title: Kesknädal

maintext:
Nädala juubilar KARL MIHKLA 115
TIIT MAKSIM, 28. September 2016
Nende koolide jada, kus töökal mehel õpetada tuli, kujunes "Eesti kooli biograafilise leksikoni" (Tallinn 1998) andmeil üllatavalt pikaks: Tartus (1927-32) Ühiskommertsgümnaasium, Ühiskaubanduskool, Poeglaste Reaalgümnaasium; Rakveres (1933-36) Ühisgümnaasium, Õhtune Eraühisgümnaasium. Pealinnas võimaldasid (1933-39) erinevail ajavahemikel ja sageli ühtaegu mitmes koolis töötamist 7. progümnaasium, kaubanduskool, seltsi "Vene kool Eestis" gümnaasium, kaubanduskursused, Poeglaste Kommertsgümnaasium, Riiklik Kolledž, Majanduskool.
Tööpõld laienes
Koolid vahetusid ja noore õpetaja tuntus paisus. Soliidsetes ajakirjades (juba Karl Mihkla nime all) hakkasid ilmuma keeleteaduslikud artiklid ja ülevaated. Eriti oluline oli käsitleda eesti kirjakeele korraldamist, mis noores riigis kutsus esile Tartu ja Tallinna keelelisse koolkonda kuuluvate asjatundjate vaidlusi ja tülisidki, samuti kultuursemate ringkondade visa ja isegi äärmustesse kiskuvat võitlust riigikeeleoskuse võimalikult paremaks tagamiseks.
Selleks aga läks tarvis häid õpikuid ja käsiraamatuid. Kes veel pidi nende pärast hoolt kandma, kui mitte koolitajad ise? Ja nõnda kujuneski virgast õpetaja Mihklast üks menukaid grammatikaraamatute kokkupanijaid. Lausa kustumatu kuulsuse tõi "Eesti keskkooli-grammatika ühes harjutustikuga", mida Eesti Kirjanduse Selts üllitas 1935. a mitmes variandis, autoriteks üheealised keelemehed Elmar Muuk ja Karl Mihkla. Kahtlemata aitas see teos eesti keele normatiivset grammatikat kujundada ja levitada.
Grammatikabuum
Suure trükiarvu ja läbimüügiga grammatikaraamatud olid nii kirjastajate kui ka autorite jaoks tulukad, sest eks püüdnud enamik riigikeelt paremini kirjutada ja kõnelda. (Seevastu kirjandusalasel õppekirjandusel, mille koostamisele Mihkla nii üksi kui ka koos kaasautoritega samuti pühendus, oli minekut mõõdukamalt, sest raamatute kalliduse tõttu olid õpikud sageli n-ö ühiskasutuses.)
Eks põhjustanud "grammatikabuum" eestlastele omaselt suurt ja pikka kadedustki. Näiteks kuulus keeleuuenduslane Johannes Aavik, küllap kunagise konkurendina keeleõpikute vallas, on veel isegi 1949. a Rootsis elades pahandanud: "Veider ja huvitav: ka meie senised õpilasile määrat kooligrammatikad olid yhtlasi ka õpetajate grammatikad, sest nende jaoks pole ju ametlikult seni yhtki detailsemat grammatikat. Seega õpetajate keeleoskus ei või suurem olla kui õpilaste. [---] Seepärast ongi meil keeleoskuse tase nii madal ja seepärast kõik räägivad ja kirjotavad nii vigast keelt." (Ideepe. Johannes Aaviku ideede päevik. TEA Kirjastus 2010)
Liiga targad õpikud?
Kuna Karl Mihkla ja tema ametivendade tarmukus ei piirdunud hädavajalike grammatikatega ning üheskoos tehti gümnaasiumide jaoks ka rahvaluule ja kirjanduse õpikuid ja lugemikke, jätkus keele-Aavikul samas kohas nurisemist nendegi üle: kirjanduslood olevat liiga mahukad ja polevat õigupoolest õpilaste, vaid õpetajate jaoks; õppuritele peaks asjad selgeks tegema lühemalt. Ühesõnaga -- usinad tegijad taotlesid enimat, aga seda võidakse pahaks panna...
Mihkla osalusel tehtud õpperaamatuid ilmus Eestis sõjapäevilgi; neid anti pärast sõda välja isegi Saksamaal – eesti pagulaste laagrites tegutsenud koolidele.
Mihklat jätkus mujalegi – ka raamatute ees- ja järelsõnu kirjutama. Nii nägid A. H. Tammsaare mitmed teosed ("Kõrboja peremees", "Vanad ja noored", "Juudit"), Fr. Tuglase "Felix Ormusson", Mait Metsanurga "Ümera jõel" trükivalgust tema saatesõnadega.
Muheda olekuga ja kuulajaid koolmeisterlikult kaasata oskav keele- ja kirjandusemees oli sütitav loengupidaja. Näiteks nimekas majandusteadlane ja poliitik akadeemik Uno Mereste (1928-2009) on meenutanud, kuidas aastail 1942-44 sai õhtuti käidud Tallinna Rahvaülikoolis kuulamas Aaviku ja Mihkla loenguid eesti keelest ja kirjandusest. Võib-olla just seetõttu astus keelehuviline kommertskooli lõpetanu Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda, kuigi pärast üheaastast filoloogia tudeerimist hakkas siiski õppima TPI-s, olles elu lõpuni väga hinnatud oskuskeeleekspert.
Pärast sõda tegutses Mihkla õppejõuna TPI-s ja EKP parteikoolis ning juhatas 1947-50 Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi (VÕT) eesti keele ja kirjanduse kabinetti.
Muuseumide looja
Vahepeal avanesid võimalused mitmeks väga tähtsaks ettevõtmiseks. Eriliselt tõuseb neist esile Eduard Vilde memoriaalmuuseumi asutamine Kadriorgu – tänavu 26. augustil tähistati unikaalse kultuuriasutuse 70-aastaseks saamist. Mihkla, hingelt kirjanike elu ja loominguga seotu entusiastlik koguja, oli ühtlasi talletatu leidlik populariseerija, ning suutis rasketest oludest hoolimata enimat. Selle muuseumi alusepanija ja käivitajana ning aastail 1946-1951 direktorina rajas ta sisuliselt mälestusmärgi ka iseendale.
Mihkla eestvõttel avati 21. juulil 1945 Lydia Koidula muuseum Pärnus kunagises Ülejõe koolimajas, kus 1850-63 asusid koolmeistrist ajalehetegija J. V. Jannseni kodu ja "Perno Postimehe" toimetus. Ka Carl Robert Jakobsoni memoriaalmuuseumi sünnis oli ta osaline.
Teaduskraadiga kooliõpetaja
ENSV elus esines kultuuri ja teaduse valdkonnas ka segaseid aegu. Teaduskraadiga (1944 – mag.phil., 1948 – filoloogiakandidaat) spetsialisti jaoks ei jätkunud aastail 1951–1960 muud tööd, kui olla tavaline õpetaja kodusel Nõmmel asunud Tallinna 5. Töölisnoorte Keskkoolis.
Sooje mälestusi heatahtlikust, kuid nõudlikust pedagoogist on paljudel tema tollastel õpilastel.
Näiteks Ülo Stöör iseloomustab oma raamatus "Ühe arhitekti mälestused" (Ilmamaa, 2014) Karl Mihklat nii: "Tema värvikas ja valitud sõnakasutus andis pildi Eesti aja haritlasest."
"Te olete tume nagu Hiina mets kuuvalgel ööl!" – niisuguse "tunnustuse" pälvinud õpirindel looderdajad, meenutas Evi Raudkell.
Üha tõsisematel radadel
Olud paranesid, ning 1960. a sai kooliõpetajast kutseline teadlane – Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi süntaksigrupi pealik. Tema juhtimisel valminud "Eesti keele lauseõpetuse põhijooned I. Lihtlause" (autorid: Karl Mihkla, Lehte Rannut, Elli Riikoja, Aino Admann) ilmus trükist 1974. aastal.
Aga Mihkla jäi tegevushaardelt endale truuks – tuleb tahta enimat, et saavutada enamat. Grammatik rõõmustas lugejaid Lydia Koidula 120. sünniaastapäevaks ilmunud raamatuga Lauluema elust ja loomingust. 1972. a ilmus "Eduard Vilde elu ja looming".
1970. aastal läks KKI vanemteadur Mihkla vanaduspensionile, kuid töö jätkus – nüüd juba A. H. Tammsaare majamuuseumis. Kahtlemata oli ta eriliselt unikaalne Tammsaare-uurija – 1938. a ilmunud "A. H. Tammsaare elutee ja looming" valmis ju tihedas koostöös klassiku endaga.
Keegi pole igavene – 14. märtsil 1980 Karl Mihkla maeti Metsakalmistule.
Keeleuurijast ja sõnaseadjast kolleeg Elli Riikoja on vilgast keele-, kirjandus- ja koolimeest tema 100. sünniaastapäeval iseloomustanud: "Äratab imestust, kui töökas on Karl Mihkla olnud, kui palju on ta suutnud ja ette võtnud. Temas on olnud otsekui vedru, mis on pannud ta kiirustama, tõttama ja kaugele jõudma. Paistab, nagu oleks Karl Mihkla elanudki jooksujalu oma kodu, tööpaikade, uurijakabineti, uute korjemaade, rajatud muuseumide, arhiivide, raamatuvirnade, toimetuste ja trükikodade vahet.
Kui ühe meeshinge kohta sobib ütelda "usin mesilane", siis on see mees tingimata Karl Mihkla."
Tänumeeles koolipõlve viimast klassijuhatajat ja tööteele suunajat meenutades
TIIT MAKSIM
Viimati muudetud: 09/28/2016
Jaga
|


description: Läinud nädalavahetusel Estonia kontserdisaalis luhtunud presidendivalimise katse näitas selgelt, et Toompeal pesitsevad rahvaasemikud on oma poliitskeemide punumisega liiale läinud. Oma käitumisega lasid nad kohalikest omavalitsustest tõsiste kavatsustega Tallinna saabunud esindajatele sõna otseses mõttes kõrge kaarega saapa peale.

title: Ülbed poliitvurled

maintext:
Kahju, et meie põhiseadus ei näe sellistel puhkudel ette Riigikogu erakorraliste valimiste väljakuulutamist. Ehkki teoreetikute väitel ei ole põhiseaduslik kriis veel saabunud, on see tegelikult juba käes – Riigikogu ei ole suutnud talle põhiseadusega pandud kohustust täita ja Eestile president valida.
See, et nüüd seni omavahel kakelnud erakonnad palavikuliselt Toompea tagatubades ühist keelt ja meelt otsivad, on tagantjärele vigade parandamine. Justkui alles nüüd tuldi selle peale, et kelle iganes valimisel kehtib lihtne aritmeetika: valituks osutub see, kes kogub vajalikul arvul hääli. Loodetavasti järgmise nädala esmaspäeval suudetakse viga parandada ja Eestile väärikas president valida, kuid see ei muuda üldist suhtumist: rahvas on pettunud.
Järgmise tõehetke saabumist tasub oodata päev pärast järjekordset presidendivalimise katset ehk teisipäeval 4. oktoobril, mil Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium asub arutama kahekümne viie omavalitsuse taotlust kontrollida haldusreformi seaduse põhiseaduspärasust. Õigemini küll pärast 4. oktoobrit, sest Riigikohtu lahend sel päeval kindlasti veel ei sünni.
Samas on haldusreformi seadus pannud kohaliku omavalitsuse volikogud veel enne Riigikohtu lahendi saabumist sundseisu: hiljemalt 1. oktoobriks 2016 ehk siis selle nädala reedeks tuleb esitada teistele kohaliku omavalitsuse üksuste volikogudele ettepanek läbirääkimiste alustamiseks. Ehk siis läbirääkimisi on vaja alustada enne, kui võimalikel läbirääkijatel puudub selgus, kas kõik kavandatu on ikka põhiseadusega vastavuses.
„Leevenduseks“ on võimuliit pakkunud maaettevõtjatele diislikütuse kallinemist: lisaks tänavusele 14 protsendile tõuseb aktsiis järgmisel aastal veel 10 protsenti. Bensiini aktsiis tõuseb uuel aastal 10 ja maagaasi aktsiis koguni 10 protsenti. Need, kes pakuvad majutusteenust, peavad olema valmis käibemaksu tõusule 9 protsendilt 14 protsendile.
Nii et on, milleks valmis olla.

fasttext_language: et


description: Kogu septembrikuu võib iga päev, lausa hommikust õhtuni näha pisut kõikuval lennul üle lagendiku tammede poole rühkivaid haki-suuruseid linde.

title: Tõruvarujad

maintext:
Lähemal pilgul näeb nende pruunikashalli, roosaka tooniga sulgrüüd, musta saba ja kontrastselt valget sabapealset. Nende lennumarsruut kulgeb üha mõne tamme juurde ja tagasi metsaserva poole. Need on pasknäärid.
Sellise põlastava tooniga ametliku, algselt rahvasuust pärineva ja juba F. J. Wiedemanni fikseeritud nime on need linnud saanud sellest, et varematel aegadel nähti neid talviti teedele pudenenud hobusepabulaid nokitsemas. Nüüdseks on see pugutäitmise võimalus ajahõlma vajunud, nii et võiks taas kasutada tema vahepealset (ja viisakamat) nime – metsnäär. Praegune nimi tekitab vahel segadustki, kui aiapidajad kurdavad: „Pasknäärid panid mu marjad nahka.” Tegelikult said sellega hakkama paskrästad ehk hallrästad.
Pasknääride tiivanukil on sinise-musta-valgekirju muster, mistõttu minu noorpõlves nimetasime neid naljatledes reaktsionäärideks. Linnu kohalolu reedab kärisev kraääk-hüüd või hiireviulaadne piää-vile. Vahel jäljendab ta mõne teise metsalinnu häälitsust. Varakevadel võib kuulda ka nääride laulu: tasast vilehäälset vadistamist.
Pasknääri levila hõlmab kogu Euroopa metsavööndi ja ulatub piki Aasia segametsi Jaapani ja Lõuna-Hiinani. Nõnda laial areaalil on liigi mitmekesisus suur ja linnusüstemaatikud on eristanud tervelt 35 alamliiki. Aeg-ajalt täheldatakse massilisi irdrändeid, mil ilmselt tõruikalduse tõttu on osa linde sunnitud mujale siirduma. Ka Eestis on mõnel sügisel nähtud kümnete tuhandete pasknääride läbilendu.
Novembrist juuli lõpuni püsivad metsnäärid üsna vagusi okas- ja segametsades, kus kasvatavad üles oma noorpõlve. Lääne-Eestis pesitsevad nad ka puisniitudel. Oma pealt lahtise ja varesepesast pisema raagpesa rajab pasknääripaar kuuse otsa tüve ligidale tavaliselt kuni viie meetri kõrgusele. Mai keskel on selle pehme vooderdusega sügavas pesalohus neli kuni kuus, harva rohkemgi muna. Need on valkjad, peene täpituse ja vähese mustriga. Vähem kui kahekümne päeva pärast on pojad koorunud, neid toidavad mõlemad vanalinnud kolm nädalat pesas ja siis veel sama kaua pesa läheduses. Noored aga hakkavad ise pesitsema kolmanda eluaasta hakul.
Kevadel ja suvel süüakse valdavalt loomset toitu, eelkõige putukaid ja metsahiiri, aga juhust kasutades tühjendavad nad poegade toitmise ajal ka laululindude pesi. Aplad pojad nõuavad toitu vahel päris häälekalt ja mõnikord antakse neile sambla all talletunud pooleldi idanenud tõrusidki. Sügise poole tarbitakse metsamarju ja puuvilju (harva ka õunaaedades) ning seemneid. On täheldatud maisitõlvikute kallal nokitsemist ning nisu- ja tatrapõldude külastamist.
Varemalt loeti seda liiki kahjulike lindude kilda ning jahimehed said kohmaka lennu tõttu hõlpsasti lastava pasknääri jalgu esitades oma kohustuslikku kahjurite hävitamise normi kergesti täita. Kui see loodusevaenulik kohustus lõpetati, hakkas meie pasknääride asurkond suurenema, jõudes sajandivahetuseks 30 000 kuni 50 000 paarini ning on nüüd sel tasemel püsima jäänud.
Varasügisel hakkavad pasknäärid varuma talvemoona. Selleks on tammetõrud, mida näärid puuokstel turnides nokka haaravad ja oma avaras neelus keskmiselt kuue tõru kaupa kodumetsa viivad. Seal peidetakse saak lehekõdu ja sambla alla või puujuurte vahele. Iga lind suudab koguda ja tallele panna kuni 5000 tõru. Et osalt noka vahel tükeldatud tõrusid maos peenestada, käivad näärid teedelt kruusakivikesi korjamas.
Ainult näär ise teab, milliste paigatunnuste järgi ta talvel lausa paksugi lume alt tõrud üles leiab ja nõnda oma toidulaua kindlustab. Osa peidetust jääb küll kasutamata – kas ülejäägina või peitja hukkumise tõttu, näiteks kanakulli või metsnugise eineks sattudes. Samblarüpes säilinud tõrudest tärkavad kevadel noored tammed ja seda ka üsna kaugel emapuust. Tamme levila piir ühtib kaunis täpselt metsnääri pesitsusala piiriga. Niiviisi on metsnäär tamme loodusliku uuenemise tagaja ning need praegu tammede otsas askeldavad ja üle põldude seerivad linnud osutuvad looduse majapidamises üpris vajalikeks osalisteks.


