli pigem piirangute vastu.
Alkoholipoliitika roheline raamat ei olnud mingi väga jõuline dokument, pigem loetles, milliseid suundi peaks kindlasti käsitlema. Kuid nüüd, kus see kinnitatud on, saab öelda, et kasu on tast olnud ja kõige olulisemad rohelises raamatus kokkulepitud suunad said ära mainitud 2015. aasta valimiste eel nii suurimate erakondade valimisplatvormides kui ka koalitsioonivalitsuse tegevuskavas.
Valitsuse praegune tegevusprogramm seab eesmärgiks, et aastaks 2030. peaks eesti alkoholitarbimine vähenema 2015. aastaga võrreldes poole võrra ning lubab hakata tegelema alkoholiravi arendamisega. Seda ka tehakse. Aastani 2020. on Euroopa sotsiaalfondi vahenditest eraldatud peaaegu 10 miljonit eurot alkoholi liigtarvitamise varajase avastamise ning alkoholisõltuvuse ravivõimaluste arendamiseks ja parandamiseks Eestis ja tõsta nii elanikkonna kui spetsialistide teadlikkust alkoholitarvitamisega seotud tervisekahjudest ja abi saamise võimalustest.
Riigis viiakse läbi noortele suunatud tegevusi alkoholitarvitamise edasi lükkamiseks ja vähendamiseks ning püütakse pilootprojektide abil katsetada erinevaid võimalusi alkoholitarvitanise vähendamiseks kohalikes omavalitsustes. Turgu lubatakse kontrollida peamiselt läbi alkoholiaktsiiside järjepideva tõstmise, mida ka tehakse. Lisaks lubatakse ellu viia teisi alkoholipoliitika rohelises raamatus kokku lepitud meetmeid. Seda viimast punkti on täiendatud sulgudes oleva lausega: (nt lubame alkoholireklaamides esitada neutraalset teavet ja keelustame nn elustiilireklaamid jms). Lisaks on nii valitsuse kui ka valitsusametite tegevuskavades seotud tegevusi, mis panustavad pikaajaliselt ja tugevalt alkoholiennetusse, nagu uued tõenduspõhised vanemaharidusprogrammid, kiusamisvastased programmid ja kooliga kohanemise programmid.
Oleme alles pika tee alguses
Ehkki selline asjade hetkeseis annab üldjoontes põhjust optimismiks, oleme alles pika tee alguses ja üldse ei ole kindel, et sellel teel püsimine on kivisse raiutud. Endiselt on levinud (tööstuse) retoorika, et valitsus ei peaks sekkuma ja et isegi meie alkoholikeskkonnas on laste joomise ärahoidmine, sõltuvuse ärahoidmine ja sõltlase elule turgutamine peamiselt inimese või pere enda problem. Iga alkoholikeskkonda ja turgu mõjutava konkreetse otsuse vastuvõtmine ja rakendamine on selles valdkonnas endiselt väga intensiivne poliitiline protsess. Valitsuse otsuste ärahoidmiseks või enda jaoks soodsamaks muutmise jaoks kasutab tööstus jõulist avalikku survet, kuhu alkoholitootjad saavad tänu oma liikmelisusele kergesti kaasata Eesti majanduskorpuse tähtsaimaid lobiorganisatsioone nagu Kaubandus-Tööstuskoja, Tööandjate Keskliidu, Kaupmeeste Liidu ja Toiduliidu. Viimati avaldasid need organisatsioonid avalikult nördimust sotsiaalminister Jevgeni Ossinovski poolt valitsusse saadetud alkoholi-ja reklaamiseaduste muutmise eelnõu kohta. Samuti on viimase aasta jooksul maalitud kümnete artiklite kaudu dramaatiline kujutluspilt sellest, kui suur osa Eestlasi on hakanud Lätist alkoholi tooma ja kuidas Eestis jäävad maksud seetõttu laekumata, kuidas isegi soomlased ei tulevat enam Eestisse alkoholi ostma, vaid minevat kohe Lätti. Piirikaubandus on tõesti suurenenud, kuid järeldused poliitikale on alkoholitootjate poolt tugevalt liialdatud.
Järgmiste sammudena oleks valitsusel mõistlik alkoholi aktsiisipoliitikat timmida ja vähendada ebamõistlikku vahet, mille järgi kanget alkoholi maksustatakse 2.6 korda kõrgema aktsiisiga kui lahjat alkoholi, mis moodustab 65% kogu Eestis ärajoodud alkoholist ja mis toob kaasa spetsiifilisi kahjusid lastele ja noortele. Kui tahta vähendada suurt nõudlust (Läti)alkoholi järele, aitaks oluliselt kaasa ka see, et me lihtsalt räägiks alkoholiglamuurist vähem. Seda saab teha läbi reklaami vähendamise, mis tähendaks, et Reformierakond peaks leidma valitsuse istungite kavas aega arutada alkoholi-ja reklaamiseaduste muutuste eelnõu, mis on valitsuses kinni olnud alates varakevadest.


authors:
Heiki Raudla
Õpetajate Lehe Peatoimetaja

description: Õpetajate Lehe peatoimetaja Heiki Raudlal tekkis seoses õpetajate päevaga mõte: mis oleks kui mõtleksime sellele, kes õpetajatest on olnud meile isiklikuks eeskujuks.

title: Heiki Raudla: mõelgem, kes õpetajatest on olnud meile isiklikuks eeskujuks

maintext:
Nädalavahetus paneb nii mõnegi õpetaja silmad särama: avalikult ja pidulikult tunnustatakse haridustöötajaid, kelle töö on olnud teistele eeskujuks. See on hariduselu aasta sündmus, kiiduväärt ettevõtmine, sest õpetajad mängivad meie elus suurt rolli.
Mul aga tekkis seoses õpetajate tunnustamise ja nende eeskujuks olemisega teine mõte: mis oleks, kui teie, nii endised kui ka praegused õpilased, sealhulgas praegused õpetajad ja koolijuhid, mõtleksite veidi sellele, kes õpetajatest on olnud teile isiklikuks eeskujuks? Kes ja milline õpetaja on teid innustanud ja oma eeskujuga elus edasi aidanud? Kelle moodi olete tahtnud olla?
Ootan hea meelega kirju, milles meenutatakse ja mõtiskletakse nii õpetajate inimlike omaduste kui ka teadmiste ja oskuste üle.
Tundub, et üldises plaanis inimlikke omadusi alahinnatakse. Õpetajaameti puhul räägitakse palju kahest asjast: palgast ja mainest. Need kaks on omavahel tihedalt seotud, moodustades kokku ameti «väärtustamise ühiskonnas» – sotsiaalse prestiiži.
Aastaid on kostnud mure õpetajakutse ebapopulaarsuse pärast. Seevastu tänavune haridusministeeriumi tellitud uuring näitab, et õpetajaametit peetakse ühiskonnas mainekaks. Kõige kriitilisemad on õpetajaameti maine suhtes õpetajad ise. Ühiskond tajub õpetajaametit õpetajatest rohkem olulisena, inimeste elusid oluliselt mõjutavana, tõsi, kontrastina õpetajaameti hea maine kõrval tajutakse, et õpetajaamet ühiskonnas ei ole kindlalt väärtustatud.
Praegu oleme siis jõudnud arenguetappi, kus mõlemad näitajad, nii maine kui ka palk, on võrreldes kauboikapitalismi hiilgeajaga oluliselt tõusnud. Mis seal salata, kui rahast rääkida, siis on palk viimastel aastatel kiire tempoga tõusnud ja tõuseb ilmselt edaspidigi. Kui nüüd õpetajad ise end ühiskonnas väärikamana tunneksid.
Eesti palgastatistikat vaadates ei julge ma enam küll kindlalt väita, et sina, kõrgharidusega noor, kes sa pead silmas ainult raha, vali parem mõni muu amet. Mulle tundub, et õpetajana töötamise motivatsioon ja õpetaja maine saavad siiski alguse kuskilt mujalt – isiksusest ja tema tahtest, suhtlemisoskusest ja inimesetundmisest.
Ameerika kirjanik William Arthur Ward on öelnud, et keskpärane õpetaja räägib, hea õpetaja selgitab, väga hea õpetaja demonstreerib, aga suurepärane õpetaja inspireerib. Milline on olnud teie kogemus?
Loe ka kommentaare Õpetajate Lehest.


description: Sirbis 14. oktoobril 2016:

