title: Harjumaa eripära - elada kõrge vanuseni

maintext:
Meditsiinitöötajad – peamiselt küll arstid – ähvardavad madala palga pärast järgmise aasta veebruaris streigiga. Harju Elu üritas Eesti Haigekassa Harju direktori Ado Viigi abil selgusele jõuda, kui põhjendatud on streik.
Oleme harjunud mõtlema oma maakonnast kui suurimast ja edukamast. Kas meditsiinitöötajatega on siis teisiti, teenivad vähem kui teistes maakondades? Või on solidaarsed ametiõdede-vendadega?
Ado Viik: Haigekassasid hakati looma 25 aastat tagasi. Eestis oli haigekassasid siis üle 20 – igal maakonnal ja suuremal linnal oli see asutus – ning kõik nad olid omaette eelarvel. Siis kujunes meditsiinitöötajate palk ka vastavalt eelarvele. Viimased kolm aastat on Eesti Haigekassal aga ühine eelarve. Ja Harjumaal pole palgad sugugi väiksemad kui mujal, arvestades elanike, seega patsientide arvu, pigem ikka suuremad. Ja arstide keskmine palk on tublisti üle eesti keskmise.
Kui suur on summa, mida võib haigekassa arvestada ühe kindlustatu ehk siis potentsiaalse patsiendi kohta aastas?
Sellest 13%-st, mida ettevõtted maksavad oma töötajate kohta iga kuu tervisekindlustuse maksu, koguneb aastas iga maksumaksja kohta keskmiselt 1500 eurot. Aga see raha jaguneb ka nende peale, kes ei ole kas veel maksumaksjad või siis enam maksumaksjad, see tähendab lapsi ja pensionäre. Nende tervisekindlustust arvestatakse solidaarsuse alusel. Nii et ühe haigekassa registris oleva inimese kohta on aastas kasutada keskmiselt 750 eurot ravikindlustuse raha.
See pole sugugi väike raha. Kuidas see jaguneb – kui palju läheb otsesteks ravikuludeks, kui palju meditsiinitöötajatele töötasudeks?
Nõustun – see pole väike raha. Selle kulutamisel ravivajajate heaks tuleb leida parimad lahendused. Arvestades vajadusi, tehnilisi võimalusi, hindasid. Ja võin häbenemata öelda, et need inimesed, kes kõige tõsisemalt arstiabi vajavad, saavad seda Euroopa tasemel, nende abi on esimeses järjekorras tagatud. Need on inimesed, haiged, keda me tänaval ei näe, kes viibivad pikalt haiglas. Neid on kogu kindlustatute hulgast üks protsent, aga nemad vajavad kolmandiku ravikulutuste ressursist. Esimesed viis protsenti raskemini haigetest vajavad kokku 56% ravikukulutusteks kuluvast rahast. Õnnelikud on need, kelle haigus piirdub köha-nohuga, keda on looduse poolt tervisega õnnistatud, neid on 50%. Nii et tervist on looduse poolt ebaõiglaselt jagatud. Sellepärast ei saa ka haigekassa iga inimese ravile võrdselt kulutusi teha, tuleb arvestada vajadusi.
Kui suur on see summa, mis kulub sellest 750 eurost ravivajadusteks kokku, kui palju läheb meditsiinitöötajate palkadeks ja muudeks kulutusteks, näiteks tehnika soetamiseks?
Laias laastus võib öelda, et 60% ravikulutusteks, 30% töötasudeks, 10% muuks.
Kui suur palkadeks kuluv summa peaks olema, et streiki ei tuleks?
Seda saab öelda ehk aasta lõikes. Sest edasistel aastatel ähvardaks meid ikkagi streik.
Natukene vastuoluline seisukoht. Kas ei saa siis meditsiinitöötajatega pikemat lepingut sõlmida?
Peame oma meditsiini vaatama terve Euroopa, vähemalt lähiriikide kontekstis. Arstid streigivad ka seal, kus palgad on oluliselt kõrgemad, näiteks Soomes ja Rootsis. Ka sealt lähevad arstid teistesse riikidesse, veel paremate palkade peale.
Külastasin hiljaaegu üht endist Harjumaa perearsti Rootsis, kes töötab nüüd Karlstadi perearstikeskuses, sest sealne arst oli läinud Norrasse piirkonda, kust perearst oli läinud Inglismaale…
Ja Inglismaalt tuleb mõni arst tagasi tööle Eestisse. Arstid ei liigu ainult palga pärast. Tuleb tunnistada, et neis riikides, kus perearstide süsteem kauem olnud, on arstidel ka väiksem töökoormus, vähem vastuvõtte. Mitmed arstide kohustused on üle võtnud meditsiiniõed.
Ka on meie arstid kogukonnale, oma patsientidele lähedal. See on patsientide seisukohalt hea, arst on kättesadav 365 päeva. Vaadakem aga arsti poolelt – leida puhkuse ajaks omale asendajat on raske. Meditsiinitöötajad peavad ennast pidevalt täiendama – jälle tekib asendaja probleem. Ja mis saab siis kui perearst haigestub… Meil on puhkuseandjad arstid juba küll olemas, aga neid on vähe. Arstid kipuvad läbi põlema. Kui räägime ratsionaalsest perearstikeskusest, kus iga arst saaks puhata ja koolitustel käia, peaks seal töötama minimaalselt kolm, ideaalne oleks viis kuni seitse arsti.
Ehk selle asemel, et rääkida meditsiinist, tuleks tervitada Jevgeni Ossinosvkit ja tema sotsiaaldemokraatlikku alkoholivastast programmi.
Arstiabi peab olema ikka ja alati tagatud, aga ka alkoholivastane programm on tervishoiu seisukoha pealt hea. Veel rohkem rõõmustab mind nende inimeste hulk, kes rahvaspordiüritustel kaasa löövad, olgu tegu siis suusatamise, jooksu või jalgrattasõiduga. Ja kui palju on kergliiklusteedel igapäevaseid sportijaid. Spordile kulutatud raha hoiab seda mitmekordselt kokku tervishoiukulutustelt.
Kui veebruaris meditsiinitöötajad ikkagi streigivad, kelle poole hoiab siis haigekassa? Lähete koos arstidega tänavatele või tõmbate kardinad kabinettidele ette ja ütlete, et haigekassas ei teata midagi…
Nagu eelmiselgi meditsiinitöötajate streigi korral oli haigekassa meie patsientide, kindlustatute poolel. Esindama eelkõige nende huve. Aga selge, et meditsiini ei saa olla ilma arstide-õdedeta. Nii et pigem oleme me läbirääkijateks, vahendajaiks.
Haigekassa on küll üle Eestimaa üks, aga kas tervishoiusüstemis on midagi ka ainult Harjumaale eriomast?
Vaatamata ravijärjekordade pikkusele võime rõõmustada, et võimalus elada hea tervise juures piisavalt kõrge vanuseni on siinses maakonnas kõige suurem. Meiega konkureerib üksnes Tartumaa. Seda kinnitab veenvalt statistika. Aastast 2009 kuni käesoleva aastani on 80ni ja vanemaks elanud inimeste arv kasvanud 31% . Kõigis maakondades on see kasv toimunud, aga Harjumaal enim.


title: Maakonna teenetemärgi pälvib viis inimest

maintext:
Harju maavanem Ülle Rajasalu tunnustab traditsioonilisel Harjumaa aastalõpu ballil maakonna teenetemärgiga viite inimest. Lisaks teenetemärkidele antakse ballil üle ka maakonna kultuuripreemia Harjumaa Kultuuripärl 2016.
Harjumaa teenetemärgi pälvivad sel aastal Üllar Suvemaa pühendunud panuse eest Laitse Rally Parki loomisse, autospordi ja liikluskoolituste toetamisse ning kogukonna edendamisse; Kristian Jaani tunnustusvääriva panuse eest Harju maakonna turvalisuse arendamisse ning koordineerimisse; Riin Kivinurm Harju maakonna kultuurielu edendamise eest; Priit Laos panuse eest turvalise ja ohutu elukeskkonna loomisse; Karl Andreas Storaasli-Vonramm mõisakultuuri ja kogukonna arendamise eest.
Üllar Suvemaale teade teenetemärgist suure üllatusena ei tulnud. “Olen kursis, et saan teenetemärgi. Külajutud on rääkinud,” ütles ta. Suvemaad tuntakse kui Laitse rallipargi arendajat ning Kernu vallavolikogu liiget. “Rallipark on vast üks asi küll, mille eest teenetemärk anti. Aga eks neid on teisigi,” lisas ta.
Kas spordi- ja vabaajakompleks ka edasi areneb? “Tahaks loota. Mõtteid igal juhul on,” lubas Suvemaa.
Ballil antakse üle ka maakondlik kultuuripreemia Harjumaa Kultuuripärl 2016, mille pälvib Ülle Raud, kes on üks Harjumaa silmapaistvamaid ja armastatumaid kultuuritegijaid.
Harju maakonna teenetemärke jagatakse alates 1996. aastast ning maakonna teenetemärgi on koos selle aasta tunnustatavatega kokku pälvinud 78 isikut.
Tänavu sõlmitakse juba 26. korda koostööleping Rahvusooperiga Estonia.

fasttext_language: et


authors:
Andres Tohver
Marko Tooming
Merit Siniroht

title: Harjumaal vohavad kassikolooniad

maintext:
Tänavu on loomakaitsjatel tulnud lahendada kassikolooniate probleemi nii Vasalemma vallas Ämari alevikus kui Padise vallas Alliklepa külas.
“Kassikoloonia on Ämari asulas eksisteerinud aastakümneid. Kohalikud elanikud toidavad neid võimaluste piires ja loomad elavad suurtes korruselamute keldrites,” räägib Harjumaa veterinaarkeskuse juhataja asetäitja Arvi Raie.
“Suurem arv hulkuvaid kasse koguneb ühte piirkonda – ühe korterelamu juurde – juhul kui elamus on inimesi, kes küll toidavad perioodiliselt kasse, kuid ei soovi neid omaks tunnistada ja nende eest vastutada,” ohkab Vasalemma vallavanem Mart Mets.
Kassid nakatasid lapsi
“Üks konkreetne kassitädi toidab kasse ja ravib neid aspiriiniga, lisaks varjab keldris peetavaid kassipoegi,” räägib Liisi Moosaar Eesti Loomakaitse Seltsist.
Mis tõbi siis kasse vaevab? “Ämari kassidel on herpes ehk seenhaigus, mis on nakkusohtlik ka inimestele. Kaks last samast majast on juba nakatunud seenhaigusesse. Lisaks sellele on keldrites, kus kassid elavad, ka kasside laibad,” selgitab Moosaar.
Et Ämari probleemi lahendada, on vabatahtlike grupp kasse püüdma hakanud. Praeguseks on hinnanguliselt 20-pealisest kassikolooniast enamus kätte saadud. “Vallavanem on õnneks koostööaldis, oli omalt poolt varustanud vabatahtlikke kassipüüdjaid suure püügipuuriga,” rõõmustab Moosaar.
“Püütud kassid on agressiivsed ja halvas toitumuses, parasiite täis. Kassid toimetatakse loomade hoiupaika, kus nad vaadatakse loomaarsti poolt üle, teostatakse profülaktilised menetlused ja püütakse leida neile uued omanikud,” räägib Raie.
“Rahaliselt läheks Ämari kasside probleemi lahendamine maksma ilmselt 2000-3000 euro ringis, kui arvestada, et iga kassi steriliseerimiseks/kastreerimiseks, raviks, toiduks ja hoiuks kulub kulub vahemikus 100-400 eurot,” kalkuleerib Moosaar.
Olukorra teeb keeruliseks aga seik, et Vasalemma vallal, mille osa Ämari asula on, puudub leping loomade varjupaigaga.
Kassikoloonia Alliklepas
Harjumaa veterinaarkeskus sai kirja Alliklepa kassikoloonia kohta omaaegse pioneerilaagri ruumides 19. juulil. “Kassid kuulusid Niina-Inessa Stepanova sõnul temale, dokumendid kasside omamise kohta puudusid, samuti info vaktsineerimise kohta,” meenutab Raie.
“Stepanova on Tallinna kodanik, kes on ammustel aegadel töötanud Alliklepa pioneerilaagris,” kommenteerib Padise vallavanem Leemet Vaikmaa.
Stepanovaga on hädas pioneerilaagri kinnistu omanik, kes soovib lagunenud hooned lammutada, kuid Stepanova ei soovi sealt lahkuda. “Mäletamist mööda kandideeris proua Stepanova ka Eesti Vabariigi presidendiks,” räägib Vaikmaa.
Palju loomi Alliklepalt kassikolooniast ikkagi kätte saadi? “Stepanova sõnul pidi valduses olema üle 50 kassi, Padise vallavanema Leemet Vaikmaa sõnul võis olla sellel kinnistul aga kuni 150 erinevas vanuses kassi,” seletab Raie.
Harju Elule antud vastuses on Vaikmaa tagasihoidlikum: “Meil on tõendeid 27 kassi või kassipoja leidmisest Alliklepa endises pioneerilaagris ning toimetamisest Tallinna loomade hoiupaika,” ütleb ta.
Tõenäoliselt neelab ka Alliklepa kassidega tegelemine tuhandeid eurosid. Raie sõnul toimetati kinnipüütud kassid Tallinna loomade hoiupaika, kus nad vaadati loomaarsti poolt üle, kiibiti, teostati parasiiditõrjed. Osa kassidest viidi Tallinna varjupaigast Virumaa varjupaika ja Viljandimaale.