description: Maa Elu toob ära kokkuvõtte toimetusega ühendust võtnud harrastuskaluri kirjast, mis sisaldab tõsiseid etteheiteid mitmele instantsile ja huvigrupile. Loodame, et alljärgnevat saab pidada suures osas mustaks stsenaariumiks, kuid Mardi (nimi muudetud, isik toimetusele teada) kiri on liiga argumenteeritud ja asjatundlik, et see lihtsalt sahtlisse visata.

title: Harrastuspüüdja usub, et koha alammõõdu ajutine vähendamine Peipsil toob kaasa rikkumisi

maintext:
Oleme veendunud, et enamikku kala ja kalandusega seotud isikutest see ei puuduta, ning loodame, et järgnev mõjub hoiatusena neile, kes seadusi valesti tõlgendavad.
Keskkonnaminister Marko Pomerantsi määrus, mille kohaselt kehtib Peipsi järvel, Pihkva järvel ja Lämmijärvel alates 15. septembrist kuni ahvenapüügi peatamiseni kohale väiksem alammõõt, tekitab kogenud harrastuspüüdjates tõsist pahameelt ja nõutust, kirjutab kümneid aastaid aktiivse harrastuspüüdjana tegutsenud mees. „Koha alammõõdu isegi vaid ajutine langetamine kahekümnele sentimeetrile (pikkus ninamiku tipust, suu suletud, kuni sabauime keskmiste kiirte alguseni) tekitab võimaluse sellises mõõdus väikest kala massiliselt turule tuua.”
Tegemist on kala töönduspikkusega, mida kalapüügieeskirjas tähistatakse väikese l-tähega. Väiksem alammõõt kehtib, kuni maaelu minister ahvenapüügi peatab, arvatavasti oktoobri alguses. Pärast seda kehtib kohale kalapüügieeskirjas sätestatud alammõõt vastavalt 40 (l) ja 46 (L) cm, selgitab portaal www.kalastusinfo.ee, kust saab lugeda ka põhjendust: „Peipsi järve röövtoiduliste kalaliikide toidubaas on viimastel aastatel tugevalt vähenenud seoses looduslike tingimuste halvenemisega. Selle tagajärjel koosneb kohakari isenditest, kes ei ole saavutanud eeskirjakohast alammõõtu ning 2016. aasta teisel poolaastal ei oleks võimalik teha põhja- ja pöörinoodaga püüki ilma koha alammõõtu vähendamata. Väiksem alammõõt kehtib nii kutselisel püügil kui ka harrastuspüügil.”
Mart aga näeb asja hoopis teisest küljest. Tekitati reaalne oht, et Pärnu lahe alamõõduline koha muudetakse „seaduslikuks”. Siit püütud alamõõdulist ahvenat müüakse ja käideldakse Peipsi ning vahest ka Läti dokumentidega, kus samuti alammõõt puudub. Keskkonnainspektsioon võib seda kahtlustada või isegi teada, aga neil puuduvad vahendid ja raha, et tellida laboratoorne analüüs, olgu siis soomuse järgi või geneetiline. Kui paber on, oled õige mees, peaasi et otse merel vahele ei jää. Nüüd tehti kohale sama asi! Päritoluekspertiisi meil ei tehta ja samuti ei saa kindlaks teha, kas kala külmutati kolm või viis kuud tagasi. Kui nüüd kolme kuu pärast hakata seda Peipsi beebikoha (mis 20 cm juures on ju lausa maim) turustama … Tean, et enamik kalamehi on ausad, aga väidan kindlalt, et Peipsi äärest leiab nii mõnegi kutselise kaluri, kes teatud meelehea eest vajaliku allkirja annab. Piisab, kui ostad tuttavalt kalurilt paberite kohaselt saja euroga kümme tonni koha, kuigi too kalur pole seda iial ise püüdnud. Nii ongi külmhoonetes hulganisti ettetapetud „seaduslikku” beebikoha. Euroopasse alamõõdulist koha enam turustada ei saanud, kui aga nüüd on olemas võimalus L-46 cm asemel püüda l-20 cm pikkust koha, siis läheb koha noorjärk väga kõrge hinnaga otse restoranidesse. Üks ja sama skeem toimib pidevalt ja keegi midagi ei tee, kuigi kõik teavad, et seadust rikutakse. Minusugusel pole võimalik midagi tõestada, sest siis leitakse ihtüoloog, kes kirjutab tagantjärele uuringu, mille alusel antud otsus tundus õige,” on Mart nördinud. „Eelmisel aastal kirjutas Postimees, kuidas Tartus olid Rimis müügil alamõõdulised Peipsi kohad, tagantjärele selgus, et värske roogitud koha oli aasta varem püütud Peipsist, kui lubatud alammõõt oli 25 cm. Ma ei usu neid pabereid, pigem olid need kalad Pärnu lahest pärit. Pikad sõjad on sel teemal maha peetud, üks sentimeeter aastas alammõõtu tõstetud ja nüüd korraga kõmm!, vahet pole, mis mõõdus, tapame kõik maha. Miks tõstetakse koha alammõõtu aastast aastasse (plaani järgi ju järgmistelgi aastatel alammõõt suureneb), kui kala pole võimeline sellesse mõõtu kasvama, nii tehakse ju masstapuseadusi? See on sama absurdne, kui vähendada piirkiirust 100lt 90le, aga enne jõule teeme ministri äranägemise järgi 200 km/h tsükli, või kaks kuud kaks promilli joovet lubatuks.
Aastaid on kalateadlased võidelnud alammõõdu tõstmise pärast, kuna kala ei saavat muidu suguküpseks. Nüüd väidab keegi, et kala ei kasva pooltki nii pikaks ja püüame poole lühemad välja. Kus loogika on? Kas püügivahendid, mis ei võimalda kala suurust püügi ajal valida, on ikka vajalikud ja kasulikud meile ning kalastikule?”
Mart leiab, et kui selliseid otsuseid vastu võetakse, peaks selgituses olema vastatud küsimustele: kes selle otsuse vastu võttis; millistele uuringutele tuginedes, millel ja missugusel uuringul põhinevad väited söödakala kadumisest; milline ihtüoloogiline uuring tõestab väidet, et Peipsis on liialt täiskasvanud koha, mis pole alammõõtu täis kasvanud; milline on kvoot või missuguse mahu pealt selline kala noorjärgu hävitamine lõpetatakse; kes need uuringud tellis, kes rahastas, miks selline uuring üldse telliti, kellele sellest kasu on. Kindlasti ei ole sellest kasu kaladele, on mees veendunud. „Kõige kummalisem on väide söödakala vähenemise kohta halbade ilmastikuolude tõttu! Siiani on kõik väitnud, et need on üle pika aja just väga head. Kuidas kasvab ahven nii ruttu mõõtu, aga koha jääb alatoitumusest kängu? Absurdne väide.”
Kommenteerib Keskkonnainspektsiooni kalakaitseosakonna peainspektor Ivo Kask:
Küsimus ahvena ja koha alammõõdu kohta (kuidas ahven kasvab mõõtu ja koha seda ei tee): Peipsis ahvenal alammõõtu ei ole ja seega võib öelda, et kõik ahvenad on mõõdulised. Kas see on mõjunud laastavalt ahvena arvukusele meres? Pigem mitte, kuna ahvenasaak on meres viimasel ajal kasvuteel ja saak oli eelmisel aastal meres üle ootuste hea.
Koha püütakse Peipsis põhiliselt võrkudega. Võrgupüük Peipsil toimub võrreldes merega väga lühikest aega. Viimastel aastatel ei ole talvist jääalust võrgupüüki saanud teha, jääolud ei ole lubanud. See mõjutab suuresti koha arvukust Peipsis ja praegune võrgusaak, kus on vaid väga suur koha ja väikest kala ei ole, on korralik.
Põhjanoodaga püügil lubatakse püüda väiksemat koha lühiajaliselt (eelmisel aastal toimus püük põhjanoodaga vaid kuuel päeval) ja sel aastal on tõenäoline, et püük ei kesta üle kahe nädala. Erinevalt merest on Peipsil kehtestatud kalapüügil kõigile liikidele kvoodid ning see tagab säästlikuma püügi. Kuigi ahvena püügil Peipsis alammõõtu kehtestatud ei ole, siis kvootide kehtestamine on andnud kaluritele kindluse, et varusid jätkub ning püütavad saagid on viimastel aastatel stabiilsed. Et vältida kohade varjatud suremust, on aastaid arvestatud lubatud kvoodi hulka ka need väiksemad kalad, mis põhjanoota ikkagi satuvad.
Seda, et koha alammõõdu vähendamine seab ohtu mereäärsete kalurite sissetulekud ja ka koha arvukuse (realiseeritakse Peipsi ja Läti dokumentide alusel merest püütud alamõõdulist kala), on pigem hüpoteetiline. Nagu kirjutises mainitakse, on enamik kalurid seaduskuulekad. Kindlasti on üksikuid kalureid, kes rikuvad korda: kasutavad keelatud silmasuuruste või ehitusega püügivahendeid, asetavad püügile lubatust enam püügivahendeid, püüavad alamõõdulist kala või püüavad keeluajal, aga see ei näita kindlasti meie kalanduse kogu tegelikkust. Seaduserikkumistega tegeleb Keskkonnainspektsioon jätkuvalt ja püüab anda endast parima.
Rimis eelmisel aastal müügis olnud alamõõdulise koha kohta saame öelda, et põhjalikult kontrolliti kogu kala liikumise ahelat ning selle juhtumiga ei olnud seotud mereäärsed kalurid ega ka sealt kala kokku ostvad ettevõtjad. Kogu kala liikumise ahel oli seotud vaid Peipsi ääres tegutsevate ettevõtjatega ning oleme veendunud – see kala ei olnud püütud merest.
Kui kellelgi on siiski täpset infot ebaseaduslikust tegevusest, milles artiklis juttu, siis sellest tuleks teada anda Keskkonnainspektsiooni valvetelefonile 1313.
Liivika Näks, Keskkonnaministeeriumi kalavarude osakonna nõunik:
Kahjuks ei saa võrrelda rannikumere ja Peipsi järve koha ja nende varude seisu. Rannikumere koha alammõõtu on vaja tõsta, et kala saaks vähemalt ühe korra enne kudemist järglasi anda. Peipsil koha kudekoondisega selliseid probleeme ei ole ja kudevat kala on erinevalt rannikumerest mitme põlvkonna jagu.
Lubatud püügivõimaluste kehtestamisel on arvesse võetud liikide ja nende eri põlvkondade arvukust ja kasvuprognoosi. Sisse arvutatakse ka noorjärkude hukkumise võimalus kas siis loodusliku või püügisuremuse läbi. Peamine kohapüük käib nakkevõrkudega, mille silmasuurus on reguleeritud nii, et alamõõduline kala sinna jääma ei peaks. Kui jääb, siis väga väike kogus, mille kalur võib kaldale tuua, kuna nakkevõrgust tagasi lastud kala üldjuhul ei ole eluvõimeline.
Võrreldes rannikumerega on aga Peipsil nakkevõrgu kasutamise aeg tunduvalt lühem, peamiselt sügisel ja talvel (kui jääolud võimaldavad). Samuti püütakse koha mõrdadega, millest on alamõõdulist kala võimalik elusana vette tagasi lasta. Kolmandaks püügivahendiks on sügishooajal väga lühikese ajavahemiku jooksul (2015. aastal vaid kuuel päeval) kasutatavad noodad, peamiselt põhjanoot. Noodapüügi peamine saakkala on ahven, mis moodustab saagist tavaliselt üle 70%, koha 15–20%. Püügimetoodika on aga kahjuks selline, et eluvõimelist kala, ei mõõdulist ega alammõõdulist, sealt tagasi lasta on peaaegu võimatu ja hukkumisele määratud kala arvestatakse väljapüütava saagi hulka. See tingib koha alammõõdu muutmise noodapüügi ajaks. Noodapüük moodustab ahvenapüügist märkimisväärse osa, mistõttu on koha alammõõdu muutmine olnud põhjendatud. Samad tingimused kehtivad nii Eestis kui ka Venemaal.
Mis puudutab rannikumerest pärit alamõõdulise koha kantimist Peipsi järve saagi hulka, siis Keskkonnainspektsioon hindab selle tõenäosust väikeseks. Kala maaletoomisel kehtivad mitmed nõuded, mille täitmist Keskkonnainspektsioon riskipõhiselt kontrollib. Muu hulgas peab Peipsi järvelt, Lämmijärvelt ja Pihkva järvelt kalapüügilt naasev kalur oma saagi kohta eelteate tegema, Keskkonnainspektsioon kontrollib teateid ja paadis olevat kalakogust sadamates. Alates 2015. aastast saab kalapaate neil järvedel GPSi kaudu jälgida, see võimaldab teha täiendavat ristkontrolli. Geneetilise analüüsi võimalusi uuritakse ning hakatakse edaspidi vajadusel kasutama. Väide söödakala vähenemise kohta halbade ilmastikuolude tõttu on tingitud asjaolust, et Peipsi koha tähtsate toiduobjektide tindi ja rääbise varu on madalseisus ja seda osaliselt tingituna halbadest jääoludest järvel.
Ebaausaid inimesi on kahjuks igal alal, mistõttu kutsume kodanikke üles valvsusele. Kui midagi kahtlast märgatakse, palume sellest Keskkonnainspektsiooni teavitada. Nii saame muuta keskkonna paremaks ja kalavarude heaperemehelikule haldamisele kaasa aidata.
Taustaks – kuidas otsused sünnivad?
Keskkonnaministri määruse aluseks, millega kehtestatakse püügiregulatsioon Peipsi järvel, Pihkva järvel ja Lämmijärvel, on Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni valitsuste Peipsi järve, Lämmijärve ja Pihkva järve kalavarude säilitamise ja kasutamise koostöökokkuleppe alusel moodustatud kalapüügikomisjoni otsused. Kalapüügikomisjonis kokkulepitu alusel kehtestatakse püügivahendid, nende arv ja püüda lubatud kalakogused võrdselt mõlema riigi kaluritele. Need otsused tuginevad mõlema riigi teadlaste arvamusele ning lähtuvad rahvusvaheliselt aktsepteeritavast metoodikast. Eestis uurib Peipsi järve, Pihkva järve ning Lämmijärve järve kalavarusid Keskkonnaministeeriumiga sõlmitud lepingu järgi Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituut ja uuringutulemuste aruanded on avaldatud Keskkonnaministeeriumi kodulehel.