title: Sirbis sel reedel: nostalgia

maintext:
RAUL VEEDE: Seksuaalkasvatus eriloal ja ei mingeid aborte
Eelmisel nädala esmaspäeval toimus Poolas riigi ajaloo esimene naiste üldstreik, mis oli suunatud Euroopa ühe karmima abordiseaduse edasise karmistamise vastu ja milles osales 100 000–150 000 inimest 60–100 linnas. Millised on Poola praeguse olukorra ühiskondlikud tagamaad, arutlesid streigipäeva õhtul kolm Eestis elavat poola naist: Tartu ülikooli poola keele ja kultuuri lektor Joanna Dagmara Dobosz, MTÜ Öökull juhataja kohusetäitja Agnieszka Kunz ja Merit Tarkvara ASi tooteturundusspetsialist Aleksandra Andrzejczyk.
MARI NUGA: Unistus ideaalsest kodust
Sovetiaegsetes suvilakooperatiivides on veel alternatiivsust ja mässumeelsust, mis õõnestas omal ajal nõukogude korda.
Kodu on igapäevane ja argine mõiste, mille tähendus on justkui kõigile teada. Juhan Viidingu tekstist leiame kodu definitsiooni, millega võiks ju nõustuda: kodu ei ole lihtsalt paik, vaid tunne, kodu on headus, kodu on väikesed, kuid olulised asjad, kodu on tavaline ja imeline. Koduga seostuvad tõepoolest kõigepealt positiivsed emotsioonid, kuid sotsiaalteaduse uuringutes on täheldatud, et kodu on hoopis laiem nähtus. Kodu sisaldab hulgaliselt mälestusi, kogemusi, tähendusi, väärtusi ja meeleliigutusi, mis on väga isiklikud ja igaühel omad. Kõik koduga seostuv ei pruugi olla alati positiivne, kogetakse ka neutraalseid ja isegi negatiivseid tundmusi. Kodu ei ole tegelikult ainult isiklik koht. Kodus peegelduvad ühiskondlikud, kultuurilised, isegi poliitilised ja majanduslikud tähendused. On öeldud, et kodu on ühiskonna alustala, vundament, kõigi teiste inimestevaheliste suhete baas.
Nõukogudeaegsed suvilapiirkonnad on huvitavad oma loomisloo, kunagise ühiskondliku staatuse ja seejärel toimunud muutuste poolest. Leitsaku ja linnatolmu eest oli suvel maale sõidetud ka enne nõukogude aega.
KERRI KOTTA: Muusikaline hülgamisakt. Kas muusikaline nostalgia tähendab muusikalist lihtsustamist?
Nostalgia on meeleseisund ja muusikale omistatakse võimet meeleseisundeid esile kutsuda. See, kuidas tekib muusikalise stiimuli rakendumisel meeleseisund, on omajagu keerukas mehhanism ja selles on oma osa ka vastuvõtjal. Nimelt ei saa kogeva meele muutlikkuse tõttu eeldada, et mingi stiimuli rakendamine annab tulemuseks alati sama meeleseisundi. Ei saa ka väita, et stiimuli tekitatav seisund on täiesti ennustamatu. Viimane kehtib eriti siis, kui stiimul on kultuuriliselt laetud ehk n-ö märgilise tähtsusega ning vastuvõtja ühtlasi vastavast kultuurist informeeritud indiviid. Sellisel juhul kaldutakse muusikalisele stiimulile andma tähendust, mis sel vastavas kultuuriruumis juba on.
MARGUS MAIDLA: Keemiahoone ruum nr 414
Eel- ja järellugu ning nimekiri kasvandikest, kes on ajanud võrseid üle kogu laia molekulaarbioloogia maailma
Molekulaarbioloogia alla liigituvad kõik need eraldiseisvad teadusharud, mis tegelevad (elus)bioloogia uurimisega molekulaarsel tasandil, siia alla kuuluvad kõik geneetikud, (moodsas kõnepruugis kõikide omics’ite uurijad, s.t genoomika, proteoomika, metaboloomika, mikrobioomika), rakubioloogid, mikrobioloogid, viroloogid, arengubioloogid, evolutsioonibioloogid, arheogeneetikud, biokeemikud, biotehnoloogid, struktuuribioloogid, süsteemibioloogid jne. Ühesõnaga võib molekulaarbioloogia alla üldistavalt liigitada enamiku, kui mitte kõik, molekulaarse taseme uurimisest sõltuvad elusteaduse harud.
Eestis saab molekulaarbioloogia ja selle harudega tegelemise teadustegevuse alguse siduda ühe väga konkreetse ruumi ehk geograafilise kohaga – selleks on Tartu ülikooli peahoone kõrval asuva kunagise keemiahoone viimase korruse Toomele vaatavas tiivas ruum 414, ning ühe kindla nimega, kelleks on akadeemik Artur Lind (6. IV 1927 – 30. XI 1989).
Intervjuu akadeemik Richard Villemsiga. RICHARD VILLEMS: «Meil ei olnud ööl ja päeval sõna otseses mõttes vahet. Töö käis sageli hommikuni ja hommikul algas uuesti, tihti mitu päeva järjest.»
ARO VELMET: Kükitades hiiglaste õlgadel
Nostalgiafilmid üritavad jäljendada läinud aegade hiilgust, aga unustavad kõik selle, mis tegi originaalfilmid eriliseks.
Kas on veel järel mõni aastakümme, millele Hollywoodi kassahittide produtsendid poleks sellel suvel armastuskirja saatnud? Tõsi, see proustilikke mõõtmeid omandav nostalgitsemine algas juba ammu ning sai tõelise hoo sisse ilmselt möödunud talvel, kui linastus «Tähesõdade» («Star Wars») järjekordse triloogia avaosa «Tähesõjad. Jõud tärkab», mis oma struktuurilt kopeeris peaaegu üks ühele 1977. aastal linastunud avafilmi «Uus lootus». Lisaks mõõtmatult suuremale rahasummale, mis maeti «Jõu tärkamise» alla, eristab J. J. Abramsi hoogsat seikluslugu eelkäijast peamiselt asjaolu, et seal on XXI sajandi representatsiooninormidele kohaselt rohkem ruumi ambitsioonikatele naistele ja kangelaslikele mustanahalistele.
JANNO ZÕBIN: Sisepilk Virmalistele. ENSV dissidentidest rokkarid Melike Amjärv ja Toivo Kurmet
Ansambel Virmalised kinnistas end Eesti muusikalukku 1960ndate lõpus ja 1970ndatel. Bändi ei teata küll enamasti nii hästi, kuigi tuntakse nende klassikaks saanud ja palju kaverdatud «Naeru» Jaak Joala esituses. Ansambli vaimne liider Toivo Kurmet mõttekaaslastega tegi Eesti roki ajalugu, kuid võimudega pahuksis noorte tegevusel oli ka ühiskondlik-poliitiline mõju. Toivo ja tema tollase tüdruku Melike Amjärve Nõukogude Eestist Rootsi emigreerumise lugu näitab, mis võib juhtuda kardinaalse kultuurivahetuse tingimustes.
HEIDI IIVARI: «Minu kass Jugoslaavia» ja teised edulood. Mõned tähelepanekud Soome multikultikirjanduse kohta
Iraaklane Hassan Blasim, sakslane Roman Schatz, somaallane Nura Farah, venelane Zinaida Lindén, sloveen Alexandra Salmela ja albaanlane Pajtim Statovci. Ses nimekirjas on vähemalt sada nime. Mis neid ühendab? Nad on kirjanikust immigrandid, kelle uus kodumaa on Soome. Millest nende kirjutatud teosed meile räägivad? Vaatame lähemalt.
Lugusid jutustav maailmamees Viljandis. Mari Vallikivi intervjueerib Ameerikas sündinud ning hariduse saanud kultuuriantropoloogi ja ajaloolast Rolan Paul Firnhaberit, kes on elanud viimased kuus aastat Viljandis. ROLAN PAUL FIRNHABER: «Meie endlid ja säutsud on täielik rämps sellega võrreldes, mida meie esivanemad on loonud ja meile imetlemiseks on jätnud.»
REET VARBLANE: Seitsmes fotokunstimess õnnelikult möödas
ENE LÄKK: Säsi 2016 võitja teeb ilma
Teatritegijad, minge tänavale, koolidesse, vanglatesse. Anneli Saro intervjueerib
Briti lavastajat James Thompsonit. JAMES THOMPSON: «Rakendusteater esitab väljakutse arvamusele, kes võib olla kunstnik ja kes mitte, ning seejuures ei muutu demokraatlikumaks mitte ainult kunstniku, vaid ka kunsti mõistet.»
Ahela järgmine lüli. Marta Bałaga intervjueerib Belgia filmirežissööri Felix Van Groeningeni. FELIX VAN GROENINGEN: «Maagilisi asju juhtub ainult katsetades. Vahel võtad filmist midagi välja ja selgub, et seda polnudki tegelikult tarvis.»
Seeneriigi varjatud elurikkus. Ulvar Käärt intervjueerib Tartu ülikooli loodusmuuseumi bioloogiliste interaktsioonide ökoloogia töörühma vanemteadur LEHO TEDERSOOD, kes on üks neist, kes on endale rahvusvahelisel areenil nime teinud võidujooksus, mida peetakse Maa mikroskoopilise elurikkuse kirjeldamise nimel. Seeneteadlasena on ta keskendunud maa sees peituvate mikroskoopiliste mullaseente uurimisele.
JAAK PROZES: Soome-ugri rahvad venestuvad ka Eestis
Eestis on läbi aegade elanud soome-ugri rahvaid ja kõneldud nende keeli. Paraku peab tunnistama, et viimastel aastakümnetel on siinsed soome-ugrilased olnud Eesti venekeelse elanikkonna taastootjad. Täpsemad andmed saame kui vaatame ja võrdleme kahe viimase rahvaloenduse andmeid.
Arvustamisel
Vilniuse teatrifestival «Sirenos»
Värske muusika festival «Sügisfest»
Rein Vahisalu «Südamest – muiates ja tõsimeeli»
Galina Grigorjeva teoste esiettekanded Eesti Filharmoonia Kammerkoorilt ja Collegium Musicalelt
VAT-teatri «Alias»
Dokumentaalfilm «Ühe unistuse maja»


description: Postimehe otsestuudios lahkas täna naistevastase vägivalla eri tahke kirjanik Sass Henno. Viimati jõudis meediasse juhtum, kus 27aastane Pärnu mees Jaan peksis kahe ja poole aasta vältel jõhkralt oma elukaaslast, ka ajal, kui naine oli lapseootel. Pärnu maakohus mõistis talle poolteise aasta pikkuse tingimisi vangistuse.

title: PÄEVAINTERVJUU Sass Henno: tolereerime naistevastast vägivalda kui kommunikatsioonivahendit

maintext:
«Kujutame ette, et pärast tänava- või kõrtsikaklust saad minna koju, turvalisse keskkonda. Saad olla vägivallatsejast eemal,» näitlikustas Henno, «Pärnu jahtklubi liikme juhtumi puhul jäi ohver vägivallatsejaga kokku. Ta saab väga tugevalt kannatada – tal istutakse seljas, teda pekstakse, lämmatatakse padjaga – ja järgmisel hommikul on ta selle mehega uuesti koos. Nad veedavad jõule koos.»
Seega rõhutas Henno, et lähisuhtevägivalda, kus enamasti on kannatajaks naispool ja vägivallatsejaga ollakse pidevalt koos, tuleb kindlasti käsitleda eraldi.
Tema sõnul on tüüpiline, et seepeale küsitakse, miks naine lihtsalt ära ei lähe.
«Me peame terve ühiskonnana mõistma, et suhtesõltuvus ja ka armastus on kahjuks ka lähisuhtevägivalla puhul väga tugev,» rõhutas Henno. Tema sõnul on paljud tänased nooredki kogenud lapsena füüsilist karistamist, mis ei õpeta vägivallaga adekvaatselt toime tulema, kuna lapsena ei saa ju vanemate juurest lihtsalt lahkuda. Halvimal juhul usutakse, et karistus oli ära teenitud.
«Kahjuks on võimalik armastada seda inimest edasi, kes sulle haiget teeb,» lisas ta, «vägivallatsejal on lisaks oskus süütunnet tekitada, millega ta toimetabki nõrgema kallal.»
Peksjate nimed avalikuks
Sass Henno usub, et vägivallatsejate nimed tuleks igal juhul avalikustada, sest avalik kuvand läheb sellistele inimestele kõige rohkem korda.
«Selliseid inimesi väga puudutab see, kui me võtame neilt ära autoriteedi, toreda inimese kuvandi.»
«Ta on jääpurjetaja ja Pärnu jahtklubi liige. Ma väga austan merekultuuri ja inimesi, kes sellega tegelevad ning väga tahaks, et Pärnu jahtklubi võtaks selge seisukoha ja pärast kriminaalkaristust selle mehe enda ridadest välja heidaks,» tõdes ta.
Eilse seisuga oli Pärnu vägivallatseja endiselt jahtklubi liige.
«Ohvri soov, et keegi teada ei saaks, on inimlikult nii mõistetav. Me kõik tahame selliseid asju unustada ning kui mängus on lapsed, ei taha me neile seda haiget maailma tutvustada,» tõdes mees.
«Aga ma tahaksin pöörduda kõikide ohvrite poole – jah, rääkida on raske, aga vaikimine aitab ainult vägivallatsejat. Vaikimine pigem kaitseb ja soodustab järgmist lööki.»
Kirjanik leiab, et andestusele peaks eelnema siiski põhjalik kahetsus ja soov end analüüsida, mida saab teha teraapia või viharavi abil.
Leebed karistused
«Ma oleks tegelikult selle kohtuotsusega rahul olnud, kui härrasmees oleks natuke trellida taga ka aega veetnud. Samas me ei tea antud juhul kokkuleppemenetluse üksikasju, seega ei saa kohtu tööle nii lihtsalt hinnangut anda.»
Probleemina tõi ta välja lähenemiskeelu rakendamise kitsaskohad – politseile on lähenemist raske tõestada ning tänapäeval ei pea inimese terroriseerimiseks sugugi tema lähedal olema.
Lähedased ei märka ega tunnista
«On juhtimeid, kus ka oma emad-isad ütlevad, et pole su elul häda midagi – liisingud on makstud ja maja on suur,» nentis Henno, «kannata ära või mis siis on? Ta ju ainult kord aastas läheb hulluks.»
Siinkohal on tema sõnul probleemiks nii naiste ebavõrdsus Eesti ühiskonnas kui ka üldine suhtumine vägivalda.
«See algab sellest, kui täiesti normaalsed inimesed ütlevad, et lapse tutistamine või sakutamine on okei. See annab juba lastele signaali, et mingis olukorras on füüsiline sekkumine nende kõige pühamasse asja – kehasse – õigustatud. Mingites olukordades me õpimegi karistatud olema.»
«Me tolereerime füüsilist vägivalda kui kommunikatsioonivahendit – 21. sajand, 2016, Eesti Vabariik» lisas ta.
Sass Henno pani kõigile ohvritele südamele, et abi saamiseks helistada numbril 1492, kus 24 tundi ööpäevas vastavad professionaalsed naistevastase vägivalla teemal koolitatud nõustajad ning aitavad ehitada nn päästeplaane, kuidas kodust lahkuda juhul, kui on näiteks dokumendid hävitatud või uks keeratakse lukku või on raha ja pangakaardid kõik vägivallatseja käes.