authors:
Andres Tohver
Marko Tooming

title: Sakus loovutati doonorverd

maintext:
Kolmapäeva hommikul kogunes Saku Valla Majja nii naisi kui mehi, et doonoritena toetada Põhja-Eesti regionaalhaigla verekeskust. Kolme tunniga võeti verd 33 doonorilt, 7 pakkujat ei kvalifitseerunud.
Et doonoriks hakata, tuleb esmalt täita ankeet, kus küsitakse nii läbipõetud haiguste kui seksuaalse orientatsiooni kohta. Muuhulgas tahetakse teada, et ega doonor hullu lehma tõvega kokku puutunud pole.
Järgnevalt mõõdab arst vererõhku ja määrab veregrupi, kui see juba varasemast teada ei ole. Doonorid rüüpavad mahla, haukavad peale küpsist ning ootavad oma järjekorda, et end välja sirutada lamamistooli meenutaval kaadervärgil.
Üheksandat korda doonor
“Hea tunne on,” arvab Saku elanik Kadri Korkmann (32), kellele see on juba üheksas kord doonoriks tulla. Esimesed kaheksa korda jäävad kümne aasta taha, kui Kadri oli veel tudeng. Siis loovutas ta verd kolme- kuni kuuekuuliste intervallidega.
“Ühe korra hakkas mul paha peale andmist. See oli eelviimane ehk seitsmes kord, aga muidu on kõik korras olnud,” meenutab Kadri, kelle veri on B-positiivne. “Nüüd tulin jälle, et teisi aidata,” räägib naine, kes igapäevaselt peab kahe lapsega koduperenaise põlve.
“Võime alustada või?” küsib medõde Alina Uvarova (25) ja tõmbab Kadri käele žguti. “Käsi rusikasse palun,” nõuab Alina ning desinfitseerib veeni Kadri käel. “Kas närveerid?” küsib ta. “Natuke ikka,” arvab Kadri. “Ei tasu, midagi ei ole muutunud,” rahustab Alina.
“Võtame sama palju, 450 milliliitrit, rohkem ei võta. Protseduur kestab 5-6 minutit,” räägib Alina. “See nõelatorge on kõige jubedam, muu on OK,” arvab Kadri. “Ärge vaadake, üks sekund ja kõik on valmis,” ütleb Alina ning surub nõela Kadri parema käe veeni. “Kõik, tehtud.”
Alina pistab Kadri pihku punase südamekujulise pallikese, mida doonor nüüd rütmiliselt pigistab. Punakaspruun veri voolab rahulikus rütmis läbipaistvat voolikut mööda kilekotikesse. Kotikest kerge urinaga liigutav masin loeb numbreid. Iga number on üks doonorvere milliliiter.
Pakub rahuldust
Ühel hetkel näitab masin numbrit 450, mis tähendab, et vajalik kogus ongi käes. Alina tõmbab nõela veenist ja paneb torgatud koha peale lapikese. “Vajutage täpselt augu peale ja tõstke sirge käsi püsti,” soovitab ta Kadrile.
“On rahulolu, et sai tuldud üle pika aja,” arvab Kadri. “Kõige tähtsam tänase päeva jooksul on vältida füüsilist tööd. Selle käega raskusi ei tõsta, muidu läheb siniseks. Trennis, saunas, ujumas ei käi. Kõige tähtsam on korralikult juua ja süüa taastumiseks,” õpetab Alina.
Alina on medõena töötanud kolm aastat. Tema sõnul on eesmärk võtta Sakus verd 50-60 doonorilt, kuid selle numbrini ei jõuta. Saku Valla Majast astub kolmapäeval läbi 40 doonorit, kellest 7 tuleb erinevatel põhjustel kõrvale jätta, näiteks nohu, aga ka tablettide võtmise ja madala hemoglobiinitaseme tõttu.
Põhja-Eesti regionaalhaigla verekeskuse arsti Sirli Tikase sõnul sõltub doonorite aktiivsus asula suurusest, kus verd kogutakse. Sakus kogutakse verd kolm korda aastas. Mujal Harjumaal käiakse Keilas, Sauel, Kosel, Paldiskis, Kuusalus jm.
Põhja-Eesti regionaalhaigla alla kuuluvad aga lisaks Harjumaale ka mõlemad Virumaad, Järvamaa, Saaremaa, Hiiumaa, Läänemaa, Raplamaa ja Tallinna linn. Verekeskus toob päevas sisse 110-120 doosi doonorverd.
Kõige rohkem on verekeskusel A-positiivset verd, sest see on levinuim veregrupp. Kas on juhtunud ka nii, et veri saab ootamatult otsa? “Viimasel ajal ei ole olnud kriitilisi hetki. Meil on stabiilsed verevarud,” rõhutab Tikas.


authors:
Airis Voites
Marko Tooming

title: Kuidas ma käisin Ameerikas raamatuid müümas

maintext:
Mäletan seda päeva nii hästi. Ma värvisin juukseid, kui telefon helises. Võtsin vastu ja mingi tüdruk telefonis kutsus mind infotunnile seoses raamatute müümisega Ameerikas.
Ma polnud sellest kunagi midagi varem kuulnud ning arvasin, et ta kutsub mind raamatupoodi müüjaks. Otsustasin, et lähen kuulan ära. Halba ju ei tee ning uued tutvused tulevad alati kasuks.
Kohale jõudes tuli vastu mulle särav neiu Kadi. Mäletan veel, et mul oli sõbranna ka kaasa võetud, kuna olin siis veel suhteliselt tagasihoidlik. Kadi rääkis meile oma kogemusest – mis see raamatumüügi suvi on ja mida noortele pakub. Tol hetkel käisid peas mul mõtted, et sel aastal kindlasti minna ei saa. Mul oli kohustuslik IT praktika suveks ning kuna ma tantsisin Kalev/Cramos, oli meil cheerleaderite grupiga võistlused Lätis.
Meie esimese vestluse lõpus pakkus Kadi mulle, et ma saaks temaga veel kolm korda kokku, ja kui mõtted jäävad ikka samaks, siis pole hullu – ei pea ju kandideerima.
Parim asi üldse
Nädalake läks mööda ja ma siiamaani vahel mõtlen tagasi imestades – kus tekkis mul selline julgus kandideerida? Visata oma suveplaanid minema ja minna hoopis raamatuid müüma suveks, samal ajal kui mu vanemad olid sellele täiesti vastu. See pole ju kõige tavalisem suvetöö: päevad on pikad, ukselt-uksele müük – kuid siin ma olen. Juba kuues aasta tuleb Southwesternis ning ei vahetaks neid kogemusi mitte millegi vastu välja.
Ma olen nii tänulik Kadile, et ta suutis mulle selgeks teha, et see on parim asi, mida oma suvega peale hakata. Usun, et ilma selleta ei oleks ma siin, kus ma olen – ma reisin aastas viis korda tasuta, mul on oma kodu ja auto. Ma olen ümbritsetud inimestega, kes on positiivsed, aktiivsed, lõbusad ja kes ei leia vabandusi, vaid pigem leiavad lahendusi. Mul on täpselt selline töö Eestis, mida mulle meeldib teha – aidata noortel tudengitel saavutada eesmärke elus õpetades neile neid oskusi, mida on vaja, et nad jõuaksid sinna, kuhu tahavad. Jah, see töö on kõige raskem töö, mida üks tudeng võib teha, kuid see on väärt seda! Just sellepärast otsustasin panna kirja ka oma loo – kui selle artikli lugemine julgustab mõnda töökat, sihikindlat ja õppimisvõimelist tudengit mugavustsoonist välja astuma ja end proovile panema, siis on see juba oma eesmärki täitnud.
Suvega 3000 inimest
Paljud minu tuttavad vahel ikka küsivad, et miks ma ikka veel raamatid müün. Mida see programm nii palju annab ühele inimesele? Miks teha sellist tööd, kus inimene peab terve suve nii kõvasti töötama, see pole ju normaalne.
Kõige suurem asi, mis ma siin õppinud olen – edukad inimesed teevad asju, mida ebaedukad inimesed ei ole nõus tegema. Sellepärast nad ongi edukad. Selle kogu programmi idee ongi see, et ta on raske. Usun, et sellist kogemust lihtsalt ei ole võimalik mujalt saada.
Kuna ühe suve jooksul näeme me umbes 3000 erinevat inimest, olen ma õppinud erinevate inimtüüpidega suhtlema. Samuti olen ma õppinud, kuidas ennast motiveerida, kui on raske ja kuidas mitte alla anda. Ma olen oma mugavustsooni nii palju laiendanud, et paljud asjad ei tundu enam rasked. Pigem tunnen, et palju asju saab aina rohkem võimalikumaks. Muidugi on arenenud mu inglise keel ja müümisoskus.
Ma alati rõhutan inimestele – JAH, see ongi raske! Sellest peab aru saama. Selleks, et minna raamatuid müüma ja hästi teha, peab tudengis olema kolm asja – töökus, õpetatavus ja suve peab kindlasti lõpuni tegema. On noori, kes annavad keset suve alla, kellel müük nii hästi ei lähe ja enamik inimesi arvavad, et kõik on asjaoludes kinni – kuhu piirkonda satud või kellega elad. See pole kindlasti nii. Ma olen elanud erinevate inimestega, olen töötanud nii rikkas piirkonnas kui ka vaeses, olen kokku kuues erinevas osariigis müünud – igal pool olen saanud müüa. Asi on pigem siiski inimeses endas kinni. Mõned lähevad sinna ise oma jalgratast leiutama ja nii seal edukaks ei saa.
Programm töötab juba 160 aastat. Järelikult meil on parim plaan välja töötatud, kuidas seal edu saavutada. Teised pole 100% ära pühendunud, et teevad lõpuni. Mul on olnud number üks meeskond umbes 200st – tean täpselt, millised inimesed teevad hästi. Kui tudengid kuulavad kõike, mida nende mentorid räägivad, teevad suve lõpuni ning lihtsalt töötavad iga päev – siis ei ole lihtsalt võimalik mitte müüa.
Kingitus põlisrahvalt
Ukselt-uksele müük on mind ka palju harinud ja olen saanud väga huvitavaid kogemusi. Näiteks sattusin see aasta ühel nädalal töötama Ameerika põlisrahvaste piirkonda. See oli minu jaoks üks suve kõige õpetlikumaid nädalaid, kuna sain kuulda palju lugusid, kuidas neile on minevikus liiga tehtud ja mida nemad arvavad oma ajaloost. Kuna neil on komme, et kui keegi tuleb väiksest kohast, kingivad nad midagi, sain ma neilt näiteks kõrvarõngaid ja sõrmusi. Seal olles võtsin endale eesmärgiks iga inimene jätta heasse tujusse. Sain palju tagasisidet, kuidas tänu sellele, et mina nende piirkonda tulin, on nad märksa paremal arvamusel meist kõigist. Kultuurilist poolt õpib just niimoodi kõige rohkem. Muidugi reisime suve lõpus ringi, ning saame ka muid kultuurilisi vaatamisväärsusi külastada. See on küll vaid umbes nädal, kuid igat päeva naudime sajaga. Programmi raames on mul tekkinud võimalus käia Grand Canyonis, Yellowstone`i rahvuspargis, Walk of Fame’il, Las Vegases, rentida maju Floridas, Californias, New Yorgis.
Ma arvan, et Southwesterni suveprogrammis osalemine on mõjutanud mu elu tohutult! Mul on kahju, et väga paljud inimesed ei saa aru, et see pole lihtsalt kolm kuud suvetööd, vaid see on elustiil, mis õpetab eluks kõiki vajalikke oskusi.