description: Viljakoristuse ja saagikuse andmed on visad laekuma. Sel teisipäeval andis statistikaamet teada, et 15. septembriks oli koristatud 91% teravilja, 49% rapsi ja rüpsi ning 50% kartuli kasvupinnast. Eelmise aasta samaks ajaks oli koristatud 78% teravilja, 57% rapsi ja rüpsi ning 54% kartuli kasvupinnast.

title: Vili hakkab salve saama

maintext:
Talikultuuride talvitumistingimused olid sel aastal väga keerulised, mistõttu jäi talivili hõredaks ja kevadel tuli teha palju ümberkülvi. Tänavusele teraviljasaagile mõjus halvasti ka kevadine pikk põud ja augustikuu vihmaperiood. Taliteraviljast oli septembri keskpaigaks koristatud 94%, suviteraviljast 89%. Taliviljadest oli talinisu koristatud 95% ja rukist 91%, suviviljadest oli otra koristatud 93%, kaera 86% ja suvinisu 87%. Samuti on talirapsi ja -rüpsi koristatud 89%, suvirapsi ja -rüpsi 28%.
Esialgsetel andmetel kasvatati Eestis 2016. aastal teravilja 348 200 hektaril, sellest on teraks koristatud 91%. Koristatud pinna hektarilt saadi keskmiselt 3091 kilogrammi teravilja, sealhulgas rukist 3541, nisu 3201, otra 2984 ja kaera 2647 kilogrammi. Teraviljakoristus jätkub ning osa teraks külvatud vilja koristatakse haljasmassiks.
Rapsi ja rüpsi kasvatati kokku 69 400 hektaril. Enamik talirapsist ja -rüpsist on koristatud, enamik suvirapsist ja -rüpsist aga oli 15. septembri seisuga veel koristamata. Koristatud pinna hektarilt saadi keskmiselt 1722 kilogrammi rapsi- ja rüpsiseemet.
Kartulit kasvatati 5600 hektaril, millest 50 protsendil oli kartul septembri keskpaigaks võetud. Koristatud pinna hektarilt saadi keskmiselt 22 393 kilogrammi kartuleid. (ME)


description: Valgamaal Palupera vallas Nõuni külas on end sisse sättinud metallsepiste firma Nõuni Metall OÜ, kus valmivad erisugused metalltooted. Möödasõitjate tähelepanu tõmbamiseks on omanik kohe maantee äärde üles seadnud ühe viilhalli – nende kõige kuumema kaubaartikli.

title: Nõunis valmivad viilhallid on nõutud kaup

maintext:
Peale viilhallide valmistatakse Nõuni Metallis varikatuseid, treppe, aia- ja rõdupiirdeid, väravaid, tuulelippe, puukorve, lilleamplite hoidjaid ja veel palju-palju muud. „Praegu teeme kõige rohkem viilhallide metallist konstruktsioone. Tellimusi on nii palju, et väiksemaid asju ei jõuagi teha ja olen sunnitud nii mõnelegi inimesele ära ütlema või tema soovi kaugemasse tulevikku nihutama,” räägib firma omanik Raivo Pauskar.
Kui vähegi aega, püütakse väiksemaid tarbeasju ette valmis teha, et kohale tulnud klient saaks neid soovi korral kohe osta. Üldiselt aga tehakse töid ikka tellimuste alusel. Firma teeb ka restaureerimistöid. „Näiteks on Valgas kahe surnuaia metallväravad minu restaureeritud,” nimetab ettevõtja.
Tihedat koostööd teeb firma tenditootjatega. „Meie teeme valmis viilhalli karkassi, viime soovi korral kohale, paigaldame ning katame PVC-tendiga. Viilhalle saab tellida eri mõõdus vastavalt vajadusele ning kattagi saab eri värvi ja sorti tentidega. Kõik käib ikka tellija soove arvestades,” räägib ettevõtja. Mehe sõnul tellivad viilhalle asutused ladudeks, talunikud hoidlateks, autoomanikud garaažideks. Hiljuti anti üks hall näiteks üle Tallinna elektrijaamale.
Jätkub igasse Eestimaa nurka
Kõige rohkem on seda kuuma kaupa läinud Harjumaale ja Tallinnasse, kuid valmistatud on neid igasse Eestimaa nurka, mõni ka Soome. „Huvitav fakt on, et kõige vähem on viilhalle tellitud minu mäletamist mööda Valgamaale. Soome ma väga ei kipugi, sest seal on asjaajamine nii paberimahukas, lisaks veel täiendav kulu kohale- ja tagasisõiduks. Kokkuvõttes ei tasu see ära, sest ega hinda eriti suuremat saa küsida,” selgitab Pauskar.
Viilhallide müügihind sõltub põrandapinna suurusest ja see kõigub 80 kuni 87 euro vahel ruutmeetri kohta, sõltub ka kõrgusest. „Tavaliselt on halli kõrgus neli kuni viis meetrit, kuid tellitakse ka kolme meetri kõrguseid. Kõik valmistatud viilhallid on millegi poolest erinevad,” nendib firma omanik.
Kuna nõudlus nende järele on kasvamas, rentis Pauskar lisaks Nõunis asuvale töökojale ühe kaarhalli veel Kambjas. „Juba järgmisel nädalal plaanin ka sinna inimesed palgata ja töö käima panna. Seal on ruumi rohkem ja saab suuremamõõduliste hallide detaile kergema vaevaga ja kiiremas tempos tegema hakata,” lisab Pauskar. Vajalikud seadmed – keevitus, puurpingid, lintsaed – on firmal kõik olemas. Töö käib rendipinnal.
Puudus on oskajatest kätest
Probleemidest rääkides tunnistab Pauskar, et kõige keerukam on leida tööle asjatundjaid, metallitööd teha oskavaid mehi. „Abitöölisi veel leiab, kuigi nendegi hulgas on palju ühepäevaliblikaid, kes tulevadki tööle ainult üheks päevaks ja järgmisel päeval on juba kadunud. Kui leiaksin metallitöö oskajaid, võtaksin kohe paar-kolm meest tööle,” kinnitab mees.
Tellimusi arvestades võiks firmas tööl olla koos abitöölistega seitse-kaheksa inimest, praegu on koos omanikuga töömehi aga ainult kolm. Just selgi päeval, kui Nõunis käisin, olid sinna tööga tutvuma tulnud kaks meest Tartust.
„Tihtipeale võtan tööle vanglast vabanenud mehi. Minule pole oluline inimese minevik. Kui ta soovib tööd teha, annan talle võimaluse. Kahjuks aga jõuavad paljud neist üpris kiiresti vanglasse tagasi. Töö on tegelikult raske ja must, õhtuks on meestel ainult silmavalged näha, sest rauatolm teeb oma, seepärast sellele tööle tormi ei joosta.”
Meest häirib, et paljud noored soovivad küll saada head palka, kuid soovi tööd teha pole. Raha taha aga asi ei jäävat – mehed, kes korralikult tööd teevad, saavad firmas ka normaalset palka.
Alles mõni nädal tagasi tulid kaks Valgamaa meest liinibussiga kohale tööd otsima. „Rääkisime siis omavahel tehtavast tööst, kui juba küsisid, kas mul on laenata tagasisõiduraha. Ütlesin, et visake need väljas olevad raudlatid töökotta ja maksan teile selle eest tasu. Tegid küll selle töö ohkides ja puhkides ära, kuid siis arvasid, et töö on ikka raske ja et homme nad vist ikka enam ei tule,” jutustab ettevõtja.
Väga tublid olid suveabilised
Kiitust jagab mees aga kahe kohaliku noormehe kohta, kes õpivad Otepää gümnaasiumis. „Tahan neid kohe nimepidi ära nimetada: Aavo Tilga ja Graivo Hallikas. Terve suve olid koolipoisid siin tööl ja ütlen nende töötegemise ja töössesuhtumise kohta ainult kiidusõnu. Uskumatult tublid poisid olid,” ütleb ettevõtja ja lisab, et vähe on noorte hulgas neid, kes taolist rasket füüsilist tööd üldse teha tahavad.
Konkurentsist rääkides tõdeb Pauskar, et metallitööde tegijaid on nii lähedal kui kaugemalgi, kuid kõigil on oma käekiri ja koht metallitööde turul ning konkurentsi ta ei tunneta. „Aastad on küll erinevad, kuid aasta-aastalt on tellimused suurenenud ja praegugi pole tööst puudus, ole aga mees ja tee ära. Sellest on tegelikult ainult hea meel.”
Firma eelmise aasta käive oli 155 000 eurot. „Tänavune poolaasta käive oli 50 000 ümber, kuid tavapärane on see, et jaanuar-veebruar on vaiksemad kuud ning alles aprillis-mais läheb suuremaks töötegemiseks. Usun, et selle aasta lõpetame umbes 200 000 euro suuruse müügikäibega, sest tehtud on palju ja suur hulk viilhallide tellimusi on veel ees,” räägib ettevõtja.
Päidlas elav mees hakkas metallitööd tegema 1988. aastal. Esmalt eraisikuna, siis moodustas kooperatiivi, seejärel oli FIE ning kuus aastat tagasi asutas osaühingu Nõuni Metall. Algusaastatel valmistas ta lihtsamaid ja väiksemaid asju – väravaid, varikatused, aia- ja rõdupiirdeid. Viilhalle hakkas tegema alles viis-kuus aastat tagasi.
Õppinud on Pauskar müürsepa-monteerija ametit ning varem töötanud aastaid ehitajana Venemaal, metsavahina Räpinas ning autojuhina Valga EPTs. „Metallitöö alal olen iseõppija. Kuna ehitusel töötades oli vaja hästi jooniseid tunda, on see oskus marjaks ära kulunud ka metallitöid tehes. Käib ju kogu töö ikka jooniste alusel. Saan töös hästi palju oma fantaasiat rakendada. Töö on keeruline, kuid mulle meeldib. See, mida teen, pakub pinget ja rahuldust,” kinnitab Pauskar.
Töö ja hobi käsikäes
Kuigi mees on firma omanik, ei mängi ta mitte suurt ülemust, vaid lööb iga päev ka ise tööle käed külge. „Mind lausa solvab, kui mulle härra öeldakse,” rõhutab ta ja lisab, et tema töö on talle ka suur hobi.
Asi, millest ta rääkida ei tahtvat, on pension. „See on tänapäeval selline ebamäärane asi, ikka ja jälle lükatakse seda vanuseaastat edasi. Ma ei ole sellele teemale mõelnud ega mõtle edaspidigi. Kuna tervis on mul praegu enam-vähem, siis teen tööd seni, kuni jõuan ja vastu pean. Käed rüpes istuda pole minu moodi.”
Kuigi enamik ajast kulub tööle, leiab ta vahel ikka aega iseenda jaoks ja puhkamisekski. „Luban endale vahetevahel mõne ilusa õhtu kenas restoranis või käin pojaga Pärnus purjekaga merel seiklemas. Aega kulub ka majapidamistöödele, mul on väga suur õunaaed.”
Varem oli ta suur raamatulugeja ning poliitikahuviline, kuid nüüd olevat see huvi raugenud.
„Televiisorit ikka vaatan ja püüan end toimuvaga kursis hoida,” märgib ta ja tunnistab, et ega ta kultuuriüritustel käija suurt ei ole ja kohalikku rahvamaja eriti sagedasti sisse ei astu.
Küll on mees panustanud võimalusel heategevusprojektidesse. „Viimati panin oma toote valla kingikotti, mis pandi välja maakonna sünnipäeva puhul korraldatud aardeotsijate mängus osalejatele.”


authors:
Katrin Luke
Karepa Ravimtaimeaia Perenaine

description: Ebaküdooniat ei kutsuta asjata eestimaiseks sidruniks, sest see on parim kodumaine happesuse lisaja ning sisaldab rohkelt C-vitamiini. Septembri lõpus ja oktoobri alguses on hea aeg ebaküdooniavilju varuda.

title: Ebaküdoonia tugevdab organismi vastupanuvõimet

maintext:
Ebaküdoonia(Chaenomeles) perekonda kuulub kolme liiki põõsaid, mis kasvavad 1–3 meetri kõrguseks. Eestis on levinuim Jaapani ebaküdoonia (Chaenomeles japonica).
Veidi krobelise koorega väiksed õunviljad saavad valmis septembri lõpus ja oktoobris. Küpsed viljad on kollaka värvusega. Kui päikest ja sooja on nappinud, siis osa vilju võibki jääda tooreks ja roheliseks. Neil võib lasta toas järelküpseda.
Ebaküdoonia on eeterlike õlide poolest väga meeldiva lõhnaga, mis tuleb eriti hästi esile koos suhkruga. Olen teinud näiteks siirupit, kuhu pannud ebaküdooniaviilud kihiti suhkruga. Niimoodi saab imemaitsva siirupi, mida kasutada magustoitudes, tee magustamiseks või kasvõi grill-liha marinaadis. Siirupit saab teha ka järgmise retsepti järgi: võta 3 kg tükeldatud ebaküdooniaid, 2 kg suhkrut, jäta kaheks päevaks seisma ning sega aeg-ajalt. Kahe päeva pärast kurna segu ning kuumuta siirupit ahjus või pliidil 80 kraadi juures 3–4 tundi, kuni värv muutub punakaks. Siirupit saab hästi kasutada söögivalmistamisel.
Hapu maitse tõttu sobivad ebaküdooniad mitmetesse soolastesse roogadesse happesuse lisamiseks. Näiteks hoidistesse ja suppidesse, nagu seljanka, bor või rassolnik.
Ebaküdooniajahu
Ebaküdooniatükid võib ka ära kuivatada ning seejärel jahuks jahvatada. Mina panen ebaküdooniajahu vitamiiniteedesse ja maitsesooladesse. Samuti saab võimsa mahlapressi olemasolul teha ebaküdooniatest mahla, mis sobib mitmesugustesse toitudesse sidrunimahla asemel. Näiteks saab ebaküdooniamahlaga maitsva salatikastme. Mina kasutan ebaküdooniamahla ka kibuvitsasiirupi ja angervaksasiirupi tegemisel.
Kui aga ebaküdooniatükid laduda suhkruga kihiti ja viinaga üle valada, saab sellest hea koduse likööri.
Ebaküdooniaid puhastades jääb järele hulk väikseid läikivaid seemneid, mida ei tasu ära visata. Need saab samuti ära kuivatada ja seejärel jahvatada. Kuivatatud ja purustatud seemned sobivad hästi küpsetistesse ja salati peale. Maitselt meenutavad need pähklit.
Ebaküdooniavilju saab säilitada külmas keldris või külmkapis, kui need on veega üle valatud. Samuti võib neid hoiustada sügavkülmas.
Ebaküdoonia kasulikkus
Ebaküdooniaviljad tugevdavad organismi kaitsevõimet, ergutavad maksa-, mao- ja neerude tööd, on abiks reuma ja põletiku korral ning lõõgastavad lihasspasme. Samuti ergutavad vereringet, suurendavad vee eritumist organismist ning aitavad väljutada sapikive. Kehvveresuse korral tasuks ebaküdooniavilju tarbida koos meega. Leevendust saab ebaküdooniaviljadest ka iivelduse korral.
Ebaküdoonia lehtedest ja võrsetest saab teha vesitõmmist, millest on abi jämesoolepõletiku ja -haavandite ning mao limaskesta põletiku korral. Ebaküdooniavilja seemned on aga kasulikud kilpnäärmehaigele.
Mao ülihappesuse korral võib ebaküdooniaviljade ja mahla tarvitamine põhjustada vaevusi, nii et sel juhul tasub nende tarbimisega olla ettevaatlik.
Rohkem ideid ja retsepte leiab Karepa Ravimtaimeaia veebilehelt www.ravimtaimeaed.ee ja Facebooki küljelt.