authors:
Sirje Kiin
Kirjandusteadlane
Vabaerakond

description: President on valitud, aga küsimus, kuidas sai see protsess sedapuhku niimoodi venida, jääb. Kirjandusteadlane Sirje Kiin (Vabaerakond) näeb põhjusi palju sügavamal kui tänases päevapoliitikas.

title: Sirje Kiin: presidendivalimised ummikusse ajanud erakondlik egoism sai alguse Siim Kallase valitsusest

maintext:
Esimest korda Eesti Vabariigi ajaloos nii põhjalikult umbe jooksnud presidendivalimiste süüdlaste nimekiri on järgnenud tormilise kriitikatulva põhjal väga pikk:
60 valijameest, kes nurjasid presidendi äravalimise valijameeste kogus, jättes valimissedelid tühjaks või rikkudes need;
101 riigikogu liiget, kes ei suutnud saavutada üheski hääletusvoorus rahuldavat kokkulepet riigikogus;
peaminister Taavi Rõivase peataolek ehk lõpmatu otsustamatus ning venitamistaktika;
Reformierakonna mitmekuuline läbipaistmatu mäng kolme oma kandidaadiga ja täielik tahtmatus tulla vastu teiste erakondade soovidele;
Keskerakonna reetlikkus oma presidendikandidaadi suhtes;
Tallinna linnapea ametist eemaldatud Edgar Savisaare väidetavad telgitagused kokkulepped hoopis teise erakonna kandidaadiga;
Keskerakonna ja Reformierakonna sisetülid ja lõhenemised; liiga kehvad kandidaadid, sest potentsiaalsed head kandidaadid ei nõustunud reetmistest tulvil valimistetralli kaasa tegema;
liiga head kandidaadid, kes lihtsalt lörtsiti nüüd ära avalikkuse silmis jne
Kommentaatorid nimetavad üksteise võidu toimunu võitjaid ja kaotajaid, kuid minu meelest on küpsenud kriisis kaotajaks kogu Eesti ühiskond ja seal valitsev üliindividualistlik vaimulaad, mille põhjused ja juured on palju sügavamal kui ainult pealispindses vaates tänases päevapoliitikas. Nii et ärgem laskem head kriisi raisku minna. Juurelgem esmalt selle põhjuste üle.
Absoluutse minakultuuri esiletungimine
Kui demokraatlik kodanikuühiskond juhindub ideaalis koostööst, konsensuse ja kompromisside leidmise kunstist, siis Eestis on vähemasti viimased viisteist aastat domineerinud absoluutne minakultuur, mis väljendub nii erakondlikus egoismis kui isikute tasandil poliitikas, massikultuuris ja meedias.
Erakondliku egoismi läbimurre Eesti poliitikas toimus minu mäletamist mööda 2002. aastal, kui toonane peaminister Siim Kallas vahetas üleöö välja suurepäraselt toiminud kolmikliidu (Reformierakond, Isamaaliit ja Sotsiaaldemokraadid) ning tegi seniseid partnereid päevapealt reetes koalitsiooni Keskerakonnaga, pidades silmas eeskätt oma erakonna päevapoliitilisi huvisid, mitte Eesti üldist arengut. Selle sammu hinnaks oli Eesti regionaalse arengu peatamine mitmeteistkümneks aastaks, sest Reformierakond, vastupidiselt omaenda nimele, seiskas Eestile hädavajaliku haldusreformi, nagu nüüd teame, enam kui viieteistkümneks aastaks, ja see reform on ikka veel tegemata.
Sellele on järgnenud üleüldise vastastikuse umbusaldamise umbrohu vohamine: üha tavalisemaks muutunud igapäevased väiksed reetmised, erakondlikud juntimised ja blokkimised riigikogus, aga ka näiteks võtmepoliitikute ülehüppamised: Keskerakonna ürgesimehe Edgar Savisaare eksabikaasa Vilja Savisaar, kes sai Europarlamendi saadikuks Keskerakonna esinumbrina, liitus lõpuks võimuloleva Reformierakonnaga, kohalikel valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu Tallinna linnapeakandidaat Eerik-Niiles Kross kargas vahetult enne riigikogu valimisi üle Reformierakonda jne.
Ärapanemise vaim
Kogu ühiskonda on haaranud viimastel aastatel üksteisele ärapanemise vaim, mille pinnalt on mitte ainult raske, vaid lausa võimatu leida ühist, kõigile meeldivat superstaari, nagu meelelahutussaadetes jätkuvalt tuututakse. Kui juba kõigile meeldivat lauljat on pea võimatu leida, mis siis veel rääkida presidendi ehk riigipea otsinguist, kelle rolli, esivanemate, päritolu, rahvuse, välimuse, soo, pikkuse või laiuse suhtes on igaühel oma ettekujutus. Tegemist on tõsise kommunikatsioonikriisiga ühiskonnas, kus üksteist lihtsalt enam üldse ei kuulata.
Häda algab jälle valitsusest, kes ei arvesta teadlaste ega ekspertide arvamustega, isegi kui teeb vahel näo ja tellib mõne suurepärase arengukava, siis aga pannakse see jälle sahtlisse ega avata kunagi. Ühiskonnas ei arvestata sisuliselt teiste arvamuste ega huvidega, vaid aetakse silma- ja kõrvaklapid peas ainult oma asja, minu asja, minu erakonna asja, mitte ühist Eesti asja.
Olen veendunud, et endise välisministri Marina Kaljuranna populaarsus rahvaküsitlustes põhines just Eestis nii harva esineval sõnumil, mis oli suunatud koostööle, mõistmisele ja ärakuulamisele, ehkki ta ei pakkunud selleks ühtki konkreetset retsepti ega rohtu, sest tal puudus hädatarvilik sisepoliitiline kogemus. Enamik Eesti poliitikuid pole paraku lihtsalt veel tabanud, et (ära)kuulamisoskus, empaatia ning koostöövaim on see, mida Eestil oleks praegu kõige rohkem vaja, et praegusest kriisist välja tulla.
Kriisi tuleb kasutada
Lisapingeid tekitab muidugi olukord, kus parlamentaarse riigi põhiseadus ning presidendi mitmeastmeline valimiskord on kohati üpris lünklikud, võimaldavad mitmeti tõlgendamist ning vajavad seetõttu hädasti muutmist, et vältida järgmisi taolisi poliitilisi punnseise ka seadusandlikul tasandil.
Kui mõni aasta tagasi puhkesid lausa meeleavaldused juhtpoliitikute arrogantsuse ja sotsiaalse kurtuse teemal (mäletate Ansipi fooliumimütsikese nalju!), siis jahutati ühiskondlikult kõrgeks kerkinud temperatuur maha Jääkeldris, kus kenade üldrahvalike koostööharjutustega jõuti ilusate konsensuslike ettepanekuteni, mis nüüd omakorda jäätuvad riigikogus, kus neist pole kuulda kippu ega kõppu.
Ometi on meil olemas arenev kodanikuühiskond, mis ilmutas oma kosuvat poliitilist jõudu juba eelmistel valimistel. Meil on välismaailma endiselt vaimustav e-riik, mille digitaalseid võimalusi pole poliitikud veel tahtnud või suutnud rahva kaasamiseks sugugi ära kasutada. Meil on tänu äärmusliku individualismi positiivsele väljundile (jah, igal mündil on kaks külge!) ka nutikust, algatus- ja kujutlusvõimet. Meil on rikas kultuur ja tark, haritud rahvas.
Eesti väärib paremat või isegi parimat. Sestap kordan lootuses, et keegi ikka lõpuks kuuleb või loeb: ärgem laskem head kriisi raisku minna.


authors:
Erik Prozes
Foto- Ja Videotoimetuse Juhataja

description: Kui sul pole head pilti, siis järelikult polnud sa piisavalt lähedal, ütles eelmise sajandi esimeses pooles tegutsenud ajakirjandusfotograafia klassik Robert Capa. Tänapäeval on see tõdemus fotograafide poolt laialdaselt teadvustatud.

title: Erik Prozes: lähedusest

maintext:
Eilset presidentide vahetuse tseremooniat jäädvustanud pressifotograafid võisid oma sumadane lai- ja normaaloptika võrra kergendada, sest ajakirjandus paigutati nööri taha; riigikogu hoones suleti meie ees koridore ja presidendilossi lubati ainult kodustatud ehk nn ametlik fotograaf. Karmuselt meenutasid turvameetmed suurriikide juhtide visiite.
Pressifotograafide ametiliidu koodeks sätestab, et peame hea seisma ühiskondlikult olulistele sündmustele ligipääsetavuse eest. Meie 1,3 miljoni rahvaarvuga riigis, kus ajakirjanikke suhtarvuna vaid käputäis ja ka välispressi huvi leige, võiks see missioon ju lihtne olla.
Ometi meenutab presidendi ja pressi vahel hoitav distants oma ülereguleerituselt pigem Valget Maja kui kastanite vahele paigutatud hubast väikeriigi presidendilossikest. Avalike suhete eest vastutavad ametnikud toovad ülepingutuse (inglise keeles on hea sõna: overkill) põhjenduseks pealetükkivat meediat. Ent võib-olla on pealetükkivus tingitud just nendesamade ametnike poolt üha kõrgemaks ehitatud müürist ja kehvast organiseeritusest?
Need aastad president Ilvesega istutasid minusse arusaama, et nii kaugeks ja kõrgeks konstrueeritud tegelaskuju esitati meile hologrammina, mitte luust ja lihast inimesena. Tõsi, president peabki olema natuke müstifitseeritud tegelane. Üldsusel pole vaja teada, millist hambaharja ta kasutab.
Teisalt ootame presidendilt inimlikkust, empaatiat, mõistmist. Eelmine president neile ootustele ei vastanud. Vähesed inimlikud kontaktid piirdusid fotograafidele tehtud tülpinud grimasside ja loobitud üleolevate sententsitega. Nõnda pöördus president kogu rahva poole. Me oleme ju vahendajad.
Kahtlemata oli ka palju head, sobiks kokkuvõtteks öelda. Ja miks sellest üldse enam rääkida, kui meil nüüd uus president pukis. Aga sellepärast, et edastada sõnum Kersti Kaljulaidile ja tema seniteadmata avalike suhete nõunikule. Riigi esindusfiguurina on teil kohustus suhelda ajakirjanikega ja mitte blokeerida igal võimalusel fotograafe. Sundides pressifotograafe nii piltlikult kui ka otse öeldes nööri taha, jääte kaugeks ka oma rahvale.
*Erik Prozes on Postimehe foto- ja videotoimetuse juhataja ning Eesti Pressifotograafide Liidu liige.


description: Ameerika Ühendriikide presidendivalimised on jõudmas lõpusirgele. Läbi on kaks presidendikandidaatide debattide raundi ning jäänud veel viimane Hillary Clintoni ja Donald Trumpi vaheline väitlusvoor Las Vegases 19. oktoobril. Clintoni ja Trumpi senised sparringud ei ole olnud kuigi sisukad ega ka nii tulised, nagu paljud varem olid oodanud. Sellest annab tunnistust seik, millest kujunes üks viimaste debattide peamisid uudiseid: nimelt, et telekaamerate ees maandus Clintoni peal kärbes.