authors:
Jüri Ratas
Marko Tooming

title: Valitsuse peamisest eesmärgist

maintext:
Kui riigikogu võttis sel suvel vastu haldusreformi seaduse, siis tegelikult algas sellega alles reformi esimene ja ettevalmistav etapp. See seadus pani paika kaks konkreetset põhimõtet – kohalikele omavalitsustele anti aega vabatahtlikuks ühinemiseks 2016. aasta lõpuni ja lubati, et vabatahtlikele ühinejatele maksab valitsus ühinemistoetust.
Nüüd, kus aastavahetus ja etteantud tähtaeg on kätte jõudnud, annavad uudised riigi eri nurkadest kinnitust, et pühadest hoolimata on enamuses omavalitsustes kõige kuumem aeg – edukaid ühinemisläbirääkimisi peavad 80% linnadest ja valdadest. Ülejäänud on kas juba liitunud, rahvaarvult piisavalt suured või ei osale läbirääkimistel.
Hoolimata kohe-kohe saabuvast vahefinišist ehk vabatahtliku ühinemise tähtaja lõppemisest, on oluline üle korrata, et sellega ei ole reform veel sugugi läbi. Kõik ühinemised jõustuvad tegelikult alles kohalike omavalitsuste valimistega 15. oktoobril 2017.
Milline näeks välja Eesti haldusjaotus tol oktoobripäeval, kui võtta aluseks praegune seis? Sel juhul oleks pärast 2017. aasta valimisi senise 213 omavalitsuse asemel Eestis umbes 75-80 linna ja valda, millest kolmandiku elanike arv ulatuks üle 11 000. Need arvud näitavad, milline on haldusreformi tegelik ulatus. Seetõttu pole ime, et paljude edulugude kõrval on ette tulnud vaidlusi, läbirääkimiste katkemisi, uuesti alustamisi ning ultimaatumeid. Nii mastaapse reformi puhul ei saa ette heita eestlaslikku ettevaatlikkust ja alalhoidlikku kaalumist.
Valitsus on reformi läbiviimiseks pakkunud omavalitsustele igakülgset tuge ning vajadusel vahendamist, et probleemid ja vaidlusküsimused saaksid kõiki pooli rahuldavalt lahendatud. Etteantud tähtaegadest, lubatud toetustest ja probleemide silumisest on ametis oleva valitsuse jaoks märksa olulisem reformi tegelik eesmärk ja sisu – Eesti inimeste elukeskkonna parendamine ning kohalike omavalitsuste võimekuse tõstmine.
Omavalitsustele suurem otsustusõigus
Valitsuse eesmärk on välja töötada jätkusuutlik omavalitsusmudel, kus riigi ja omavalitsuste õiguste ning kohustuste osas on sõlmitud selged kokkulepped. Me tahame suurendada kohalike omavalitsuste otsustusõigust ja võimekust pakkuda kvaliteetseid teenuseid kõikjal Eestis. Inimestel on õigus saada avalikke teenuseid sarnasel tasemel hoolimata elukohast, mistõttu vajavad üle vaatamist eelarvetulu jaotamise põhimõtted, et vahed erinevate linnade ja valdade võimalustes ei oleks liialt suured.
Sel juhul oleks pärast 2017. aasta valimisi senise 213 omavalitsuse asemel Eestis umbes 75-80 linna ja valda, millest kolmandiku elanike arv ulatuks üle 11 000.
Valitsusliidu aluspõhimõtetes on kokku lepitud, et omavalitsuste tulubaasi suurendamiseks tasandatakse kriisi ajal vähendatud kohalike omavalitsustele laekuva tulumaksu osa langust. Seetõttu eraldame omavalitsustele alates 2018. aastast igal aastal 30 miljonit lisa eurot. Lisaks on omavalitsuste tulubaasi täienduseks 2019. aasta riigi eelarvestrateegias ette nähtud veel 15 miljonit eurot ning 2020. aastal 25 miljonit eurot.
Valitsuse jaoks on oluline, et me suudaksime koostöös uute linnade ja valdadega välja töötada uue jätkusuutliku omavalitsusmudeli. Me vajame selget kokkulepet, kuidas jagunevad Eesti elu kujundamisel riigi ja omavalitsuste õigused ja kohustused, mille jaoks on vaja põhjalikult muuta seadusandliku baasi. Omavalitsuste finantsautonoomia täiendavaks suurendamiseks on mõistlik üle vaadata kohalike maksude kogumise võimalused.
Omavalitsuste rolli suurendamiseks on rahandusministeerium teinud ettepaneku anda neile õigus ja võimalus ise korraldada oma piirkonna arendustegevust ning ettevõtluskeskkonda. Samuti on soov laiendada omavalitsuste õigusi korrakaitse ülesannete täitmisel.
Bussiliiklus korda
Ja see pole veel kaugeltki kõik. Valitsusel on kavas koguda täiendavaid ettepanekuid, millised ülesanded võiks ja peaks kohalikule tasandile üle andma ning mida linnad ja vallad ise kõige enam ootavad ja vajavad, et oma elu paremini korraldada ja inimeste heaolu parandada. Praegu on kõige enam põhjust kaaluda sotsiaal- (nt asenduskodude ja -perede rahastamine, erihoolekandeteenuse korraldamine, puudega inimeste perioodilised toetused, sünnitoetuste väljamaksmine), tervishoiu- (esmatasandi tervishoid) ja hariduse (nt riigigümnaasiumite ja kutsekoolide ning õpilaste karjäärinõustamise üleandmine), aga ka pääste valdkonna ülesannete võimalikku üleandmist riigilt omavalitsustele.
Mitmed muudatused on ametisolev valitsus juba kokku leppinud. Näiteks 2018. aastast tõstame koolilõuna toetuse ühe euroni ning eraldame vastavad vahendid koos lisarahastusega (6 miljonit eurot aastas) kohalikele omavalitsustele. Samamoodi taastame kõigile 250-eurose matusetoetuse ning suuname vajalikud rahalised vahendid (4 miljonit eurot aastas) kohalikule tasandile.
Võin siinkohal kinnitada, et meie ühine otsus on maavalitsustest loobuda
Ajakirjanduses on juba palju kajastamist leidnud valitsusliidu kokkulepe, mille kohaselt antakse maakondliku ühistranspordi korraldus koos tänase dotatsiooni ja täiendavate vahenditega üle kohalikele ühistranspordikeskustele või kohalikele omavalitsustele. See tähendab, et haldusreformi läbiviimisega kaasnevad olulised muudatused ühistranspordi korraldamises. Haldusreformi tulemusena saavad kohalikud omavalitused ise määratleda oma vajadused nii konkreetse liinivõrgu kui ka regionaalse tõmbekeskusega seonduvalt.
Kui seni on korraldatud regionaalset bussiühistransporti maakonna halduspiire järgiva loogika kohaselt, siis peagi hakkab veokorraldus lähtuma rohkem sõidunõudlusest ja sel juhul oleks mõistlik ühistransporti korraldada ka maakonnaüleselt. Uus bussiteenuse korraldus peab vastama paremini reisijate huvidele, võimaldades tänaseid riiklikke dotatsioone efektiivsemalt kasutada.
Muidugi ei käivitu uus liinivõrk üleöö, ettevalmistust ja üleminekut uuendatud liiniteenindamise põhimõtetele kavandatakse järk-järgult. Valitsusliit on kokku leppinud, et me eraldame maakondliku ühistranspordi korraldamiseks alates 2018. aastast täiendavalt 21 miljonit eurot aastas.
Maavalitsused kaovad
Omaette küsimus, mis on viimased pool aastat laual olnud Kärdlast Põlvani ja Jõhvist Pärnuni, on maavalitsuste saatus. Võin siinkohal kinnitada, et meie ühine otsus on maavalitsustest loobuda ning viime nende ülesanded kohalike omavalitsuste endi ja nende ühisasutuste pädevusse. Maavalitsuste riikliku järelevalve funktsioonid antakse aga üle riigiametitele. See ei tähenda mingil juhul otsustusõiguse Tallinnasse koondamist, sest kandev roll jääb just kohaliku tasandi kanda. Ühtlasi oleme otsustanud ka osade riigiasutuste viimise maakondadesse.
Kõigist olulistest ja vajalikest muudatustest räägime juba edaspidi pikemalt ja põhjalikumalt – eeloleval aastavahetusel saab läbi alles haldusreformi esimene etapp ja palju on veel minna. Rõhutan veelkord, et valitsuse jaoks on statistilistest numbritest Eesti haldusjaotuses märksa olulisem haldusreformi sisu.
Lõpetuseks panen kõigile südamele, et kohalik elu algab inimese kodukohast, mitte Stenbocki majast või riigikogu hoonest. Valitsuse nimel soovin tunnustada kõiki omavalitsuste ühinemistel otseselt või kaudselt osalenud inimesi. Omavalitsustegelasi, omavalitsusliite, planeerijaid, läbirääkijaid, aga laiemalt ka kõiki aktiivselt kaasamõtlevaid kohalikke elanikke ja organisatsioone. Niivõrd suuri ja põhimõttelisi otsuseid saab ja tuleb alati langetada eeskätt kohapeal.


title: Naissaarel hakkab rong taas turiste sõidutama?

maintext:
Mida oodatakse Naisaarel järgmiselt aastalt ja Viimsi vallavalitsuselt? Kas käesoleva aasta juulis tehnilise järelevalve ameti poolt keelatud rongiliiklus taastatakse?
Harju Elu on Naissaare vaatamisväärsustest, sealsest ajaloolisest raudteest, legendaarsest vedurijuhist Peedo Lehtlast alias Petkast viimasel ajal palju kirjutanud. 12. augustil avaldasime suvise naissaarlase Janne Kuke kirja, milles tõdeti, et tehnilise järelevalve ameti poolt turistide veo ärakeelamine ajaloolisel raudteel oli ebaõiglane, seda enam, et metsateed on saarel täiesti läbipääsmatud. Sõidu keelustamise põhjuseid kommenteerisid Ida-Harju politseijaoskonna juht Valter Pärn ja Viimsi Rannarahva muuseumi juhataja Ivar Miller, kes mõlemad tõdesid, et rongiliiklus keelati turvakaalutlustel.
12. augustil avaldasime toonase haldusminister Arto Aasa seisukoha, kus ta kinnitas, et arutelul Viimsi vallavalitsusega jõuti ühisele otsusele, et rongiliiklus ajaloolisel raudteel tuleb taastada.
Nüüd, mil aasta läbi saamas, uuris Harju Elu, mida reaalset on tehtud poole aastaga rongiliikluse taastamiseks Naissaarel.
Vastab Naissaare endine vedurijuht Peedo Lehtla: „Jõulud Naissaarel läksid rahulikult, võiks öelda, et isegi traditsiooniliselt. Meid on siia talvituma jäänud kaheksa inimest. Helistasin siis neile kõigile ja merel olijaile kirikukella. Kas suvel jälle vedurit hakkan juhtima, veel kindlalt ei tea, aga lootust on. Sellest on kirjutanud nii Harju Elu kui Viimsi Valla Teataja.
Vallavalitsuse kinnitus
Vastab Viimsi vallavalitsuse avalike suhete juht Liia Ringo: „Nii Viimsi vallavalitsuse kui SA Rannarahva Muuseum juhtkonna huvi on see, et liiklemine ajaloolisel Naissaare raudteel peatselt jätkuks. Väga olulised on ka reisijate turvalisus ning raudtee väärtus ja säilimine ajaloolise pärandina.
Viimsi vallavalitsuse ja SA Rannarahva Muuseumi palvel on muinsuskaitseamet tellinud Eesti Muuseumraudtee MTÜlt eksperdihinnangu Naissaare kitsarööpmelise raudtee ulatuse täpsustamiseks (sh kaardile märkimine, mälestise kirjeldamine koos asjakohaste illustratsioonidega ja ettepanekud kaitsealuse raudtee ja tammide hooldamiseks jm).
Lisaks tehakse eksperdihinnangus tehnilise seisukorra ülevaatus kolmele Naissaarel asuvale kitsarööpmelisele vedurile. Samuti koostatakse juhised nende hooldustöödeks.
Tänaseks on eksperthinnangu koostamisega alustatud. Hinnangu üleandmistähtaeg oli algselt 2016. a detsembris, kuid Muuseumraudtee MTÜ taotles muinsuskaitseametilt tähtaja pikendamist kuni 15.07.2017. Nii muuseumi kui vallavalitsuse jaoks on see dokument väga oluline lähtematerjal järgmisteks sammudeks, et pärandi üle arvestust pidada ning hooldustöödega tagada mälestise säilimine. Planeerida tuleb ka edaspidine tegevus remondiks, restaureerimiseks ja raudtee ning veeremi ohutuks ja nõuetekohaseks kasutamiseks. Selle põhjal saame ette valmistada kaasrahastusprojekte.
Liipritele alternatiiv
Positiivne uudis meie jaoks on aga see, et sel sügisel õnnestus vallavalitsusel jõuda muinsuskaitseametiga põhimõttelisele kokkuleppele alternatiivsete liiprite kasutamiseks raudtee taastamisel. (Varasemalt oli raudtee korrastamisel nõudeks kasutada vaid kindlat tüüpi liipreid, mida sai hankida vaid Inglismaalt ja mis on väga kallid). Nüüd on vallal põhimõtteline kokkulepe märgatavalt soodsama ja käepärasema alternatiivi kasutamiseks, säilitades korrastamisel muinsuskaitsealune väärtus ja turvalisus liiklemisel. Enne hooldustööde alustamist ootame muinsuskaitseametilt ära aga ka ekspertiisi tulemused.
Küsimusele, kas vedur ja vedurijuht saavad olema endised, on tänase seisuga keeruline vastata. Tehnilise järelevalve ameti (TJA) ettekirjutuse kohaselt seni raudteel kulgenud vedurijuhil vastav pädevus puudub. Vald omalt poolt on koostöövõimalusi Peedo Lehtlaga otsinud ning esitanud omal initsiatiivil ka ettepanekuid, millistel tingimustel koostöö – sh töö veeremijuhina – saaks jätkuda.
Ka veerem peab vastama TJA nõuetele – just selleks, et tagada inimeste turvalisus – ja vallavalitsus omal äranägemisel siinkohal kahjuks erandeid teha ei saa.


title: Harjumaale suunatakse veerand miljonit katuseraha

maintext:
Kuus parlamendierakonda esitasid riigieelarvesse oma soovid, kuhu suunata neile eraldatud nn katuseraha. Enim toetab tänavu Harjumaa omavalitsusi ja asutusi Keskerakond.
Võrreldes mullusega, kui kuus parlamendierakonda suunasid Harjumaale toetusteks kokku 309 500 eurot, on summad veidike kokku kuivanud. Tänavu tuleb nn katuseraha maakonda 257 000 eurot.
Suurima summa saab Kose vallavalitsus, kes saab Keskerakonnalt 37 000 eurot, et ehitada välja lairiba ühendus Ojasoo ja Alansi külas. 19 000 eurot suunas keskpartei Loksa linna, kus selle raha eest rajatakse linna kultuurikeskusele invatee ja varuväljapääs. Teistest omavalitsustest toetati veel Maardu linna ning Kernu ja Viimsi valda.
IRLi suurima toetussumma saab Tallinna ja Harjumaa Lasterikaste Perede Liit. Omavalitsusest toetatakse suurimate summadega (10 000 eurot) Harku valda Tabasalu gümnaasiumi tiibklaveri otsuks ja Kernu valla põhikooli muusikaklassi.
Kolmas valitsuserakond, sotsiaaldemokraadid, suunab Harjumaale väiksemaid summasid kui Keskerakond ja IRL. Ka nemad toetavad Tabasalu gümnaasiumi tiibklaveri ostu (8000 eurot), sama summaga aidatakse ka Keila noortekeskuse rekonstrueerimist, Kose lasteaia mänguväljaku rekonstrueerimist ja MTÜd Jõelähtme Rahvatantsu Selts rahvarõivaste soetamist.
Opositsioonierakondadest asus seekord katuseraha jagama ka Vabaerakond, kes näiteks suunab 7500 eurot nii Haraka Kodule kui MTÜle Hara sadam.
EKRE ainuke rahasüst Harjumaale läheb Kernu valda, kus toetatakse kooli, mida pole täpsustatud, klassiruumide remonti.
Reformierakonna ettepanekuid artikli kirjutamise ajaks polnud veel avalikustatud, küll tegi oravapartei ettepaneku toetada Keila valda ehitatava Arvo Pärdi keskuse juurdepääsutee rajamist 150 000 euroga.
Kuhu läheb katuseraha Harjumaal?
SDE
• Keila linnavalitsus, Keila noortekeskuse rekonstrueerimine ning mängu- ja puhkeala väljaehitamine 8000
• Kose vallavalitsus, Kose lasteaia mänguväljaku rekonstrueerimine 8000
• MTÜ Jõelähtme Rahvatantsu Selts, rahvarõivaste soetamine laste rühmale 8000
• MTÜ Kehra Raudteejaam, muuseumiekspositsiooni loomine 6000
• Raasiku vallavalitsus, Raasiku rahvamaja fassadi väljavahetamine 7000
• Harku vallavalitsus, Tabasalu riigigümnaasiumi kontsertklaveri soetamine 8000
• Vasalemma vallavalitsus, laste mänguväljaku rajamine Ämari alevikus 5000
KESKERAKOND
• Kose vallavalitsus, lairiba ühenduse ehitamine Ojasoo ja Alansi külas 37 000
• Loksa linnavalitsus, Loksa kultuurikeskuse invatee ja varuväljapääsu ehitamine 19 000
• Maardu linnavalitsus, Maardu staadioni tribüüni ehitamine 10 000
• Kernu vallavalitsus, Ruila kooli muusikaklasside remont 12 000
• Viimsi vallavalitsus, Viimsi valla mõisapargi laste mänguväljaku rekonstrueerimine 5000
IRL
• Anija vallavalitsus, Kehra staadioni ja terviseradade arendamine 7000
• Harku vallavalitsus, Tabasalu gümnaasiumi tiibklaveri soetamine 10 000
• Keila vallavalitsus, Keila kultuurikeskuse muusikainstrumentide soetamine 4000
• Kernu vallavalitsus, põhikooli muusikaklass 10 000
• Laulasmaa Spordiklubi, välitrenazööride soetamine 4000
• Rae vallavalitsus, jõusaali trenazööri ja spordivahendite soetamine 7000
• Saue vallavalitsus, Laagri aleviku Nõlvaku elamurajooni mitmeotstarbelise mänguväljaku rajamine lastele 7000
• Tallinna ja Harjumaa Lasterikaste Perede Liit, kogukondliku tegevuse arendamine ja liikmeteenused 13 000
• Viimsi vallavalitsus, mänguväljakute rajamine 7000
VABAERAKOND
• SA Haraka Kodu, invabussile ratastoolide kaldtee ehitamine ja ratastoolide järelkäru ostmine 7500
• MTÜ Hara sadam, purjetamiskooli õppevahendite soetamine 7500
• MTÜ Rebala Kultuuriruum, Vandjala kogukonna külaplatsi varjualune 5000
• MTÜ Padise Jahimeeste Selts, taristuliste objektide arendamine 5000
EKRE
• Kernu vallavalitsus, kooli klassiruumide remondiks 10 000