description: Kuigi see suvi oli vihmasem ja metsapõlenguid juhtus vähem, põleb Eestis igal aastal maha hektarite viisi metsa, mille taastumine võib võtta kaua aega. Metsandusteadlased rääkisid Maa Elule põlengutest ja metsa taastumisest lähemalt.

title: Millal kasvab põlenud metsa asemele uus?

maintext:
Maani mahapõlenud mets on kõhe vaatepilt, mida nägin Harjumaal Vihterpalus 2008. aasta suurpõlengu järel. Kaks-kolm aastat hiljem, kui metsahooldajad olid puhastustööd teinud, oli metsaala endiselt tühi ja üsna trööstitu. Alles neli-viis aastat hiljem muutus vaatepilt kenamaks.
Metsandusekspert, Eesti Maaülikooli metsakasvatuse osakonna vanemteadur Raul Rosenvald ütleb Maa Elule, et põleng tekitab metsas puudele ja metsaelustikule suure muutuse – paljud neist surevad. Samas pole põleng metsamaastikus midagi „ebaloomulikku” – ka inimmõjuta metsamaastikes süütab välk puid ja eriti põuaperioodidel levivad põlengud suurtele aladele.
Pealegi elavadki mõned liigid Raul Rosenvaldi sõnul üksnes põlengualadel ja eri kasvukohatüüpides hinnatakse Eestis puistuvahetushäiringu (põhiliselt põlengud) sageduseks 50–500 aastat. „Tule intensiivsus võib olla väga erinev – võivad surra kõik puud, kuid üldjuhul osa puid säilib – meil eriti männid ja lehtpuud. Näiteks vanemates hõredates männimetsades, kus on sageli põlengud, jääbki tuli üldjuhul pinnatuleks (seega ei lähe ladvatuleks) ning puurinne enamasti säilib,” selgitab Rosenvald.
Mõni liik vajab tulekahju
Maaülikooli spetsialist Pille Tomson märgib, et boreaalsetes mineraalmaa metsades on tulekahjud looduslik nähtus, seda on uurinud mitmed Soome ja Skandinaavia teadlased. „Välgu süüdatud tulekahjud on eksisteerinud kogu aeg. Tuli on osale elustikule muidugi täiesti hävitav, eriti väikestele loomadele. Kuid on ka liike, kes sõltuvad põlenud puidust ja ilma elada ei saa, neile on tulekahju vajalik. Tulekahjud on enamasti pinnatuled, suurem osa metsataimestikust säilib mullas kas juurte või seemnepangana ja on võimeline taastuma.”
Tänapäeval põlevad metsad Pille Tomsoni sõnul eelkõige ühtedes ja samades kohtades ehk seal, kus on palju inimesi metsas puhkamas või marjul-seenel. See muidugi looduslik nähtus ei ole. „Looduslikult süttinud tulekahju aga ei jõua suurele alale levida, sest tuletõrje sekkub.”
Metsa taastumine tulest võib Raul Rosenvaldi sõnul võtta oma aja, sõltuvalt kasvukohatüübist ja tule intensiivsusest. „Üldjuhul uueneb põlenguala puudega juba mõne aasta jooksul, kuid väga tugeva põlengu korral liivasel alal võib see võtta kümneid aastaid. Samas näiteks Kääpa maastikualal oli häiludes pärast väikese intensiivsusega tuld (kontrollitud põletamine) männiga uuenemine palju parem kui põletamata häiludes. Nähtavad põlengujäljed elusatel säilinud puudel või tüügastel võivad püsida aga kümneid või isegi sadu (Skandinaavias) aastaid.”
Ökoloog Ülle Püttsepp nõustub, et taastumine sõltub palju põlengu liigist ja ulatusest (nii maa peal kui ka mulla ülemistes kihtides), kui palju elustikust tules hävib, lisaks koosluste tüübist. Tule toimel vabaneb korraga hulk mineraalaineid, mis taimedes (peamiselt taimedes, sest taimne biomass kõige suurem) seotud. Seega tekib nii-öelda väetusefekt vabade mineraalainete näol, mis kindlasti mõjutab ökosüsteemi edasist käiku.
„Vihterpalus, kus rohkem nõmmemetsi, on taastumine tõenäoliselt teine võrreldes näites põlenguga Emajõe Suursoo soometsas,” toob Ülle Püttsepp võrdluseks.
Metsapõlengute korral huvitab metsaomanikke, aga ka teisi kohalikke elanikke, et kui enne oli hea seene- või marjamets või kui seal kasvas haruldasemaid puuliike, siis kas pärast põlemist kasvab aastatega sinna samasuguse taimestikuga mets või on oodata teistsugust metsa.
Kuuse tulek võtab kaua aega
Raul Rosenvald selgitab, et pärast tugevat põlengut (puistuvahetushäiring) uueneb põlenguala pioneerpuuliikidega, milleks on kõige sagedamini kask, aga ka mänd.
„Näiteks kuusk võib ilmuda uueneva metsa alla päris pika aja pärast. Inimene ei pea alati sekkuma põlengujärgsesse metsa uuenemisesse, loodus saab enamasti ise hakkama. Pikaajalised uuringud Vihterpalus näitavad, et uue metsapõlve jaoks piisav looduslik uuendus tekkis kümne aastaga, inimese sekkumine sealses uuringus vajalik ei olnud.
Raul Rosenvaldi sõnul soovitatakse põlengualal säilitada vähemalt osa surnud puudest, mis soodustavad uue metsapõlvkonna teket ja arengut.
Tema sõnul hukkusid Vihterpalus pea kõik istutatud taimed, nii mänd kui ka kuusk. „Probleemiks oli see, et põlenud metsa väljaveoga ja raiega pöörati maapind segi ja kõik kuivas ära. Hiljem uuenes looduslikult küll. Kus midagi ei raiutud, tuli looduslik kase uuendus päris kiiresti. Aga see on üks ala – loomets, mujal võib olla teisiti,” räägib Rosenvald.
Metsamullast võib leida üle 3000 aasta vanust sütt
Pille Tomsoni sõnul ollakse arvamusel, et nõmmemännikud ja palumännikud püsivad/uuenevad looduslikult tänu regulaarsetele põlengutele, mis kõrvaldavad alusrindes kuused ja loovad avatud pinnast männi uuenemiseks, välja arvatud vast rannikuluited, kus on olnud avatud liivapinnast ka ilma põlenguta. „Ma pole juhtunud ühtki sellealast teaduslikku uurimust lugema ega saa kindlalt väita, et nimetatud metsatüübid oleksid tekkinud üksnes tule mõjul. Seega ei saa ka öelda, kas ja kui kaua tule mõju püsib. Meie praegused männikud on rõhuvas enamuses kultuurpuistud, loodusliku arengu korral räägiksime mitmesaja-aastastest puistutest. Eestis ei ole tänapäeval võtta kuskilt näiteid loodusliku põlengudünaamika mõjul kujunenud puistutest,” jutustab Pille Tomson.
Igal juhul võib Tomsoni sõnul väita, et märgid tulest püsivad mullas olevas söe näol väga pikka aega ning tema ise on leidnud metsamuldadest enam kui 3000 aasta vanust sütt. „Loodusele ei ole inimese sekkumine metsa taastumisse vajalik. Kuidas on sekkumine vajalik majanduslikust või esteetilisest aspektist vaadates, sõltub metsaomaniku eesmärkidest ja kaalutlustest,” lausub Pille Tomson.
Metsapõlengud Eestis
Aastatel 1921–1939 ja 1951–2000 põles Eestis üle 1000 hektari metsa aastas ära neljateistkümnel korral, halvim oli 1933. aasta, kui põles 4733 ha (keskmine põlengu pindala 8,2 ha).
Eesti metsade jaoks parim aeg oli üllatuslikult nõukogude ajal aastatel 1948–1991, kui 43 aasta jooksul oli vaid kolm suurpõlengute aastat (üks 14 aasta kohta).
Järsult suurenes metsatulekahjude pindala pärast Eesti taasiseseisvumist 1991. aastal.
Aastail 1992–2000 olid kolmel aastal suured põlengud (üks iga kolme aasta kohta). Tuntuim põlengukoht oli Vihterpalu metskond, kus 1951. aastal põlenud 2000 hektarile lisandus 1992. aastal 500 ja 1997. aastal 700 hektarit.
1999. aastal sai metsatulekahjude kustutamine maakondade päästeametite ülesandeks. Tulemus: 1999. aastal põles 1103 ha metsa ning keskmine põlengu pindala 8,5 ha oli viimase 35 aasta suurim.
Vihterpalus olid suuremad tulekahjud 1997. aastal, kui tuli möllas 700 hektari suurusel alal, ning 2008, kui tuli haaras enda alla 800hektarilise metsaala.
Allikas: ajakiri Eesti Mets, Eesti ajalehed


description: Briti põllumajandusasjatundjad on mures, et võõrtööjõu kasutamise piirangud võivad Suurbritannia põllumajandussektorile palju kahju teha.

title: Briti põllumehed muretsevad võõrtööjõu piirangute pärast

maintext:
Küsimus kerkis pärast seda, kui Euroopa Komisjoni president Jean-Claude Juncker rõhutas, et kui Suurbritannia tahab säilitada juurdepääsu Euroopa Liidu ühisturule, peab ta ka aktsepteerima ELi põhiprintsiipi, inimeste vaba liikumist.
Briti põllumehed toonitasid, et põllumajanduse arenguks on äärmiselt vajalik nii võõrtööjõud ka kui ka juurdepääs ELi ühisturule, kuid praegu on seoses Brexitiga palju ebakindlust sektori tuleviku ja võimaluste suhtes.
Briti Põllumajanduse ja Aianduse Arengu Nõukogu leidis oma viimases analüüsis, et võõrtööjõu osakaalu vähenemine Brexiti järel võiks teistpidi anda tõuke innovatsioonile ja struktuursetele muutustele põllumajanduses, mis aitaks tööjõuvajadust vähendada.


description: Ravimuda populaarsuse tippaeg jääb eelmise sajandi algusesse. Nüüd aga taasavastavad eestlased mudasse peidetud raviomadusi üha aktiivsemalt.

title: OÜ Leiger tahab Hiiumaa ravimuda viia massidesse

maintext:
Viljandi kesklinnas, vaikses kõrvaltänavas peidab end tükike Hiiumaad. Hiiu mustrid ja suured Hiiumaa ranna merepildid katavad vaid mõned nädalad tagasi avatud ravimudasalongi seinu. Ravimuda võidab eestlaste seas üha populaarsust. Seda kinnitab fakt, et kliente liikus Leigeri ravimudasalongis hulganisti juba enne ametlikku avamist. „Eks info liigub suust suhu,” selgitab Leiger OÜ asutaja ja eestvedaja Lembar Kivistik.
Kivistik ise ei ole hariduselt kuidagi mudaraviga seotud, pikka aega on ta pidanud hoopis audiitoriametit. Kuna tema tuttavad aga tahtsid muda kaevandama hakata ja selleks tuli korda ajada omajagu pabereid, läks Kivistik neile appi, ja jäigi muda juurde. Tänaseks on ta enda kõrvale leidnud inimesed, kes samuti ravimudast ja selle omadustest väga huvitatud on. Koos avati möödunud nädalal salong, kus Eestimaa inimesi ravimuda abil tervemaks tehakse.
Nagu firma nimigi viitab, on Leigeri ravimuda pärit Hiiumaalt Käina lahest. „See nimi tuli alguses üsna juhuslikult. Alles pärast vaatasime, kui hästi kõik kokku sobib,” meenutab salongi juhataja Katrin Iila. Leiger kui tuntud Hiiumaa vägilane on Iila sõnul erinevate kirjandusallikate järgi alati sauna armastanud ja nähtavasti ka mudast jõudu ammutanud, et saada veelgi vägevamaks. Sellest on pärit ka osaühingu Leiger tunnuslause „Mudas on väge”. Kui aga mõelda tuntud kuurortidele, siis Käina mudapealinna staatusesse seni tõusnud ei ole ning mudaravikeskuste ja spaadega seoses meenuvad esimesena pigem Haapsalu ja Pärnu.
Iila sõnul on Käina lahest Orjaku lähedalt kaevandatud muda olnud seni avastamata aare. „Haapsalu teaduskeskus, mis ravimuda uurib, on teinud kindlaks, et Hiiumaa muda on Eestis kõige mineraalirikkam ja kvaliteetsem,” räägib Iila. Praegu laiub Orjaku linnuvaatlustorni lähedal lahesopis ala, kus muda on peaaegu 300 000 tonni. Leiger võib sealt muda kaevandada küll vaid novembrist veebruarikuuni, kuid sellest ajast piisab, et vähemalt aasta jagu varu täis saada, ütleb Lembar Kivistik. Siidise ja kreemja konsistentsiga muda püsibki pakendatult kõlblikuna umbes aasta.
Aitab saja haiguse vastu
„Muda aitab paljude füüsiliste probleemide korral,” räägib salongi juhataja Katrin Iila. Näiteks reuma, liigese- ja lihasehaigused, psoriaas ja muud nahahaigused, lisaks paljud naiste tervisehädad. Samuti aitab muda lihtsalt lõõgastuda inimesel, kes kontoris hommikust õhtuni arvuti taga istub ja kaela- ja õlavöösse pingeid kogub. Mudas sisalduvad mineraalid ja väärtuslikud orgaanilised ained, nagu humiinhapped ja bioaktiivsed ained, imenduvad läbi naha ja seeläbi avaldub nende ravitoime.
Et teada saada, ega kliendil vastunäidustusi pole, on Leigeri salongis mõnel päeval kohal ka taastusraviarstid. „Mõnele võib-olla ravimuda ikkagi ei sobi,” nendib Iila. Näiteks ei soovitata mudaravi rasedatele ega ägedate südamehaiguste või vähkkasvajate korral.
Senine klientide tagasiside on olnud tunnustav. „Kord käis üks kuulmispuudega inimene, ta sattus siia ilmselt juhuslikult,” jutustab Iila. „Tegime talle protseduuri ja ta oli näost nii õnnelik ja näitas voh nii,” ütleb Iila ja hoiab mõlemalt pöialt püsti. Samuti märgib ta ühe eduloona ära selle, kuidas üks vanahärra tuli esimesele protseduurile kepi toel ja pärast seitset korda käimist lahkus omal jalal tuge vajamata.
Muda mõjub individuaalselt
„Muda mõjub igaühele omamoodi,” sõnab Kivistik. Kivistik ja Iila märgivad mõlemad, et muda mõjub isemoodi isegi naistele ja meestele. „Mina enam ilma mudata saunas ei käigi,” teatab Kivistik. Meesterahva paneb muda tema sõnul hästi magama ja lõõgastab täielikult. Katrin Iila aga ütleb, et talle kui naisterahvale mõjub muda hoopis vastupidiselt. „Ükskord panin õhtul saunas peale ja öösel ei saanud kella kaheni und,” kirjeldab ta.
Muda saab kasutada mitmeti. Salongis pakutakse näiteks muda- ja massaa˛iprotseduuri, mis Iila juttu mööda on mitu korda efektiivsem kui lihtsalt mudaga kokkumäärimine. Spetsiaalsed soojendavad massaa˛ilauad on just selle tarvis ehitatud ja nende peal saab teha nii kogu keha katvaid protseduure kui ka vaid üht haiget kohta ravivaid toiminguid. Samas saab soetada mudaseepe, millega pestes saab häid tulemusi.
Abiks ka põllumajanduses
Nii Kivistik kui ka Iila näevad ravimudal palju kasutusvõimalusi. Praegu näiteks otsivad nad aktiivselt viisi, kuidas saaks muda kuivatada. „Niimoodi saaks näiteks väetist toota, tuleks põllumajanduses kasuks,” toob Kivistik näite. Suure mineraalisisalduse tõttu mõjuks muda hästi ka põldudele.
Samuti ei välista Kivistik tulevikus välismaale laienemist. Kõigepealt proovitakse siiski Eestis äri kenasti käima saada. „Tahame, et muda jõuaks igasse Eestimaa koju ja linna,” soovib Iila. Selle eesmärgi suunas liigutakse, nii mõndagi on juba saavutatud, aga palju veel teha. „Kui usinalt teavitustööd teha, avastavad eestlased taas unustusehõlma vajunud iidse loodusravi imeväe,” loodab Iila.


