description: Tartu Ülikoolis valmis mahukas uurimistöö, mis keskendub Tartu Ülikooli arhitektuurile ja arhitekt Johann Wilhelm Krause loomingule. Äsja kaante vahele saanud Krause elutöö kataloogide neljas osa pani punkti 1996. aastal kavandama hakatud uurimistööle.

title: Selle maja looja elutöö sai kaante vahele

maintext:
Tartu Ülikooli rektor Volli Kalm kirjutas raamatu eessõnas, et Krause elutöö kataloogide neljas osa on väljapaistev nii ehitiste valiku kui ka oma sisukuse ja esteetilise väärtuse poolest.
«Johann Wilhelm Krause kinkis Tartule, Eestile, kogu Euroopale ainulaadse kultuurimälestise – ühe kõige terviklikuma ja paremini säilinud valgustusajastu ülikooli ansambli Euroopas. Need hooned ja see park ei ole pelgalt majad ja puud, see on ühe ülikooli ja ühe linna vaimne ruum – lihtne, tõsine ja väärikas,» kirjeldas Kalm.
Eessõnas seisab, et Krause oli teenäitaja, kelle ideede alusel sai Tartus teoks see, millest meie regiooni teistes linnades toona alles unistati ja mida nüüd nii meie kui ka teised Euroopa ülikoolid siiralt ja õigusega imetleme.
«Nüüdisaegse ülikooli vajadustele sobiksid paremini moodsad õppe- ja teadusruumid, ometi on Tartu Ülikool palju pingutanud selle nimel, et ka Krause rajatud müüride vahel püsiks vilgas akadeemiline elu. Õppe-, töö- ja ekspositsiooniruumideks renoveeritud ajalooline arhitektuuriansambel valiti selle aasta veebruarikuus Euroopa kultuuripärandi märgise väheste kandjate hulka. See on kõrgeim rahvusvaheline tunnustus ülikooli püüetele sobitada omavahel ajaloolise kinnisvara säilitamise vastutus aktiivse õppe- ja teadustöö vajadustega,» tõdes Kalm.
Esimeses kataloogis meenutas kunstiajaloo professor Juhan Maiste, et uurimistöö kava visandas ta esimest korda 1996. aastal Õpetatud Eesti Seltsis peetud ettekandes. Kakskümmend aastat hiljem, paljude innustunud kolleegide koostöös on see unistus nüüd terviklikult kaante vahel.
«Olen uhke ja tänulik professor Maistele ja kõigile neile enam kui kolmekümnele kaastööd teinud autorile selle ainukordse ettevõtmise teoks saamise eest. Kõik ajaloolise ülikooli ehitusprojektid on sellega avalikkusele kättesaadavaks tehtud. Sellise suurteose üle tunneks uhkust iga ülikool,» kiitis rektor.
«Johann Wilhelm Krause. Ülikool Emajõe Ateenas / Die Universität im Embach-Athen. Kataloog 4» koostajad on kunstiajaloo osakonnast professor Juhan Maiste ja Anu Ormisson-Lahe. Oma panuse kataloogi neljandasse osasse on andnud paljud autorid nii Eestist kui välisriikidest: Annegret Kriisa, Gerd-Helge Vogel, Epi Tohvri, Moonika Teemus, Aija Taimiņa, Kristiina Tiideberg, Lea Leppik.


description: Eile õhtul esines Nordea kontserdimajas täissaalile briti lauljatar ja Grammy-võitja Joss Stone. Kontserdil viibijate sõnul astus Stone üsna kontserdi alguses publiku sekka ja kutsus endaga koos tantsima ja laulma.

title: Vaata: Kadri Voorand ja Joss Stone jämmivad

maintext:
Kohalviibijate suureks üllatuseks oli äkki laulja mikrofoni ees meie armastatud džässilaulja Kadri Voorand. Kahe laulja spontaanne duett pälvis loomulikult kontserdikülastajate marulise reaktsiooni.
Voorand kohtus maailmakuulsa lauljatariga tolle soovil tegelikult juba esmaspäeval ehk päev enne kontserti ja koos salvestati ka Voorandi lugu «Su jaoks». Nimelt soovib maailmaturneel viibiv Stone igas riigis tutvuda mõne kohaliku lauljaga ja temaga koos kohalikus keeles musitseerida.
Eilne ülesastumine oli aga planeerimata. «Ma isegi ei olnud kindel, kas kontserdile tiheda töögraafiku tõttu jõuan, aga õnneks siiski jõudsin,» kommenteeris hetkel juba Šveitsis viibiv Voorand Postimehele. «Meie esmaspäevane kohtumine kulges väga meeldivalt. Stone on väga sõbralik, soe ja vahetu. Kui ta aga saali astus, mõtlesin, et teen talle üllatuse. Mul on väga hea meel, et ta sellega kaasa läks ja ma talle toreda üllatuse sain valmistada.»

fasttext_language: et


title: Ilmunud on romaan 20. sajandi pöördelistest hetkedest

maintext:
Tiina Laanemi kolmas romaan käsitleb ühe perekonna elu ja saatust 20. sajandi pöördelistel hetkedel. Sündmustik hakkab hargnema 1930. aastate Tallinnas, kus kunstiõpinguid alustanud Emilie Sarnet trotsib nii sotsiaalseid eelarvamusi kui ka isiklikke hirme, kuni suur sõda kõike pöördumatult muudab. Loo teine pool ulatub tänapäevani, kus Emmi pojapojad, fotokunstnikud Bruno ja Marvin püüavad jõuda tippu, seistes silmitsi moodsa aja peibutiste ja kompromissidega. Asja ei tee kergemaks naine, kes köidab mõlemat meest.
«Pildilt kukkujad» on lugu vabast tahtest ja selle võimalusi pidevalt ähvardavast tegelikkusest, igavesest küsimusest: miks ja kuidas võidelda, kui jumalad kas naeravad või vaikivad? Kumb valida: kas kutsumus või armastus? Mida õieti tähendab elu, kui teostamata ähvardavad jääda nii ambitsioonid kui ka tunded?
Tiina Laanemi samanimelist näidendit «Pildilt kukkujad», mille lavastas Andres Noormets, mängitakse Vanemuise teatris. Peaosades on Merle Jääger ja Aivar Tommingas. Kuigi näidend ja romaan annavad sama pealkirja, on mõlemad siiski täiesti eraldiseisvad teosed, millele on tegelaste osas teatavaid kokkupuutepunkte.
Tiina Laanemilt ilmus romaan «Pildilt kukkujad». / Raamat
Tiina Laanem on eesti kirjanik ja kirjastaja. Tema debüütromaan «Väikesed vanamehed» võitis 2006. aastal Eesti Kirjanike Liidu korraldatava romaanivõistluse ning võeti lugejate poolt väga hästi vastu. Tema sulest on ilmunud ka romaan «Sidrunid ja siilid» ja novellikogu «Õnnelik jää», teda on nomineeritud kahel korral Tuglase novellipreemiale.
Lisaks on lavale jõudnud neli näidendit: «Väikesed vanamehed» (Ugala Teater, 2010. a), «Nähtamatu maja» (Endla Teater, 2012. a), «Estonian Hikikomori» (VAT Teater, 2015. a.) ja eelpool nimetatud «Pildilt kukkujad» (Teater Vanemuine, 2015. a).


description: Eesti Rahva Muuseumis etendub AFEKT muusikafestivali raames kammerooper «Atthis»