title: Guido Trees on aasta spordielu edendaja

maintext:
Maakondade spordiliite ühendav spordiliit Jõud tunnustas 11. detsembril ERMis enda teenekaid ja aktiivseid. 70. sünnipäeva pidulikul õhtul pärjati ka harjulasi. Aasta noortetreener on Ester Legonkov, kohaliku spordielu edendaja GuidoTrees ning piirkondlik sündmus on Kuusalu maastikuratta maraton.
Nädalapäevad hiljem vestles Raasiku vallas elav ning elektrinsenerina töötav Guido Trees Harju Eluga. “Elutöö selle tiitliga päris tehtud veel ei ole. Olen oma tegemistega päris keskel. Sporti saan teha ning korraldada jõuan,” ütleb ta. Lisab juurde, et viimased aastad on ta pühendunud rohkem koroonale. Orienteeruda ei saa mees enam tervise pärast. “Aga koroonat saab harrastada kõrges easki. Vahemikus 70-80 on tegevmängijaid, alaliidu presidentki on soliidses eas,” ütleb liidu juhatusse kuuluv Trees.
Kellele oleks värskelt Harju kohaliku spordielu edendaja tiitli saanu ise tunnustuse andnud? “Tublisid inimesi on palju. Näiteks Harjumaa Spordiliidu esimees Jüri Paavel. Või tunnustusi saanud Jaanus Väljamäe, Kaljo Põldaru või Kaupo Kütt,” pakub Trees välja.
Korter peibutas Arukülla
Spordi juurde jõudis Türil sündinud ning kasvanud mees varakult. “Olümpiaraamatud olid juba lapsena läbi loetud. Koolis tegelesin kogu aeg spordiga. Toona oli Türi jalgpallivõistkond Eesti esiliigas ning mitmed selle liikmed elasid minuga ühes majas,” meenutab Trees.
Õhtuti mängis ta koos suurematega õues jalgpalli, keskooli lõpuklassis oli juba ise võistkonnas varumees. Lisaks mängis Trees malet. Türi ja Paide olid toona väga sportlikud, mõlemas linnas harrastati veel 1970ndatel motopalligi.
Pärast Tallinna Polütehnilisse Instituuti astumist harrastused muutusid. Tudeng Trees leidis orienteerumise. “Türi mees Maldon Ots oli grupivend ning kuulus Eesti koondisse. Tema oli siis suur eeskuju,” räägib Trees.
Kõrgkooli lõpetamise järel sattus mees praegusesse Raasiku valda. Juhus viis teda kokku toonase Aruküla kolhoosi peaenergeetikuga, kes kutsus noort inseneri tööle. “TPI pakutavad kohad oli sellised, kus ei antud korterit. Aga Aruküla pakkus elamist ja sai Peningile korteri. Tänaseni elan lähikonnas,” ütleb Trees.
Kui majandi spordimetoodik asus tööle Pikavere kooli juhina, siis jagati tema tegevus kahe mehe vahel. Treesile jäid korraldada kergejõustik, orienteerumine ning koroona. 70ndate lõppu ning 80ndatesse jääb paikkonna spordi tõusuaeg. Aruküla kolhoosi orienteerujad olid Jüriöö jooksus 200 võistkonna hulgas esisajas, medaleid võideti rajooni võistlustelt. Males ja kabes olid tuntud tegijad. “Nõukogude Liidu kirikabe meister Vello Luht elas Arukülas,” ütleb Trees.
Sporti viitsitakse teha
Erinevalt paljudest paikadest, kus koos vabariigi tuleku ja majandite lõpuga hääbus ka spordielu, Raasikul ning eriti Arukülas seda õnneks pole. Peningi spordisaali pärast ühistu lõppu küll enam ei kasutata, kuid Arukülas on korralik saal. “Seal on väravpall, võrkpall ja loomulikult koroona. 18. detsembrilgi pidasime võistlusi,” rõõmustab Trees. Kiidab, et Aruküla on koroonamängijatele üks parimat paiku Eestis. “Soe saal, hea valgus ja laudu mahub palju. Enne olime rahvamajas, aga seal läks juba kitsaks,” selgitab mees.
Ilmselt ei tule enam iialgi tagasi ajad, kus Pärnu Kaluri hallis oli üleval üle saja koroonalaua. Praegu peab rõõmustama, kui võistlustel mängitakse 20-30 laual. “Saugal on vast 20 lauda, Aruküla võistlustel 30. Lool toimuvad aastast 1971 Jaak Kaldaru võistlused. Sealgi on üle 30 laua,” loetleb Guido Trees.
Loomulikult on Arukülas terviserajad, mida hooldab Vello Teder. Samuti harrastatakse motosporti, korraldatakse krosse ning endurovõistlusi.
Kas nooremad viitsivad ennast liigutada? Või hakkab nutitelefon ja virtuaalmaailm harrastusi tapma? “Eks see on ikka nuhtlus ja tähelepanu kõrvaletõmbaja. Aga nooremaid õnneks ikka tuleb. Orienteerumist tahavad nooremad teha,” ütleb Tress.
Koroonas on pilt veidi kurvem. Varem oli võistlustele sõita soovijaid rohkelt ning kõik ei mahtunudki üheksakohalisse väikebussi ära. Nüüd kipub võistlejaid vähemaks jääma.


authors:
Ülle Rajasalu
Harju Maavanem
Marko Tooming

title: Ilusat jõuluaega!

maintext:
Lubage ma alustan seekord ühe mõttega, mis kannab endas rohkemat, kui esmapilgul paistab: “Ainult südamega võib õigesti näha, kõige tähtsam on silmale nähtamatu”. Ma arvan, et see Antoine de Saint-Exupéry tsitaat on parim iseloomustamaks jõulude tegelikku tähendust.
Saabuvad pühad on andmise, andestamise, unustamise ning armastamise aeg. Paratamatult sammume me 2016. aasta lõpule aina lähemale ning seisame peagi valiku ees, kas minna edasi, kandes endas viha, kurjust ja ebameeldivust, või valime andestamise ja unustamise tee.
Jah, loomulikult tuleb meie kõigi elus ette hetki, kus lained löövad üle pea, kellegi tehtu on meile täiesti vastuvõetamatu või satume olema valel ajal vales kohas ning saame enda kaela miskit, mis ei pruugi meiega niivõrd seotudki olla. Siiski ei tohiks lasta väikestel takistustel saada määravaks. Meil kõigil on elus nii palju, mille üle uhke ja õnnelik olla. Mina olen uhke nii selle üle, et saan olla selle suurepärase Harjumaa maavanem, kui ka selle üle, et saan olla väikestele jõmpsikatele vanaemaks – mis võiks olla parem, kui neilt tulev siiras ja soe armastus. Ma usun, et paljud teist saavad minuga samastuda – kõik materiaalne kaotab selle kõrval igasuguse tähenduse ja väärtuse.
Lisaks sellele on jõulud aeg pere jaoks. Unustame korraks kõik selle, mis toimub ümberringi ning keskendume oma perele! Kahjuks on nii, et me ei tea kunagi, mis võib juhtuda ning tihtipeale unustame ära need, kes seisvad meile kõige lähemal. Jõulud on aeg, mil kord aastas aeg täiesti maha võtta ning keskenduda just neile, et pärast ei peaks kahetsusega tõdema, et juba on liiga hilja…
Minnes algusesse tagasi, siis nagu juba Antoine de Saint-Exupéry ütles, et kõige tähtsam on silmale nähtamatu, siis soovin, et teie jõulud ning uus aasta oleks täis õnne, rõõmu, armastust, kordaminekuid ning helgeid hetki!
Hea harjumaalane! Soovin sulle ilusat, sooja ning meeleolukat jõuluaega, täis unistuste ja soovide täitumist, meeleolukaid õhtuid ning kvaliteetaega koos pere ja lähedastega. Loodan, et su pea on alati püsti, täis positiivsust ning headust!


authors:
Andres Tohver
Marko Tooming
Tony Wilu

title: Julge mees päästis Kolga mõisa

maintext:
Ajahambast räsitud Kolga mõisa saatus rippus 16. juunil juuksekarva otsas. Äike lõi peahoone korstna kõrvale katusesse. Algas tulekahju, mis võinuks ahervareks muuta ühe Eesti suurima häärberi.
Kolga mõisa omanik Anu Koppel, tema usaldusisik Meelis Rondo abikaasaga ning muuseumi juhataja Anu Karjatse viibisid äikesetormi puhkedes mõisa valitsejamajas. Oli see nüüd saatuse sõrm või mitte, aga koos tehti otsus einestada peahoones.Siis käis kõrvulukustav raksakas, mille puhul arvati, et nüüd lõi elektriliinidesse.
Kohvi ja kookidega üle õue minnes oli tunda kärsahaisu, kuid Pudisoo poole sõitev tuletõrjemasin rahustas meeli, et küllap see lõhn tuleb tuulega sealt. Peahoone teisele korrusele jõudes oli suitsu järgi siiski selge – mõisas on tulekahju!
Kell 11.24 helistas Koppel päästeametisse. Telefoni teel tuli tal päästjaid veenda, et Kolga mõis ei ole mahajäetud, vaid sellel on katus peal ja katus põleb.
Esimene kustutamine
Kolga mõis ei ole kindlustatud. Meelis Rondo ruttas pööningule ning nägi, et korstna ümbrus on tulega kaetud. “Ma teadsin, et muuseumis on pulberkustutid. Kihutasin alla ja jooksin tulekustutitega tagasi.”
Meelise kaenlas oli kaks kustutit, Karjatse tõi veel ühe. Pööningul tuli kustutitega redelit mööda tulekoldeni tõusta – ja Kolga mõisa pööning on kolmekorruselise maja kõrgune.
“Ma ei olnud kunagi ühtegi pulberkustutit kasutanud. Ma ei teadnud, mis mind ees ootab. Võtsin splindi välja, suunasin vooliku,” räägib Meelis. Esimese kustuti tühjendas ta päris katuseharja juurde, kus tuli oli kõige suurem.
Leegid hakkasid uuesti tõusma. “Võtsin kohe teise ballooni, panin takka. Kõik krõbises nagu hõbepaber. Siis hakkas leek alt kuskilt jälle uuesti tulema,” meenutab Meelis.
Pärast kolmanda ballooni tühjendamist tekkis vaikus. “Tuld ei olnud, kõik oli tolmu ja pulbrit täis, aga tunda oli, et tuli kohe tõuseb. Sa tead, et päästeamet on autodega teel, aga kustuteid rohkem ei ole,” räägib Meelis.
Samal ajal kustutas Karjatse jalgadega punaseid tukke, mis põlevast katusest pööningupõrandale olid kukkunud.
Muinsuskaitsja Ly Renter tõi kohalikust lasteaiast Meelisele veel kaks tulekustutit. “Suurt leeki enam ei olnud, aga toimus kaminatule moodi põlemist. Võtsin neljanda ballooni. Natuke aega ootasin, et mis koht võiks olla põlengu süda. Siis püüdsin viienda ballooniga lasta ülevalt allapoole,” räägib Meelis.
Punkti pani vesi
Pärast viienda ballooni tühjendamist oli Meelisel vaid üks küsimus: “Mis nüüd saab?” Kella ta pööningul ei vaadanud.
Siis jõudsid kohale Võsu vabatahtlikud päästjad, kes vedasid voolikud peahoonesse ja jätkasid kustutustööd. Päästekomandosid tuli Koselt, Piritalt, Rakverest ja Tapalt.
Põleng šokeeris sellegipoolest mõisa omanik Anu Koppelit. Kui meedikud saabusid, suunas Meelis naise kiirabiautosse, sest tolle vererõhk oli kõrge. Koppelile anti rahusteid.
“Me ostame nüüd tulekustuteid mõisa igasse nurka. Fakt on see, et kui neid ei oleks olnud, oleks läinud katus ja vahelaed. Pärast võid pritsida vett nii palju kui tahad, sellest ei ole lihtsalt tolku,” arvab Meelis.


title: Padiset ja Vasalemmat ning Loksat ootab sundliitmine?