description: Üks farmer rõõmustab uue lauda valmimise üle, teine ponnistab ehitada olematute vahenditega ja kolmas on piimanduse viletsa olukorra tõttu ehitusest loobunud, kuid lehmade pidamisest mitte, sest pole südant küla ainsa tööandajana 30 inimest tööta jätta.

title: Põllumees peab rabelema, nii nagu oskab

maintext:
Selline läbilõige peegeldab üsnagi ilmekalt praegu põllumajanduses toimuvat. Nii ei söanda uue lauda valmimise üle väga kõlava häälega rõõmustada Järvamaal Sargvere põllumajandusühistut 25 aastat juhtinud Toomas Uusmaa. „Tundub kuidagi kohatu rääkida siin lauda avamisest, kui samal ajal levib meedias uudis, et farme hoopis sulgetakse ja põllumehed kogunevad Toompeale piimanduses pikalt kestnud kriisiolukorrale tähelepanu juhtima,” tunnistab ta.
Riik on teinud põllumeestest naerualused
Kuigi kriis on Uusmaa sõnutsi tõsine ja praegune põllumeeste nöökimine toetuste äravõtmisega on teinud neist teiste riikide põllumeeste silmis naerualused, tuleb kõige kiuste ajada siiski oma asja. Nii on temal ajal, mil riigi tegematajätmised on sundinud lisaks paljudele väiketootjatele loomakasvatust lõpetama ka terve rea suuremaid ettevõtteid, uue lauda avamiseks oma põhjused. Et aktsioonide jõusse ta tõsise põllumehena väga ei usu, eriti sellistesse, kus ühtede peas olevat mõtet püütakse edasi anda sõnade asemel piimapudelite ladumisega. „Seekordne aktsioon tundub rohkem tsirkusena, sest liiga pikk vahe jäi eelmisest, traktoritega korraldatud aktsioonist,” lausub ta. „Kui oli näha, et lubadusi ei täideta, tulnuks kohe uuesti reageerida. Praeguse tulemus jääb küsitavaks.”
Nii otsustas ta ajada parem oma asja ja avada teisegi lauda 13. septembril, nagu sai avatud esimene uus lehmalaut 13. septembril 2013.
Kui esimese miljonieurose lauda ehitas ettevõte oma raha eest, siis teine valmis häda sunnil ning PRIA antud 450 000 euro ja panga poolemiljonilisele laenu toel. „Sügiseks pidi mul erivajadustega loomalaut 110 kinnislehmale ja 170 vasikale valmis saama, sest vasikate pidamisnõuete eiramise eest olin saanud juba ettekirjutusi,” tunnistab ta.
Tähtajaks valminud laut on selline, nagu Uusmaa soovis. „Olen rahul, et vana lüpsilauda asemele ehitatud uuel laudal jäid vanade aegade mälestuseks alles paekiviseinad. Teisipäeval lõikasime lindi läbi ja kohe järgmisest päevast hakkasime vasikaid lauta tooma. Edaspidi toome ka karjamaal olevad kinnised lehmad,” ütles ta.
Uues laudas on vasikaid rohkem ja nad hakkavad elama, nagu peab, näiteks varasema käsitsi jootmise asemel joovad nüüd automaadist. „Töötajaid juurde võtma ei pea, ja ega neid poleks võttagi, kuid olemasolevatel läheb elu kergemaks,” lisab ta.
Uusmaa valik on loomakasvatus, ta ei usu teraviljakasvatusse. Nii kasvatab ta aastaid lehmade kõrval üles kõik vasikad. Pullid müüb lihaks ja lehmvasikad on seni ära kulunud oma karja uuenduseks. „Nüüd saan loomadele paremad pidamistingimused, suurendada piimakarja saja looma jagu ehk 600 lehmani. Vaatame, mis tulevik toob, kuid mõttes on hakata uuendama ka kahe lauda kõrvale jäävat kolmandat lauta. Nuumpullidele näiteks, sest ega kaks 13. septembrit ei saa ju kolmandata jääda,” selgitab ta.
Teravilja tasub Uusmaa meelest kasvatada üksnes loomasöödaks ja müüa hea saagi korral ülejääki. Kliima lihtsalt ei soosi rohkemat. „Kui kaks aastat sai vilja hästi kätte, siis tänavu on saagi põllult kättesaamine üks rist ja viletsus ning kui kulukaks läheb veel niiske tera kuivatus. Tulevikku näen ainult loomakasvatuses, kui ei tule välja, siis tuleb lihtsalt lõpetada,” arutleb ta.
Erivajadustega loomalauda kõrval, mis mahutab 110 kinnislehma ja 170 vasikat, valmis Sargvere põllumajandusühistu Pala laudakompleksi juurde kaks siloauku, silohoidla ja sööda varjualune, uuendatud on ka sõnnikuhoidlat. „Kui mingit katastroofi ei juhtu, peaks viie aasta peale võetud laenu tagasimaksed saama makstud, kuid Eestis ei tea põllumees ju midagi ette. Nüüd, kus laudad korda tehtud, peaks mul kergem neid müüagi olema.”
Igatahes praegu pole Uusmaal veel müügimõtet, sest märgata on piimahinna tõusu. „Kui Eestis tõusis piimahind 200 eurolt 230 eurole tonnist, siis Leedus lausa 190 eurolt 260 eurole. See annab ju lootust, et asi hakkab viimaks liikuma.”
Üksnes ühistulise piimakombinaadi ehitusest Eestisse ei saa Uusmaa aru, sest piiri taga on ju kombinaadid ja 200–300kilomeetrine vedu pole tänapäeval mingi takistus.
Kombinaadid on seal võimsad ja suudavad piima töödelda. „Pole olnud muret, kuhu piima viia, vaid kus seda turustada, sellepärast on kannataja põllumees. Kui Eesti riik oleks tahtnud piima pealt rohkem teenida, oleks ta pidanud selle piimakombinaadi ammu ise valmis ehitama,” arutleb ta.
Piimatootja on pangas pettunud
Oma raha eest pool lauta üles ehitanud Järva-Jaani vallas tegutsevale piimatootjale Metstaguse Agro keeras pank selja. „Kolmveerand aastat läbirääkimisi, viimase riski piiril omavahenditest ehitust ja nüüd siis lõplik ei. Olen väga pettunud: kui on ilus ilm, ulatab pank päikesevarju, kui sajab vihma, võtab vihmavarjugi ära. See pole ühe panga normaalne käitumine,” kurdab Metstaguse Agro juht Teet Kallakmaa.
Nii on PRIAlt teise maakonna ettevõtjana ligi pool miljonit eurot toetust saanud Metstaguse Agro uue lauda ehitus kuu aega seisnud. Enne sügist soovib Kallakmaa kuidagimoodi uue lauda katuse alla saada. „Katuse paneelid on olemas, kuid praegu pole mul võimalust raha liigutada. Riskisin ehitama alustades väga paljuga ja olen päris plindris. Piimahinna nüüd natuke juba tõusis ja mõtlen edasise ehituse korral panga vahetusele,” selgitab ta.
Praegu käib rapsivõtt, mis peaks Metstaguse Agro rahaseisu parandama. „Rabelen, püssi põõsasse ei viska ja piima tootmist lõpetada ei plaani, ka tootmist vähendada mitte. Piima toota on Eestis perspektiivikam kui teravilja. Küll lauda valmis saan, läheb ainult närvikulu ja aega rohkem,” usub Kallakmaa.
Metstaguse Agrol on lubatud keskkonnakompleksloaga pidada 1046 looma ja nii palju neid ka on, täpsemalt 550 lüpsilehma ja ülejäänud noorloomad. Ka tööd on Kallakmaa kinnitusel graafikus. „Ega mul kellelegi teisele loota pole kui iseendale, sest riik pööras meile selja toetuste äravõtmisega ja pole ju siiani meid ja olukorra tõsidust mõistnud. Räägitakse vaid piima ületootmisest ja praeguses olukorras nähakse ka tavapärast turuolukorra korrastust,” tõdeb ta.
Nii tulebki 20 aastat piima tootnud Kallakmaa sõnutsi hakkama saada. „Olen tööaastate jooksul igasuguseid aegu näinud ja neist välja rabelenud, küll tulen nüüdki. Kahju, et pole kolm aastat saanud töötajatel palka tõsta ja õnneks on palga ostujõud siiani püsinud.”
Ta on tänulik töötajale ja äripartneritele, kes praegu koos temaga kannatavad. „Vili on ammu võetud, eelmisel nädalal lõpetasime talinisukülvi ja silotegemise, küll hakkab paremaks minema,” loodab ta.
Farmeril pole südant külainimesi tööta jätta
Järvamaal kolmanda ettevõttena sai põllumajanduse registrite ja informatsiooni ametilt (PRIA) põllumajandusettevõtte tulemuslikkuse parandamiseks poole miljoni eurose toetuse Karinu PM.
Kaheksa kuud tagasi toetusotsuse saades kinnitas ettevõtte juht Erkki Freibach, et enne piimahinna tõusu ta uue lauda alustamisele ei mõtlegi. „Praegune piimahind on peatanud meie suured plaanid Karinul. Meil endil ehituse alustamiseks võimalust pole ja puudub ka rahavoog, et pangast laenu saada,” põhjendab ta.
Selline seis kestab siiani, sest praegune väike piimahinna tõus pole tulevikule mõtlemiseks veel piisav. „Kui piimahind tõuseb nii 30 sendile liitrilt, siis kannatab mõelda uue lauda ehitusele. Praegu tuleb piimandusele peale maksta,” sõnab ta.
Paar aastat tagasi ettevõtte juhiks valitud Freibach proovib osaühingu Karinu PM praeguses majandusseisus hakkama saada 500 lehmaga torusselüpsilaudas. Loobumismõtet pole, sest ta on küla ainus tööandja. „Mul töötab ettevõttes 35 inimest, kuidas ma jätan nad tööta. Mul pole selleks südant. Nii peangi edasi rabelema. Isegi kui majanduslikult pole see mulle ettevõtjana mõttekas,” lausub ta.
Et suuri investeeringulaene kaelas pole, saab ettevõte taimekasvatuse ja oma karja pullvasikate lihaks kasvatamise toel kuidagi hakkama. „Kuid tänavu on viljahind odav. Tundub, et nüüd hoiavad meid pullid üleval. Maal tuleb olla leidlik ja tegeleda mitme asjaga, teisiti lihtsalt ei saagi,” sõnab ta. Kaua niimoodi põllumajandusettevõtete konkurentsis vastu peetakse, ta ei tea. Kuigi riik lõi oma põllumehele käega siis, kui otsustas toetusi mitte maksta, loodavad põllumehed jätkuvalt paremale tulevikule. „Lootma ikka peab, lõpetada on ju lihtne,” tõdeb Freibach.


description: Pärnakatest korvimeistrite, isa Kalle ja poeg Kristjan Tamme valmistatud heledad kasest laastukorvid on nii kenad vaadata, et ei neisse raatsikski marju või seeni sisse pista.