title: ERMis näeb ja kuuleb ooperit

maintext:
Maailma nüüdismuusika üks tunnustatumaid heliloojaid Georg Friedrich Haas viibib sel nädalal Eestis nüüdismuusikafestivalil AFEKT, et osaleda neljapäeval, 20. oktoobril oma kammerooperi «Atthis» esitlusel Tartus Eesti Rahva Muuseumis.
«Georg Friedrich Haas on tänavuse festivali AFEKT üks kahest nimiheliloojast, kelle teoste ettekandeid on võimalik kuulata sel nädalal Tallinnas ja Tartus,» ütles festivali peakorraldaja Monika Mattiesen. «Sellel aastal on festivali teemaks visuaal ja muusika. Tartus vastavatud Eesti Rahva Muuseumis presenteeritaksegi Haasi valgusrežiipõhist kammerooperit «Atthis», mille süžee baseerub Vana-Kreeka poetessi Sappho luulel. Teose kannavad ette sopran Kädy Plaas-Kala, Tallinna Uue Muusika Ansambel ja dirigent Arash Yazdani. Kammerooperi visuaalid on spetsiaalselt selle produktsiooni jaoks loonud Rainer Kohlberger Saksamaalt.»
«Festivali algne idee 15 aastat tagasi oli aidata Eesti nüüdismuusika heliloojatel ja interpreetidel tõusta maailmas kuuldavaks ja nähtavaks. Praeguseks on üritus kasvanud rahvusvaheliseks ning tunnustatud heliloojad ja interpreedid tulevad Eestisse meie festivalile esinema suurima rõõmuga,» rääkis Monika Mattiesen. «Paljud muusikud otsivad ise võimalusi festivalil osalemiseks – Eestit peetakse nüüdismuusika vallas ühtpidi puutumatuks reservaadiks, kuid teistpidi ei ole Eesti nende jaoks ääremaa, vaid konkureerimisvõimeline tegija. Seoses festivali kasvamisega nii-öelda lapseeast välja, oli aeg küps ka nimevahetuseks. Korraldasime nimekonkursi ja selle võitis muusikateadlane Maria Mölder, kes pakkus välja nime AFEKT.»
Festivali teiseks nimiheliloojaks on sel aastal Toivo Tulev. Tulev loob festivaliks kaks uudisteost, kus on samuti tähtsal kohal valgusrežii ning teatraalsed elemendid. Tänavuseks festivaliks on uued teosed kirjutanud veel Lauri Jõeleht, Elo Masing, hiljuti Berliinis festivalil Young Euro Classic uudisteose preemia võitnud Liisa Hirsch ning Oxana Omelchuk (Valgevene-Saksamaa). Eesti esiettekandele tulevad Elis Vesiku, Beat Furreri, Enno Poppe, Malin Bångi, Jarkko Hartikaineni ja paljude teiste teosed. AFEKTI külastab oma põlvkonna üks juhtivaid heliloojaid Simon Steen-Andersen, kellelt kuuleme multimediaalset klaverikontserti ERSO ja nüüdismuusika pianist Nicolas Hodgese esituses.
Festivalil AFEKT astuvad üles ansambel Klangforum Wien, keda on nimetatud nüüdismuusika lipulaevaks, Curious Chamber Players Rootsist, defunensemble Soomest, Ensemble Adapter Saksamaalt, ERSO, Tallinna Uue Muusika Ansambel ja Kädy Plaas-Kala, Eesti Filharmoonia Kammerkoor koos Elblagi kammerorkestriga, Trio Hoca Nasreddin Türgist ja paljud teised.
XV Rahvusvaheline Ny:dismuusika Festival AFEKT toimub Tallinnas ja Tartus 19.-26. oktoobrini 2016. See on jätk Tartus 14 aastat toimunud Eesti Heliloojate Festivalile. Viimastel aastatel Tallinnasse laienenud ja rahvusvahelisi kollektiive kaasanud festival sai muutustest tulenevalt uue nime. Festivali läbiv teema on tänavu «Visuaal ja muusika», multimediaalseid või teatraalseid elemente kasutatakse mitmel kontserdil, kaasatud on nii visuaalkunstnikke kui ka lavastajaid.
Festivali raames toimub 19.–20. oktoobril koostöös Kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooliga rahvusvaheline konverents «Multimediaalne kompositsioon: kaunid kunstid ja kaasaegne tehnoloogia». Konverents toimub Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia (Tatari 13, Tallinn) ruumis A-404.
Festivali AFEKT eripakkumine: neljapäeval, 20. oktoobril viib festivali avakontserdile Eesti Rahva Muuseumisse Tallinnast Estonia Kontserdisaali eest kell 10.00 väljuv eribuss. Piletipakett hinnaga 25 eurot sisaldab ERMi külastust, kohtumist heliloojate Georg Friedrich Haasi ja Toivo Tuleviga, kontserti ning transporti Tartusse ja tagasi.
FESTIVALI AJAKAVA vaata: http://festivalafekt.ee/et/


description: Muusik, poliitik, telemees ja elukunstnik Mihkel raud on kirjutanud raamatu «Kus ma olen ja kuidas sina võid palju kaugemale jõuda».

title: Otseülekanne: Mihkel Raud esitleb uut raamatut

maintext:
Eesti moekunsti kullad ja hõbedad
Kelle kestvat edu moemaailmas sel aastal Kuldnõela vääriliseks peetakse? Kes said hakkama eredaima moesähvatusega ja võistlevad Hõbenõela pärast? Sel aastal on esile tõstetud talendid enneolematult eripalgelised: võib öelda, et igaüks toimetab lausa oma planeedil. Kuid kõigi tiivasirutuses on tugevust, mis ka maailmakaardil kannaks. Kes nad on?


description: 12. ja 13. oktoobril toimuvad Teater NO99s öised etendused «Kindness». Kahel õhtul kell 23.00 tulevad näitamisele belgia lavastaja ning näitleja Benny Claessensi töötoad lavakunstikooli tudengite ja magistrantidega.

title: NO99s toimuvad Benny Claessensi töötoa avalikud esitused

maintext:
28. lennu jaoks on need esimesed avalikud esinemised teatris. Benny Claessens on üle Euroopa tuntud Belgia teatri NTGent lavastaja ning näitleja, kes on teinud tihedalt koostööd Risto Kübaraga. Nende lavastus «Spectacular Lightshows Of Which U Don't See The Effect» etendus Teater NO99s möödunud nädalavahetusel. Claessens on ka varem viinud läbi töötubasid lavakunstikooli erinevate lendude tudengitega. Seekord astuvad vaatajate ette lavakunstikooli 28. lend ning Jüri Naela füüsilise teatri magistrikursuse tudengid.
Benny Claessens:
Oma töös püüan ma vaadata nii kaugele endast kui võimalik. Mina ise, minu niinimetatud sisemaailm ei ole huvitav ühegi kunstiteose jaoks. Huvitav on see, mis liigub minu ja partnerite vahel laval. Mitte see, mis juhtub meie sees, ja ometi on see isiklikum kui töö, mis proovib olla autentne. Ma tunnen, et minu ülesanne kunstnikuna on seada normatiivsus ja see, kuidas teda tajutakse, küsimärgi alla. Maailma peab vaatama distantsilt, nagu oldaks lennukis.
Minu loomingut nimetatakse eksperimentaalseks ja provokatiivseks, kuigi minu enda meelest on see traditsiooniline ja lahke. Mina ja inimesed, kellega ma töötan, proovime vaadata maailmas ringi ning pakkuda lisasilmapaari inimestele, kellel on päevatöö ning kellel pole kolm kuud aega proovisaalis veetmiseks, vaiki olemiseks ning maailma vaatamiseks.


description: Ajal, mil minust sai popmuusikahuviline, oli Valter Ojakäär põhiline, kes kirjutas nii Eesti kui Lääne popmuusikast ja kes mängis seda raadios ning tegi sellest ka televisioonis saateid.