title: Juhtkiri: musta pori näkku Ameerika moodi

maintext:
Taas oli palju ebameeldivat. Räpasus ongi see, millega käimasolev presidendikampaania ajalukku läheb, sest Clintoni ja Trumpi näol on vastamisi kaks ebapopulaarseimat kandidaati, kes on selgelt otsustanud panustada oma vastasmängija negatiivse reitingu suurendamisele enne otsustavat valimispäeva, 5. novembrit. Kõnekas on, et seni viimanegi debatt St. Louisiski algas küsimusega eeskujudest, ent läks kiiresti ja sujuvalt üle Trumpi skandaalsete salvestiste arutamiseks, mille käigus Hillary Clinton süüdistas teda seksismis ja naiste solvamises, millele Trump vastas: «Bill Clinton tegi oma ajal palju hullemaid asju.»
Kui kogu see näotus kõrvale jätta, peab St. Louisis toimunud debattide puhul möönma, et Trump esines tugevamalt kui 26. septembril esimesel presidendikandidaatide väitlusel, kus Hillary Clinton oli selgelt parem ning mis tuntavalt kasvatas ka Clintoni edu Trumpi ees debatijärgsetel küsitlustel. Trumpil õnnestus välja tulla võrdlemisi halvast olukorrast, kui kõne alla tuli tema seksistlik ja äärmiselt ebameeldiv käitumine, ning panna oma oponent raskesse olukorda, esitades muuhulgas ettepaneku luua Hillary Clintoni kadunud e-kirjade skandaali uurimiseks riikliku uurija ametikoht.
Trump on välispoliitikas kahtlemata võhik ning eelkõige tema Venemaa-teemalisi naiivseid ja rumalaid väljaütlemisi on Clintoni meeskond üritanud Trumpi vastu ära kasutada. Teoreetiliselt võiks küll Venemaa-teema olla ebameeldiv Clintonile endalegi kui ühele Obama administratsiooni läbikukkunud reset-algatuse peaarhitektile. Lõppkokkuvõttes aga saavad Ameerika Ühendriikide valimistel otsustavaks siiski sise-, mitte välispoliitilised küsimused, mis pakuvad küll huvi neile, kes jälgivad valimisi väljastpoolt Ameerikat, kuid pole valdava osa Ameerika kodanike silmis kaugeltki esmajärgulise tähtsusega.
Kõigest hoolimata on täna raske öelda, kes siis ikkagi kolib tuleva aasta algul Valgesse Majja. Lõppkokkuvõttes saab otsustavaks see, millisel määral suudab üks või teine kandidaat kaasa tõmmata valijaid, kes praegu veel nendes ja nende toimetulekus presidendina kahtlevad.


description: Suurbritannia ajakirjanik Peter Pomerantsev peab Toomas Hendrik Ilvest haruldaseks poliitikuks.

title: Peeter Pomerantsev: Ilves on haruldane nähtus - poliitik, kellel on midagi öelda

maintext:
President Toomas Hendrik Ilves on kõige haruldasem nähtus: poliitik, kes ütleb, mida mõtleb, ja kellel on, mida öelda.
Tavaliselt on jutuajamised poliitikutega ja poliitikute vahel mäng. Kuna Ilves ei mängi neid mänge, juhtub tema kohal olles midagi tähelepanuväärset: ka kõik teised hakkavad rääkima seda, mida nad tegelikult mõtlevad. Ja järsku leiab aset midagi, mis on täiesti vastandlik sellele, mis tavaliselt poliitilistes aruteludes: tõeline mõttevahetus.


description: Kogu Eesti 1991. aasta III kvartali elukalliduse indeksi andmeil on ostukorvi kuuluvate kaupade ja teenuste hinnad viimase aasta jooksul tõusnud 3,7 korda ja selle aasta teise kvartaliga võrreldes 1,39 korda.

title: Postimees 1991. aastal: elu on 3,7 korda kallim

maintext:
Seekord on tehtud ka eraldi kokkuvõtteid Kohtla-Järve, Läänemaa, Lääne-Virumaa, Tartu, Viljandi, Tallinna, Valga, Pärnu ja Narva linnade ja maakondade kohta.
Vaadeldud piirkondadest on hinnad tõusnud kõige vähem Narvas, suurim hinnaindeksi tõus on Läänemaal. Tallinn on koguarvestuses teisel kohal, kuid toidukaubad on seal võrreldes eelmise kvartaliga kõige enam kallinenud.
Lääne maakonna abimaavanem A. Hanschmidt ütles, et talle on selline tulemus üllatus. Näiteks transpordihinnad (bussipileti hind 5,5 kop. km peaksid keskmisest madalamad olema. Ka korteriüür pole Eesti keskmisest kõrgem.
27.10.1991


description: Isamaa ja Res Publica Liidu juht Margus Tsahkna ütles täna Postimehe stuudios, et suuremad erakonnad on aeg-ajalt ikka väiksemad üle parda visanud.

title: PÄEVAINTERVJUU Tsahkna: kui oravapoja veri tahab oravat puu otsa ajada, siis ta läheb

maintext:
«Kui oravapoja veri tahab oravat puu otsa ajada, siis ta sinna läheb,» sõnas Tsahkna palju spekuleeritud Kesk- ja Reformierakonna ühisvalitsust kommenteerides ning viitas, et Reformierakond on koalitsioonipartnereid vahetanud ka varem.
«Isamaa ei ole kunagi reetnud. Need on lihtsad tõed, millega elada ja meie eesmärk on teha ära need poliitilised lubadused, mida oleme lubanud.»
«Poliitmäng ja kombinatoorika, võimuvõitlus Keskerakonnas ja sisepinged Reformierakonnas on asjad, mille suhtes mina midagi teha ei saa. Valitsuse töövõimet näitab see, et väga suured põhimõttelised otsused on kohe ees – omavalitsuste rahastamine haldusreformi raames, mina tulen pensionireformiga valitsusse, vanemahüvitise süsteemi reform – need on teemad, mis tegelikult Eesti elu puudutavad,» märkis Tsahkna.
«Presidendivalimiste pikk debatt kindlasti avaldas mingit mõju valitsuse tööle. Aga minu lootus on, et suudame edasi minna oluliste teemadega,» kommenteeris ta valitsuse töövõimet.
Samas lisas ta, et haldusreformist on veel pool otsustamata, viidates edasisele rahastamismudelile, millele tuleb kiiremas korras lahendus leida.
Juhul, kui IRLile uute kombinatsioonide järel valitsuses kohta ei peaks jaguma, ei saa see koalitsioon Tsahkna sõnul olla tõeliselt isamaaline: «On selge, et ainuke sisult isamaaline valitsus on võimalik teha koos meiega.»
IRLi puudumisel valitsusest näeksime Tsahkna sõnul palgaarmee kehtestamist, kaitsekulusid alla 2 protsendi, kodakondsus- ja keelepoliitika olulist muutmist. «Kindlasti ei näeks ka sellist põgenike vastuvõtmise süsteemi, mis on väga konservatiivne ja millest paljud Euroopa riigid üritavad praegu eeskuju võtta.»


authors:
Priit Rohtmets
Tü Usuteaduskonna Kirikuloo Teadur

description: Eesti Rahva Muuseumi avamist on varjutanud õnnetu lugu Neitsi Maarja kujuga, mis jalahoobist puruneb ja seejärel jälle tükkidest kokku tervikuks koondub. Eksponaadil, mis esmapilgul paistab väga ühemõtteline, on tegelikult omajagu tõlgendusvarjundeid, kirjutab Tartu Ülikooli usuteaduskonna kirikuloo teadur Priit Rohtmets.

title: Priit Rohtmets: ERMi Maarja kuju ümber toimuv näitab, et religioon ei kuulu Eestis sugugi eilsesse päeva

maintext:
Ehkki enamik inimesi naudib tõenäoliselt lihtsalt väikest jalaga löömise täpsusharjutust ja ekspositsiooni graafilist lahendust, võib see teiste jaoks solvav olla.
Kahtlemata ei tohi ignoreerida ka pedagoogilist mõju noortele ehk kellelegi jalaga virutamise soosimist. Nii ei puuduta solvumine mitte üksnes usklikke, vaid ka neid, kelle arvates on jalaga tagumine väljaspool jalgapalliplatsi vastuvõetamatu.
Ekspositsiooni arvustajad on leidnud, et see solvab eestlasi, kes on üle 800 aasta elanud Maarjale pühendatud maal. Olgu öeldud, et pilte hävitasid ühtmoodi nii sakslased kui ka eestlased, nii pole selles midagi ülearu rahvuslikku või eestlastele ainuomast.
Maarja kujutis, mida eksponeeritakse, pärineb Lotmani sõnul 19. sajandist ja sellel pole reformatsiooniga midagi pistmist.
Kõige enam sai piltide hävitamises kannatada Tallinna linn, kuid Tallinnas lõppes pildirüüste üsna kiiresti, sest kohalik võim pani sellele, nagu igale teisele korrarikkumisele ja korralagedust esilekutsuvale nähtusele, päris kiiresti piiri. Tõsi, hiljem esines piltide hävitamist Tartus ja ka teistes suuremates Eesti linnades.
Seisukohti on erinevaid. Ehkki ühelt poolt on tõesti tegemist ilmeka ajalookäsitusega, on näiteks Mihhail Lotman juhtinud tähelepanu, et kuju ajaloolises paikapidavuses on tõsiseid kahtlusi. Maarja kujutis, mida eksponeeritakse, pärineb tema sõnul 19. sajandist ja sellel pole reformatsiooniga midagi pistmist.
Ehkki tõenäoliselt kasutatakse Maarja kuju selle sümboliväärtuse tõttu, oleks pildirüüste kajastamiseks võimalik leida midagi ajalooliselt autentsemat ja sündmust ennast kujutavat. Kildudeks võib puruneda ka mõni pilt, kus pildirüüstet kujutatakse. Tõsi on ka asjaolu, et Maarja sellisel moel eksponeerimine on reformatsiooni vulgaarsem väljendus, mille esiletoomine näitab küll usupuhastuse ühte tahku, ega ei anna kindlasti kogu protsessist täielikku pilti.
Igaüks saab tunda end protestandina
Õnneks on reformatsiooni Eesti Rahva Muuseumi ekspositsioonis käsitletud mitmekesisemalt kui lihtsalt Neitsi Maarja kuju purustamise kaudu. Nii ei tohiks Maarja kujule ekspositsioonis keskset tähendust anda. Kahjuks on praegune poleemika aga just seda teinud.
Maarja kujuga seoses tuleks tähelepanu pöörata veel ühele tõlgendusele, mis on solvamise ja solvumise taustal jäänud tähelepanuta. Selliste eksponaatide mõte, kus inimene saab n-ö asja sisse minna, on ju viimselt selles, et inimene asetab end ajaloolise sündmuse keskele. Sellega on ekspositsiooni koostajad kas tahtlikult või tahtmatult teinud igast jalaga virutajast protestandi.
Äsad kujule jalaga, tunned end kui luterlasest pildirüüstaja ehk väga vulgaarsne protestant, kes jalaga äsades võis võidelda nii kiriku kui ka ühiskonnakorralduse vastu. See on omajagu irooniline viis näidata eestlaste luterlikke juuri ja loodetavasti ei jää see oma ühekülgsuses liiga valjult kõlama. Ajalooõpetajaga ERMi külastades tekib ju noortel kooliõpilastel paratamatult küsimus, kuidas õpetaja seda atraktsiooni tõlgendab ja kuidas nimetada jalaga lööjat?
Muuseumi avalike suhete juht Kaarel Tarand lisas ekspositsioonile omapoolse tõlgenduse, et meil võibki usku pilgata, sest meil on kirik ja riik lahus. Selle peale tekib ilmselt igal arukal inimesel küsimus, kas näitus kajastab ajalugu või mõne inimese praegust suhtumist religiooni. Muidugi on ka ajalookäsitus alati oma aja nägu, aga Tarandi hinnangust kumab läbi pigem nõukogude ajast pärit vulgaarateistlik kui vulgaarprotestantlik seisukoht, millel pole reformatsiooni ajalooga kuigi palju pistmist.
Muuseumilt kiire reageering
Ilmselt on meil kokkuvõttes kasulik hoiduda mõlemast vulgaarsest ja äärmuslikku laadi seisukohast. Õnneks kuuluvadki mõlemad arusaamad ühiskonna äärealale ja valdav osa ühiskonnast on võimeline nii reformatsiooni kui ka praegust maailma ja religiooni selles mitmekülgsemalt nägema.
Muuseumi tuleb tunnustada kiire reageerimise eest, et olukorrale lahendus leida. Ilmselt oleks kõige õigem pildirüüstamise motiiv visuaalsel kujul säilitada, aga asendada mõne muu kujutisega, ja nagu on juba otsustatud, oleks see kogetav ilma jalalöögita ehk võimaluseta ise pildirüüstajaks saada. Ilmekas on see juhtum siiski, sest peegeldab muuseumi suutmatust ühiskonnale rahuldavalt oma ekspositsioonis asuvat objekti ja selle tähendust selgitada.
Ka näitab see seda, et religioon ei ole Eesti ühiskonnas sugugi eilsesse päeva kuuluv nähtus, nagu ka seda, et religioon on paljude jaoks endistviisi seotud inimeseks olemise kõigi tahkudega, sealhulgas inimväärikusega. Lõppeks ongi tegemist ju inimväärikuse küsimusega, mitte usu pilamisega, sest mitte keegi meist ei kujuta ette seda, et me lööksime jalaga ühte noort naist, et sellega ajalugu taaselustada.