title: Eesti meistrite laastukorve osatakse piiri taga hinnata

maintext:
Korvipunumisoskust on Tammede peres põlvest põlve edasi antud juba poolsada aastat. Kõigepealt omandas töövõtted Kalle vanaema, siis tema poeg ehk Kalle isa, kes omakorda oma poja välja koolitas. Kristjani õpetamine jäi juba Kalle ülesandeks.
„Vanaema ütles ikka, kui oskad korve teha, siis elad ära iga valitsuse ajal,” muheleb Kalle oma väikese korvitöökoja ukselävel.
Kuigi kaselaastust punutud korve on Tammed pununud aastaid, ei osanud Kalle arvata, et see käsitöökunst talle ükskord leiva lauale toob.
Perekondlik kutseoskus
Pärast poisipõlve marja-, seene- ja kartulikorve jättis mees korviteo aastateks kõrvale, õppis Võru omaaegses tööstustehnikumis mööblitehnoloogiks ning pöördus uue vabariigi koidikul eraettevõtlusse – oli tegev reklaamiäris ja ehitas siis hoopiski aedu.
Vana hea korviteema juurde naasis Kalle 2000. aastate alul.
„Olin lihtsalt poes kaupa ostmas, kui üks tuttav uuris, kas ma tean kedagi, kes oskab korve teha. Siis turgatas pähe – mina ju oskan!” meenutab Kalle, kel korvitegu oli muude toimetamiste kõrval täiesti soiku jäänud.
Õnneks on laastukorvi meisterdamisega nagu jalgrattasõiduga: kui see on korra käppa saadud, siis enam meelest ei lähe.
Korviäri algusaegadel ei olnud võimalik abikäsi palgata ja nõnda tuli kõik üksi ära teha ning mööda laatu ringi lasta. Esimestel aastatel suutis Kalle jagada end veel kahe ettevõtmise – korvide ja aiaehituse – vahel, ent lõpuks jäid peale ainult korvid. Siis sai alguse ka Kalle käsitööd ehtiv kaubamärk „Kallekorvid”.
Laatadel tuuritamisele tõmbas kriipsu peale 2009–2010 saabunud masu.
„Siis läks olukord kehvaks, sest rahval polnud enam raha,” tõdeb Kalle.
Poeg Kristjan, kes oli tollal Soomes palgatööl, soovitas isal üle lahe õnne proovida.
„Ise tundsin ka, et tahaks pigem pereäriga tegeleda ja kuna majandussurutise tõttu kuivas Eestis laadakaubandus kokku, siis tundus õige moment katsuda meie korve välismaale müüa,” võtab ülikoolis veeökosüsteemide majandamist õppinud Kristjan isalt jutujärje üle.
Kuigi põhjanaabreidki oli tabanud lama, õnnestus eestlastel juhuse abil leida Soomest edasimüüja, kes meie meeste näputöö hulgi kokku ostis ja Soome laatadele müüki pani.
Hõimurahvale meeldivad meie meistrite laastu- ja vineerkorvid väga.
„Soomlastele meeldivad üldse natuke vanamoelise malliga asjad, mille poole meie inimesed enam ei vaatagi,” märgib Kalle.
Kristjani sõnutsi on Soomes laastukorvikultuur jätkuvalt au sees.
Väliselt on meie ja nende marja- ja seenekorvid ühesugused, ent materjalis on vahe – Tammed teevad punutisi kasest, soomlasest põhiliselt männist.
Aastate jooksul on Tammede töökojas saanud märgise „Kallekorvid” peale kümneid ja kümneid eriotstarbelised laast- ja vineeresemeid: pesukastid- ja kirstud, laste mänguasjakastid, kaminapuudekastid, prahikorvid, seinaümbrikud, titehällid, kandikud, karbid, topsikud, maitseaineriiulid, ustega kappriiulid, piknikukorvid, sangaga korvid, leivakastid, tugitoolid, lambid, paneelid sisekujunduseks ja ümarad vormid.
Kui Kalle veel üksi töötas, valmis ainuüksi tema käe all üle saja tootenimetuse.
Eesti korvid Soome kodus
Soomlased ostavad meie laastukorve mitmeks ettevõtmiseks: seenel käimiseks ja küttepuude hoidmiseks, aga väga palju ka lihtsalt sisekujunduselemendiks.
„Kuumtehnikas painutatud vineerist puude hoidmise korv on soomlastel põhiline hitt, neil on ju igal perel oma mökki, kuhu on sellist abivahendit vaja,” märgib Kalle.
Tammede Soome partner käib eestlaste näputööd üle ilma sisustus- ja kodutarvetemessidel näitamas, otsib ostjad ja esitab tellimused.
Koostöö on viis aastat hästi laabunud. Iga kuu saadetakse Pärnust Soome poole teele 400–500 korvi.
Edasimüüja või vahendaja olemasolu tähendab samas, et põhjanaabrite kodudesse jõudvad korvid kannavad sealse edasimüüja Verso Design nime, mitte kaubamärki „Kallekorvid” ja Made in Estonia. Miski ei reeda, et tegemist on eheda Eesti käsitööga.
Peale au ja kuulsuse kaotavad korvide tegelikud loojad ka rahas: toote omahinna ja vahendaja kaudu tarbijani jõudnud korvi hinnavahe võib olla kahe- kuni viiekordne.
Ise enda esindamist ja oma toodangu otsemüüki on Tammed arutanud, kuid kuue töötajaga väikeettevõttel on äärmiselt raske omal jõul eksporditurule murda.
„Igasugused ettevõtlustoetused on jutuks head küll, aga igapäevapraktikas need paraku ei toimi. Oleme toetuse saamiseks liialt väikesed, kuigi tean, et meie toodetel oleks välismaal perspektiivi küll,” ütleb Kalle.
Mõningad otsekontaktid, näiteks jaapanlaste, norrakate ja sakslastega, on Tammed suutnud messidel käimatagi endale hankida. Siin on abiks internet.
Kodumaal on „Kallekorvide” müük väike ja toimib peamiselt samanimelise e-poe kaudu või siis laatadel, ent välimüükidele jõuab Kalle algusaastatega võrreldes harva. Sel suvel sai kirja vaid neli laadal osalemist.
Et kodumaiseid laastukorvitegijad võib ühe käe sõrmedel üles lugeda – vitspunutiste tegijaid on märksa rohkem kui traditsioonilise laastukorvi meistreid –, domineerib meie suvistel turgudel peamiselt Läti ja Leedu toodang.
Korvimeistrite tööaasta tiksub sedasi, et praegu lastakse kätel käia jõuluaja partiide kallal, jaanuaris-veebruaris läheb lahti kevadeks ja suveks valmistumine. Marja- ja õunakorvi tipphooajal ehk suvel müüakse korve vähe, sest korilased-aednikud on need endale kevadel aegsasti valmis soetanud.
Sõpraderingis Korvi-Kalleks kutsutud Kalle on peale poeg Kristjani koolitanud korvimeistriks abikaasa, kuid ta pole ka ise esivanematelt õpitut unarusse jätnud. Kontoritöö kõrvalt näpistavad isa ja poeg mõlemad aega puutööks ning uute lahenduste disainimiseks.


description: Järvamaal demopäeva kestel Estonia OÜ põldudel suvirapsi lõiganud kombainid olid otsekui tulevikust. Kombaini ja traktori nutikas suhtluses pole enam midagi ilmvõimatut.

title: Tulevik on käes, nutikombainid jagavad traktorile käsklusi

maintext:
Tutvustuspäeval tõi Baltic Agro Machinery huviliste ette Eesti suurima separeerimis- ja sõelapinnaga klahvkombaini John Deere T-670. „Vili separeeritakse kaunade seest välja. Aktiivsepareerimispind tähendab seda, et tööd tehakse mitte gravitatsiooni-, vaid tsentrifugaaljõul,” selgitas ettevõtte kombainide ja hekseldite tootejuht Marek Peensalu. „See masin ongi aktiivse separeerimispinna poolest Eestist leitavatest masinatest suurim.”
Selline kombain suhtleb nutikalt traktorite ja vajadusel ka kohaliku ettevõtte juhiga. „Masin on võimeline suhtlema traktoriga, saadab traktori ekraanile väljakutse, kui tal punker on täitunud. Kui traktori operaator väljakutse vastu võtab, sõidab masin kombaini juurde. Kombaini ja taktori ümber on tekitatud WiFi leviala ning kui kombainist hakatakse vilja välja laadima, laseb traktorist käed roolist lahti ning masinate liikumine toimub sünkroonselt,” selgitas Peensalu. „Kui operaator tahab kombaini seadistada, siis saame ka meie diilerina saata masinale väljakutse ja oma arvutist või nutitelefonist vaadata, mis tööekraanidel toimub.”
Marek Peensalu sõnas, et intelligentsete masinate turuletoomine on tänapäeval kõigi tootjate eelistus.
Estonia põldudelt koristati suvirapsi veel ka John Deere'i tootevaliku suurima kombaini S-690ga. Mõlemad tööd teinud masinad olid esimeste roomikutega. Roomikud tõstavad masina hinda (nende kombainide hind jääb vahemikku 320 000 kuni 370 000 eurot), kuid Peensalu sõnul annavad just roomikud kombainile põllu peal stabiilsust juurde. „Eriti kui masinal on ees laiad heedrid või põllul suuremad künnivaod, tuleb roomikute eelis ratastega võrreldes välja,” ütles ta. „Eks tänavuselgi koristusajal sadas pikalt vihma ja põllud muutusid pehmeks.”
Estonia OÜ argokeemik Helina Märtmann sõnas, et sellised demopäevad on ka nende huvides. „Praegu (eelmise nädala kolmapäeval – toim) on meil veel päris palju rapsi koristada ehk selline demo aitab otseselt ka meid,” rääkis ta. „Suvirapsi oli meil 407 hektarit. Kolmapäevahommikuse seisuga oli koristatud 45 hektarit. Esimesed põllud on andnud suhteliselt suurt saaki, punkrikaalu järgi 3,2 tonni hektarilt.”
Suviraps lõpetabki sügisese saagikoristusringi.
Nigela, külma ja vihmase suve tõttu jäi mõnel põllul ja kultuuril Märtmanni sõnul põldudele kuni veerand eeldatavast saagist. Nii läks näiteks varase odraga, kus põllule jäi maha kuni tonn vilja hektari kohta. „Lõikusaeg oli läbi, vihm oli vilja maha peksnud ja võtsime seda, mis oli võimalik,” lausus ta. „Soe ja kuiv sügis laseb teha küll järelnoppimist, kuid mitte midagi muud. Just juuli lõpust, mil oleks tulnud panna nii-öelda punn põhja, oli vihmane. Ka pole praegune päeva pikkus suvisega võrreldav. Kui on märg ja niiske, siis punnita mis punnita, ei tee suurt midagi. Jaanipäeva järel pole põllumehel oodata muud kui kuiva ilma, kui seda pole, siis hakkab kohe kahju jooksma.”
Kasutajaid, nende eelistusi ja võimalusi on Marek Peensalu sõnul seinast seina. „Masinaeelistus sõltub sellest, kui suured on põllud ja koristatav pind. Ega selliseid kliente, kelle põllud võimaldavad sõita 10 või 12 meetrit laia heederiga, palju ei ole,” täpsustas ta. „Kui on pehmem pinnas, võiks kombainil olla nelikvedu või roomikud, kõik konkreetsete tingimuste järgi.”
Tänapäevase kombainiga töötamine pole võrreldav näiteks sõiduauto juhtimisega. Marek Peensalu märkis, et iga uue kombainiga kaasneb tootekoolitus. Koolitajad on oma ala eksperdid.
Estonia koristustehnika on Märtmanni hinnangul küllaltki nüüdisaegne. Ka neil on paar aastat kasutusel olnud John Deere'i kombain. Olenevalt ettevõtte majanduslikust olukorras võivad järgmisel aastal vahetusse minna kaks New Hollandi kombaini. „Oluline on nii mark, näiteks Fendti traktorit võrreldakse automaailmas Mercedes-Benziga, kui ka see, kui lähedal on hoolduskeskus,” tõi ta välja. „Meie kasutame tänapäevast põllumajandustehnikat maksimaalselt ning kui üks masin juhtub kibedal tööajal ära lagunema, võib ka üks päev seisakut olla katastroof.”
Märtmann lisas, et käis põllul uute kombainide demot vaatamas. „Pole midagi öelda, tegid head tööd. Seadistuse juures nägin ka rapsi, mis punkrisse tuli, oli väga puhas ja ilus. Kvaliteeti näitab seegi, palju kombainiga põllu pealt suudetakse saaki kokku korjata. Kõik, mis võtta on, peab minema kuivatisse ja müügiks, mitte jääma põllule. Nagu ikka, palju oleneb sellest, milline mees tööd teeb.”
Koit Teder, Ale talu peremees:
Mul on rapsivõtt pooleli, rapsi all on ligi 30 hektarit, pool on võetud. Osa rapsi pole veel valmis.
Nii head saagikust kui Estonia põldudel mul ei ole, kuid raps on selle kehva aasta kohta ilus. Kevadel oli herbitsiidist põhjustatud taimekahjustus ning see lõi rapsi kasvu kinni. Ka on Estonia põllul hübriidsort.
Kasutan John Deere'i kombaini, kümmekond aastat vana masin. Tänavu tegin kombainile korraliku remondi ja usun, et see kestab veel. Lihtsama remondiga olen seni ise hakkama saanud.
Sellistel tutvustuspäevadel osalemine on mitmeti kasulik, näed teisi põllumehi ja kuuled kogemusi. Tähtis polegi see, kas ma täna-homme midagi juurde ostan, aga tehnika arenguga tuleb kursis olla. Kui peaks tekkima tehnika uuendamise vajadus, siis kohe hoobilt kogu uut infot korraga hankida on väga keeruline. Kui pidevalt ajaga kaasas käia ja teada, mis firma millist tehnikat ja millise hinnaga pakub, on tootevalikus kergem orienteeruda.
Kombainide juures hindan enim töömugavust, et peksusüsteemi seadistamine oleks kabiinist võimalikult lihtsaks tehtud. Minu kombainil ei saa näiteks reguleerida kabiinist sõelasid ja siis ongi nii, et korraliku kvaliteediga vilja kättesaamiseks tuleb masin seisma jätta ja seadistamiseks kabiinist alla ronida. Tulenevalt enda füüsilistest iseärasustest ei meeldi mulle ronida kombaini mööda üles-alla.
Olen seda meelt, et kui olen tööpõhimõtte selgeks saanud, on tänapäevaste kombainidega kindlasti kergem hakkama saada kui Vene tehnikaga.
Demopäeval esitletud kombainid on mõeldud rohkem suurtootjatele. Minu talule sobiks väiksem tehnika, näiteks John Deere'i W440 suurusega kombain.


description: Kui taliküüslauk nüüd mulda saab, on ülikasulikku terviseturgutajat ja maitsetaime järgmisel sügisel omast käest nii palju võtta, et saate sellest teha ka põnevaid hoidiseid.