title: Mart Juur: Valter Ojakäär oli inimene, kes oskas ja tahtis mäletada

maintext:
Tema põhiteoseks- vähemalt selliseks, mida kõik teavad, oli raamat „Popmuusikast”, mille esmatrükk ilmus 1977, teine trükk 1983. Esimest trükki mul kusjuures ei olnud, jäin sellest Otepää õpilasena ilma. Teise trüki ilmudes olin juba Tartus üliõpilane. Mäletan, et tõusin hommikul hiidvara, sest oli teada, et Raekoja platsis asuvasse raamatu- ja pillipoodi tuleb hommikul müügile Ojakääru raamat. Sõitsin bussiga hommikul Raekoja platsi, kuhu poe ukse taha oli juba tekkinud saba. Raamat õnnestus ära osta, sõitsin bussiga nr.4 erakorterisse tagasi, kus hakkasin seda lugema ja lugesin ühe jutiga läbi. Võib öelda, et Ojakäär leiutas Eestis keele, milles rääkida popmuusikast.
Hästi oluline oli üks järjejutt, mis ilmus talt ajakirjas «Kultuur ja elu» aastatel 1974-1977 pealkirjaga «Estraadi ABC». See oli leksikon, mis oli sätitud stiilis « B- Bolan, Marc». Iga artikli juures leidusid ka väikesed viited, mida nõukogude plaadipoodidest oli ühe või teise muusikaga leida. Mäletan, et sealt «Kultuuri ja Elu» loost sain ma teada, et T.Rexil on Nõukogudemaal ilmunud EP, nägin kurja vaeva, et see üles leida ja leidsingi. Järjejutt ilmus mitu aastat, kuid see ei jõudnud x-i, y-i ja z-ini, sest ilmselt keegi parteilane tüdines sellest, et keegi kusagil nurga taga tutvustab Marc Bolanit jne.
Ojakääru üldisem tähtsus oligi, et ta tiris kogu aeg popmuusika ja jazzi teemasid ajakirjandusse, hoidis teema üleval, jagas informatsiooni ja valgustas. Kuna ta oli Nõukogude ajal (tol ajal käis ju kogu elu komisjonides) mingisuguse levimuusikakomisjoni esimees, siis tema toetus ja eeskoste oli hästi oluline erinevate bändiasjade ajamisel.
Põhiliseks huviks oli tal muidugi jazzmuusika, 1960-ndatel kirjutas ta ka raamatu «Dzässmuusika». Kui tema kirjanduslikust tegevusest veel rääkida, on tema viimaste aegade põhiteoseks olnud viieköiteline «Eesti kergemuusika ajalugu», mis algab tsaariajaga ja tuleb Rein Rannapi ja Ivo Linnani. See on võimas varasalv. Kirjanduslikult aktiivne oli ta viimase ajani, alles hiljuti kirjutas ta raamatu oma lapsepõlvest Pärnus ning raamatu Eesti poplauludest.
Ta oli ka väga hea raadioesineja. Tal oli hästi soe ja meeldejääv raadiohääl, mis tuli sulle hästi lähedale ja mõjus väga usaldusväärselt.
Mina sain temaga tuttavaks 90-ndate esimeses pooles kusagil Erik Morna juhitud raadiosaates, kus on ikka sellised põhimõtted, et mängitakse laule ja palutakse midagi arvata. Sealt tutvus algas ja selle järel hakkasime aeg-ajalt üksteisele helistama. Kuna vanusevahe oli hästi suur, poleks mul endal eales pähe tulnud hakata endast nii palju vanema ja minu jaoks niivõrd olulise inimesega suhtlema, aga ta suhtles ise hea meelega. Ta oli väga uudishimulik ja naeruhimuline inimene. Väga hea huumorimeel oli tal.
Oma heliloomingusse suhtus ta hästi selgemõistuslikult. Ta ei käinud kunagi ringi jutuga, et olen suur helilooja, kuigi ta oligi väga andekas helilooja, kes võis luua väga kaasahaaravaid meloodiaid. Mingis mõttes oli ta hästi isetu inimene, kes pidas väga tähtsaks mäletamist. Ta oskas ja tahtis inimesi mäletada, mis oli ka tema kirjandusliku tegevuse sisu. Tavaliselt kui rääkida mõne muusiku või kultuuritegelastega, siis kisub jutt ikka sinnapoole, mida ta ise tegi, aga Ojakääru puhul oli hoiak kuidagi adekvaatne. Ta oskas nii oma tööst lugu pidada, kui ka teisi näha ja hinnata.
Viimane kord helistas ta mulle millalgi suvel. Ta oli vaadanud History Channelilt saadet, kus keegid tarkpead seletasid, et Leningradi blokaadil ei saanud Itaalia sõjalaevad osaleda. Valter: «Kuidas nad ei saanud? Ma ise olin sel ajal Glorias bändimees. Gloria oli tol ajal saksa sõjaväelaste kabaree. Itaalia sõjalaevad baseerusid samuti Tallinna sadamas ja bändimehena nägin koguaeg itaallaste ja sakslaste kaklusi pealt.»
Seda peab ka mainima, et Valtril oli kodus Heino Elleri kootud vaip, mida ta näitas mulle, kui tal 90-nda juubeli puhul teleintervjuu korras külas käisin.


description: Homme algava filmifestivali MoeKunstiKino raames linastuvad kinos Sõprus värsked moeteemalised dokumentaalfilmid, millest üks põnevaimaid räägib oma töödega paljusid šokeerinud fotograafi Robert Mapplethorpe’i elust.

title: Skandaalse Mapplethorpe’i šokeeriv looming kinolinal

maintext:
«Mapplethorpe: vaadake neid pilte» on esimene üldtunnustatud täispikk dokumentaalfilm vastuolulisest ameerika fotokunstnikust Robert Mapplethorpe’ist, kes tõmbas skandaale magnetina ligi. Fotograafil oli üks ja ainus eesmärk: saavutada kunstnikuna edu ja kuulsust. Mapplethorpe sai homoerootiliste ja sadomasohhismi kajastavate piltidega ning mustanahalisi mehi kujutavate aktifotodega kiiresti kurikuulsaks.
Intiimses ja samal ajal kriitilises dokumentaalfilmis räägib 20. sajandi fotokunsti silmapaistev täht avameelselt iseendast, täienduseks tema sõprade, kallimate, pereliikmete, kuulsuste ja modellide meenutused. Reede õhtul toimuvale filmiseansile teeb sissejuhatuse tuntud fotograaf Toomas Volkmann.
Kokku on MoeKunstikino programmis 8 filmi, mille peategelaste hulgas on lisaks Mapplethorpele ka näiteks moekunstnik Yohji Yamamoto, USA Vogue’i peatoimetaja Anna Wintour, moefotograaf Roxanne Lowit ja moetoimetaja Anna Piaggi.
Filme juhatavad sisse kohalikud moespetsialistid, teiste seas näiteks disainer Roberta Einer, fotograaf Laura Kallasvee, Anne Vetik ja Marion Laev, lisaks toimub eriüritus moelooja Piret Ilvese stuudios. Koostöös Eesti Kunstiakadeemia Avatud Akadeemia moestilistika osakonnaga saab uudistada ka tudengite loodud moevideosid, mis valminud sel kevadel projekti FashioNINE nime all filmioperaator Mait Mäekivi ja moelooja Vilve Undi juhendamisel.


description: Pühapäeval, 30. oktoobril toimub Mustpeade majas Estonia kauaaegse armastatud ooperisolisti Margarita Voitese juubeliõhtu.

title: Margarita Voites esitab oma lemmikteoseid

maintext:
Kontserdi alguses astub kuulajate ette juubilar ise, esitades valiku oma lemmikteoseid. Klaveril saadab Piia Paemurru. Linastub ka arhiivikaadritel põhinev lühifilm lauljanna pikast ja säravast karjäärist. Õhtu lõpus tulevad üllatusesinejatena lavale Voitese kahe koduteatri, Vanemuise ja Estonia delegatsioonid ja kunagised lavapartnerid. Juubeliõhtu saab teoks MTÜ Colla Voce koostöös Rahvusooperiga Estonia.
Margarita Voites sündis 1936. aastal Moskvas, käis koolis Tartus, õppis ülikoolis kaks aastat bibliograafiat, ent 1964. aastal lõpetas hoopis Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli klassis. Seejärel oli ta Vanemuise ning 1969–1990 Estonia teatri solist. Esimese eesti lauljatarina esines ta 1973. aastal Moskva Suure Teatri laval, lauldes Violetta osa Verdi ooperis „Traviata“. Hoolimata aegadest sai ta võimaluse lisaks paljudele Euroopa maadele esineda Kanadas, Sri Lankal, Jaapanis ja Indias. Ta on olnud vokaalsümfooniliste suurteoste solist, esitanud kammerrepertuaari, oma sooloõhtutel enim aga ooperimuusikat.
Margarita Voitese plaatide seas on „Armastuse laulud“ (1984), „Ave Maria“ (2005) ja „Primadonna assoluta“ (2007), ta on osalenud filmides ning telesaadetes, rääkimata paljudest võluvatest osatäitmistest muusikateatrite lavadel.
Margarita Voites on kandnud NSV Liidu rahvakunstniku tiitlit ja saanud Georg Otsa auhinna. 2008. aastal valiti ta Eesti Näitlejate Liidu auliikmeks. 2010. aastal ilmus tema elulooraamat „Margarita Voites. Imet tabades“. 2011. aastal pälvis ta Valgetähe III klassi teenetemärgi.


description: ERMi teatrisaali avalavastuseks on Tartu Uue Teatri «Vägi».