maintext:
Lääne-Harju valla loomisega on nõus Paldiski linn ning Keila vald. Nende ühinemisega tekib peaaegu 9000 elanikuga uus omavalitsus. Seni läbirääkimistel osalenud Vasalemma ja Padise valla volikogu ei soovi ühendvallaga liituda.
Teisipäeval, 20.detsembril, pandi pikalt veninud omavalitsusreformis paika oluline tähis. 26 Eesti linna ja valda (sealhulgas Loksa linn Harjumaalt) kaebas Riigikohtule, et reform ning 5000 elaniku alammäär on põhiseadusega vastuolus. Riigikohtu otsuse järgi on ettevõetu seaduspärane ning 5000 elaniku nõue igati õiglane. Vallad või linnad võib jätta sundühendamata vaid väga mõjuval põhjusel.
Ainsana tunnistas Riigikohus põhiseadusega vastuolus olevaks haldusreformi punkti, millega nähakse sundliitmisel ühinemiskulude ülempiirina 100 000 eurot.
Ühinemislepingu hääletamiseni jõudnud tulevases Lääne-Harju vallas oli esimene loobuja Vasalemma. 14. detsembril ütles volikogu häältega 9:5 uuele omavalitsusele ei. Harju Elule teadaolevalt taotlevad viis volikogu saadikut uue istungi kokkukutsumist veel enne 31. detsembrit. Samuti on nõutakse rahvaalgatuse korras, et volikogu arutagu ühinemist veelkord.
Keskus uude kohta?
Üleeile, 21. detsembril, peeti istungeid Padisel ja Paldiski linnas. Kell 15 alanud Padise istungil oli kohal 12 saadikut, puudus üks. 11 volikogu liiget oli ühinemise vastu, üks jättis hääletamata. Mis saab vallast edasi? 1730 elanikuga ei pääse Padise sundliitmisest. “Ühinemistoetusest oleme tõesti ilma. Aga see ei ole ka ühinemisläbirääkimistel olnud peamine punkt. Vald saab ka iseseisvalt enda eelarvega ning kohustustega hakkama” ütles volikogu juht Külli Tammur.
Ta möönis, et sundliitmine on möödapääsmatu. Vabariigi valitsuse otsust oodatakse hiljemalt 15. veebruariks. “Oleme teinud ka Vasalemmale ühinemisettepaneku. Ehk kuulab valitsus ära ka Padise argumendid,” lootis Tammur.
Tund hiljem tuli kokku Paldiski volikogu. Sealsel novembrikuise rahvaküsitlusel olid ülekaalus ühinemise vastased. Kuid volikogu otsustas teisiti. Kohal oli täiskoosseis ehk 13 saadikut, kellest kõik andsid hääled ühinemise poolt.
Otsuses tehti aga ettepanek muuta uue valla keskust. Siiani oli teada, et valitsus jääb Keila linna ja volikogu Paldiskisse. “Keila vallale teeme ettepaneku, et Lääne-Harju valla keskus asuks loodava omavalitsuse territooriumil,” ütles volikogu esimees Kaupo Kallas. Neljapäeval kohtusid Keila ja Paldiski juhid läbirääkimistel.
Selgus veebruaris
Mis saab nendest linnadest-valdadest, kes keeldusid vabatahtlikust liitumisest? Karel Hanni rahandusministeeriumi avalike suhete osakonnast ütles Harju Elule, et 1. jaanuarist algab haldusreformi teine etapp. “Hiljemalt uue aasta 15. veebruariks teeb Eesti valitsus omavalitsustele ettepaneku ühinemiseks. Omavalitsuste tähtaeg ettepanekule arvamuse esitamiseks on 15. mail,” selgitas Hanni. Seaduse järgi saavad ühinemistoetust vaid need linnad-vallad, kes on ise algatanud ühinemisläbirääkimised ja viivad need edukalt lõpuni. Ühinemised jõustuvad kohalike omavalitsuste valimistega 15. oktoobril 2017.
JAAN ALVER
Keila vallavanem
See, millise tulemuseni omavalitsuste ühinemisläbirääkimised lõpuks jõuavad, selgub aasta viimastel päevadel. Praegu ei ole võimalik selle kohta midagi öelda.
Vasalemma jääb ilmselt ootama sundliitmist. Seda juhul, kui teised osapooled on ühinemise poolt ning moodustavad uue omavalitsuse.
Suure valla moodustamise läbirääkimised olid kasulikud. Alguses asusid kõik osapooled läbirääkimiste laua taha pealesunnitud olukorras. Kui mõned neist olid küllaltki skeptilised, siis selle aja jooksul sai mulle küll selgeks, et paremat alternatiivi plaanitavale Lääne-Harju vallale pole. Asja finantsiliselt läbi arvutades ilmnes ühise võimaluse positiivne efekt väga selgelt. Nii nagu ka nõustajad ütlesid: suure omavalitsuse toimimine, tulemuslikkus ja juhtimine on kvalitatiivselt midagi muud, kui me praegu oma valdades kogeme.
VÄRNER LOOTSMANN
Loksa linnapea
Lugedes Riigikohtu otsust haldusreformi seaduse kohta on selge, et ega Riigikohtulgi ühest arvamust pole: üks kohtunik viiest jäi eriaravamusele , kahel kohtunikul on konkureerivad arvamused. Riigikohus on küll otsuse langetanud, aga üritab oma käed puhtaks poesta. Et on jõuluaeg, siis meenutagem, et just nii käitus Juudamaa prefekt Pontius Pilatus. Ta püüdis küll Jeesuse elu päästa, kuid pidi alluma juutide santaažile, pestes samas enda süüst vabastamiseks sümboolselt käsi.
Tulles tagasi tänapäeva annab Riigikohtu kõnealune otsus valitsusele suured võimalused haldusreformi seaduse tõlgendamiseks. Igal juhul tuleb veel käesoleval aastal kokku Loksa linna volikogu ja arutab, kuidas edasi toimida. Kas valmistuda sundliitmiseks või jätkata Kuusaluga ühinemisläbirääkimisi.


title: Vald ja kohalikud kaitsevad paisjärve

maintext:
Jõelähtme valla keskkonnanõunik Kristjan Põldaas ütleb, et inimeste vastuseis Linnamäe tammi lammutamisele ja paisjärve tühjakslaskmisele on suur. „Loodusväärtused ei tohiks alati üles kaaluda teisi väärtusi,“ arvab ta.
Linnamäe paisu ja paisjärve säilimise eest võitlejad said hiljuti kaks head uudist: keskkonnaamet andis kõigepealt vee-erikasutusloa Eesti Energiale, mis tähendab, et hüdroenergia tootmine tammil jätkub, ning eile teatas kultuuriminister, et riik võttis paisu muinsuskaitse alla.
Linnamäe paisjärve ümber elavaid kodumanikke koondava Koila seltsi juhatuse liige Margus Teemant ütles, et kõigil on väga hea meel, et keskkonnaamet suutis vastu seista rahandusministri Sven Sesteri poliitilisele survele ja siiski pikendas vee-erikasutusluba aasta jagu. Sester nimelt ütles möödunud nädalal riigikogu ees, et Linnamäe jaama sulgemine on otsustatud.
Vee-erikasutusloa pikendamine oli vajalik, et viia lõpule keskkonnamõju hindamise (KMH) protsess, mis peaks andma vastuse küsimusele, milline on tammi ja seal töötava hüdroelektrijaama mõju Jägala jõel asuva Natura ala kaitse-eesmärkidele ning kas jõge annaks taastada lõhejõena. Margus Teemanti sõnul peaks KMH programmis arvestama ka Linnamäe tammi muinsuskaitseliste väärtustega ja kohalike elanike õigustatud huviga oma elukeskkonna säilimisele. Ta viitab sel aastal muudetud veeseadusele, mille järgi tuleb nüüdsest viia läbi eri huvide kaalumine ning mitte eelistada tuimalt looduskaitselisi argumente.
„Keskkonnaamet pikendas veeluba üheks aastaks, ja see tähendab, et järgmise aasta jooksul tuleb veeseadusega nõutud erinevate huvide kalumine läbi viia,“ ütles ta. „Alles siis saame püsiva otsuse. Seni on jätkuvalt õhus oht, et Linnamäe pais lõhutakse, järv lastakse alla ja elektrijaam seiskub.“
Mälestist ei tohi lõhkuda
Tammi mahalõhkumise hirmu peaks peletama eilne (22.12) kultuuriministri otsus võtta Linnamäe hüdroelektrijaama pais muinsuskaitse alla. Jõelähtme valla keskkonnanõunik Kristjan Põldaasa sõnul peaks otsus tähendama, et pais on puutumatu. „Minu teada on mälestisel ilma muinsuskaitseameti nõusolekuta igasugune ehitustegevus keelatud, rääkimata mahalammutamisest,“ ütles ta.
Jõelähtme vald on kindlalt kohalike elanike poolel ja soovib samuti, et kõik säiliks nii, nagu on juba pikka aega olnud. „Kui kohalik elanikkond tahab, et pais ja paisjärv jääksid alles, siis meie ülesanne on elanike eest seista,“ selgitas Põldaas. „Teine põhjus on, et see kõik on siin väga pikka aega olnud, hüdroelektrijaam alustas tööd aastal 1924. Kui pais uue vabariigi ajal taastati, maksis see mitu miljonit maksumaksja raha.“
Keskkonnanõuniku sõnul ei kujuta ta hästi ette, mis alal juhtub, kui pais peaks lõhutama ja järv tühjaks lastama. „Kui vesi alla lasta, on siin tonne muda, mis tuleb likvideerida, jõesäng tuleb välja ehitada, luua kärestikud. See on suuremahuline ettevõtmine,“ kirjeldas ta ning viitas mullu valminud Maves ASi uuringule, kus jõuti järeldusele, et tuleks loobuda lõhejõe taastamisest Jägala jõe alamjooksul, sest see on liiga kallis.
Jõelähtme vallale käis vastukarva ka lõhejõe taastamise protsessi algatamine paar aastat tagasi, kus taheti asuda tegutsema ilma et oleks korraldatud keskkonnamõjude hindamist. „Vald juhtis tähelepanu, et KMH tuleb teha, ja nüüd ongi asi nii kaugel, et tehakse. Nii nagu taheti teha, ei tohiks käituda suure ja olulise objektiga. Inimestel tuleb lasta oma arvamus öelda,“ märkis Põldaas. Toona oli Jägala lõhejõena taastamise idee taga MTÜ Eesti Loodushoiu Keskus, keda toetas keskkonnaministeerium.
Lõhkumisraha pole vaja
Tammi lõhkumist ja paisjärve tühjakslaskmist ei suuda ega taha ette kujutada ka Margus Teemant. Kogu lõhejõe taastamise ideed peab ta samuti „väga, väga kalliks ettevõtmiseks“. „Kalakaitsjatele meeldib öelda, et paisjärve allalaskmisel taastub looduslik jõgi. Tegelikult tuleb sinna uus lõhejõe säng ehitada. Enne seda aga leida lahendus pea saja aastaga kogunenud settele ja mudale, mis võib sisaldada kahjulikke ühendeid,“ rääkis ta.
Kõige olulisem on Teemanti sõnul aga see, et paisjärve likvideerimine kaotaks ära kolm inimpõlve püsinud elukeskkonna ning võtab ette, nagu ta seda nimetab, „Venemaa tüüpi Siberi jõgede umberpööramise“.
Kristjan Põldaasa sõnul lahendaks kogu olukorra ja lõpetakse vaidluse see, kui Jägala jõe alamjooks arvataks välja Natura kaitsealade nimekirjast, kuid see pole lihtne. “Keskkonnaõiguse keskus on teinud uurimuse, mis räägib Naturast väljaarvamisest, ja toonud ka ühe Euroopa Kohtu lahendi,“ märkis ta. „Ala võib välja arvata Natura võrgustikust, aga siis peab olema täiesti kindel, et alal pole võimalik kaitstava väärtust taastada. Teiseks võimaluseks on, et ala siiski jääb Natura võrgustikku, kuid hüdroelektrijaama töö jätkamiseks on mõjuvad põhjused üldiste huvide seisukohalt ja rakendatakse hüvitusmeetmeid.“
Jägala puhul tähendaks see seda, et lepitakse kokku, et lõheliste elupaigana pole seda jõge võimalik taastada ja ala arvatakse Natura alast välja või jääb ala Natura ala võrgustikku, elektrijaam jätkab tööd ning paisjärv säilib, kuid rakendatakse hüvitusmeetmeid.


title: Tulnukas Aga Mina õpetab lapsi

maintext:
Harju ja Tallinna lasteaedade esindajad. Neid õnnitlesid Møller Auto Eesti esinduste personaljuht Sirli Roos ja MTÜ Aga Mina juhatuse liige Getter Toome. FOTO Ain Saare
Talvisel pööripäeval andsid MTÜ Aga Mina ja Møller Auto poolesajale lasteaiale üle põrandamängud. Harju maakonnast said ohutuse õppevahendid kuus lasteaeda, kelle mudilased saavad nüüdsest õppida enda ja kaaslaste turvalisust.
Mängud on nüüdsest komisjoni otsusega Pikavere lasteaed-algkoolis, Aegviidu ja Klooga lasteaias, Laulasmaa kooli lasteaias ning Paldiski Naerulinnus. Facebooki mängu võitjatest lisandus Kiili lasteaed. Komisjoni kuulusid MTÜ Aga Mina, Møller Auto, pääste- ja maanteeameti, Reach for Change’i, politsei- ja piirivalveameti, Harju maavalitsuse ja JCDecaux Eesti OÜ esindajad.
“Kogu konkursi viisime ellu tänu Mølleri toetusele. Kandideerisime nende poolt välja kuulutatud sotsiaalprojektide konkursil ja osutusime valituks. Firma finantseeris ka mängude soetamist. Kogu projekt maksis 14 340 eurot,” ütles MTÜ Aga Mina juhatuse liige Getter Toome.
“Aga Mina” loova põrandamängu eesmärk on mängu kaudu suurendada väikelaste teadmisi. Et nad väldiksid vigastuste tekkimist kodus, õues ja looduses,” lisas ta.
Väga oodatud mäng
Mängus osalejatele ei saa võimalikke vigastuste tekkimisega seotud tegemisi keelata. Toome sõnul õpetatakse neid ohtusid märkama ja teadvustama. Samuti tutvustatakse mudilastele võimalusi vältida ohuolukordi.
Mängu sai ka Paldiski lasteaed Naerulind. Lasteaia õppealajuhataja ja liikumisõpetaja Kristi Viik ütles, et on juba komplektiga tutvunud ja seda uurinud. “Suurepärane ja vajalik mäng igasse lasteaeda,” kiitis ta.
„Aga Mina“ põrandamäng on Viigi sõnul õppevahend, mis aitab õpetajatel läbi viia vigastuste ennetusteemalisi vestlusringe. Mängu sihtgrupp on väikelapsed vanuses 3-7 eluaastat. See koosneb kahest lauast. Üks on teemal “Kodu ja vaba aeg” ning teine “Liikluskeskkond”.
Tulnukas seikleb
Lisaks on komplektis küsimustest koosnevad kaardid. “Põhitegelane on pehme mänguasi ehk tegelaskuju, Aga Mina on tulnukas, kes sattus planeedile Maa, kuna tema kodu planeedil oli maavärin. Aga Minal puuduvad teadmised ohtudest Maal ja lapsed saavad teda õpetada, ” kirjeldas Viik.
Õpetuse kaudu saab suurendada väikelaste teadmisi. Läbi mängitakse vigastuste tekkimine kodus, mänguväljakutel, rannas, matkal ja liikluses. Mängus osalejad saavad omandada teadmisi põletuste, mürgistuste, kukkumiste, liiklus-, tule-, vee-, raudteeohutuse ning muude vigastuste ärahoidmiseks “Ka lapsed on tutvused mänguga juba teinud ja ootavad põnevusega uusi kohtumisi tulnukaga Aga Mina,”rõõmustas Viik.
KRISTI VIIK
Paldiski lasteaed Naerulind õppealajuhataja
Lasteaed asub Pakri poolsaarel. Meie lasteaed on nagu Paldiski pankrannik: tasakaalukalt tasapinnaline, huvitavalt mitmekihiline. Erinevatest rahvustest, erinevaid keeli kõnelevad lapsed, lapsevanemad ja õpetajad üksteist toetamas ja täiendamas.
Koolieelse lasteasutusena võime öelda, et laps õpib läbi mängu. Ta omandab täiskasvanute toel eluks vajalikke teadmisi, oskusi ja vilumusi. Seega leiame, et just “Aga Mina” loov põrandamäng tugevdaks turvatunnet, turvalisust ning ühtsustunnet ka siinkandis ja annaks julgust keelebarjäärist ülesaamisel.