title: Taliküüslauk mulda ja saak maitsvalt hoiule

maintext:
Hoidisetoorainet saate muidugi ka turult või laadalt, kuid kui olete turult juba leidnud usaldusväärse Eestis kasvanud küüslaugu müüja, siis ostke küüslauku kohe ka mahapanekuks.
Tali- või suviküüslauk
Ühte õiget sorti on raske soovitada, sest paljud kasvatavad lillakate liitsibulatega nimetut kohalikku küüslauku, mida on juba aastaid meie kliimas paljundatud. Ainult värvi järgi ei saa ka valida. Järjest rohkem levib meil nüüd ka 6–7 osasibula ehk küünega Leedu sorti „Ziemiai” (üsna suurel valgel liitsibulal on õrnad lillakad jooned) ning Poola sorte „Ornak” (valgel kuivsoomusel ehk koorel on peened lillakad jooned) ja „Harnas”, millel on lillakas 8–13 küünega liitsibul. Need sordid on kõik saagikad ja moodustavad õisikuvarre ehk putkuvad.
Kõige kindlamalt tunnete oma lemmiku ära ikka maitse järgi, näiteks valge koorega Hiina sordid, mida toidupoest saab ja mis meie kliimas kasvada ei taha, ei ole üldiselt piisavalt „teravad”.
Aprilli lõpul või mai algul võib mulda panna ka suviküüslaugu, kuid valdavalt kasvatatakse meil ikka taliküüslauku, mis annab suurema ja varasema saagi. Suviküüslaugu seemnematerjali liigub vähem, kuid sedagi tasub otsida ja kasvatada, sest saak säilib paremini.
Kui panete näiteks katsetades mõne talisibulasordi küüned mulda hoopis kevadel, siis kasvab 1–2 suurt küünt, liitsibulat aga ei moodustu, sest selle jaoks on tarvis umbes kuu aega kestvat jahedat perioodi, mil mulla temperatuur püsib 4–5 kraadi juures.
Tahab rammusat mulda
Küüslauk kasvab hästi rammusas sügavalt haritud ja umbrohuvabas saviliiv- või liivsavimullas ning päikesepaistelises kohas, kus õhk hästi liigub. Muld ei tohi olla liigniiske.
Värsket sõnnikut küüslauk ei talu, sõnnikut andke seepärast küüslaugu eelviljale (näiteks kapsad, kurk, kõrvitsad). Peenart ette valmistades võib mulda segada komposti, kõdusõnnikut või vähese lämmastikusisaldusega sügisväetist. Aias järgige kindlasti viljavaheldust, haiguste vältimiseks leidke küüslaugule selline koht, kus te pole 4–5 aastal kasvatanud küüslauku, sibulat ega teisi lauke.
Eesti Maaülikooli küüslaugukatseis (vt www.pikk.ee) pandi taliküüslauku kümnepäevaste vahedega maha septembri algusest novembri keskpaigani. Kõige suurema saagi andis septembri lõpus ja oktoobri algul mulda saanud taliküüslauk, neil katselappidel oli ka kõige vähem talvekahjustusi.
Oktoober on hea aeg seepärast, et siis jõuab küüslauk enne püsivate külmade algust (st kui temperatuur on ka päeval alla nulli) juurduda, kuid mitte tärgata. Midagi hullu ei juhtu tavaliselt ka siis, kui küüslauk jõuab ebatavaliselt soojal sügisel kasvama hakata, katseis on tõusmed talunud kuut miinuskraadi. Kuid koduaias võib küüslaugupeenra lumeta karmi talve kartes igaks juhuks multida 3–5 cm paksuse turba-, komposti- või kõdusõnnikukihiga. (Kevadel tuleb see eemaldada ja mulda kobestada.) Kuid mõni on küüslaugu õigel ajal ära unustanud, küüned alles detsembris külmumata mulda pistnud ja ikka täitsa hea saagi saanud.
Taliküüslaugu paras istutussügavus on 5–7 cm. Kui kasvatate küüslauku mitmerealises peenras, siis jätke taimede vaheks 10–15 ja ridade vaheks 15–25 cm. Paras vahekaugus sõltub küünte suurusest: mida suuremad küüned mulda panete, seda suuremad liitsibulad õige hoolduse korral kasvavad. Küüslauku tasub kasvatada ka maasikataimede vahel (sobiv tihedus on umbes üks küüslauk viie maasikataime kohta), sest seal pärsib igati kasulik taim maasika-hahkhallituse tekitajaid.
Küüslauguküüned eraldage liitsibulast alles enne nende muldapanekut, muidu need kuivavad ruttu ega ole piisavalt elujõulised. Küüned vajutage mulda nii, et nende terav ots jääks ülespidi.
Selleks, et liitsibulad suuremaks jõuaksid areneda, murtakse või lõigatakse putkuvatel sortidel tavaliselt suvel ära kasvama hakanud õisikuvarred. Kui tahate oma istutusmaterjali uuendada, siis võib mõne õisikuvarre kasvama jätta. Õisikus arenevad tillukesed sigisibulad pange augustis umbes kuuks kuivama (äralõigatud õisik riputage varjulisse paika) ja siis maha, sigisibulate vaheks jätke istutades 5 cm. Esimese aastaga kasvab sigisibulast väike küüs. Järgmisel sügisel tuleb need juba suurema vahega uuesti maha panna ja nii saate natuke vähem kui kahe aastaga korralikud liitsibulad.
Pärast vihmast suve raskem säilitada
Küüslaugu veetarve on kõige suurem lehtede kasvu ja liitsibulate moodustumise ajal. Põuasel kevadel ja suve alguses tuleb neid seepärast kasta.
Saagi valmimise ajal juuli lõpus ja augustis on liigniiskus aga kurjast, sest see segab liitsibulate küpsemist ja halvendab saagi säilimist. Kui koristus hilineb, siis liitsibula kattesoomus rebeneb kergesti, üksikud mulda jäänud küüned aga lähevad ruttu kasvama. Pärast vihmast suve võivad säilima pandud liitsibulail välja lüüa hahkhallitus ja rohehallitus.
Küüslauk on parajalt kuiv, kui kattesoomus krõbiseb, läheb vajutamisel katki ja küüned vabanevad liitsibulast kergesti. Mõne aja säilivad korralikult kuivatatud küüslaugud ka soojas ja hea ventilatsiooniga köögis. Küüslaugupats, mida ehivad mõned õlelilled või parkjuureõied, on väga kena. Mõne kuu pärast on aga paljud küüned patsis seest tühjaks kuivanud. Kuivamise vältimiseks on ilusaid suuri pikema varretüükaga liitsibulaid kastetud ka sulaparafiini või -vaha sisse.
Tänavune august oli mõnel pool väga vihmane ja jahe ning küüslauk võib-olla ei saavutanudki kõikjal säilituskõlblikku küpsust. Kui kahtlast küüslauku on palju ning head jahedat hoiukohta pole, siis tasub küüslauku kindlasti hoidistada.
Mõned retseptid
Küüslauku võib soolata, hapendada ja marineerida.
Lihtsa marinaadi saate keeta näiteks 300 ml veest, 50 ml õlist, poole sidruni mahlast, 1 tl soolast; maitseaineist (need pistke vedelikku väikeses marlikotis) lisage veel 10 tera musta pipart, 1 loorberileht, pisut tüümiani, apteegitilli, peterselli ja sellerit. Keetke marinaadi 15 minutit, siis lisage 20 kooritud küüslauguküünt. (Koore saate kergemini kätte, kui leotate küüslauguküüsi umbes tund aega soojas vees.) Keetke veel viis minutit, tõstke maitseainekott leemest välja ja pange hoidis purki.
Marineeritud küüslauk Ukraina moodi. Tõstke puhastatud küüslauguküüned korraks sõelaga keeva vette ja jahutage siis külma vee all maha. Pange küüned purki(desse). Marinaadi jaoks on vaja umbes 0,5 l vett, 1 kl valget veiniäädikat, 4 sl suhkrut, 2 sl soola, 8 tera pipart, 5 tera nelki, 2 loorberilehte ja kaneelikoore juppi. Esmalt ajage vesi keema, siis lisage maitseained ning keetke kaane all tasasel tulel umbes kümme minutit. Laske natuke jahtuda ja segage juurde veiniäädikas. Kallake marinaad küüslauguküüntele ja sulgege purk.
Küüslaugu toel saate isegi moosi teha. Mõne aasta eest oli Olustvere hoidistemessil tõeliseks üllatajaks Marika Vartla küüslaugumoos. Selle jaoks oli tarvis ühte sidrunit, ühte hästi suurt küüslauku ja maitse järgi suhkrut. Riivige sidrunikoor, tükeldage sidrun ja kooritud küüslauk. Keetke sidrunimahlast ja suhkrust siirup, segage juurde küüslauk ja pistke hõrgutis purki.
Ägeda moosi saate tomatitest, tillikaunadest ja küüslaugust. Vaja on 1,5 kg küpseid ja tükeldatud tomateid, 900 g tuhksuhkrut , 250 ml punase veini äädikat, umbes 5 cm pikkust ingverijuppi (kooritult ja riivitult), 5 seemnetest puhastatud ja hakitud tillikauna, 6 purustatud küüslauguküünt, kui meeldib, lisage ka tähtaniisi (see tuleb pärast keetmist eemaldada). Pange ained potti, kuumutage aeglaselt, kuni suhkur on sulanud. Laske segul keema tõusta, siis vähendage kuumust ja laske moosil umbes pool tundi tasasel tulel vaikselt keeda. Tõstke moos steriliseeritud purkidesse ja kaanetage need.
Samas vaimus võib igaüks ise julgesti edasi katsetada. Ärge unustage küüslauku värskelt süüa, sest see tugevdab immuunsüsteemi ja hoiab tõved eemal. Riivige näiteks salatiks üks toores punapeet, lisage kaks-kolm purustatud küüslauguküünt, maitsestage sidrunimahla jm meelepärasega.
Kui kardate küüslauguhaisu, siis seda aitavad peletada koos küüslauguga tarbitud piim ja piimatooted; kohviubade, apteegitilliseemnete ja nelgi, piparmündi- ja petersellilehtede, selleri- ja petersellijuure närimine, hapukapsa, sidruni ja greibi söömine. Aitavat ka kohvi ja musta tee joomine.


description: Käes on sügis, kui kõledaid ilmu on üha rohkem – aastaaeg vahetub. Hakatakse tasapisi ka veelgi kõledamale talvele mõtlema. Aga miks on üldse sügis ja talv külmemad kui suvi? Püüan lühidalt ja hästi lihtsalt seda selgitada.

title: Aastaajad

maintext:
Esimese asjana tuleb meelde aastaaegade vaheldumine ja kliima. Kliimast vaid niipalju, et see, millised on aastaajad (kas kuiv ja niiske, üks või neli aastaaega jne) oleneb geograafilisest asukohast. Eesti on 60. põhjalaiuse lähedal, kus üsna palju mõju avaldab Euraasia manner – sellises parasvöötme jahedas osas asumine tähendab, et meil on neli selgesti eristuvat aastaaega, aga näiteks Iirimaal on kliima ookeani mõjul märksa merelisem ja aastaajad eristuvad vähem.
Millest aastaajad tekivad ja sõltuvad? Eks ikka Maa pöörlemistelje kaldest orbiidi tasapinna suhtes, sest sel juhul muutub poolkeradel päikesekiirguse langemisnurk olenevalt asukohast orbiidil ümber Päikese, ja ei muutuks, kui telg ei oleks orbiidi tasapinna suhtes kallutatud. Sellest järeldub, et aastaajad saavad olla vaid neil planeetidel, mille pöörlemistelg on suuremal või vähemal määral kaldu orbiidi tasapinna (ekliptika) suhtes.
Niisiis on teatud orbiidi punktides Maa põhjapoolkera rohkem Päikese poole suunatud (seda võib ette kujutada nagu kevadist künka lõunanõlva, mis saab rohkem päikest, nii et lumi sulab kiiremini) ja päikesekiirguse langemisnurk on suurem, mistõttu põhjapoolkera saab rohkem energiat (soojust) kui lõunapoolkera. Selline aeg on põhjapoolkeral märtsist septembrini, täpsemalt kevadisest võrdpäevsusest sügisese võrdpäevsuseni. Ülejäänud kuudel on Päikese poole rohkem suunatud lõunapoolkera, mida võib siis teatud mõttes võrrelda künka päikeselisema lõunanõlvaga, saades rohkem soojust. Põhjapoolkera on samal ajal justkui künka põhjanõlva rollis, saades vähem päikesekiirgust ja jahtudes seetõttu.
Vahel räägitakse Maa orbiidi ekstsentrilisuse muutustest (see tähendab muutust perioodiliselt suhteliselt ringikujulisest olekust ovaalsemaks ja tagasi), mis peaks mõjutama samuti aastaaegu. Ilmselt on see mõju tühine, kuigi olemas, sest näiteks solaarkonstandi (see on Päikese energia, mis jõuab Maa atmosfääri ülemisele piirile kiirtega risti olevale pinnaühikule ajaühikus Maa–Päike keskmisel kaugusel) muutlikkus on väga väike.
Lisaks astronoomilistele teguritele tuleb arvesse võtta ka näiteks erinevusi tsirkulatsioonis (üldises õhuringluses), mis põhjustab siiski peamiselt aastatevahelisi muutusi, näiteks seda, miks mõni talv on soojem kui teine.
***
Nädala alguses saabus vananaistesuvi. Selle tõi Eesti kohal tekkinud soe antitsüklon, mis hoidis ilma mitu päeva vaikse ja suhteliselt selge, mõnes kohas olid päevad päris päikeselised. Selge ilmaga olid ööd jahedad ja udused, aga päevad lausa vananaistesuviselt soojad, st sooja oli kuni 19 kraadi. Siiski asendus antitsüklon juba 28. septembril tsüklonitega – ees ootavad sajused ja tuulised päevad.
Tsüklonite seeria kestab ilmselt kogu nädala. See tähendab heitlikke ilmu: on tuuline, ajuti tormine ja väga sajune. Niisiis on sügisene rahu mõneks ajaks rikutud, aga varast lund, nagu juhtus 1986. a samal ajal, ei ole karta.


description: Koolinoorte tuletõrjespordimängudel Türi staadionil toodi vanima võistlusklassi kaksikvõit Saaremaale. Kuldmedalid tõid võistlustelt ära Leisi keskkooli noored ja hõbedase Orissaare gümnaasiumi õpilased. Parimad selgitati välja 4., 8. ja 11. klasside arvestuses. […]

title: Parimad tuletõrjesportlased on Leisis ja Orissaares

maintext:
Koolinoorte tuletõrjespordimängudel Türi staadionil toodi vanima võistlusklassi kaksikvõit Saaremaale. Kuldmedalid tõid võistlustelt ära Leisi keskkooli noored ja hõbedase Orissaare gümnaasiumi õpilased.
Parimad selgitati välja 4., 8. ja 11. klasside arvestuses. Võisteldi vastavalt vanusegrupile tuletõrje teatejooksus, mootorpumba hargnemises või tuletõrjeolümpias. 11. klassi noored võistlesid teatejooksus ja mootorpumba hargnemises. Seitsmendatest mängudest võttis osa üle 400 lapse ja noore. Osalejad olid Pärnu-, Harju-, Järva-, Lääne-, Saare- ja Ida-Virumaalt.
Leisi kool tänas oma kodulehe vahendusel ka Orissaare päästekomando pealikut Peeter Rummi, kes Leisi õpilasi juhendas. Leisi koolil olid võistlusel väljas ka 4. ja 8. klasside õpilased ning Orissaarel 4. klass.


description: Laimjala vallaga pikka aega ühe teelõigu üle vaielnud mittetulundusühing väidab, et vald on saanud riigilt teehoiuraha avalikus kasutuses mitte oleva ja kohati lausa olematu tee jaoks. Tarmo Karma ja MTÜ […]

title: Laimjala valda kahtlustatakse teehoiuraha väärkasutuses

maintext:
Laimjala vallaga pikka aega ühe teelõigu üle vaielnud mittetulundusühing väidab, et vald on saanud riigilt teehoiuraha avalikus kasutuses mitte oleva ja kohati lausa olematu tee jaoks.
Tarmo Karma ja MTÜ Saaremaa Rüütelkond vaidleb Laimjala vallaga Saastna tee pärast, mille MTÜ olevat ehitustööde käigus omavoliliselt hõivanud. Nimelt taastab MTÜ Saaremaa Rüütelkond Laimjala vallas üht hoonet ning kaebuste kohaselt ulatuvat hoone terrass Saastna tee ühele lõigule.
Karma omakorda väidab, et vald on Saastna tee saanud oma valdusse seadusevastaselt ning saanud selle jaoks riigilt ka teehoiuraha. Karma leiab, et seda võib käsitleda alusetu rikastumisena ning palub majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumil teha järelevalvet.
Puudub erateede nimekiri
Ministeeriumile kirja saatnud Tarmo Karma nendib, et esiteks pole vallavolikogu 2006. aasta otsuses, mille alusel Saastna tee 2007. a maanteeameti registrisse kanti, olemas avalikuks teeks taotletavate erateede nimekirja.
Seda kinnitab Karma sõnul ka valla maanõunik Piret Miller. Seega kanti registrisse avalikult kasutatavana tee, mida polekski nagu valla valduses.
Karma sõnul nõuab seadus, et kõigepealt peaksid olema sõlmitud kokkulepped maaomanikega ja tee avaliku kasutuse lepingud. Neid tehtud ei ole. Seega on vald Karma hinnangul teadlikult valeandmeid kasutades saanud tee maanteeametis avalikuks teeks registreerida.
Karma märgib veel, et rikutud on ka looduskaitse- ja veeseadust, kuna nimetatud tee asub Kahtla–Kübassaare hoiualal. Seega olnuks vaja luba ka hoiuala valitsejalt. Sedagi paberit pole.
Karma rõhutab ka, et keegi pole kusagil suutnud välja tuua seda, kuidas pigem kallasrada meenutav tee üleüldse tekkis. Nimelt pole tema sõnul seda teed kunagi projekteeritud ja sel pole ka kasutusluba. Kõige tipuks märgib ta, et valla üldplaneeringus lõpeb tee oma õigel kohal ja seda osa, mille üle vaidlus käib, ei ole üldplaneeringus üleüldse märgitud.
Maavalitsus noomis valda
Kõnealuse teemure osas on juba teinud järelevalvet ka Saare maavanem, kes kuulutas Laimjala vallavolikogu 2006. aasta otsuse õigustühiseks ja tegi ettepaneku see tühistada või viia seadusega kooskõlla.
Tarmo Karma leiab, et Saastna tee jaoks on riigilt raha saadud seadusevastaselt. Vald on saanud raha 2381 m pikkuse Saastna tee tarbeks, kuigi tegelikult on seda teed vaid 1063 meetrit ja seegi pole avalikult kasutatavaks teeks muudetud seaduslikult. Seega süüdistab Karma valda alusetus rikastumises.
Karma märgib oma kaebuses ka seda, et Laimjala valla reaalselt eksisteerivad avalikud teed on üleüldse kohutavas olukorras. Põhjendusena toovat vald välja teehoiuraha puudumise. Seega ei olevat probleem vaid ühes tees.
Laimjala vallavanem Vilmar Rei ütles, et on kõnealust paberit näinud ja selle küsimusega tegeletakse. Rohkem ei saavat ta hetkel kommenteerida. Samas kinnitas Rei, et Tarmo Karma süüdistusi vallavalitsus kindlasti omaks ei võta.