title: Tartu Uus Teater kolib ERMi

maintext:
15. oktoobril esietendub ERMi teatrisaalis Tartu Uue Teatri lavastus «Vägi», mis on ühtlasi uhiuue saali avalavastuseks. Lavastajaks on Ivar Põllu ja mängivad Maarja Jakobson, Maarja Mitt, Helgur Rosenthal ning muusiku ja etendajana teeb kaasa ka Silver Sepp. Lavastuse kunstnikuks on Kristiina Põllu ja valguskunstnikuks Sander Põllu.
Lavastus «Vägi» on loodud spetsiaalselt Eesti Rahva Muuseumi teatrisaalis mängimiseks. See moodustab muuseumi ekspositsiooniga omaette terviku, kuid on mõistetav ka eraldi. Lavastus uurib muuseas mismoodi paistavad inimese elu ja tema uskumused kõrvalt vaadates, mis saab teadmistest ja oskustest, kui nendest saab ajalugu ning mis saab väest, kui sellega ei osata enam midagi teha.
Lavastaja Ivar Põllu sõnul on «Vägi» on katse taasluua maagilist reaalsust, millest on kasvanud välja traditsioonilised uskumused, religioonid, keeldude ja käskude süsteemid jne. Me teeme rituaalset teatrit ilma folkloorsuseta. Proovime ületada tõlgendamise ja jumalikustamise katkestust, mis ei lase meid jõuda tõe, väe ja ilu ligi, vaid juhatab ikka vaid traditsiooni, kunsti ja etnograafia juurde.
Tartu Uue Teatri lavastust «Vägi» mängitakse ERMi teatrisaalis. Lavastajaks on Ivar Põllu ja mängivad Maarja Jakobson, Maarja Mitt, Helgur Rosenthal ning muusiku ja etendajana teeb kaasa ka Silver Sepp. / Tartu Uus Teater
Muusik ja lavastuses «Vägi» esmakordselt ka etendaja rolli täitev Silver Sepp muljetab: «Ülimalt põnev on puhta lehena teatrilavale siseneda ja sisenada ka ootamatusi täis lavastaja valdustesse. Õigemini peaks seda võrdlema musta lehe keskkonnaga ehk täiesti puutumatu black-box saaliga, kus imed juba tasapisi sünnivad. Kuna tegelen peamiselt soolomuusikuna, siis teater annab üle pika aja võimaluse kollektiivse ideede genereerimise ja sünergiaga kokku puutuda. See tõmbab uut moodi käima ja annab palju värsket energiat.»
Lavastust «Vägi» mängitakse ERMi teatrisaalis oktoobris, novembris, detsembris ja ka uuel aastal. Teatrisaali pääseb maja tagumises küljes asuvast B-sissepääsust.


description: 1991. aastal ilmusid ajakirjas Noorus Juhan Habichti tõlkes Bob Dylani olulisemad laulutekstid eesti keeles.

title: Tutvu Dylani loominguga eesti keeles

maintext:
«Dylan ei olnud küll ehk autor, kelle ballaadide vms tõlkimisest ma oleksin enne pikki aastaid unistanud, aga kahtlemata oli ta autor, kellest ei saanud mööda vaadata,» kommenteeris Habicht ise ajalehes Sirp hiljem neid tõlkeid.
«Eks ma nüüd natuke pelgasin neile reaalustele tõlkekatsetele – rütmi säilitamisega ei saanud ma ju hakkama – peale vaadata. Aga väga hull vahest ei olegi selles mõttes, et ega ma praegu paremini aru ei saa, millest «All Along The Watchtower» ikkagi räägib. Aga laul ise on muidugi tore.»
Tõlkija loal toome kaks neist siin ära. Sõnade lõpus video originaalesitusega.
«Mr Tambourin Man» («Tamburiinimees»)
Hei! Tamburiinimees, laula mulle laulu
Mul ei ole und ja mul pole kuhugi minna
Hei! Tamburiinimees, laula mulle laulu
Helisevas-kõlisevas hommikus siis järgnen sulle ma
Õhturiik on saanud tagasi liivaks
Pudenenud mu pihkude vahelt
Jätnud pimestatuna seisma, aga magada ma ei saa
Mu väsimus üllatab mind ennastki, olen püstijalu maha põlenud
Keegi ei oota mind
Ja iidsed tänavad on liialt surnud, et võiksin und näha
Hei! Tamburiinimees…
Võta mind kaasa oma võlulaeval
Mu tunded on kadunud ja käed ei suuda haarata
Varbad on tuimad, oodates, et saapad
Hulguksid edasi
Olen valmis minema ükskõik kuhu, kas või pleekima Omaenese maskiks, sinu suitsuloitsu kõla
Mõjuks mulle kohe
Hei! Tamburiinimees…
Pööreldes ja kihutades päikesest möödub naerupahvak
Adressaati sellel pole, vabalt lendab vaid
Taevas talle tõkkeid pole
Ja kui vahel kuuled rütme põgusaid kargamas
Eikusagilt oma tamburiinile – see on vaid üks närudes narr Keda pole põhjust tähele panna, sa näed vaid varju
Mida ta jälitab
Hei! Tamburiinimees…
Peas on mul kui suitsurõngad, aita mind neist läbi
Mööda aja udustest rusudest, eemal tuulise ranna
Jäätunud lehtedest kartlikel kummituspuudel
Ära hulle nukruse salakavalast haardest
Jah, tantsida teemanttaeva all, üks käsi ongi juba vana
Varjuna mere taustal ja liiv on nagu tsirkuseareenil
Mälestused ja ka saatus maetud sügavale lainetesse
Lase mul unustada tänane päev – kuni homseni
«Don’t Think Twice, It’s All Right» («Ära mõtle enam, kõik on korras»)
Pole põhjust istuda ja mõelda, et milleks
See ei muuda enam midagi
Ja pole põhjust istuda ja mõelda, et miks
Kui sa siiani seda veel ei tea
Kui kukk laulab hommikutundi
Vaata aknast välja ja ma olen läinud
Sina oled see põhjus, miks ma aina rändan
Ära mõtle enam, kõik on just nii
Pole põhjust süüdata tuld, tüdruk
Tuld, mida ma polegi näinud
Ja pole mingit põhjust süüdata tuld, tüdruk
Ma olen teel varjupoolelt
Ma tahaksin siiski, et sa midagi teeksid või ütleksid
Mis võiks muuta mu meelt nii et jääksin
Aga me pole kunagi pikalt rääkinud
Nii et ära mõtle enam, kõik on just nii
Pole põhjust hüüda mu nime
Varem pole sa seda ju teinud
Pole põhjust hüüda mu nime
Ma ei kuule sind enam
Lähen mööda teed ja ikka veel mõtlen
Kord armastasin ma naist kes oli nii armas
Ma andsin oma südame, kuid ta tahtis mu hinge
Ära mõtle enam, kõik on just nii
Ma astun ja astun piki üksildast rada
Ma ei tea, kuhu olen ma teel
Nägemiseni oleks liiga hea sõna
Piisab, kui ütled head teed
Ma pole öelnud, et sa kohtlesid mind halvasti
Võinuks olla parem, tühja sest
Sa vaid raiskasid mu väärtuslikku aega
Ära mõtle enam, kõik on just nii


description: Äsja lõppes Tänapäeva 2016. romaanivõistlus ning seetõttu toimus Viru keskuse Rahva Raamatus kokkuvõttev üritus, kus auhinnatud tööde autoritega vestles kirjandusminister Mart Juur.

title: Romaanivõistluse parimad kohtusid Mart Juurega

maintext:
Tänapäeva romaanivõistluse võitjad:
I koht Madli Lippur «June/Julien»
II koht Mairi Laurik «Novembriöö kirjad»
III koht Margus Sanglepp «Nõiatants» ja Tuuli Tolmov «Aristarkhovi meetod»
ära märgitud Helen Käiti «Fööniksi viimane lend», Oliver Bergi «Venna arm» ja Hugo Vaheri «Sügise kuldne kooma».
Kokku osales võistlusel 41 käsikirja. Käsikirju oli kõikvõimalikel teemadel ulmest argipäevani ja biograafilistest tekstidest ajalooromaanideni. Konkursil osalejaid oli varasemast rohkem ja kuigi suure osa käsikirjade tase ei olnud väga kõrge, leidus lõppvalikus ka rõõmustavat. Osalejate seas oli nii varasemast tuttavaid nimesid kui debütante.
I koht (preemia 3500 eurot)
Madli Lippur, käsikiri «June/Julien» (märgusõna Fearthainn). «June/Julien» räägib suguvõsasaladusest, mis mõjutab mitut põlvkonda. Žürii tõstis esile autori küpset stiilitunnetust ja väljapeetust teema käsitlemisel. «June/Julien» on Madli Lippuri (snd 1984) debüütromaan.
II koht (preemia 2500 eurot)
Mairi Laurik (pseudonüüm), käsikiri «Novembriöö kirjad» (märgusõna Nanobot). Romaani tegevus toimub tulevikus, kui Eestisse on rajatud mastaapne nanotehnoloogilisi seadmeid tootev tehas, mille kummalist eluolu jälgitakse naispeategelase silme läbi. Mairi Laurik on varem võitnud Tänapäeva noorteromaanikonkursi teosega «Mina olen surm», mis ilmub oktoobri alguses ning avaldanud romaani «Süsteem», mis oli äramärgitud töö Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistlusel.
III koht (preemia 1500 eurot)
Margus Sanglepp, käsikiri «Nõiatants» (märgusõna Mitridaatsium). Ajalooline romaan Eestis toimunud nõiaprotsessist. Margus Sanglepp on varem avaldanud luuleraamatuid.
III koht (preemia 1500 eurot)
Tuuli Tolmov, käsikiri «Aristarkhovi meetod» (märgusõna Punane). Romaani peategelane on uneuuringuid tegev teadlane, kes avastab unefaasi, mille kaudu mõjuvad inimeste hirmud vägagi tõelistena. Nagu arvata võib, läheb selline teadustöö käest ära. Tuuli Tolmov on varem avaldanud peamiselt ulmejutte.
Äramärgitud tööd avaldamissooviga (ei ole paremuse järjekorras):
Helen Käit «Fööniksi viimane lend». Raamatus jälgitakse rida Barcelonast naasvaid inimesi, kelle kohta algul näib, nagu poleks neil midagi ühist.
Hugo Vaher «Sügise kuldne kooma». Lugu bändi tegemisest, suureks saamisest ja lahku kasvamisest.
Oliver Berg «Venna arm». Raamatus jälgitakse kahe venna elu, aeg-ajalt ollakse üksteisele võõramad või lähedasemad ja pole selge, kumb mõjutab teist rohkem.
Romaanivõistluse auhinnafond on 9000 eurot, mis on suurim puhtalt kirjastuse finantseeritav konkurss. Konkursi žüriisse kuulusid kirjastuse toimetajad ning kirjanik Olev Remsu. Kirjastus Tänapäev korraldas romaanivõistlust kuuendat korda, traditsiooni on plaanis jätkata.
Auhinnatud ja ära märgitud tööd ilmuvad umbes aasta jooksul.
Varasemad võitjad:


description: Täna esitletakse Rein Veidemanni koostatud luuleantoloogiat «Sada hetke eesti luules».

title: Rein Veidemannilt ilmus luuleantoloogia

maintext:
Raamat koondab Postimehe lisas AK ilmunud sadat luuletust sajalt autorilt läbi eesti luuleloo, selle algusest 17. sajandil kuni 21. sajandi alguseni. Valimi aluseks on luuletusse sadestunud hetk, mis avaldub seoses mingi sündmuse, meeleseisundi, ruumi või looduse ilminguga.
Rein Veidemanni koostatud luuleantoloogia «Sada hetke eesti luules». / Raamat
Teadaolevalt on niisugune ühele hetkele keskenduv antoloogia esmakordne ja selle lisaväärtuseks on luuletusi saatev Rein Veidemanni kirjutatud kommentaar. Raamatu tutvustuses öeldakse, et iga antoloogias esindatud autor on juba ise kohtumishetk, millele lisandub võimalus elada koos temaga läbi luuletuses jäädvustunud hetk ning saada seejärel osa taustast ja tõlgendusest.
Rein Veidemann möönab, et luuletuste valik on mõistagi subjektiivne, ent usaldusväärsuse ja esinduslikkuse tagamiseks on ta kaasanud kommentaariumis teistegi kirjandusteadlaste ja -kriitikute seisukohti ning hinnanguid. Kuna iga raamat kujutab endast autori, antud juhul koostaja läkitust lugejale, siis on raamatu lõppu lisatud ka post scriptum.
«Sada hetke eesti luules» kirjastab Eesti Keele Sihtasutus.
Kolmapäeval Eesti Kirjanike Liidu musta laega saalis toimuval esitlusel loevad Rein Veidemanni valitud luuletusi Anu Lamp ja Kristjan Üksküla. Musitseerib Olav Ehala. Üritus algab kell 18.00.
Kirjandusteadlasel ja –kriitikul Rein Veidemannil on varasemalt ilmunud esseekogumikud «Olla kriitik...» (1986), «Elu keskpäev» (1986), «Mälestus Golfi hoovusest» (1993), «Ajavahe»(1996), «Kusagil Euroopas» (2001), «Isiku tunnistus» (2006), «Must valgel» (2011). Lisaks uurimuslike artiklite kogud «Tuikav tekst» (2006) ja «Eksistentsiaalne Eesti» (2010); antoloogilised kogumikud «101 eesti kirjandusteost» (2011) ja romaanid «Lastekodu» (2003), «Tund enne igavikku» (2012), novellikogu «Arkaadia öö» (2014).


description: Mainekas Shanghai ooperiteater soovib 2018. aastal anda Eestis külalisetendusi. Võimalikke koostöökohti on riikide vahel teisigi, tõdeti täna, 31. oktoobril toimunud kohtumistel Shanghais sealsete kultuurijuhtide ja linnaametnikega.

title: Kultuurivahetus: Shanghai ooperiteater soovib tulla Eestisse

maintext:
Kultuuriministeeriumi kantsler Paavo Nõgene nimetas juba visiidi eel koostööd Shanghaiga väga perspektiivikas, viidetes sealse ooperiteatri võimalikule ülesastumisele Saaremaa ooperipäevadel. Tänasel kohtumistel kinnitas Shanghai aselinnasekretär Zong Ming, et linn tagab igakülgse toetuse Shanghai ooperile selleks, et teater saaks Eesti Kontserdi kutsel anda 2018. aastal etendusi Saaremaal.
«Hiina valmisolek toetuseks näitab, et Eestit peetakse kultuurivahetuses perspektiivikaks ja tõsiseltvõetavaks partneriks. Kahtlemata oleks Hiina tippooperi võimalik ülesastumine Eestile suursündmus,» märkis Nõgene.
Koostöökohti riikide vahel on teisigi. Kohtumisel Shanghai Kunstide Festivali juhi Catherine Wangiga avaldati soovi allkirjastada Eesti Kontserdiga artistide vahetuse koostöömemorandum.
1Shanghai Kunstide Festival on piirkonnas üks olulisemaid. Riiklikult on vajalikud kohtumised peetud, nüüd peavad kõnelused jätkuma professionaalide endi vahel, et koostöö kujuneks pikaajaliseks,» ütles Nõgene. Ta lisas, et juba lähiaastatel võib Shanghai festivalil teiste seas näha teatri NO99, Eesti Kontserdi ja Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri (ERSO) ühislavastust «Pööriöö uni».
Eesti ja Hiina kultuuri-, haridus- ja teadusalase koostöö leping jõustus 1993. aastal. Praegu kehtiv kultuurivahetuse programm kehtib aastani 2017, kui ilmselt Tallinnas sõlmitakse uus programm järgnevaks neljaks aastaks. Allkirjastamiseks on Eesti esitanud küllakutse Hiina Rahvavabariigi kultuuriministrile Luo Shugangile, kes võiks Eestisse saabuda tuleval suvel toimuva noorte laulu- ja tantsupeo «Mina jään» ajal.


description: Alates 14. oktoobrist on ekraanidel Belgia draama «Belgica», milles kaks venda hakkavad täide viima unistust kõige lahedamast ööklubist. Režissöör Felix von Groeningen on Eesti vaatajatele tuttav filmiga «The Broken Circle Breakdown».

title: Kinodesse jõuab jabur film Belgia klubipidamise telgitagustest

maintext:
Unistaja Jo (Stef Aerts) peab oma kodulinnas Gentis baari nimega Belgica, kus tunnevad end koduselt nii õlut libistavad töölised kui ka muusikahuvilised noored. Jo jaoks piisab sellest, et klientidele meeldib selline räpasevõitu patuurgas, kuhu kõik on teretulnud.
Tasapisi äri ajavale noormehele otsustab appi tulla tema ambitsioonikas vanem vend Frank (Tom Vermeir), kelle vaimusilmas peaks Belgicast saama Belgia lahedaim ööklubi, kuhu tahavad esinema tulla riigi parimad bändid. Unistuste ellu viimiseks pole vendadel kahju ei rahast ega ajast ning unarusse jäetakse ka elukaaslased. Kuid klubimaailmas on kõige aluseks seks, narkootikumid ja rock'n'roll, mis ajavad pingeliseks argireaalsusega silmitsi seisvate vendade omavahelised suhted.
Filmile on muusika teinud 1990. aastate keskel loodud Belgia bänd Soulwax, kes kogus kuulsust remixe tehes. «Belgica» jaoks lõi Soulwax 15 väljamõeldud esinejat ja bändi, igaühel isesugune helikeel, mille ülesandeks oli luua usutav galerii Belgica klubi väisanud muusikutest.
Gentis sündinud režissööri Felix van Groeningeni anarhilise draama aluseks on ta enda isa elu. Viie mängufilmi autori tuntuimaks filmiks on 2013. aastal filmifestivalidel ja auhinnatseremooniatel puhta töö teinud muusikaline draama «The Broken Circle Breakdown», mis võlus publikut oma liigutava armastusloo ja kaasakiskuva bluegrass-muusikaga.
«Belgica» esilinastus aasta alguses Sundance'i filmifestivalil maailmakino võistlusprogrammis, kus Felix van Groeningen võitis parima režissööri auhinna.