title: Keila sotsiaalkeskuses pakiti jõulurõõmu

maintext:
Esmaspäeva õhtul kogunes Keila sotsiaalkeskusesse tosin toimekat inimest, et heategevuse korras pakkida kooke-komme vanadele ja haigetele inimestele, aga ka lastega peredele.
Juba kolmveerand kuus õhtupoolikul märkas silm sotsiaalkeskuse ees kilekottide ja kandikutega naisterahvaid, kes olid tulnud oma vabatahtlikku panust andma, et jõulurõõm igasse kodusse jõuaks.
“See mõte on meil tegelikult päris vana. Me tegime seda esimest korda kolm aastat tagasi. See tuli Keila Hoovilugude meeskonna poolt,” rääkis Mari-Liis Raja, kelle seekordseks panuseks oli tort, natuke maiustusi ja kunstitarbeid .
Keila Hoovilood on linna armastavate inimeste kogukond, kes tahavad midagi ise ära teha, et Keilas veel parem elada oleks. “Kõike teeme õhinapõhiselt,” seisab kogukonna Facebooki lehel.
Hoole ja armastusega
“Lihtsalt tavapärane ja tore tegevus,” arvas ettevõtmise kohta Tiia Krustok, kellel oli välja pakkuda uhke plaadikook.
“See on halvaa-apelsini kook, mis kaalub kaks ja pool kilo. Siin on biskviitpõhjad, apelsinikeedis, vahel kreemiks toorjuust, kohupiim ja vahukoor. Lisaks on peal apelsinimaitseline šokolaad. See on segatud halvaakreemi sisse,” kirjeldas Tiia enda toodud maiustust.
Tiia tegi halvaa-apelsini kooki kaks tundi. Seda retsepti on ta varemgi proovinud. “Mulle väga meeldib see üritus, sest tõesti on neid, kes ei saa kas kohvikusse või ei ole neil sugulasi-tuttavaid, kes tooksid isetehtud kooke,” arvas ta.
Mari Lepik tõstis lauale üheksa martsipanikooki. “Oma kätega tegin, hoolega, armastusega. See üks tükikene kaalub umbes 150-160 grammi. Tegin neid pool päeva.”
Kristel Männil andis oma panuse piparkookidega. “Laste abiga meil läks päris ruttu. Me saime pooleteise tunniga hakkama. Me ei lugenud neid. Me panime kandikule kõik, mis valmis teha jõudsime.”
Valdavalt tõid kooke-komme naised, aga uksest astusid sisse ka mõned mehed. “Proua tegi koogi, mina olen kuller. Vaat ma ei oskagi öelda, mis koogi proua küpsetas. Tal oli asjaajamisi ja jäi lapsega koju, siis tulin ja tõin autoga ära,” muigas Heiki Tiikoja.
Üle viiekümne saaja
“Need koogid lähevad vanematele inimestele, kes on võib-olla üksikud; inimestele, kes on kodus haiged, keda sotsiaalkeskus käib aitamas ja paljude lastega peredele, kes on veidi keerulisemas olukorras,” selgitas Mariliis.
Sotsiaalkeskusesse toodud koogid lõigati lahti. Tükid pandi karbikestesse nõnda, et karbi saajal oleks iga tükike erinevast sordist. Karbid olid erineva suurusega, sest varasemate aastate kogemus näitab, et ka inimeste isu on erinev
Kõrvallaual seisis kast kommidega. Need tõsteti kilede peale, millest nööriti kokku kenad kommituutud. Lisaks said pühendused laste joonistatud jõulukaardid.
Nii karpe kui kommituutusid tuli kokku 80, mis olid mõeldud 55 sihtkohta. “Teisipäeva varahommikul hooldusõed viivad ära koduhooldusel olevatele inimestele. Pereabilised viivad peredele ära,” selgitas Keila sotsiaalkeskuse töötaja Tiiu Jalakas.
“Meie inimesed on hästi rõõmsad, kui nad sellise üllatuse osaliseks saavad. Ma usun, et traditsioon jätkub ka järgmisel aastal,” ütles Tiiu.


title: Maavanem Rajasalu: mida meie Harjumaal planeerime, muudab kogu Eestit

maintext:
Eelmises aastalõpu intervjuus rõhutasite, et oli suurte visioonide aasta. Kui palju neist visioonidest lõppeval aastal täitus?
Visioonid tähendavad pikaajalist vaadet tulevikku. Nende elluviimine nõuab päris suurt pingutust. Eelmisel aastal rääkisime Rail Balticu planeerimisest, mis on võtnud meie ajakavast ca kaks ja pool aastat. Selle aastaga oleme jõudnud lõpusirgele ja saatnud kooskõlastamisele erinevatele ministeeriumitele. Loodame selle planeeringu kehtestada uue aasta jaanuarikuu jooksul.
Olen lugenud nii mitmestki ajalehest, et elanikud pole trassivalikuga kursis. Siinkohal sooviksin meenutada inimestele, et vähemalt Harjumaal pole iialgi ühegi teise planeeringu menetlemise käigus nii palju kutsutud inimesi avalikustamisele ja ettepanekute tegemisele kui Rail Balticu planeeringu osas. Ja seda igas planeeringu arenguetapis. Seega saame ehk juba uue aasta keskpaigaks nimetatud trassikoridori ka kehtestada.
Harjumaal on 530 km merepiiri. See aga toob kaasa teistmoodi väljakutsed.
Meie teiseks suureks visiooniks võiks nimetada Tallinna-Helsingi vahelist tunnelit. Nende töödega me alustasime eelmise aasta alguses, tehes sellekohase eeluuringu nii inimeste soovide kui tunneli maksumuse ja tasuvuse osas. Käesoleval aastal saime rahastuse tunneli täistasuvusuuringute teostamiseks Kesk-Läänemere programmist, mis sisaldas merepõhja uuringuid, sotsiaalmajanduslikku vaadet ja veel kord selle projekti tasuvust.
Kui tunneli eeluuringu juhtpartneriks oli Harju maavalitsus, siis nüüdse etapi juhtpartneriks on Helsingit ümbritsev regioon Uusimaa. Meie kahe regiooni koostöö on olnud viljakas ning mõlemapoolne lobitöö on jõudnud ka Brüsselis kanda kinnitada. Tunnel oleks Põhja-Jäämere ja Rail Balticu vaheline lüli.
Pean märkima, et tunneli rajamise eelduseks on Rail Balticu olemasolu.
Olen alati öelnud: mida me Harjumaal planeerime, see muudab kogu Eesti ettevõtlus- ja ärikeskkonda!
Mööduv aasta oli poliitiliselt pingeline – presidendi valimine, valitsuse vahetus. Kas kõik see häiris ka maavalitsuse tööd?
Loomulikult mõjutas see meid kõiki. Siiani pole see häirinud maavalitsuse tööd. Inimestele selline presidendivahetus võis meeldida, võis mitte meeldida. Samad tunded on ka valitsuse vahetumisega.
Ma väga soovin, et inimestel oleks võimalik elada stabiilses elukeskkonnas ja ettevõtetel oleks stabiilne tootmis-ja ärikeskkond, kus tegutseda. Mulle tundub, et ettevõtjate tegutsemis- ja arenguvõimalused on liialt reguleeritud.
See, mis mind Eestis häirib, on erinevate institutsioonide koostöövõimetus – me ei räägi ega kuula, kõik ajavad oma tööülesannetest lähtuvat rida, ega ei huvitugi tervikpildist. Eriti puudutab see planeerimisvaldkonda. Igaüks teab, mida ta oma maatükiga teha soovib, arvestamata naabri huve ja võimalusi. Maavanemana pean sellistes olukordades oluliseks ühe laua taga koosarutamist, koosvaidlemist, kooskaalumist ning koos kuldse kesktee leidmist. See aitab meil liikuda selles suunas, et tegeleme ühtse regiooni kujundamisega. Nii võidavad kõik!
Kuidas hindate haldusreformi käiku Harjumaal, milline on vastukaja kuue regiooni ideele, mille esitasite rahandusministeeriumile?
Olen olnud ja olen jätkuvalt seda meelt, et 15 maavanemat ja maakonda meie rahvaarvult väikese Eesti kohta on palju. Selleks, et meie regionaalpoliitika oleks jätkusuutlik, oleks mõistlik maavalitsused liita ning luua 4-6 regiooni, mis hakkaksid tegelema tegeliku regionaalpoliitikaga. Regionaalne tasand on vajalik, kuna seob ja tasakaalustab riigi ja omavalitsuste huve piirkonnas. Täna näen, et probleemide lahendamine on oluliselt kaugenenud meie inimestest, ka abivajajatest ning uued lahendused ei tee neid kättesaadavamaks. Ka Soome riik teeb täna riigireformi, sest nende kehtiv mudel ei toimi ega taga vajalikku jätkusuutlikust. Meie riigireformi poliitika aga soovib näha Eestit just tänase Soome kaudu. Soomlased tugevdavad oma maavalitsusi riiklike ressurssidega, meie loobume oma regionaalpoliitikast ministeeriumite ja nende ametite kasuks.
See, mis mind Eestis häirib, on erinevate institutsioonide koostöövõimetus – me ei räägi ega kuula, kõik ajavad oma tööülesannetest lähtuvat rida.
Kas Eesti jääbki oma mudeliga „silotornidega“ riigiks? Tegutseks ühes „tornis“ ega tea ja sageli ei tahagi teada, mis on plaanis teistel asutustel ehk „naabertornidel“.
2016 oli pühendatud merekultuurile. Kas maakond pööras end lõppeva aastaga rohkem mere poole?
Harjumaal on 530 km merepiiri. See aga toob kaasa teistmoodi väljakutsed. Paljud mereäärsed vallad on pöördunud meie poole sooviga ehitada välja väikesesadamad, lautrid jne, kuid rahalisi vahendeid selleks napib. Nad on pöördunud ka piirkonna konkurentsivõime tugevdamise meetme poole, kuid EAS valdkonna rahastajana ei ole heakskiitu andnud, kuna projektidega ei looda meile piisavalt töökohti juurde. Samas seisame olukorras ees, kus tänu suurenevatele sissetulekutele saavad inimesed lubada endale kaatreid ja väikepaate, kuid ei saa nende väärtust realiseerida võimalikuste puudumise tõttu. Täna on kindlasti oluline, et riik hakkas tegelema ja panustama merealade planeeringutesse. Esimesed pilootprojektid Pärnumaal ja Hiiumaal on käivitunud, kuid Harjumaani veel jõutud pole.
2017 on noorte aasta. Kas Harjumaal peale üleriigilise noorte laulu- ja tantsupeao veel midagi noori kõnetavat toimub?
Ma armastan lapsi ja noori ning sellest tulenevalt ka kõiki neid, kes on võtnud oma tööks tegelda just nendega. Aitäh teile! Mulle läheb väga korda, mis toimub meie lasteaedades, koolides, noorteorganisatsioonides jne, mistõttu oleme teinud ka suuri muudatusi oma haridusosakonnas ning koondanud sinna kokku tugevad spetsialistid. Oleme oma eesmärgiks võtnud mitte niivõrd haridusasutuste kontrollimise, kuivõrd nende aitamise vastavalt seadusesätetele. Meie tublide spetsialistide tööd on märganud ka ministeeriumi ametnikud ning neid selle eest ka tunnustanud. Sellest tulenevalt jätkame tööd suunas, kus kõik õppeasutused Harjumaal saaksid vajaliku abi selliselt, et kaebuste ning murede arv lasteasutustes väheneks.
Siiski tahaks ma korra põrgata noorte juurest kaugemale ning rääkida meie vanuritest. Täna on riik panustanud vanadekodude ehitamisse küsimata, kas eakad soovivad sinna elama minna. Minu arvates tuleks välja arendada selline koduhooldusteenus, mis võimaldaks eakal inimesel võimalikult kaua oma kodus olla. Kuigi vallad pakuvad täna ka koduhooldusteenust, on see teenus jäänud raha puuduse tõttu vajalikus mahus välja arendamata.
Mis häiris Teid lõppeval aastal kõige enam?
Ma arvan, et õige sõna on otsustamatus. Mind häiris presidendivalimiste maraton ning poliitikute suutmatus otsustada ja üksmeelele jõuda. Üks ärimees, kellele tehti ettepanek hakata presidendi kandidaadiks pärast valimiskogus kandidaatide läbikukutamist, ütles: “Kes olen mina, kui te ei suutnud ära valida isegi Siim Kallast. Inimest, kes oli 10 aastat Euroopa Liidu asepresident. Eestile presidendiks ei kõlvanud, millest on mul väga kahju”.
Mis rõõmustas Teid lõppeval aastal kõige enam?
Rõõmu teevad lapsed ja lapselapsed, minu kodu ning mu koer. Lisaks sellele ka veel minu head töökaaslased, kellega töötegemine on puhas rõõm. Üks neist ütles väga tabavalt: “Ma ei ole selle 7 aasta jooksul kordagi mõelnud, et ma ei taha tööle tulla. Ma tulen siia alati rõõmuga, sest inimesed on sõbralikud, abivalmid, töökad ning ausad.”
Teie soov algavaks aastaks?
Elus on rõõme ja on ka kurbust. Ükskõik, mis juhtub, hoidke oma pea püsti! Kallid inimesed, olge positiivsed, siis pole kohta teie hinges ei kurjusel ega kadedusel.
Ma soovin teile ilusat algavat ning teguderohket uut aastat!