description: Mitte iga Venemaa telekanalite saade Eestist ei ole propaganda ega kallutatud. Vahel satub aga ette mõni selline uudislõik, milles kujutatud Eestit on raske ära tunda, kirjutab kaitseliidu vabatahtlike blogi Propastop.

title: Propastop: elust Eestis läbi propagandakanali silmade

maintext:
Otsustasime Venemaa meedias valitseva tooni näitena esile tuua Venemaa telekanali NTV uudistesaate Päevakokkuvõte reportaaži 19. oktoobrist, mis annab teada, et Balti riigid on asunud tegema ettevalmistusi sõjaks.
Sellisena tõlgendatakse elanikkonna kaitse rakkerühma käivitamist, mis telekanali sõnul on otseselt suunatud Venemaa vastu. Lisaks teatatakse, et lähiajal asub Eesti parlament arutama eelnõu, mis lubab eraautode kasutamist sõjaväe tarbeks. Mainitakse kongressile esitatud seadust Balti riikide kaitsmiseks Venemaa agressiooni korral – seega on kõige taga USA, nagu Kremli käsitluses tavaks.
Võidurelvastumise näitena tuuakse Eesti ettevõtte Terramil plastvarjendid, mille eelmine külaskäik Venemaa propagandakanalitesse jäi umbes pooleteise aasta taha. Ka toona oli varjend näide Eesti sõjakusest ning eraettevõtjate oskusest riiki koorida. Propagandameemi korrumpeerunud ja kasuahnetest ühiskondadest kinnitab reportaažis ka Läti soomuki- ning Leedu kaitseväe köögiriistade hange.
Kohalike olude ekspertidena saavad sõna impeeriumimeelsed “politoloogid”, Eestiski tuntud Aleksandr Gaponenko ja Vladimir Linderman. Nende kommentaarid jätavad mulje, et Balti riikides kogunevad vabatahtlikud õppustele Venemaaga sõdima. Saate alguses nimetatud kaitsealgatustest saab reportaaži käigus agressiivne ründesoov.
Igaüks võib ise loetleda, mitu Kremli propaganda jutupunkti ta nimetatud uudistelõigust üles leiab. Lisapunktid propagandabingos saab reportaaž äreva muusika ja kaadritaguse teksti eest.
Oleme nimetanud NTV telekanalit propagandakanaliks nii omanikeringi kui ka seniste eestivaenulike käsitluste tõttu. Käesolev uudislõik annab sellele hinnangule ainult kinnitust. Tegemist pole vaid Venemaa kodanikele suunatud kanaliga, vaid seda kantakse üle ka Eestis.
Propastop.org on kaitseliidu vabatahtlike veetav blogi, mis tegeleb Eesti-vastaste manipulatsioonide, valede ja propaganda paljastamisega. Nende tegemisi saab jälgida ka Facebookis.


description: Veidi rohkem kui aasta on kaheksast ametnikust koosnev väike rühm teinud koostööd Euroopa Liidu Euroopa välisteenistusega (EEAS) vastupropaganda strateegia loomiseks, mis kõlab nagu miski Külma sõja ajast. Algatus oli tulemuseks 2015. aasta märtsis toimunud Euroopa Nõukogu tippkohtumisele, mis jõudis järeldusele, et on vaja midagi teha «Venemaa jätkuvate disinformatsioonikampaaniate osas», kirjutab Kenti ülikooli kaasteadur Maxine David.

title: Maxine David: kuidas Euroopa võitleb Venemaa propagandaga?

maintext:
Räägiti Euroopa venekeelsest telekanalist, mis seisaks kõrvuti Venemaa ingliskeelse telekanali RTga, kuid see ei jõudnud teostuseni – tunti, et kuna Uue Külma sõja narratiiv on peavoolumeedias nii armastatud, oli sel võime viia ELi ja Venemaa vahelised suhted tagasi «meie versus nemad» staadiumisse, mille käigus mõlemad pooled osalesid sisuliselt propagandasõjas.
Siiski oli 2015. aastaks muutunud ka Venemaa-sõbralikel ELi riikidel keeruliseks teeselda, et Kremli kinnisideeks ei ole lääneriikide vastane kampaania. Eriti tekitas muret Kremli trollide töö. Trollid kasutavad palju erinevaid meetodeid, sealhulgas vandenõuteooriate loomist, «faktide» moondamist ning Kremlit toetavate ja lääneriikide vastaste sõnumite edasiandmist, mis kõik on kujundatud omama kurikavalat mõju.
Probleem oli aga palju sügavam ja laiaulatuslikum. Muretsetakse Venemaa kodumaise meedia haardeulatuse pärast naaberriikides elavate vene keelt kõnelejate kodudesse ning selle võimaliku destabiliseeriva mõju pärast. Ärevus on ka liikunud kaugemale läände – Kreml on palju investeerinud rahvusvahelistesse meediaprojektidesse, sealhulgas RT kanalisse. Venemaa meediat süüdistati Saksamaal pagulaspoliitika tõttu tekkinud lahkhelide kütmises, eriti seoses uusaastarünnakutega Kölnis ja veidi hiljem ka Vene tüdruku väidetava vägistamisega.
Seadused on piiratud
Üks strateegia sellele vastu seismiseks oli pöörduda seadusandluse poole eesmärgiga võtta Venemaa oma propagandalaadsete meetodite kasutamise eest vastutusele. 2014. aasta märtsis mõistis Briti ringhäälingu regulaator Ofcom RT litsentsihoidja TV Novosti süüdi neljas erapooletuse koodi rikkumise korras, kui see sama aasta märtsis kajastas Ühendkuningriigi vaatajatele Ukrainas toimuvaid sündmusi. Ofcom märkis oma raportis, et see polnud TV Novosti poolt esimene kord erapooletuse standardeid rikkuda.
Seadusandluse poole pöördumise tõhusust saab hinnata selle alusel, et Ofcom kutsus TV Novosti «kohtumisele», kus räägiti vaid regulatiivsete meetmete rakendamisest järgmiste rikkumiste korral. See selgitab juba mingil määral otsust desinformatsiooni pakkumise teenuse taga.
Teised põhjused peituvad Venemaa vaieldamatus edus jätta mulje, et sekkutakse aktiivselt teiste riikide siseriiklikesse tegevustesse, isegi kui nii pole olnud. Seda pole aga mitte kusagil rohkem näha olnud kui USA valimiskampaaniate käigus, eriti seoses venelaste väidetava häkkimisega Demokraatliku Rahvusliku komitee e-kirjadesse Hillary Clintoni jaoks tundlikul ajal. Vladimir Putini kommentaar, et pole oluline kes häkkis, sest tegemist oli ühiskondlikult kasuliku teoga, oli tüüpiliselt kaval moodus säilitada juriidiline eitamisvõimalus, jättes samal ajal mulje, et soovi korral ollakse selleks võimeline küll. See juhtum illustreerib veelgi enam, kui keeruline on ELil vastu seista Venemaa desinformatsioonile.
Väide ja vastuväide
Samal ajal kui EEAS keerutab ümber termini «propaganda», on viimaste päevade sündmused teinud selgeks, et USA on arvamusel, et lääneriigid on Venemaaga propagandasõjas. Süüria sõdurite hukkumisest USA õhurünnakus – mida lääne allikad kahetsusega tunnistasid, kui kinnitasid olevat õnnetuse - kuni väidetavate Vene või Süüria õhurünnakuteni abikonvoile, kus hukkus 20 või enam inimest – sealhulgas humanitaarabi töötajaid – on kaks riiki viinud sõnasõjani kõige kohtuavamates tingimustes.
21. septembri ÜRO Julgeolekunõukogu kohtumisel rääkis selgelt meeleheitel USA välisminister John Kerry vajadusest, et Venemaa võtaks oma tegude eest vastutuse, ning sellest, et tema Venemaa ametivend elab «paralleeluniversumis». Venemaad see aga ei liigutanud ning nõuti, et opositsioon ei kasutaks relvarahusid töövahendina Süüria pinnal Bashar al-Assadi võitmiseks.
Vastu rääkimine
Mõistes konteksti, milles EL on oma strateegilise kommunikatsiooni aluseks võtnud desinformatsioonikampaaniale keskendumise, annab mõista, et tegemist on reaktsioonilise jõuga. Esimese osana võib vaadelda kampaania veebilehte. Kui keegi peaks selle eesmärgis kahtlema, teeb ribareklaam motivatsiooni selgeks, rääkides «Kremli toetavast desinformatsioonist», «väljamõeldud meedialugudest» ning kõige rasvasemas kirjas osa on jäetud sõnumile «ära lase ennast petta, esita veelgi rohkem küsimusi».
Oma Korduma Kippuvates Küsimustes ütleb EEAS, et nende EastStratCom operatiivgrupp ei eksisteeri «vastupropaganda loomiseks», vaid pigem hoopis «ennetavalt Euroopa Liidu idanaabruskonnale suunatud poliitika propageerimiseks». Võttes arvesse selle loomise tingimusi, «EUMythbusters» säutse Twitteris ja fakti, et selle kokkuvõte «ei ole ametlik Euroopa Liidu seisukoht», on nende väidete lugemisel mõistlik olla veidi skeptiline.
Kõige öeldu põhjal on võimatu vältida järeldust, et nõustudes vajadusega võidelda Venemaa desinformatsiooniga, tunnist EL vaikselt oma osaluses varasemat nõrkust või isegi läbikukkumist iseseisvalt tõhusa suhtleja rollis. Ainult aeg võib meile öelda, kas ELi strateegiline kommunikatsioon suudab leida sellise ennetava ja positiivselt motiveeritud suuna, mida EEAS juba väidab sellel olevat.
Samal ajal ei tohiks me kõrvale heita võimalust, et USA poolt selles olukorras valitud keerulisem tee ei saa omaks võetud ka Euroopa Liidu poolt. See oleks väga negatiivne samm. Meil on vaja sildu, mitte müüre. EEAS teeb õigesti, püüdes rõhutada desinformatsioonil leviku nurjamist ja mitte propagandasõjas Venemaa üle võidu saavutamist.
Euroopa Liit peab samuti mõistma, et Venemaa propaganda leiab suuremas osas ees viljakat pinnast. Euroopas on toimumas kasvav kodumaine kriis, sest mitmes riigis on võimu haaramas natsionalism ja populism. Tuleb aga vastu panna kiusatusele selles Venemaad süüdistada.
Artikkel ilmus originaalkujul veebiväljaandes The Conversation.