description: Näitus „Veemuusika ja teisi pilte helist. Vladimir Tarasov” soovib ühe kunstniku loomingule keskendudes vaadata helikunsti kui mitmekülgset kunstipraktikat ja analüüsida selle seotust muusikaga. Tarasovi loomingut iseloomustab heli tekitamine erinevate, sageli looduslike ainete ja materjalide abil ning muusika inkorporeerimine helikunsti.

title: Kumus avati veemuusikanäitus

maintext:
Heli on tema jaoks efemeerne materjal, mille omadusi toob esile ja võimendab teosele antud installatiivne kehand. Rütmide, helide ja meloodiate kaudu adresseerib Tarasov mitmeid kultuuriloolisi teemasid, ammutades ainest nii ida kui ka lääne filosoofiatest ja religioonidest.
Vladimir Tarasov on sündinud 1947. aastal Venemaal Arhangelskis ja elab alates 1968. aastast Leedus Vilniuses. Tarasov sisenes kunstiväljale muusikast, täpsemalt džässist. Ta on alates 1960. aastatest tegutsenud erinevates koosseisudes trummimängijana, muu hulgas ühe liikmena Ganelin-Tarasov-Tšekassin trios.
Oma soololoomingu on ta avaldanud „ATTO” seerias kokku 11 väljalaskel. Kunstiprojektides on Tarasovi peamine mõttekaaslane ja partner olnud kontseptualist Ilja Kabakov – nende ühise tegevuse märkimisväärseim näide on 1993. aastal 19. Veneetsia biennaalile loodud näituseprojekt „Punane paviljon”.


description: Kultuuriministeerium kuulutas välja konkursi Eduard Wiiralti nimelisele stipendiumile.

title: Kultuuriministeerium otsib kunstiüliõpilast, kellele anda stipendium

maintext:
Kultuuriministeerium kuulutas välja konkursi Eduard Wiiralti nimelisele stipendiumile, millega edendatakse kunstiüliõpilaste õppe- ja loometegevust ning enesetäiendamist. Stipendiumi makstakse kunstniku loomingu kasutamisest laekunud autoritasudest.
Stipendiumit võib taotleda iga üliõpilane, kes õpib täiskoormusega kujutava kunstiga seotud riiklikult tunnustatud õppekaval. Stipendiumi suurus on 3000 eurot.
Eesti Kunstimuuseum (EKM) lisab stipendiumile muuseumi kuldkaardi. Kaart on nimeline ning annab selle omanikule eluaegse tasuta külastusõiguse kõigis EKMi muuseumides.
Kultuuriministeeriumi kunstinõunik Maria-Kristiina Soomre ütles, et Eduard Wiiralti stipendium on eesti kunstitudengite jaoks tähtis motivatsiooniallikas. „Stipendium on oluline toetus, aga ka võimalus end nähtavaks teha, saada osaks juba päris pikast ja väärikast nimekirjast. Soovitus taotlejale olekski mõelda selgelt läbi ja anda komisjonile teada, milliseid loometegevust toetavaid ettevõtmisi ta stipendiumi eest planeerib, ja miks need tema jaoks olulised on,“ rääkis Soomre.
Stipendiumi taotlemiseks tuleb esitada Kultuuriministeeriumile loomingulise ja erialase tegevuse kokkuvõte, tõendada oma õpingud ning motivatsioonikiri. Täpsed tingimused on siin.
Stipendiumi saaja otsustab komisjon, mida juhib ministeeriumi kunstinõunik Maria-Kristiina Soomre. Komisjoni kuuluvad veel Kirke Kangro (Eesti Kunstiakadeemia), Eha Komissarov (Eesti Kunstimuuseum), Heli Tuksam (Tartu Kõrgem Kunstikool), Vano Allsalu (Eesti Kunstnike Liit), Jaan Elken (Tartu Ülikool), Kaarin Kivirähk (Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus).
Taotlused tuleb saata elektrooniliselt e-posti aadressile min@kul.ee või paberkandjal Kultuuriministeeriumi aadressile Suur-Karja 23, 15076 Tallinn. Dokumentide esitamise tähtaeg on 21. november 2016.


description: Tänasest on müügil Pimedate Ööde filmifestivali debüütfilmide võistlusprogrammi piletid.