title: Tasuta bussisõitu veel ei tule

maintext:
Seni oli tasuta ühistransport Tallinnas. Keskerakonna võimule tulles andis koalitsioon lubaduse kehtestada ka omavalitsuspiire ületava tasuta ühistranspordi.
Millal saame tasuta sõita maakonna piires, nagu seisab meie juhterakonna valimislubadustes?
Vastab Harjumaa Ühistranspordikeskuse juhataja Vello Jõgisoo: Tasuta lõunaid pole teatavasti olemas. Ka tasuta ühistransporti mitte, keegi peab selle kinni maksma. Teisest küljest veavad praegugi paljudes omavalitsustes õppureid tasuta koolibussid. Ka mitmetes omavalitsustes on tasuta liine. Ainult kelle jaoks need tasuta on? Õpilastele, mis on ka õige. Või ei tasu mõnel vajalikul liinil piletitulu koguda – seda tuleb nii vähe, et administreeerimiskulud on saadavast tulust suuremad. Aga liinikulud on ikka olemas. Ja kohalikud omavalitsused maksavad reisijate sõidu kinni. Nii et mingil määral on meil reisija jaoks tasuta transport juba praegu olemas.
Kui palju maksaks aga tasuta sõit kõigile reisijaile maakonna piires? Või veel enam – maakondade üleselt?
Oleme arutanud seda nii maanteeameti kui rahandusministeeriumi esindajatega. Aga hetkel veel täit selgust pole, kui palju selleks lisavahendeid kulub. Sest pole ühist arusaamist, mis on tasuta ühistransport. Arutusel on olnud need kulud, mis kuluvad avalike liinide muutmisel reisijaile maksuvabaks. Palju tuleks aga raha leida, kui ka kommertsliinid muutuksid tasuta liinideks, seda ei tea. Ja kas üldse või kui palju kommertsliine jääks, kui avalikud liinid tasuta oleksid? – sedagi ei tea. Ja kuidas käituksid tänased rongisõitjad, kui bussiliinid tasuta oleksid – seda ka ei tea. Hetkel on küsimusi rohkem kui vastuseid.
Aga üritagem nendele küsimustele mõned vastused leida. Kui palju liinikilomeetreid sõidavad Harjumaal kommertsalusel tegutsevad bussid, kui palju avalikud liinid?
Praegu sõidavad Harjumaal kommertsliinid 6 miljonit ja avalikud liinid 7 miljonit liinikilomeetrit. Seega peaaegu pooleks.
Ja kui palju saab Harjumaa Ühistranspordikeskus riigilt dotatsiooni?
Dotatsioon saame 2 miljonit.
Hiljutisel rahandusminister Sven Sesteri kohtumisel ajakirjanikega väitis minister, et tasuta transport nõuaks riigieelarvest täiendavalt 20–21 miljonit eurot. Kui sellest tuleks elanike arvu arvestades kolmandik Harjumaale koos Tallinnaga, kas piisaks?
Ilma põhjaliku turu-uuringuta on sellele keeruline vastata. Näiteks Maardust on täna umbes 100 väljumist Tallinnasse. Kui bussisõit oleks tasuta, kui palju siis väljumisi vaja oleks – me ei tea seda. Kuidas hakkaksid käituma seni isikliku autoga kulgenud inimesed? – sedagi ei tea. Kas sõitjad hakkavad eelistama tasuta bussi rongile, jällegi teadmata suurus. Tasuta transpordi korraldamine on nagu paljude tundmatutega võrrandi lahendamine, nii liinidel opereerijaile kui ühistranspordikeskusele.
Nii et järgmisest aastast tasuta transporti veel ei tule?
1. jaanuarist 2017 ei muutu piletihindade osas midagi. Kui muutused algavad, siis 1. jaanurist 2018.
Mis oli aga lõppeva aasta suurim muudatus?
Bussidesse paigaldasime nn piilukaamerad, mis jälgivad bussijuhtide tööd.
Ja tulemused?
Tulemused ei ole bussijuhtide poolt vaadatuna väga rõõmustavad. Samas on laekuv piletitulu kasvanud.
Kas mõni vahele võetud bussijuht on ka protsessi vaidlustanud? Et ei tohi näiteks kaameraid kasutada või midagi sellist?
Juhid on meie kontrollosakonda kutsutud, näidatud episoode. Keegi vaidlustanud pole. Kümme bussijuhti on ebaausa käitumise pärast vallandatud.
Kui palju on selle tulemusena kasvanud piletitulu?
Piletitulu on tõesti kasvanud. Kas aga ebaausate juhtide kõrvaldamise või reisijate lisandumise tõttu, seda on raske öelda.
Milliste operaatorfirmade bussijuhid on enim seadust rikkunud?
Praegu on kaamerad nendel liinidel, kus sõidavad ATKO ja Samati bussid. ATKO bussijuhid on tunduvalt sagedamini seadusega pahuksis. Kõik kümme vallandatud juhti töötasid ATKOs.
Millega algab reisijaile ja vedajaile uus aasta?
Tahame aasta algusest tihendada liine nii Harku kui Kiili suunal, jätkata ebaausate kimbutamist. Ja valmistume liituma koos teiste maakondadega suureks regionaalkeskuseks.


title: President Kersti Kaljulaid: ma nii väga tahaks kõikidele Eestis valgeid jõule ja rahulikku aastavahetust

maintext:
Padise vallas Risti kogudusemajas pastor Annika Laatsi külalisena andis president Kaljulaid Harju Elule pikema intervjuu. Rääkisime maakonnast, jõuludest ning laiemalt ühiskondlikest päevaprobleemidest.
Detsembri keskel Harjumaa ringkäigu ajal külastasite te tööstusettevõtteid, nagu Brenstol, Hekotek, Kehra paberivabrik ning Glamox. Mis mulje need ettevõtted teile jätsid?
Neil oli kõigil üks ühine omadus. Kui nad rääkisid sellest, kuhu läheb nende kaup, siis nende riikide arv oli 50-60. Ei ole enam nii, et meie koostööpartnerid on ainult Soome-Rootsi-Saksamaa, kes siis ekspordivad edasi meie toodangut. Meie oma kaubamärgid liiguvad maailma, ettevõtete kontaktivõrk on läinud hästi laiaks.
Programmis olid ka Esko talu ja Kadarbiku talu. Kas te olete rahul põllumajanduse olukorraga Harjumaal?
Nende ettevõtete olukorraga saab kindlasti rahul olla ja meil oli sellest ka juttu Esko talus, et see praegune kriis on nendest mööda läinud just sellepärast, et nad kontrollivad kogu oma tootmisahelat.
Muidugi ei saa see olla eeskuju kõikidele Eesti talunikele, et tehke ise see juust valmis, aga ma arvan, et siit leiab häid mõtteid, kuidas näiteks ühistulise tegevuse kaudu liikuda tootmisahelas rohkem sinnamaani, kus tekib rohkem tulu.
Aga mõtleme nüüd Kuusalu vabatahtlike ja Risti koguduse töö peale. Millega need inimesed võiksid olla eeskujuks teistele Eesti elanikele?
Neid inimesi on Eestis väga-väga palju, kes tegelevad vabatahtliku tööga.
Eriti Kuusalus on see näide riigi ja vabatahtlike koostööst; sellest, kuidas kohapealsed inimesed teavad, mida on kohapeal vaja ja riik on seda mõistnud ja toetab, nii nagu vabatahtlike päästjate tööd toetatakse igal pool Euroopas.
Naispresident ei tee mitte midagi erinevalt võrreldes oma meeskolleegidega üksnes selle pärast, et ta on naispresident.
Siin Harju-Ristil on kirikukogukond, kelle ümber koondub kohalik silmade sära, mis teeb suuri asju, mida on ühiskonnal väga vaja ja mille peale ühiskond ei ole võib-olla oma igapäevases saginas jõudnud piisavalt mõelda. Vaikuse laste rahupaik on ehe näide sellest, aga ka siin vastuvõetud Süüria perekond. Teist usku perekond, keda toetab kohalik kiriku ümber kogunenud kogukond, on hea näide, kuidas on korraks peatutud, mõeldud, peegeldatud iseenda sees seda, mis on inimeseks olemises oluline, ja vastavalt käitutud, tehtud tõeline tegu.
Harjumaale on rajatud ka elamusspordikeskus Spot of Tallinn. Milline on teie arvates ekstreemspordi tulevik meie maal?
See keskus on ilmselgelt tekkinud inimeste enda vahetust kogemusest mujal ja vajadusest teha neid asju, mida tehti mujal, ka siin Eestis. See keskus on sündinud Euroopa Liidu toel, aga inimeste enda soovist mitte mõelda, et miks küll meil midagi ei ole, vaid soovist mõelda, kuidas ka meil võiks olla. Nii et ka see keskus tegelikult asuks samas reas sellega, millest me just rääkisime – inimeste soov teha enda ümber ise asju paremaks.
Iga president annab ametile oma näo. Te olete Eesti esimene naispresident. Mida teeb naispresident erinevalt võrreldes oma meessoost kolleegidega?
Naispresident ei tee mitte midagi erinevalt võrreldes oma meeskolleegidega üksnes selle pärast, et ta on naispresident. Aga igal inimesel on oma iseloom, omad huvid ja oma vaatenurk elule, sõltumata sellest, kas ta on mees või naine.
Erinev suhtumine, erinev maailmanägemus ja erinev ilmavaade ei tulene meie soost. Ei ole naised kõik sotsiaaldemokraadid ja mehed kõik konservatiivid. See ei käi niimoodi.
Presidendi vahetumine käivitas ahelreaktsiooni, mille tulemusena vahetus ka valitsus. Kas te olete rahul uue peaministri ehk Jüri Ratasega?
Nendel kahel asjal ei ole minu teada seost.
Te olete öelnud, et meie suurim probleem on alati julgeolek. Kuidas seda julgeolekut tagada?
Ainuke viis, kuidas väike riik saab ennast julgena tunda, on kasutada kõiki võimalusi maailmas selleks, et meenutada teistele väärtuspõhise poliitika olulisust. Ainuke, mis hoiab väikeriike maailmakaardil, on see, kui poliitikat tehakse lähtuvalt ühistest demokraatlikest avatud väärtustest, mitte huvidest.
Selleks, et niisugune poliitika ei sureks, on meile äärmiselt olulised kõik rahvusvahelised organisatsioonid, kuhu me kuulume – Euroopa Liit, NATO, ÜRO, OECD, OSE. Kõik need organisatsioonid on meie viis olla maailmas olemas. Väikesel riigil ei ole mitte kuidagi võimalik tulla toime üksinda.
Kas te ei karda, et Brexiti ehk Suurbritannia lahkumise tõttu kärisev Euroopa Liit võib laguneda?
Kindlasti ei karda ma seda, et Euroopa Liit võib laguneda. Ma olen 12 aastat töötanud Euroopa institutsioonides. Isegi selle aja jooksul on mitu korda ennustatud, et seda või teist kriisi ei ela euroala üle ja seejärel ei ela Euroopa Liit üle. Euroopa Liidul on üks suurepärane omadus. Euroopa Liit läheb alati edasi, kunagi mitte nii, nagu teoreetikute arvates oleks kõige parem, aga alati niimoodi, et ta jääb alles. Seda on Euroopa Liit näidanud läbi kümnendite.
Loomulikult on selle juures palju vaidlusi ja see on normaalne. See peabki nii olema – 28 riiki ühe laua taga –, aga oluline on see, et nad on seal ühe laua taga. Miks ma ei usu, et Euroopa Liit võiks nii kergesti lõppeda, ongi just see, et kui iga riigipea mõtleb korraks, kas tema riigi ees on ainult selliseid probleeme, mida ta saab üksi paremini lahendada kui koos kolleegidega, siis ta saab ainult vastata – ei ole.
Mida teha, et Eesti inimestel oleks oma riigis piisavalt hea ja nad ei emigreeruks massiliselt mujale Euroopasse, Põhja-Ameerikasse, Austraaliasse?
Muide, paljud need, kes on ära käinud, tulevad tagasi ja teavad, et Eestis on väga palju asju väga hästi. Meil on täiesti tasemel meditsiinisüsteem, meil on lapsi võrdselt kohtlev haridussüsteem, meil on palju puhast loodust ja me ei kuluta oma aega ametiasutuste vahet ringi joostes, vaid ajame oma asjad ära lihtsalt ja digitaalselt, sõltumata füüsilisest asukohast või kellaajast.
Minu jaoks on oluline, et haldusreform sisustatakse enama kui piiride joonistamisega, ja ma näen täna, kuhu Eesti on liikumas.
Need on asjad, mida ei saa endale lubada väga paljude riikide kodanikud, keda me oleme harjunud pidama jõukate lääneriikide kodanikeks. Nii et väga paljud inimesed, kes on mujal käinud, tulevad siia tagasi just elamise kerguse pärast. Jah, meie sissetulekute tase ei ole veel selline, nagu me unistame. Me võrdleme ennast ka Skandinaaviamaadega, mis on ikkagi väga jõukad, ja see on õige, et me seda teeme ja sinnapoole püüame, aga parim poliitika, mis toob inimesed koju tagasi, ongi just see, et meie sissetulekud jätkuvalt kasvavad.
Paljuski on lahkumise põhjuseks majanduslikud probleemid. Kui suur on teie arvates õiglane palk, mida Eesti inimene saama peaks?
Seda on võimatu öelda. Mina olen elanud riigis (Luksemburgis – AT), kus kindlasti paljude eestlaste arvates makstakse õiglast palka, sest miinimumpalk on peaaegu 2000 eurot. Aga selle õiglase palga eest, makstes selle üleni ära, ei saa kolmetoalist korterit üürida. Väikese palgaga on igal pool ühtemoodi keeruline toime tulla. Ühiskonnas on alati väikesepalgalisi ja kõrgepalgalisi, aga riigi ülesanne on teha nii, et laste haridus ja inimeste ligipääs tervishoiule ei sõltuks nende sissetulekust. See on riigi töö.
Kui vaadata Eesti-siseseid rahvastikuprotsesse, siis Tallinn paisub veelgi ja maapiirkonnad kipuvad tühjaks jääma. Mida peaks tegema, et Eesti lõplikult ei linnriigistuks?
Ma arvan, et midagi sellist ei juhtu. Me näeme, kuidas 21. sajandi töö muutub. Me oleme üha vähem oma tööd tehes seotud füüsilise punktiga ja me teame, et Eesti inimestele ei meeldi elada tihedasti üksteise seljas. Ma arvan, et me võime olla päris kindlad, et meie maapiirkonnad ei jää maha, sellepärast, et inimestele on tarvis seda rahu ja vaikust.
Ei olegi võib-olla nii oluline, kas need piirkonnad on korras suvekodudena või päris kodudena. Oluline on, et meie inimestel on endiselt see tohutu rikkus, et me võime kõndida vabalt ümber oma maja ja võib-olla keegi isegi ei näe, et me seda parasjagu tegime. Eesti inimene väärtustab seda ja meie maakohad ei jää kunagi tühjaks.
Pealegi, kui me täna sõidame mööda Eestit ringi ja võrdleme seda üheksakümnendate algusega, kus karuputk ja ohakas olid väga paljudel põldudel, siis täna on meie maad võrdlemisi ilusas korras. Isegi kui seal saab tööd vähem inimesi, sest et kord saadakse majja palju efektiivsemalt.
Me ei saa tahta kahte asja korraga – efektiivset põllumajandust ja seda, et inimestel oleks palju maaga seotud tööd maapiirkondades –, aga me saame tahta seda, et meie põllumajandus oleks efektiivne ja inimesed, kes teevad teist tüüpi töid läbi hea kiire internetiühenduse, saavad seda tööd teha ka maal. See on see, kuhu me peame püüdma, ja õnneks paistab, et üldised trendid toetavad sellist arengut.
Samas puudutab Eestit pagulasprobleem. Kui palju pagulasi tuleks vastu võtta? Kuidas neid integreerida?
Ei ole võimalik lähtuda arvudest. Eesti on seda öelnud oma Euroopa partneritele, et me võtame vastu pagulasi jõukohaselt, nii palju, kui me suudame pakkuda tuge nendele inimestele ja peredele. Me räägime inimestest, kellel on vaja peavarju, kelle lastel on vaja haridust, kellel on vaja rahu toibuda sõjakoledustest, mida nad on näinud.
Me saame vastu võtta nii palju pagulasi, kui meie ühiskond suudab neid toetada. Numbrid ei ole suured, aga me oleme seda teinud edukalt. Inimesed, keda me oleme vastu võtnud ja hoidnud, ei ole siit ära läinud jõukamatesse riikidesse, milline võimalus neil ju Schengeni ruumi piires täiesti vabalt olemas on.
Haldusreformi käigus hakatakse alates 1. jaanuarist sundliitma neid omavalitsusi, mis ei küündi reformiga nõutava miinimumini ehk 5000 elanikuni. Kas see on teie arvates õige?
Minu jaoks on oluline, et haldusreform sisustatakse enama kui piiride joonistamisega, ja ma näen täna, kuhu Eesti on liikumas. Inimesed, kes elavad külades kogukondadena, tulevad ise selle peale väga hästi, mida on nende piirkonnale vaja – nende külale vaja, nende vallale vaja. Nad pakuvad ideed välja ja ma näen, kuidas vallad tulevad neid toetama. See on see, mis on oluline ja tähtis, mitte see, kust jookseb piir.
Need vallavanemad, kelle jaoks on äärmiselt oluline endiselt see, et tema valla piir jookseks täpselt sealt, kus ta jookseb… Ma käisin Tartumaal visiidil. Maavanem rääkis täpselt, kui palju reaalselt riigi poolt pakutavat ressurssi on need vallavanemad nõus ära andma lihtsalt selleks, et piirid ei muutuks. Mul oli kurb seda kuulda.
Ja ometi on põhjust ka rõõmustamiseks – Eesti põhikooliharidus on PISA testide põhjal Euroopa parim. Kuidas säärase fantastilise tulemuseni on jõutud?
Meie õpetajate hea tööga. Ma käin praegu päris palju koolides ja olen käinud varem, sest ma olen olnud Huvitava Kooli nõukoja liige. Eestis on väga palju väga erilisi koole, kus tehakse asju omamoodi, aga ühtemoodi tehakse seda, et antakse lastele head haridust heas, sõbralikus ja naeratavas keskkonnas. Niimoodi ongi jõutud.
Mõtleme nüüd saabuvatele jõuludele ja aastavahetusele. Kui te olite veel laps, kuidas teie kodus jõule pühitseti?
Meil on alati olnud kuusk, ka siis, kui seda vist ei tohtinud olla, aga mulle ei öelnud kodus keegi, et ei tohi olla. Minu teada oli ka kõigil minu klassikaaslastel kuusk ikka jõululaupäeval olemas kodus. Sellest ei tulnud kunagi suurt pahandust.
Teil on kokku neli last. Milliseid jõule olete üritanud pakkuda oma lastele?
Meil on juba aastaid kirjutavad päkapikud, kes kirjutavad mõnikord juba novembri lõpus, kui lastel tuleb igatsus oma päkapikkude järele. Päkapikud käivad seni, kuni neile vastu kirjutatakse.
Millised on teie soovid Harjumaa elanikele saabuvateks jõuludeks ja aastavahetuseks?
Tahaks valgeid jõule. Ma olen 12 aastat siit ära olnud ja ma nii väga tahaks kõikidele siin Eestis ilusaid valgeid jõule ja rahulikku aastavahetust.
Ja võib-olla veel ka seda, et suurtes linnades sellel rahulikul ajal, kui ööd on pikad ja päevad lühikesed ja me ootame, et päevad hakkaksid jälle minema pikemaks ja ööd veidi-veidigi lühemaks, et seda mõnusat talvist jahedat õhku ei lõhestaks kogu aeg raketipaugud, nii et aeg-ajalt tekib tunne, et elatakse kuskil palju rahutumas piirkonnas, kui me tegelikult elame.