description: Ametist lahkuv president Toomas Hendrik Ilves on akadeemilise eruditsiooni kõrval säilitanud haruldase tarkuse selle kohta, kuidas maailm toimib leiab Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Michael Weiss.

title: Michael Weiss: Ilvese avalikust teenistusest lahkumise järel ootavad rahvusvahelist ajakirjandust rõõmsad ajad

maintext:
Kui Ameerika Ühendriikide libertaaride alalises meeltesegaduses presidendikandidaadil Gary Johnsonil paluti hiljuti nimetada rahvusvahelisi poliitilisi liidreid, keda ta on imetlenud, ei suutnud ta nimetada mitte ühtegi – ilmselt seetõttu, et Toomas Hendrik Ilvese nimi on ameeriklastele veel hääldamatum kui Aleppo. Leidub vähe neid demokraatlikke riike, kellel on olnud õnne saada endale president, kes suudab sind panna naerma, tsiteerib möödaminnes [Vladimir] Nabokovit, [Karl] Popperit ja [Jacques] Derridad ning kes kogu akadeemilise eruditsiooni juures säilitab haruldase tarkuse selle kohta, kuidas maailm tegelikult toimib. Tugeva intellektuaalina on president Ilves mulle alati meenutanud neid 1930. aastatel New Yorgis tegutsenud ajakirjade peatoimetajaid, kes on juhtunud saama riigipeaks – asi, mis saab juhtuda vaid Eestis.
Tema mõtisklustest meeldivad mulle kõige enam need, mida olen aastate jooksul kuulnud hulga intervjuude jooksul, salvestusväliselt ja mida olen lubanud mitte vahendada. Kuid nüüd, kui ta avalikust teenistusest lahkub, millised rõõmsad ajad rahvusvahelist ajakirjandust ootavad…


authors:
Ott Karulin
Sirbi Peatoimetaja

description: Kui Taavi Rõivast kahe aasta eest peaminister sai, oli see märk põlvkonnavahetusest poliitikas. Nüüd, kolmkümmend üks kuud hiljem, ei suuda vist keegi enam meenutada, millal Rõivas viimati mõne selgelt väljendatud ja muutumatuks jäänud seisukohaga välja tuli, kirjutab Ott Karulin Sirbis.

title: Ott Karulin: üks roll

maintext:
Oh, Andrei! Millised ootused ja lootused õekestel sinu suhtes olid – professorikoht Moskvas oli ju kindlamast kindlam. Ja nüüd … vaid närb ametnik, kel võlad kaelas ja päitsed peas.
Anton Tšehhovi kolme õe pealinnaihalus on ehk paljudele teada, aga nende vend Andrei jääb sageli tähelepanuta. Pole ka midagi imestada, sest näidendis räägitakse temast enamjaolt tagaselja: alguses kui armsalt hajameelsest, küll hoolitsust vajavast, aga siiski õekeste tulevikku kindlustavast teadlasehakatisest, edaspidi aga aina nukrama kaastundega kui oma valede otsuste tõttu õnnetusemülkasse vajunud tuhvlialusest. Ega selliste naiste – lisaks kolmele õele juhib Andrei elu ju ka tema ilusaist asjust ülemäära lugu pidav abikaasa Nataša – kõrval olegi kerge tähelepanu püüda.
Kui Taavi Rõivast kahe aasta eest peaminister sai, oli see märk põlvkonnavahetusest poliitikas. Andrei oli jõudnud oma unistuseni ja täitnud õekeste ootused. Nüüd, kolmkümmend üks kuud hiljem, ei suuda vist keegi enam meenutada, millal Rõivas viimati mõne selgelt väljendatud ja muutumatuks jäänud seisukohaga välja tuli. Eks omajagu vassis ka Andrei, kes suurest häbist kuidagi õekestele tunnistada ei tahtnud, et ta on kodu panti pannud ja leppinud paratamatusega, et Moskvasse ei jõuta kunagi.
Reformierakonna siseasjadesse muidugi lõpuni ei näe, seega pole ka võimalik teada, kui mitmele presidendikandidaadi kandidaadile Rõivas täpselt oma koduerakonna toetust lubas, aga avalikkusesse tilkunud – õigemini lekitatud – hüüatustest võib julgelt järeldada, et rohkem kui ühele. Vähemalt selles osas on Andrei Rõivast rohkem härrasmees, et ta kunagi oma õdesid üksteise vastu välja ei mänginud ja kohtles neid võrdselt – valetas kõigile ühtmoodi.
Ka Reformierakonna õdede kandidaate on mitmeid, ehk enamgi kui kangelannadele kohti komöödias «Kolm õde». Näiteks Marina Kaljuranna pooldajad Keit Pentus-Rosimannus ja Liina Kersna või oma isa toetanud Kaja Kallas … Kui reastada just need kolm Reformierakonda astumise aja järgi, oleks Pentus-Rosimannus vanim õde Olga – vaikselt õpetajaametit pidav ja ratsionaalne. Kaja Kallase täita on sel juhul igapäevarutiinist tüdinenud ja muutust ihkava Maša roll ning Liina Kersnale jääb Irina, nooblilt töötamisest unistav veel lootusrikas noorim õde. Ei tea, kas päris nii ka tegelikult on, kuigi Pentus-Rosimannus on poliitikuna neist kolmest kindlasti kõige kogenum ja ega Olgatki ole alati laval kibestunud, võtmekimpu kõlistava majasokuna kujutatud. Rõhutatud on pigem tema kaalutlevat meelt ja pühendumist perekonna kooshoidmisele.
Ehk on usutav seegi, et europarlamendis oma igapäevast leiba teeniv Kaja Kallas tahaks veidi äkilisemat ja rutiinivabamat elu, sooviks leida oma Veršinini, kellega koos seiklustesse viskuda. Huvitav, et Kallas teatas oma valmisolekust loobuda Tallinna linnapea kohast, mis pakuks kindlasti küllaga veršininlikku elujõudu ja kirge, veel enne, kui keegi teda sellega paari panema hakkas. Ja seda Marina Kaljuranna kasuks, keda Kallas(ed) veel mõne aja eest ohtliku konkurendina, võimaliku Natašana Rõivale nägi(d)!
Ei tea, ei tea … Kui üldse, siis just Liina Kersnas on enim Irinat, noorimat õde, kes igatseb tähendusliku elu järele. Nädala eest võeti riigikogus vastu ohvriabiseadus, mille ettevalmistaja ja eestkõneleja oli just Kersna, riigikogu lähisuhtevägivalla ennetamise ja ohvrite toetusrühma esimees, kes alles eelmisel kuul tähistas kahe aasta möödumist Reformierakonda astumisest. Palju õnne nimepäevaks, tagantjärele, Irina!
Irina nimepäevaga algab ka Tšehhovi «Kolm õde» … Ah! Just nagu paljudes selle näidendi lavastustes, olen minagi unustanud Andrei – siinse loo plaanitud peategelase, ikkagi perekonnapea. Ometigi on just Andrei elus praegu nii palju juhtumas: esmaspäeval teatas Rõivas oma kihlusest, justkui polekski teda ees ootamas järjekordne umbusaldusavaldus. Või siis just seetõttu, et kõik muudkui ilguvad tema võimetuse üle otsuseid vastu võtta. Oskab ju küll!
Jah, oskab, aga ikkagi tundub, et Rõiva otsused sünnivad siis, kui rong Moskvasse on jaamast juba väljunud. Nii ta seal perroonil seisab, üksinda, ja valmistub minema tagasi koju õekeste juurde, kus ootavad küsimused ja etteheited.


description: Aeg-ajalt kuuleme uudiseid, kuidas linna on metsloom ära eksinud. Näiteks võis mõni nädal tagasi lugeda, kuidas ühte pealinna kaubamajja eksis ära tige kährik, kes tahtis seal ostjaid hammustada. Sellised lood lõppevad enamasti sellega, et saabuvad päästjad, kes metslase jälle loodusesse toimetavad. Kuidas aga talitada inimestega, kes end looma kombel ülal peavad?

title: Juhtkiri: loomad kaubamajas ja lollid liikluses

maintext:
Ka inimene on osa loomariigist ning agressiivsus on osa inimloomusest. Tõsi, hästikasvatatud inimene, kes suudab oma emotsioone ja käitumist kontrollida, suudab selle spontaanse tungi alla suruda. Mõned selleks võimelised pole ning elavad oma agressiivsuse välja. Kõige halvem, kui seda tehakse liikluses, kus autost võib saada potentsiaalne taparelv. Psühholoogid kinnitavad, et sellised inimesed ei pruugi igapäevases suhtluses millegi poolest silma paista, näiteks kellelegi poe kassasabas varbale astudes paluksid tõenäoliselt andekski.
Kui vaadata meedias kõlapinda saanud liiklusraevujuhtumeid, kas või tänases Postimehes ilmunud lugu 40-aastasest Margusest, siis on raske öelda, mis konkreetselt nende inimeste sisemuses toimub, kui nad kaasliiklejate vastu käe tõstavad. Tõukab neid inimesi tagant alateadlik soov lahendada niimoodi mingeid sisemisi konflikte, maandada pingeid või rahuldada oma nartsissistliku «mina» vajadusi?
Iseenesest polegi see niivõrd oluline, mis neid inimesi parasjagu sisimas närib, oluline on see, mida teha olukorras, kui Eestimaa teedel on liikvel arvestatav hulk ebastabiilse psüühikaga inimesi. Teedel ja tänavatel toimuv on ju otseselt kultuurituse, meie ühiskonnas paraku sagedasti esineva labiilse psüühika ja sotsiaalsete konfliktide tagajärg.
Mida teha? Esmajoones tuleks kaasliiklejatel rahulikuks jääda ning mitte alluda provokatsioonidele. Oluline faktor, mis sellist käitumist soodustab, on ka Eesti ühiskonnas vohav õigusnihilism. Kriminoloogid kinnitavad: varjatus viib karistamatustundeni. Paraku on meie eriomase ajaloolise kogemuse tõttu välja kujunenud jultunud ja jõhker inimtüüp, kes tardub vaid suurema jõu ees.
See ei tähenda loomulikult, et selliste inimeste vastu tuleks kurikas käes sõtta tormata, vaid pigem võiks eeskuju võtta Saksamaalt, kus kaasliiklejad aktiivselt agressiivsetest liiklejatest teada annavad, tegeldes probleemiga rohujuure tasandil. Liiklusraev tuleks aga võrdsustada avariisituatsiooni tekitamisega, mis võib viia juhtimisõiguse äravõtmiseni. Ebaterve psüühikaga inimeste koht pole rooli taga, nagu kähriku koht pole Stockmanni kaubamajas.
Kurika olemasolu autos provotseerib juba iseenesest vägivallale, nagu näeme ka Marguse juhtumist. Kui autos on kurikas, aga palli või kinnast mitte, siis võiks seda käsitleda ründerelva kandmisena, ja rakendada vastavaid sanktsioone.


description: Hiljuti avalikkuseni jõudnud rahvastikuprognoose ja perepoliitikat käsitlevad analüüsid toovad mitme sündimust ja peresid toetava meetme seas välja isade rolli suurendamise väikelapse eest hoolitsemisel, kirjutab pereterapeut Kaia Kapsta-Forrester (IRL).