title: Vaata reklaamklippe: PÖFFil võistleb 13 debüütfilmi

maintext:
Kokku on filme 13, kõik maailma- või rahvusvahelised esilinastused. Geograafiliselt on esindatud Euroopa, Aasia ja Ladina-Ameerika.
PÖFFi juhi Tiina Loki sõnul on festivali eesmärk leida filmitegijaid, keda iseloomustab originaalne kinematograafiline visioon ning julgus katsetada ja aeg-ajalt ka eksida.
«Debüütfilmid ei pea olema sisuliselt ja tehniliselt täiesti veatud, kuid need peavad haarama vaatajaid huvitavate lugudega ning tekitama soovi näha ka selle režissööri järgmist filmi. Nii on meil tänavu väga põnev ja žanriliselt mullusest veelgi mitmekesisem filmivalik, mis ulatub klassikalisest draamast kuni ulme, kriminaalpõnevike ja minu isiklikuks suureks üllatuseks isegi märulini,» ütles ta pressiteate vahendusel.
«Caina»
Režissöör Stefano Amatucci
Itaalia
Stefano Amatucci on «Cainast» varem teinud teatriversiooni ja teatri mõju on tema kirglikus filmis ka stiililiselt pidevalt tunda. Oma filmis peegeldab ta Euroopa pagulaskriisi, kuid loob paralleelse maailma, omamoodi moraalse düstoopia ühes Itaalia rannikulinnakeses, kus uhutakse igapäevaselt rannale tuhandete pagulaste laipu. Kohalik omavalitsus muretseb peamiselt sellepärast, et laibad turiste ja kohalikke ei häiriks. Laipade ümber on kujunenud omamoodi apaatne tööstus. Nimitegelane, elus kalestunud Caina, on selle masinavärgi aktiivne osaline, sest tema ülesanne on rannad laipadest puhtana hoida, mõistagi tasu eest. Peagi tekib tal aga moraalne konflikt oma uue moslemist abilisega, kes üritab juhtida tähelepanu selle süsteemi ebahumaansusele. (PÖFFi tutvustusest.)
«Duett»
Režissöör Navid Danesh
Iraan
Navid Danesh, kes on õppinud filmi selliste Iraani legendide juures nagu Abbas Kiarostami ja Asghar Farhadi, uurib oma debüütfilmis ühe lahkuläinud paari taaskohtumisest põhjustatud segadusi. Sepideh ja Hamed on mõlemad juba uues suhtes, kuid kohtumine raamatupoes pärast aastatepikkust pausi avab mõlema jaoks lõpetamata tunnete laeka ning põhjustab segadust ka nende uutes partnerites. Režissöör kasutab oskuslikult ära selliseid tavalisi keskkondi nagu poed, kontorid, kodud, ehitusplatsid ja loodus, luues nende ruumide ebatavapärase kasutamise kaudu karakterite hingeelule vihjavaid metafoore. (PÖFFi tutvustusest.)
«Kodu on siin»
Režissöör Tereza Kotyk
Austria
Tereza Kotyk, kes varem töötanud kunstikuraatorina, näitab muljetavaldavat oskust kasutada koduseid ja linnaruumi keskkondi ning väikesi isiklikke meeneid, nagu fotoalbumid või metsast korjatud linnusuled, et uurida oma karakterite tundeelu ja sissetungimist kellegi teise maailma. Hannah, Viinis elava immigrandi tütar, avastab ühel päeval sissepääsu tundmatusse häärberisse, kus ta hakkab salaja käima, uurides selle omaniku, eduka ärimehe Maxi teadmata tema elu mehe isiklike asjade kaudu. Meile esitatakse lugu kahe inimese perspektiivi kaudu: teismeline tüdruk, kelles kasvab päev-päevalt soov enda kohalolust märku anda, ja mees, kes on oma elus välistanud emotsionaalsed kokkupuuted ning asendanud need materiaalsete väärtustega. (PÖFFi tutvustusest.)
«Mees binokliga»
Režissöör Rima Das
India
Väikeses Kirde-India külakeses üles kasvanud režissöör Rima Das on seni lavastanud lühi- ja dokumentaalfilme. Tema debüütfilmi keskmes on idüllilises külas elav vanem mees, endine geograafiaõpetaja, kes kogub ajalehti ning saadab oma päevi mööda elu üle mõtiskledes ja oma tütarde ja pojanaiste elu korraldades. Kui talle külla tulnud poeg kingib mehele binokli, mida too ümbritseva jälgimiseks kasutama hakkab, muutuvad tema mälestused ühtäkki selgemaks ning kibedamaks. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Paris la Blanche»
Režissöör Lidia Terki
Prantsusmaa
Alžeerlanna Rekia otsustab 70-aastaselt minna Prantsusmaale oma abikaasat Nouri otsima. Naine peab ületama vaimseid ja füüsilisi raskusi, et leida anonüümsest suurlinnast üles meest, kes 40 aastat tagasi siia tööle tuli ja perele küll raha saatis, kuid enam kunagi koju tagasi ei tulnud. Varem dokumentaalfilme lavastanud Lidia Terki tõestab oma oskust arendada ka mängufilmis lugu, kus karaktereid jälgides ja nende kohta üha uut infot teada saades kasvab pidevalt emotsionaalne pinge ning ootusärevus tegelaste edasise saatuse suhtes. (PÖFFi tutvustusest.)
«Prussakas»
Režissöörid Francisco Hevia ja Vinko Tomičić
Tšiili
Kolmekümnendates aastates olev introvertne ja väeti kehaehitusega Guido, kes elab koos emaga ja töötab ülimalt maskuliinsete töökaaslastega väikeses prussakatõrjefirmas, näib kulgevat läbi elu võrdlemisi osavõtmatu passiivsusega. Ootamatu armuafäär, millesse ta satub, mõjub värske tuulena, tuues tema ellu senisest rohkem sooje tundeid ja empaatiat, ent tõstatab siiski küsimuse, kas välistest mõjuritest piisab, et juhatada üks inimene elus täiesti uuele teele. Režissööride duo Francisco Hevia ja Vinko Tomicic on oma filmis suutnud väga mõjusalt luua vaikselt kasvava rõhuva ja groteskse atmosfääri. Film on juba võitnud Santiago filmifestivalil parima Tšiili filmi auhinna. (PÖFFi tutvustusest.)
«Pulmatants»
Režissöör Çiğdem Sezgin
Türgi
Çiğdem Sezgin, kellel on selja taga edukas karjäär televisioonis, uurib selles tugeva lavastajakäega karakterdraamas tänapäeva Türgi ühiskonna soorolle, suhteid ja abielu. Vanad sugulussuhteid väärtustavad traditsioonid põrkuvad moodsamate, linnades vaikselt muutuvate suhtemustritega, ent üks on jäänud muutumatuks: naiste olukord on alati keerulisem kui meestel. 40ndates eluaastates Leyla, kes on juba ületanud vanusepiiri, kui vallalise staatus pole enam sotsiaalselt aktsepteeritav, saab seda seaduspära valusalt tunda, kui armub endast pea 20 aastat nooremasse Ahmeti. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Punane kapten»
Režissöör Michal Kollár
Tšehhi-Poola-Slovakkia
Produtsendina juba rahvusvaheliselt tunnustatud Michal Kollári («Punane ämblik») esimene lavastajatöö on julge ja jõuline kriminaalpõnevik, milles löövad kaasa Slovakkia, Poola ja Tšehhi tippnäitlejad. Peaosas on legendaarse näitleja ja lavastaja, möödunud aastal PÖFFi žüriis olnud Jerzy Stuhri poeg Maciej. Filmi lugu hargneb 1992. aastal Prahas, segasel ajal, mil Nõukogude Liit on lagunenud, ent riigis on veel viimast aastat võimul kommunistid. Detektiiv Richard Kraus ei suuda mööda vaadata faktidest, mis viitavad, et äsja leitud laiba mõrval on sügavale võimuladvikusse ulatuv poliitiline tagamaa. Nii satub ta mängima ohtlikku mängu tundmatute vastastega. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Püha rattur»
Režissöör Homero Olivetto
Brasiilia
Varjamatult mõjutatud 1960ndate B-filmidest, «Mad Maxist», Roberto Rodrigueze loomingust, Alejandro Jodorowsky «El Topost», aga ka murest inimeste põhjustatud kliimamuutuste pärast, on režissöör Homero Olivetto teinud kaasahaarava ja stiliseeritud märulidraama, milles segab julgelt psühhedeelseid ja müstilisi elemente religioossete sümbolite ja nüüdisaegse popmuusikaga. Brasiilia kõrbetes põrkuvad plahvatuslikult mootorratturite gängi ja kohaliku gangsterijõugu huvid, kui esimesed röövivad viimastele kuuluva püha neitsi kuju, et selle abil piirkonnas taas vihma esile kutsuda. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Rändur»
Režissöör Hadi Ghandour
Liibanon-Prantsusmaa
Hadi Ghandour on teinud komöödia ja draama žanre osavalt miksiva loo ühe täiskasvanud mehe «suurekssaamisest». Adnan on õnnelikus abielus ja töötab reisikonsultandina väikeses Liibanoni linnas, kuid vaatamata oma andele maalida inimestele ilusaid pilte neid ees ootavatest reisidest, ei ole ta ise veel kunagi kodumaalt jalga välja saanud. Ootamatult süllekukkunud reis Pariisi ja sealt saadud kultuurišokk, muuhulgas armumine ühte oma kaugesse, prantslaslike tõekspidamiste järgi üles kasvanud ja kohalikku eliiti sulandunud sugulasse paiskab mehe aga sügavasse identiteedikriisi. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Sofitška»
Režissöör Kira Kovalenko
Venemaa
Kira Kovalenko poeetiline debüütfilm on portree Abhaasia väikekülast pärit naisest Sofitškast kahel murrangulisel eluetapil tema elus, taustaks II maailmasõda ja stalinistlikud repressioonid. Filmi unikaalne stiil eirab aja ja ruumi loogikat ning laseb vanaks elanud Sofitškal jälgida oma minevikku ja vastupidi: kommenteerida noorel naisel enda saatust tulevikus, mõtiskledes mälestuste, langetatud valikute ja saatuse üle. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Valge kuningas»
Režissöörid Alex Helfrecht ja Jörg Tittel
Suurbritannia
Ungari kirjaniku György Dragománi samanimelisel romaanil põhineva ulmefilmi tegevus toimub düstoopilises tulevikuühiskonnas, kus väärtustatakse põllutöid ja rasket tööd ning ei põlata kodanike distsiplineerimisel ära ka vägivalda. Tegu näib olevat ühiskonnaga, mis on vastureaktsioon meie tänapäevasele tehnoloogiast läbi imbunud maailmakorraldusele; see asjaolu lisab filmile palju kõhedust tekitavaid äratundmismomente. Alex Helfrechti ja Jörg Titteli teoses on debüütfilmi kohta ebaharilikult palju tuntud kvaliteetnäitlejaid - Jonathan Pierce, Agyness Deyn, Greta Scacchi –, kes pakuvad meile liigutava loo dissidentide perekonnast, tegelaskujudest, kes toimivad, nagu heas ulmefilmis ikka, kahel tasandil: ühest küljest indiviididena, teisest küljest aga esindades sümboolselt inimesest suuremaid nähtusi ehk vabaduse, vaba tahte ja julguse aateid. (PÖFFi sisututvustusest.)
«Õrn hingetõmme»
Režissöör Augusto Sandino
Colombia
Režissöör Augusto Sandino, kes on varem tootnud suurtel festivalidel (Berlinale, Busan) näidatud lühifilme, portreteerib elavalt üht Bogotá perekonda. Uurides eri generatsioonide käekäiku ilma range struktuurita, arendab ta lüüriliselt kulgevat jutustust, mis avab tegelaste hingeelu koos nendes peituvate rõõmude, ihade, igatsuste, vabadusjanu ja tunnustusvajadusega. Sealjuures näitab Sandino üles suurepärast oskust siduda poeetilisi kujundeid ühtviisi nii koomilistesse kui ka melanhoolsetesse episoodidesse. (PÖFFi sisututvustusest.)
PÖFFi põhivõistlusprogramm avalikustatakse 18. oktoobril, festivali koguprogramm 4. novembril.
Festival leiab tänavu aset 11.-27. novembrini.


description: Reedel, 14. oktoobril kell 19 toimub Fahle Galeriis Raoul Kurvitza kolmeosalise, ulatuslikumat sorti projekti «Momentum» raames välkseminar, kus esinevad oma erialade tippspetsialistid.