title: Trammiga Viimsisse ja Rae valda - reaalsus või utoopia?

maintext:
Tramm Kadrioru lõpp-peatuses. Kas tulevikus on see vaid vahejaam teel Viimsi alevikku?
Õhus hõljuvad lennukad visioonid tõmmata trammiliinid nii Viimsi kui Jüri alevikuni. On see teostatav? Millal plaanid võiksid realiseeruda?
Tramm hakkab sõitma Tallinna lennujaama 25. augustil 2017. „Koos haljastusega saab see oktoobri lõpuks valmis. Järgmine asi on meil reisisadama sidumine trammivõrguga,“ selgitab Tallinna Linnatranspordi ASi juhataja Enno Tamm.
Rae ja Viimsi vallavalitsus loodavad, et tulevikus jõuab tramm ka nende keskusteni. “Riik võiks siin abikäe ulatada ja Harjumaa kuldse ringi vallad ühendada trammiliinidega – Viimsi, Maardu, Rae, Kiili, Saku, Harku,” unistab Viimsi abivallavanem Oliver Liidemann.
Viimsi tramm
Liidemann meenutab, et juba kahe maailmasõja vahel kavandati trammiliini pikendamist Kadriorust Lillepi parki ehk alani, kus praegu paikneb Pirita Selver.
Viimasel kümnendil on nii Viimsi vallavalitsuses kui -volikogus arutatud trammiliini pikendamist Kadriorust Viimsisse. “Trammikoridor on Pirita teel olemas, ülekäigurajad on vaja vaid viia tunnelisse,” väidab Liidemann.
“Kas ikka on majanduslikult mõistlik sinna seda trammi hakata tõmbama,” arutleb Tamm.
Trammiliin asendaks praegu Kadriorg-Pirita-Merivälja suunalt sõitvad bussid 1a ja 114. Lõpp-peatus tuleks Fertilitase haigla või 2018. aastal avatava riigigümnaasiumi juurde.
Tramm sõidaks Viimsi valla territooriumil kolm kilomeetrit ühes suunas ja teist sama palju tagasi. “Viimsi oma eelarvega seda teha ei suuda,” tunnistab Liidemann.
Kadriorust kuni Viimsi piirini peaks trammiliini valmis ehitama Tallinna linn. “Seda ma väga mõistlikuks tegevuseks ei pea. Kuni Pirita Selverini on võimalik trammitee kanal teoreetiliselt tuua, aga see on ka kõik,” arvab Enno Tamm.
“Kui, siis võib-olla mitte mööda Pirita teed, vaid kuidagi mööda Pärnamäe teed või isegi läbi Jõelähtme valla Pärnamäe surnuaia tagant Muuga kaudu. See oleks ehituslikult tõenäolisem kui läbi ülimalt tiheasustatud Pirita keskuse,” arvab Tamm.
Tamme sõnul on elektritranspordi soetamis- ja püsikulud kõrged. Ka elab Viimsi ja Pirita regioonis väga palju inimesi, keda mingi nipiga isiklikust autost loobuma ei saa sundida. “Kas ikka on majanduslikult mõistlik sinna seda trammi hakata tõmbama,” arutleb Tamm.
Jüri tramm
“Rae valla ettevõtted vajavad oma töötajate jaoks kergrööbastransporti ja juba ammu on olnud see jutuks,” märgib Rae vallavanem Mart Võrklaev.
“Kuna Tartu maantee on juba linna piirist Ülemiste ristmikuni tipptundidel umbes, siis kindlasti on eelistatud selline ühistranspordi võimalus, mis olemasolevat teed ja ristmikku ei koorma,” arutleb Rae abivallavanem Priit Põldmäe trammi eeliseid.
“Rae vald on teinud ettepaneku Jüri-Tallinna trammikoridori ettenägemiseks maakonnaplaneeringus ja see on leidnud heakskiidu,” ütleb Põldmäe. Selleks otstarbeks on maad reserveeritud Tartu maantee lähistele.
“Järgmiseks sammuks on parima ja mõistlikuma lahenduse leidmine ja mõistagi rahastamise küsimused. Oleme vaatamas euroraha peale ja teeme täna ettevalmistusi võimaliku rahastuse leidmiseks,” selgitab Põldmäe.
“Lennujaamaga oleme sel teemal juba kohtunud ja nemad on oma uue rajatava parkimismaja rajamisel meie ideega arvestanud ning terminali ette vastava koridori trammi jaoks reserveerinud,” lisab Põldmäe.
“Trammitee lennujaamast edasi Rae valla suunas on ainult idee tasand. Samas ma arvan, et see oleks õige, sest tegemist on ju elektritranspordiga, rohelise transpordiga, kiire ühendusega,” ütleb Tamm.
“See võtaks hulga autokoormust maha Tallinna tänavatel, sest et ma usun, et terve rida Rae vallas elavaid inimesi siis kasutaks trammi. Ilmselt tuleks mingi pargi- ja-reisi süsteem seal luua, et inimesed sõidaksid autoga trammi lõpp-peatusse, jätksid auto sinna valvega parklasse,” räägib Tamm.
Tallinn eelistab muud
“Küsimus on rahas. Kuna trammiprojektid on alati väga kulukad, siis kui trammiliiklust arendatakse pealinnas, siis nemad vaatavad kõigepealt suuremate asumite katmist – Lasnamäe ja Haabersti,” väidab Liidemann.
“Võib-olla tõesti oleks mõistlik Mustamäele ta kunagi tõmmata või siis Tondilt pikendada Järve Selverini ja võib-olla sealt mööda Pärnu maanteed Nõmme kanti. Seda oleks võimalik teha vanu raudteetamme kasutades,” selgitab Tamm.
Tamme väitel ei ole Viimsi ja Jüri trammi projekte olemas. “On olemas visioonid, on olemas ideed, mõttevälgatused, aga mingit sisulist tööd nendes suundades ei ole tehtud. Kõigepealt tuleb ju poliitiline otsus langetada, ilmselt siis vabariigi valitsuse tasemel.”
“Tallinna Linnatranspordi AS ega ka Tallinna linn ei saa neid ju otsustada, kuna see on üle Tallinna administratiivpiiri. Tallinna linn ei saa ju Jüri alevikku või Viimsi valda minna trammiteed rajama,” ütleb Tamm.
On veel üks nüanss – haldusreform muudab omavalitsusi. “Mina ei tea, kuidas see Rae vald kujuneb, mis selle valla nimi saab olema või kellega ta liitub. See sama käib Viimsi valla kohta. Kes see teine pool võiks olla, kellega siis üldse läbirääkimistesse asuda? See ju puudub täna,” arutleb Tamm.


title: “Kas teil siin põtru polegi? Kahjuks mitte.”

maintext:
Vanamõisa jõulumaa uksed on avatud esmaspäevast ja seda pühapäevani välja. Kui ajakirjanik seal üleeile käis, oli jõulumaa väravaesine siginat-saginat täis. Võlupaika sissesaamist ootasid lasteaia mudilased ning algklasside õpilased. Kokku väisab Vanamõisat nädalaga paar tuhat väikest külastajat.
Väikesi külalisi oli teisipäeva hommikupoolikul saabunud Tabasalu, Turba ning Jüri koolidest ning Kelvingi ja Vasalemma lasteaedadest. Lisaks külastati jõulumaad Aserist ja Narvast.
Väraval tervitasid külalisi ja õpetajaid päkapikud. “Sõita saate jõulurongiga, piimakojas teeme pilti, külas käime Lumivalgekesel, sepal ja loomadel, meisterdame ehteid, vaatame jõuluvana tuba ning etendust kass Kiisu-Liisu seiklustest,” kõlas seletus. Jõulurong tegi tiirud lumetul platsil ning juba ootas lapsi pildistamine. “Foto saate koolis, lasteaias või kodus mälestuseks seinale riputada,” seletas vabaõhukeskuse perenaine Katrin Krause.
Lumivalgeke tervitas külalisi enda majakeses. “Mida te arvate, kellega ma siin elan,” päris tütarlaps. “Lastega,” hüüdis keegi. “Ikka seitsme pöialpoisiga. Aga nad on praegu tööl ja mina hoian kodu,” seletas Lumivalgeke.
Õnnenaela tagumine
Sepikojas võttis väikesi ja suuri külalisi vastu Raul Oberschneider Läänemaalt. Et tuli ääsil ja sula raud nõuavad ettevaatust, rääkis mees, kuidas sepatööga ennast mitte ära põletada. “Kuuma rauda ärge kätte võtke. Minu käed on sellega harjunud, aga teie põletate ennast ära,” hoiatas Oberschneider. Seejärel sai üks julge poiss koos sepaga õnnenaela taguda, mis jahutamise järel noorele sepale mälestuseks kingiti. Meisterdada sai ka käsitöökojas.
Vanamõisas tegutseb ka väike loomapark. Seal sai vaadata teiste hulgas hobuseid ning veiseid. “Kas teil siin põtru polegi,” päris keegi poiss. “Kahjuks mitte,” oli perenaise vastus.
Vabaõhukeskuse palksaalis on avatud jõulumehe elamine ning seal mängitakse ka lastele näidendeid. Samuti said külalised sealt endale kingituseks piima ning jogurtit. Seda pakuti koostöös Põllumajandus-Kaubanduskojaga.
Kass-maskoti seiklused
Etenduse keskmes olid ka tänavu Vanamõisa maskoti ehk veidi laisa kassi Kiisu-Liisu seiklused. Seekord olid talle abiks ja toeks seitse päkapikku, kloun, lehm ning ka jõuluvana. “Eelmistel aastatel ei saanud sa jõulusalme õppida, sest küll valutasid kõht, kõrvad ja käpad,” rääkis kloun. “Tänavu valutab saba,” vastas kass süüdlaslikult. Aga koos klouniga ning lastega sai luuletus meelde tuletatud. See kõlas: “Ninnu-nännu, ninnu-nännu, päkapikud ümber kännu. Kännus elab väike uss, ussil aknal seisab suss”. Ühise deklameerimise peale kostis laste heakskiitev aplaus. Kui kingitused käes, siis lahkusid rühmad või grupid jõulumaalt, et anda külastuskord uutele lastele.
Vanamõisa jõulumaa on avatud neljandat aastat. Kas seda külastatakse aina rohkem? “Lapsi käib meil suhteliselt võrdselt. Igal aastal on vast 2500-3000 last, kes tulevad gruppidena,” vastas perenaine Katrin Krause. Jõulumaa on gruppidele avatud kuuel päeval nädalas, pühapäev on see lahti peredele. Seekordne perepäev toimub ülehomme, 18. detsembril.