title: Kaia Kapsta-Forrester: lapsed on isapuhkuseks valmis, kas ka isad?

maintext:
Sotsiaalministeeriumi ettepanek ka isadele eksklusiivne vanemapuhkus anda on leidnud nii pooldajaid kui ka vastaseid – kui esimeste seas on vanemapuhkuse võrdse jagamise pooldajaid, siis viimased leiavad, et pered võiksid ise otsustada, kas lapsega on kodus ema või isa.
Tänapäeval pole ilmselt eriline uudis, et inimese enesehinnangule annavad raamistiku esimestel eluaastatel vanematega kujunenud suhted. Sel eluperioodil asetub instinktiivselt paika inimese minapilt ja otsitakse vastust küsimustele Kes ma olen?, Millised on minu oskused?, Milline ma olen?, Olen ma soovitud, vajatud, armastatud või vastupidi?
Suhete põhjal vanematega ning mõjutatuna vanemlikust käitumisest, hoiakutest ja tunnetest, hakkab lapsel ajapikku tekkima ka suhe omaenese isikuga. Räägime siinkohal vanemate kinnitusest ja tagasisidest lapsele tema olemuse ja olemasolu kohta.
Varajane seotussuhe mõlema vanemaga on kui alusvundament, millele toetuvad edasised suhted elus. Kui lapsepõlves jääb inimesel palju positiivset läbi elamata ning lähedaste inimestega jäävad tekkimata kiindumussuhted; kui lapsele saadetavad sõnumid on ebaselged või vastuolulised; kui tal ei lasta iseseisvuda või vastupidi – jäetakse laps hooletusse, tekib lapses ümbritseva vastu usaldamatus – ta tunneb häbi ja alaväärsust, süveneb ebakindlus, suhted kaaslastega ei laabu.
Lapse esimesed päevad, kuud ja eluaastad on seetõttu täis tihedat vastastikust kohanemist ja kokkukasvamist, maailma- ja eneseavastamist, dialoogi teravdamist ning vastastikust häälestumist.
Isa-laps seotussuhe
Viimastel aastatel on erinevates uuringutes vaatluse alla võetud ka isa-lapse seotussuhe. Kui seni on räägitud isade kaasatusest, siis nüüd on sellist nähtust hakatud inglise keeli kutsuma father engrossment, mis tähendab kaasatust selle kõige kõrgemal tasandil, mitte vaid seda, mida isad tavaliselt beebidega teevad – hoiavad ja rahustavad – vaid ka seda, mida beebi teeb isaga.
Kohese, sünnitusjärgse seotussuhte tekke võimaldamine aitab ka isades endis esile tuua enam tundlikkust beebide suhtes. Isasid on sageli kujutatud vastsündinutega tegelemisel küll heatahtlikena, kuid pigem kohmakate ja ebakindlatena. Nende roll on seni seisnenud emade toetamises, samal ajal, kui emad hoolitsevad vastsündinute eest. See on aga poolik tõde. Isadel on olemas nende endi unikaalne viis ja võimekus beebidega tegeleda, mis beebidele tegelikult hästi sobib.
Isade seotussuhteid uurinud teadlased on tõdenud, et isad, kellele on antud võimalus ja keda on julgustatud osalema vastsündinu eest hoolitsema, võivad olla sama hoolitsevad kui emad. Tõsi küll, isade hoolitsuskäitumine on sageli väheminstinktiivne ning nad võivad olla imikute vajadusele reageerimisel emadest aeglasemad. Sellegi poolest on isad võimelised looma tugevaid varajasi vanema-lapse seotussuhteid, seda ka varajases faasis, kohe pärast lapse sündi.
Kui isad on teadliku hoiakuna valmis vastsündinu eest hoolitsema, siis on nende kohalolu vastsündinu esmase hooldajana lapse arengu seisukohalt ülioluline.
Vanemapuhkus
Miks kasutab siiski vanemapuhkust vaid mõni protsent isadest? Üheks põhjuseks on kindlasti ühiskonna suhtumine, kuid tõstataksin oma kogemustest lähtuvalt küsimuse, kas isad ikkagi tahavad lubada oma ellu lapse sünni järel niivõrd suurt elustiili muutust ja ohverdust ning loobumisi? On nad valmis samavõrd suureks ennastsalgavuseks kui see, mida varajase seotussuhte teke endas tegelikult eeldaks ja milleks enamik naisi oma emainstinktide toel vähemal või suuremal määral valmis on?
Väikelapsega ühes rütmis hingamine tundub täiskasvanu jaoks pahatihti ülisuur loobumine, pidev iseendast andmine ja teisele häälestumine. Sellega on päevast päeva keeruline olla ka mõnel naisel, kes ometigi on saanud lapsele häälestumisega juba lapseootuse perioodil algust teha. Nii et minu jaoks on see pigem hoiakute-, mitte eeldustepõhine probleemistik.
Isa roll
Isad mängivad laste arengus olulist rolli sünnist täiskasvanuikka jõudmiseni. Paljud uuringud tõdevad, et pereelus aktiivselt osalevate isade lapsed on nii sotsiaalselt kui ka akadeemiliselt palju võimekamad kui lapsed, kelle isad olid kas kauged või kellel puudus oma isaga igasugune kontakt.
Huvitav on see, et uuringutepõhiselt kehtib sama isegi siis, kui isad ei elanud lastega ühes majas, olles näiteks lahutuse tõttu mujale kolinud. Tulemused tõestavad, et laste suhtes on võtmeküsimuseks isade aktiivne osalus ja kaasatus nende igapäevelusse, mitte niivõrd see, kas ta elab parasjagu nendega ühe katuse all või ei. Muidugi, tehniliselt võttes on eemal elades lihtsalt tunduvalt keerulisem iga päev kõikide elus osaleda.
Tähelepanu tuleb aga pöörata asjaolule, et just isade aktiivne osalemine ja huvitatus laste õppe- ja igapäevaelu tegevustest toetab laste toimetulekut ning motiveerib neid igapäevases sotsiaalses elus ja suhetes julgemalt osalema.
Inglismaal Oxfordi ülikoolis tehtud uuring jõudis 17 000 Briti koolilast uurides samalaadse tulemuseni – isade kaasatus ja osalus ning akadeemiline edukus on omavahel korrelatsioonis.
Osalev isa on see, kes loeb oma lapsele raamatuid ette, kes tegutseb lapsega väljas, toetades tema füüsilist aktiivsust, kes huvitub lapse haridusest ja kes jagab emaga võrdselt vastutust laste eest hoolitsemisel. Head isad aitavad poistes kujundada positiivset meheks sirgumise rollimudelit, aidates neil omaks võtta tervemat meheks olemise identiteeti, annavad poistele vastutusvõimelise ja hooliva mehe ja pereelus osaleva isa eeskuju, kes suudab seada kaitsvaid ja armastavaid piire, kaldumata seejuures ülemäärasesse autoritaarsusesse.
Terved ja hoolivad suhted isaga aitavad tütardel luua tuleviku jaoks piisavalt kõrge suhtestandardi, eristada terveid suhted ebatervetest ning ebaturvalistest suhetest kiiremini välja astuda. Ehe isa imetlus ja tunnustus aitab saada tütrel sõltumatuks, enesekindlaks naiseks.
Enamik isasid teeb oma laste jaoks parima. Siiski on täheldatud, et liiga paljud isad on veendunud oma rollis koduses elus kui lihtsalt ühes lisakätepaaris, selle asemel, et mõista, kui asendamatud nad pere ja laste jaoks tegelikult on.
On uuringuid, mis toonitavad emaduse ja isaduse olemuslikke erinevusi. Kui hooliv käitumine on see, mis enamasti omistatakse emadele, siis isade roll on olla mängulisem ning aidata lapsel iseennast ja maailma avastada. Isa-lapse mäng, müramine toimub kehatasandil ja on lapse jaoks tugevalt stimuleeriv. See võimaldab lapsel kogeda kõrgendatud erutust ning õppida seda ka reguleerima. Müramine aitab lapsel oma piire kombata ning neid turvalises keskkonnas testida.
Kahaneva rahvastiku tingimustes on kohane puudutada ka isade rolli peres ning selle seoseid sündimusega. Kindlasti ei ole isade suurem kaasatus imiku eest hoolitsemisse mingi võluvits, mis kohe tooks igasse perre kolmanda lapse, kuid ometigi näitavad eeskätt meie naabermaade kogemused, et mõlema vanema suurem kaasatus laste kasvatamisse koos paindlike töösuhetega aitab sündimuse suurendamisele kaasa.
Aeg, mil isa teenis leiba ja ema kasvatas lapsi, ei tule enam kunagi tagasi. Meie naabermaal Rootsis on meeste ja naiste tööhõive peaaegu võrdne, 2014. aastal vastavat 76,5 ja 73,1 protsenti. Alla 6-aastaste laste emadest töötab 79,2 protsenti, mis on Euroopa kõrgeim näitaja. Samas on sündimus 1,89 last naise kohta üks Euroopa kõrgemaid (Eestis vastavalt 1,58).
Rootsi perepoliitika toetab kahe palgasaajaga pere mudelit, mis väärtustab mõlema vanema võrdset panust nii laste kasvatamisse kui ka pere eelarvesse. Lisades siia taskukohase lastehoiu, paindliku tööajapoliitika ning ühiskonna toetuse vanemaks olemisele saame mudeli, mis toetab laste sündi ja perede paremat toimetulekut.
Artikli algul mainitud «ainult isadele» mõeldud puhkus ei ole pikk – analüüs pakub välja ühe kuni mõne kuu pikkuse perioodi. See ei tähenda, et senised võimalused jääda isapuhkusele ära kaoksid. Küll aga annab ettepanek selge sõnumi peredele ja kogu ühiskonnale – isal on väikese lapse edasise elu kujundamisel tähtis roll ning ta peaks olema kaasatud lapse ellu lapse esimestest elupäevadest alates.


description: Kuskil Kremli koridorides kohtuvad juhuslikult Nadežda Krupskaja ja Leonid Brežnev. Krupskaja ütleb: «Oi, Leonid Iljitš, kas te mäletate mind, ma olen Krupskaja... Nadežda.» Brežnev vaikib mõne sekundi, siis kortsutab kulmu, tõstab käed ja vastab joviaalselt: «Loomulikult mäletan. Ja teie meest, vanakest Krupskit, mäletan ka suurepäraselt.»