description: Kuigi sotsiaaldemokraadid teatasid, et toetavad presidendi valimiskogus Marina Kaljuranna kandidatuuri, ei sunni see nende lipu alla koondunuid oma eelistust muutma. Lääne-Saare valijameheks hääletatud Maidu Varik sai volikogust kaasa mandaadi hääletada […]

title: andsin allkirja Jõksi ülesseadmiseks

maintext:
Kuigi sotsiaaldemokraadid teatasid, et toetavad presidendi valimiskogus Marina Kaljuranna kandidatuuri, ei sunni see nende lipu alla koondunuid oma eelistust muutma.
Lääne-Saare valijameheks hääletatud Maidu Varik sai volikogust kaasa mandaadi hääletada Allar Jõksi poolt. Samas on Varik volikogus sotside nimekirja esindajana.
“See (Kaljuranna toetamine – toim) on sotsidel vist ikkagi pigem soovitus ja mingit sundi ei rakendata ning tegelikult on ju valijamehed oma otsustamises nagunii iseseisvad,” märkis Varik. “Mina olen pealegi ka erakonnatu. Olen andnud oma allkirja Allar Jõksi ülesseadmiseks valimiskogus,” lisas ta.


description: Täna öösel kell 00.50 sai häirekeskus teate tulekahjust Muhu vallas Kallaste külas. Teataja sõnul põles elumaja lahtise leegiga ning majas võis olla ka inimesi. Päästjate saabudes põles rookatusega talumaja lausleegiga […]

title: FOTOD: Kallaste külas läks elumaja tuleroaks

maintext:
Täna öösel kell 00.50 sai häirekeskus teate tulekahjust Muhu vallas Kallaste külas. Teataja sõnul põles elumaja lahtise leegiga ning majas võis olla ka inimesi.
Päästjate saabudes põles rookatusega talumaja lausleegiga ja inimesed olid majast väljas. Päästjad alustasid kohe kustutustöödega ning lähedal asuvate hoonete kaitsmisega.
Tulekahju lokaliseeriti kell 3.17. Järelkustutustööd kestsid veel edasi. Hoone hävines tules täielikult ning tules hävines ka maja kõrval seisnud sõiduauto.
Tulekahjule reageerisid Kuressaare ja Orissaare päästekomandod ning Kõrkvere, Muhu ja Tagavere vabatahtlikud päästjad. Tulekahju põhjuse selgitab välja menetlus.
Fotod: Irina Mägi


description: Hiiu Leht kirjutas, et õigel ajal kohale mitte jõudvate riigi parvlaevade asemel renditud laevad sõidavad vahemaad pikemalt. TS Laevade juht Kaido Padar ütles, et neil jäid uued ajad lepingutes kahe […]

title: TS Laevad tegi apsaka

maintext:
Hiiu Leht kirjutas, et õigel ajal kohale mitte jõudvate riigi parvlaevade asemel renditud laevad sõidavad vahemaad pikemalt. TS Laevade juht Kaido Padar ütles, et neil jäid uued ajad lepingutes kahe silma vahele.
TS Laevad ja Hiiu maavanem Riho Rahuoja hakkasid kohe süüdistama Saaremaa Laevakompaniid ja selle omanikku, kes olevat hiidlastele korralikult käru keeranud. Saaremaa Laevakompanii tegevjuht Tõnis Rihvk ütles Saarte Häälele, et süüdistused nende aadressil on alusetud.
Tema sõnul juhiti lepingute koostamise protsessis tähelepanu asjaolule, et asenduslaevade võimekus ei ole sama, mis graafikutes, mida TS Laevad olid plaaninud. Juba riigilaevade ja praeguse vanemate aluste laadimis- ja lossimisvõimekus ei ole sama. Kõik nende protsesside ajad pandi lepingusse ka kirja.
Rihvk märkis, et eks see viga tuli uue vedaja kogenematusest. Ta lisas, et Saaremaa Laevakompanii vaid sõidab. Täpselt nii, nagu neile graafik ette antud on ja võimekust on. Nemad ei koosta graafikuid ega otsusta ka seda, kus ja millisel liinil mingi laev sõidab.
Hiiu maavanema väljaütlemiste kohta vedaja aadressil sõnas Rihvk muiates, et oma rahvale tuleb ju ikka meelepärast juttu ajada.


description: Kirjanikunime Marcus E. Zumm taha peituva saarlase Margus Müüri uus raamat “Kui hundid uluvad” on luurepõnevik, mille tegelased on võetud meid ümbritsevast elust.  “Raamatu tegevus toimub tänapäeval ja inimestega, kes […]

title: Zummil ilmus uus raamat

maintext:
Kirjanikunime Marcus E. Zumm taha peituva saarlase Margus Müüri uus raamat “Kui hundid uluvad” on luurepõnevik, mille tegelased on võetud meid ümbritsevast elust.
“Raamatu tegevus toimub tänapäeval ja inimestega, kes ümbritsevad meid igapäevaselt. Prototüübid on päriselust, teiste nimedega loomulikult,” ütles Müür, kellele see on juba teine raamat. Kaks aastat tagasi üllitas ta teismelistele mõeldud seiklusromaani “Piraatide kuninganna”.
Luureromaani kirjutamine on olnud Raadio 2-s töötava Müüri ammune plaan. Materjaligi oli tal kogutud juba üksjagu aega.
“Luuremaailm on mind alati huvitanud ja loomulikult pole ma ainuke, kes põnevaid luurefilme ja teleseriaale vaatab või luureromaane loeb,” rääkis Müür. Igasuguste luureoperatsioonide käsitlused on ka vabalt saadaval ning eriti täiendas seda materjalibaasi NSV Liidu lagunemine. Margus Müür märkis, et raamatu kirjutamise aega sattus ka Eston Kohveri juhtum, mis luuremaailma ka tavainimesele korraks lähemale tõi. Margus Müür esitleb oma raamatut 5. oktoobril Rahva Raamatus.
Raamat saladusest
“Kui hundid uluvad” räägib loo pealinna paneelmajas elavast Hannesest, kelle elu on suhteliselt rutiinne ning jaotub töölkäimise ja oma tüdruku Kerstiga ajaveetmise vahel. Kõik see muutub päeval, mil Hannese naaberkorterisse kolib Nataša, kellega Hannes sõbruneb. Natašal on saladus, mis Hannese elu pea peale pöörab.


description: Sakla taudipuhangu põhjusena toodi välja hüpotees, et kuigi farmis olid nõuded täidetud, võisid bioohutusmeetmed osutuda nakatumise vältimiseks ebapiisavaks. “Sel aastal asetleidnud taudipuhangute valguses tuleb kehtivate bioohutusnõuete tõhusust seakatku vältimisel põhjalikumalt […]

title: Sakla farm täitis reegleid, kuid need on ebapiisavad

maintext:
Sakla taudipuhangu põhjusena toodi välja hüpotees, et kuigi farmis olid nõuded täidetud, võisid bioohutusmeetmed osutuda nakatumise vältimiseks ebapiisavaks.
“Sel aastal asetleidnud taudipuhangute valguses tuleb kehtivate bioohutusnõuete tõhusust seakatku vältimisel põhjalikumalt analüüsida. Selleks on loomisel teadlastest, seakasvatajatest ja järelevalveametnikest koosnev nõuandev komisjon, kes aitab edaspidi hinnata kehtivate nõuete piisavust ja nende täitmist,” teatas veterinaar- ja toiduameti (VTA) peadirektor Indrek Halliste.
Et Sakla farmi omanikule pole midagi ette heita, rahuldas VTA Raul Maripuu esitatud taotluse sigade Aafrika katku tõttu tekkinud kahjude hüvitamiseks summas 226 167 eurot.
Hüvitamise otsuse langetamisel võeti aluseks VTA ametnike poolsete kontrollimiste käigus antud hinnangud ja Eesti maaülikooli teadlaste läbiviidud epidemioloogiline uuring.
“Sakla külas asuvas seafarmis ei esinenud hooletust bioohutusnõuete täitmisel, mistõttu rahuldasime esitatud taotluse,” ütles Halliste.
Sakla farmi kari 2746 seaga hukati viiruse edasise leviku vältimiseks ning hoone desinfitseeriti. Seejärel esitas farmi omanik Valjala Seakasvatuse OÜ veterinaar- ja toiduametile taotluse taudikahjude hüvitamiseks.


description: Sel nädalal esilinastub Ameerikas ülesvõetud eesti mängufilm “Ameerika suvi”, mille peaosalist mängib Saaremaa juurtega Einar Kuusk. Nii draama- kui ka komöödiaelemente sisaldav “Ameerika suvi” filmiti 2015. aasta septembris kolme nädala […]

title: Saare poiss mängib USAs vändatud filmis

maintext:
Sel nädalal esilinastub Ameerikas ülesvõetud eesti mängufilm “Ameerika suvi”, mille peaosalist mängib Saaremaa juurtega Einar Kuusk.
Nii draama- kui ka komöödiaelemente sisaldav “Ameerika suvi” filmiti 2015. aasta septembris kolme nädala jooksul California ja Nevada kõrbelinnades. See põhineb Eesti tudengite, kes on Ameerikas ukselt uksele käies raamatuid müünud, tõestisündinud lugudel. Peategelast Martinit kehastab Valjala vallast Turja külast pärit filmimees Einar Kuusk.
Näitlejad ei sobinud
“Meil olid kuueteisttunnised võttepäevad, aga vahel ikka magasime sisse ka,” meenutas Kuusk võtteperioodi. Nimelt filmiti “Ameerika suvi” guerilla-meetodil, mis tähendab pikki võttepäevi, käepäraseid rekvisiite, väikest meeskonda ja filmimist tavaliste inimestega nende igapäevases keskkonnas. Kuusk selgitas, et lavastaja Rain Rannu tahtiski luua võtteplatsil samalaadset meeleolu, mis valdab raamatumüüjaid tööpostil.
Eestist võeti kaasa neli näitlejat, lisaks Kuusele ka Jarmo Murumaa, Helena Pruuli ja Kristo Viiding. Ülejäänud tegelased on valdavas osas kohalikud, kes mängivad sisuliselt iseennast. “Nii loomulikult käis see protsess ameeriklastel,” kiitis Kuusk kohalikke.
Rolli sai Kuusk castingul ehk prooviesinemisel. Lavastaja Rain Rannu ütles, et peategelase rolli prooviti ka mitmeid kutselisi näitlejaid, kuid ükski neist ei tundunud sada protsenti sobiv.
“Olin Einariga varem kokku puutunud tema enda lühimängufilmi kaudu ja kutsusin ta castingule. Esimesel kahel korral ei jõudnud ta kohale, aga kui kolmandal korral lõpuks tuli, siis saime kohe aru, et ta on selle rolli jaoks loodud,” meenutas Rannu.
Filmitegijatele meeldis Kuuse loomulikkus. Ka hiljem võtteplatsil jäi lavastaja Kuusega igati rahule. “Võrreldes teatrinäitlejatega ei olnud Einaril võib-olla nii tugevat eeltöö tegemise ja ettevalmistamise harjumust, aga seda kompenseeris väga kiire olukorda ja rolli sisseelamise oskus,” lausus Rannu.
Einar Kuusk ise loodab, et “Ameerika suvi” avab tema jaoks nii mõnegi ukse. Andekale 27-aastasele noormehele pakuvad võrdselt pinget nii näitlemine kui ka filmide tegemine. Humoorika sisuga videoid hakkas ta filmima ja Youtube’i üles laadima juba aastaid tagasi. «Alustasin tänaval intervjuude tegemisega ja tänavavempudega. Siis tulid juba sketšid ja lühifilmid,” rääkis Kuusk.
Sisu ja sõnum
2015. aasta algul valmis Kuusel lühifilm “The Most Beautiful Day” (“Kõige ilusam päev”), mille tegemine võttis tal paar aastat. Ta selgitas, et kui ta varem arvas, et filmide puhul on kõige olulisem visuaalne pool, siis praeguseks on ta jõudnud arusaamale, et veel tähtsam on filmi sisu ja sõnum. Praegugi on tal käsil täispika filmi stsenaariumi kirjutamine, mille ta plaanib ka lavastada.
Kõrgkooli filmikunsti õppima pole Kuusk lõpetamata keskkooli tõttu jõudnud. Ta tõdes, et kõik ained peale matemaatika said tehtud. Videote loomine võttis noormehel toona aga nii palju aega ära, et viimane ponnistus jäi õhtukoolis tegemata. Praegu tegutseb Einar Kuusk selle nimel, et leida inimesi, kellega koos filme teha. Samuti loodab ta taas leida näitlejana tööd mõnes mängufilmis.
Mängufilmi “Ameerika suvi” pole Einar Kuusk täispikkuses ise veel näinudki. Ta märkis aga, et nalja peaks filmis kõvasti saama.


description: Saarte Hääle toimetusele saadetud fotol murumunast on pirakat seent kõrvutatud võrdluse mõttes õunaga. Viimane paistab kopsaka murumuna kõrval päris pisike. Foto saatnud Kristel Koovisku sõnul oli murumuna ümbermõõt umbkaudu 170 […]

title: Murumuna kosus hiiglaseks

maintext:
Saarte Hääle toimetusele saadetud fotol murumunast on pirakat seent kõrvutatud võrdluse mõttes õunaga. Viimane paistab kopsaka murumuna kõrval päris pisike.
Foto saatnud Kristel Koovisku sõnul oli murumuna ümbermõõt umbkaudu 170 cm. Päris täpselt kaaluda ta seda paraku ei saanud, aga umbes 10–12 kg oli see küll. Pirakas murumuna toodi tema sõnul läinud nädalalõpul Kuressaare kesklinnas toimunud messile teistelegi vaatamiseks. Mis murumunast edasi sai, ta öelda ei osanud.
Seen kasvas Valjala vallas Veeriku külas. „Murumune on seal alati sirgunud, aga mitte kunagi nii suuri,“ tõdes Koovisk.
Murumunad on tänavu Saaremaal üldse kena kasvuhoo sisse saanud. Alles mõne nädala eest kirjutasime, kuidas murumunad perekond Treirati koduõuele korraliku invasiooni korraldasid. Suurim neist sirgus pererahva rõõmuks jalgpalli-mõõtu.


description: Korsika ralli testikatsel näitas Ott Tänak üheksandat aega, Fordidel sõitvate rallimeeste võrdluses oli ta aga parim, vahendab Postimees. Korsika ralli […]

title: FOTOD: Tänak oli Korsika ralli testikatsel parim Fordi sõitja

maintext:
Korsika ralli testikatsel näitas Ott Tänak üheksandat aega, Fordidel sõitvate rallimeeste võrdluses oli ta aga parim, vahendab Postimees.
Korsika ralli 5,4 kilomeetri pikkuse testikatse läbis kõige kiiremini Volkswageniga sõitev Sebastien Ogier (3.51,7), teine oli tema meeskonnakaaslane Jari-Matti Latvala (3.52,5), kolmas Citroënil sõitev Kris Meeke (3.53,1).
Tänak läbis testikatset kolm korda ning sai parima aja (3.56,0) kirja teisel läbimisel. Korsika ralli algab reedel kell 7.58. Kokku sõidetakse kümme kiiruskatset, millest kolm on üle 50 km pikad. Lisaks on kahe kiiruskatse pikkuseks veel 49,72 km.