title: Taavi Minnik: vanake Kupce lahkumine Kadriorust

maintext:
See nõukogude anekdoot meenub seoses ametist lahkuva presidendi Toomas Hendrik Ilvesega. Sellisel puhul tehakse ikka tagasivaateid, millega keegi mällu ja ajalukku jääb.
Arnold Rüütli puhul ei olnud suuri ootusi. Rüütli suurimaks vooruseks on see, et ta on ilus. Selle rolliga tuli ta suurepäraselt toime ühtviisi ülemnõukogu presiidiumi esimehe kui ka Eesti Vabariigi presidendina. Tagantjärele on positiivsena välja toodud tema toetust Euroopa Liidule, kuid vaevalt et Eestil ka selleta oleks ühendusse astumata jäänud.
Ilvese saamisega presidendiks 2006 olid ootused aga kõrged. Väliseestlasena oodati talt poliitilise kultuuri parandamist ja lähendamist vanadele demokraatiatele. Praegu võib öelda, et sellega ta hakkama ei saanud. Oodati ka kõva välispoliitika tegijat, nagu ootasid mõned ka aastal 2016. Inimest, kelle ees oleksid lahti uksed Washingtonis, Brüsselis ja Berliinis. Kes probleemi korral tõstaks hargilt toru ja helistaks Merkelile või Obamale. Või kui vaja, kas või Vladimir Vladimirovitšile endale.
See latt aeti paraku liiga kõrgele, sest sellist inimest Eestis ei leidu. Kui vaatame ringi, siis Euroopa Liidu tasemel käib suhtlus peamiselt peaministrite, mitte riigipeade tasemel. Presidendivõimu on oluliselt piiratud ka neis Ida-Euroopa riikides, kus 1990. aastate algul võeti kasutusele prantslaslik poolpresidentaalne mudel. Ka meil on aset leidnud midagi sarnast, küll väiksemas mahus, kuid viimaste presidentide ajal on loovutatud mitmed funktsioonid, mida Lennart Meri näiteks 1992 aktiivsemalt täitis. Pealegi pole Eesti puhul tegu autoritaarse režiimiga, kus välispoliitika sõltuks ühest inimesest.
Väita, et presidendiinstitutsioon on Eestis midagi kasutut, mis tuleks ära kaotada, on rumalus. Küll ilma reaalse võimuta, võib president siiski anda teatava tooni.
Toomas Hendrik Ilvesel on erinevalt enamikust Eesti poliitikutest olemas arusaamad välispoliitika toimimisest, teine asi on see, et need arusaamad põhinevad paljuski klišeedel. Põhimõtteliselt oli kahe eelmise presidendi suurim teene see, et nad tõestasid, et Eesti Vabariigi presidendi ametisse sobib praktiliselt igaüks (see pole mõeldud halvustavalt, meie poliitiline süsteem on lihtsalt suurepärases tasakaalus), ning seepärast jääb lahkuv president eelkõige meelde tänu oma naistele ja oskusele elegantselt kikilipsu kanda.
Väita, et presidendiinstitutsioon on Eestis midagi kasutut, mis tuleks ära kaotada, on rumalus. Küll reaalse võimuta, võib president siiski anda teatava tooni. Seepärast tuleb lähemal ajal kindlasti ette võtta presidendivalimise süsteemi remont, mitte seda edasi teadmatusse lükata.


description: Õpetajate Lehes 14. oktoobril 2016:

title: Õpetajate Lehes sel reedel: poliitikutest ja tavainimestest, koduõppest

maintext:
Haridussüsteemiga on sama lugu mis Tallinna linnaga – see ei saa kunagi valmis
PISA absoluutses tipus olev Soome pidas vajalikuks oma väga hästi töötanud õppekava muuta, kirjutab Tuglase seltsi juhataja Jaana Vasama. Mis suunas liigub samal ajal Eesti kool, seda selgitab HTM-i üldharidusosakonna juhataja Irene Käosaar.
Poliitikud ja tavainimesed
«Sageli just poliitikute-funktsionääride pruugituna sugeneb väljendisse «tavainimesed» mingi madaldav, halvakspanev nüanss,» kirjutab keelemees Priit Põhjala.
Kohtumine Edisoniga
Edisoni haridusrobotite komplekte peaks meie koolides-lasteaedades olema juba sadakond. Statistikat, kui aktiivselt neid õppetöös kasutatakse, paraku veel ei peeta, aga kindel on, et iga uus tahab harjumist.
Kui pere on valinud koduõppe
Kümne lapse ema Riin Verlini sõnul on koduõppel palju häid külgi. Kuna tema laste seas on olnud andekaid, vähem andekaid ja õpiraskustega lapsi, peab ta koduõppe suurimaks eeliseks, et igale lapsele saab läheneda just nii, nagu on tema jaoks parim.
Võtke üksteise jaoks aega
Tihti ei tule täiskasvanud selle pealegi, et lapse muutunud käitumise taga on traumeeriv sündmus kuskil kaugel, osutab oma intervjuus Rajaleidja Läänemaa keskuse juht Tiina Kütt. Üha enam jõuab selliseid lapsi Rajaleidja keskustesse.
Muusika ühendab Saksa ja Eesti erikoole
Saksa sõpruskooli Anna-Freud-Schule eeskujul on Tartu Herbert Masingu kool hakanud käitumis-, tundeelu- ning psüühikahäiretega laste õpetamisel panema senisest suuremat rõhku muusikaõpetusele ja musitseerimisele.
Uuenduspedagoogika eile, täna, homme
Johannes Käisi juhitud Võru õpetajate seminarist (1921–1930) hakkasid 95 aastat tagasi levima Eesti koolidesse uued õppemeetodid, näiteks töökooli põhimõte, lugemisõpetuses vaikne lugemine, liikuv-lugemiku tarvitamine, vaateõpetuse üldõpetuse keskmesse asetamine, individuaalne tööviis, õpilase psühholoogiline vaatlus jm.
Otsekui kadunud Atlantise jälil: Peipsi-äärset esiajaloolist asustust uurides
Peipsi järve piirkonna varasemat asustust on uuritud võrdlemisi kesiselt, tõdevad arheoloogid Maili Roio ja Andri Baburin, hulgalised juhuleiud aga osutavad seni leidmata asustusjälgedele.
Nurgakivi sinu tulevikule
«Mustamäel Tallinna majanduskooli ees seistes ei tule pähegi, et tegemist on ühega Eesti vanimatest ametikoolidest, või isegi kõige vanemaga,» kirjutab ajakirjanik Ene Pajula. «Enamikule erialadele konkursita sisse ei saa ja päris paljud lõpetanud tulevad õppima ka teist või isegi kolmandat eriala või naasevad jätkuõppesse.»
Mängime mõnuga, õpime himuga, töötame tõhusalt
Igal esmaspäeval koguneb Melliste algkooli-lasteaia pere saali, et õnnitleda sünnipäevalapsi, kiita võistlustel osalenuid ja vajadusel muredestki rääkida. Väiksel maakoolil on teiste ees hulk teisigi eeliseid.
Loo keskkooli tugimeeskond tegeleb lapsega lasteaiast alates
Erivajadustega lapsed vajavad erilist hoolt, aga kui spetsialistid on majast väljas – vallas, linnas, Rajaleidjas –, ei saa rääkida järjepidevusest ega sellest, et lapsed on pideva hoole all. Üks, mille eest tuleb Eesti riigile tänulik olla, on tõsiasi, et selline abi on meil tasuta, tõdeb Loo keskkooli direktor Ants Rebane.
Põnevad ja pinevad päevad väikeste Vihmameestega
Viie aasta eest kuulas eripedagoogikatudeng Sigrid Tenno Tartu Herbert Masingu koolis loengukursust autistlikest lastest ja mõtles salamisi: küll oleks tore tulevikus nendega töötada. Nüüd on ta samal korrusel õpetajana tagasi ‒ kui ikka väga unistad, võib soov täide minna.
«Iga õppeaasta alguses püüan hirme solfedžo ees maandada»
«Maja seisab püsti vundamendil ja Eesti muusika vundament on lastemuusikakoolid. Peame nende üle uhked olema, neid väärtustama ja hoidma,» rõhutab tänavune Riho Pätsi koolimuusika fondi laureaat Andres Lemba.
Vene vapi lugu
Heraldik ja ajaloolane Tiit Saare kirjutab, et Ivan III kasutas Bütsantsi kahe peaga kotkast esmakordselt 1497. a Saksa-Rooma keisri Maximilian I-ga sõlmitud lepingut kinnitaval Moskva suurvürsti pitseril. Saksa-Rooma keisrikotkaga sarnase vapilinnu kasutamisega olevat Ivan III rõhutanud võrdsust Habsburgidega.
Õpetajakuul Õpetajate Lehe aastatellimus vaid 12 euroga.


description: Eesti Kultuuri Koda ootab juba kolmandat korda aasta kultuuriteo kandidaate.

title: Eesti Kultuuri Koda otsib aasta kultuuriteo kandidaate

maintext:
Kandidaate võivad esitada kõik Eesti Vabariigi kodanikud. Kõikide esitatud kandidaatide hulgast valib Kultuuri Koja eestseisus viis nominenti, kelle hulgast Kultuuri Teo auhinna saaja selgub kogu Eesti Kultuuri Koja liikmeskonna hääletamise teel.
Sea oma kandidaat üles!
Lisainfo: http://www.kultuurikoda.eu/content/kultuuri-tegu-2016-auhinnakonkurssootame-kandidaate-16-oktoobrini
Auhinna «Kultuuri Tegu 2016» üleandmine toimub Eesti Kultuuri Koja aastakonverentsil «Kultuur, haridus ja Haritus» 4. novembril Tartus, Eesti Rahva Muuseumis.
Eesti Kultuuri Koda annab kultuuriministeeriumi toel välja aasta-auhinna «Kultuuri Tegu 2016». Auhinna eesmärgiks on tunnustada Eesti ühiskonnas tegutsevaid inimesi, kelle ettevõtmised on teisi inspireerivad, tulevikku vaatavad ja avalikku tähelepanu väärivad, aga kes pole seni veel leidnud laiemat tunnustust.
«Kultuuri Tegu» on tunnustus, mis hõlmab sõna-, mõtte-, kunsti- või erinevaid kunste ühendavaid kultuuriprojekte, ning vastab järgmistele kriteeriumitele: hoiab ja tugevdab Eesti Vabariigi kultuuri sisemist jõudu, kõnetab ühiskonda, on seotud kultuuri ja loominguga ning aitab väärtustada ja tugevdada loomingulist õhkkonda Eesti ühiskonna meelelaadi olulise osana.
2015. aastal valiti «Kultuuri Tegu 2015» laureaadiks Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri üliõpilaste puidust metsakõlakodade projekt «Ruup», idee autoriks oli Birgit Õigus. Auhind anti üle Viljandis Eesti Kultuuri Koja aastakonverentsil «Kultuur ja Vastutus», mis peeti 30. oktoobril Viljandi Pärimusmuusika Aidas.
Kokku esitati 2015. aastal 53 auhinnakandidaati, millest valiti välja viis: Dolores Hoffmanni sakraalloome seltsingu poolt korraldatud annetuskampaania Tallinna Pühavaimu kiriku vitraažakna valmimiseks; Eesti Muusikanõukogu poolt korraldatud Rahvusvahelise muusikapäeva üle-Eestiline tähistamine 1. oktoobril 2015; Renate Keerdi ja Kompanii Nii füüsilise teatri lavastus «Põletatud väljade hurmaa»; ning EELK Tartu Pauluse kiriku taastamine, koguduse õpetaja Joel Luhametsa eestvedamisel.
2014. aastal valis Eesti Kultuuri Koja eestseisus koos kultuuriministeeriumi esindajaga 65 kandidaadi seast aasta «Kultuuri Teoks 2014» kauaaegse Sally studio eestvedaja Annely Kösteri korraldatud koolinoorte kaasaegse kunsti triennaali «Eksperimenta!», mis on maailmas ainulaadne noorte (vanuses 14-19) kunstifestival, haridust ja kultuuri ühendav ettevõtmine. Auhind anti üle Kultuuri Koja visioonikonverentsil «Mis on kultuuri väärtus?» 21. novembril Haapsalu Kultuurikeskuses.
Teisteks väljavalitud auhinna kandidaatideks olid Jaanika Juhanson ja Terateater, Vaba Lava käivitamine, Linnafestival UIT ja selle loojad Marie Kliiman, Kadri Lind ja Liisi Aibel, Venekeelne kultuuriajakiri PLUG, eestvedajateks Dan ja Olesja Rotar.
Ka tänavu antakse auhind välja Eesti Kultuuri Koja aastakonverentsil, mis sel korral keskendub teemale «Kultuur, haridus ja haritus» ja toimub 4.-5. novembril Tartus, Eesti Rahva Muuseumis.
Ootame kandidaatide pakkumisi aadressil info@kultuurikoda.eu märksõnaga «Kultuuri Tegu 2016» 16. oktoobriks 2016 (kell 24.00).
Egge Kulbok-Lattik
Eesti Kultuuri Koja eestseisuse liige