title: Fahle Galeriis toimub kunstnik Raoul Kurvitza välkseminar

maintext:
Esinevad: fiskaal- ehk rahanduslikel teemadel raamatu «Majanduslik inimene ja poliitiline loom» autor Hardo Pajula, globaalpoliitilistel teemadel silmapaistev Eesti diplomaat, endine Eesti suursaadik ja kaitsenõunik erinevais riikides, praegune Eesti Kaitseuuringute Keskuse üks juhtivaid teadureid Kalev Stoicescu; epistemoloogilise ehk tunnetus-teoreetilise kontseptsiooni avab (via Skype) Eesti juhtivaid filosoofe Margus Ott; füüsika-alase kommentaari annab TTÜ Ehitusteaduskonna juhataja, dekaan prof. Siim Idnurm.
Raoul Kurvitz teeb seminari lõpetuseks lühikokkuvõtte oma projekti ning selle avaepisoodi, näitus «Momentum I» teoste tagamaadest. Teosed, valdavalt maalid, on seminari algusest kuni 21. oktoobrini avalikuks vaatamiseks Fahle galeriis väljas. Näidatakse ka videodokumentatsiooni näituse avamisel toimunud performance´ist. Sügise jooksul lisanduvad episoodid «Momentum II» ja «Momentum III», selleks jälgige teadaandeid. Muuhulgas on kunstnik Raoul Kurvitz alates 2015. aastast TTÜ Arhitektuuri- ja Urbanistikainstituudi kunstialade dotsent, õpetades tulevastele arhitektidele ja ehitusinseneridele kunstiaineid.
Fahle galerist Meelis Tammemägi ütleb, et Raoul Kurvitza näituse, selle taga oleva ulatuslikuma projekti ja sellest tulenevalt ka vestluse kandev idee on projitseerida kunstniku subjektiivsest siseilmast ja eriomaselt nihestatud käsitlusviisidest väljapoole neid probleeme, mis talle ning tegelikult kogu maailmale käesolevas ajalõikes päris tõsist ja üpriski põhjendatud muret teevad. Lisaks üldisele olukorrale meie ümber kajastuvad seal ka hetked, mil tal kui kunstnikul oli (ja jätkuvalt on) oht füsioloogiliselt pimedaks jääda ning teemakohaselt olulised, samas täpselt samavõrd ohtlikud füüsikalised valemid.
Seminari lõppedes saab reedel, 14. oktoobril näha videosid ja jalutada koos kunstnikuga tema maalide eest läbi, küsida küsimusi ja saada selgitusi selle kohta, mis teda nende teoste loomise inspireeris ja millised olid emotsioonid ning tagamaad — seminarile lisanduv «artist talk» on samas ka «artist walk».
«Peaasjalikult ingliskeelses kultuuriruumis, tõenäoliselt Lääne maailmas valdavamalt, on juba vähemalt 10 aastat tõusva trendina mõiste «momentum» käibel pea kõigis valdkondades rakendatava metafoorina, mille abil on igati tõhus ja otstarbekohane kirjeldada kõikvõimalikke protsesse ja sündmusi globaalpoliitikast spordini, muu hulgas viiakse läbi ka Momentum-kunstibiennaale,» räägib Raoul Kurvitz ise. «Uurin selle mõiste varal erinevaid ilminguid tänase maailma rahvusvahelises poliitilises olukorras, sõjanduses, rahanduses, psühholoogias ja mujal, mulle iseomasel, nihkesseviidud kombel, ja esitan publikule vaatamiseks seeria uusi vastava mõiste kohaseid maale; episoodides II ja III lisanduvad kaks ulatuslikumat installatsiooniprojekti.»
Samas imestab Raoul Kurvitz, et selline, elementaarse hariduse juurde kuuluv, Newtoni II seadusest lähtuv ning kogu maaailma vähemalt viimase kümnendi jooksul hullutav trendimõiste nagu «Momentum» on meie kultuuriruumis siiamaani esindatud sedavõrd puudulikult, ning seega kutsubki kunstnik asjaolusid kommenteerima vastavate erialade tippspetsialiste; filosoof Margus Otilt on oodata provokatiivset, võimalik et ka murrangulist keelelist parandust senisesse vastavasse terminoloogilisse kontseptsiooni.


description:
«Elavad surnud»
Seitsmes hooaeg, esimene osa, ekraanidel esmaspäeviti kel 22.00 telekanalis FOX

title: "Elavate surnute" uus hooaeg: rõve piinapidu

maintext:
Seitse hooaega on liiga palju. Nii pikk seriaal ei jaksa hoida ei tempot ega sisu ja muutub mingiks lõputuks telenovelaks.
«Halvale teele» kestis viis hooaega ja oligi tagumine aeg ära lõpetada. Kurbuse briljantse seriaali lõppemise üle võitis rõõm, et õigel ajal suudeti punkt panna. «Elavate surnute» seitsmenda hooaja esimene osa paneb mõtlema, kas tegijatel on ikka veel midagi asjalikku öelda.
No on muidugi, sest lugu põhineb ju väga heal Robert Kirkmani ja Tony Moore’i koomiksil. Kirkmaniga tegin mõni aasta tagasi intervjuu, mida võib lugeda siit. Frantsiisi kuulub veel Telltale’i toodetud videomäng, mida võib žanri poolest pidada interaktiivseks jutustuseks. Võiks olla piisavalt ideid, millega uue hooaja avapauk anda. Aga ei.
Seitsmenda hooaja esimene osa ei paku mitte midagi peale inimeste kannatuste detailse eksponeerimise, hirmu, valu ja õuduse sadistlikult detailirohke kujutamise. Kui te just sedasorti pervert pole, kellel selline piinapidu kõhus meeldivad liblikad keerlema paneb, siis võib vaatamata jätta. Muu meil menüüs pole. Eks me näe, kuidas hooaeg edasi kulgeb, aga tõesti, kui see esimene osa vaatamata jääb, ega loo puhul midagi saamata ei jää.
Kuuendal hooajal seriaali toodud Negan (Jeffrey Dean Morgan) on muidugi karismaatiline ka särasilmne motivatsioonikõneleja, kes oma sõnu vana hea Lucille’iga (see okastraati mähitud pesapallikurikas) toetab. Eks pahasid ongi alati lihtsam mängida, see ju vana tõde.
Terves esimeses osas on ainult üks sisulisem hetk: koht, kus Negan sunnib Ricki selle poja Carli kätt kirvega maha raiuma. Tõeliselt vanatestamentlik episood. Siin seab Negan end Jahve rolli, kes nõuab Abrahamilt (aga seriaali-Abraham on juba varem Lucille’i maitsta saanud), et see ohverdaks talle oma poja Iisaku. Iisak on mäletatavasti kohe hakkamas ja haarabki noa, kui Issanda ingel vahele segab.
Nii on ka Rick kohe (või noh, pärast kombepärast kõhklust) valmis kirve käiku laskma, tõestades sellega seda, mida Negan sooviski – ta on valmis alluma ja Negani oma isandaks tunnistama. Aga ongi aeg Rickil karmakaalu kausse tasakaalustada. Mäletatavasti on ta varem tukiga vehkides taskudiktaatorit mänginud ja teisi endale alluma sundinud.
Anname armuaega järgmise esmaspäevani. Kui siis ka piinaporno asemel korralikku draamat ei saa, võib vist loobuda. Seniks vaatame siin Rembrandti maali sellest, kuidas Abraham Iisakut ohverdada püüdis.


description: Laupäeva ehk 15. oktoobri ööl algusega kell 21 toimub Solarise keskuse Apollo Kinos videomängude viimaseid trende ning tipptehnikat tutvustav üritus MängudeÖÖ, kus selguvad esmakordselt ka Eesti parim virtuaaljalgpallur, –korvpallur ja –võitleja.

title: Laupäeva öösel selguvad Eesti parimad videomängurid

maintext:
Terve öö kõigis kinosaalides toimuva ürituse peakorraldaja Andri Allase sõnul on MängudeÖÖ viie tegutsemisaastaga kasvanud valdkonna tippsündmuseks, kus tutvustatakse nii virtuaalse meelelahutuse viimaseid trende, põnevaid tehnikavidinaid kui ka eestlaste endi loodud indie-mänge.
«Sel korral muutub Apollo Kino üheks suureks virtuaalseks võistlusareeniks, kus selgitatakse tuhandete Eesti parimate arvutimängijate seast välja Eesti parim virtuaaljalgpallur, -võitleja ja –korvpallur,» selgitas Allas, et oma oskused pannakse proovile nii FIFA 17, Mortal Kombat XL, NBA 2K17 kui ka mitmetes teistes populaarsetes mängudes. Lisaks saab näha, mida suudavad HTC Vive ja Oculus Rift virtuaalreaalsusprillide vingeimad mudelid.
Kuid öö pole ainult pingeliste võistluste ja esitlustepäralt. Toimub ka mitmeid teemakohaseid vestlusringe ning loenguid, kus saavad sõna valdkonna tipparendajad ja eksperdid. «Näiteks saab teada, kas videomängudest on saamas moodne romaanikunst, kuidas kasutada virtuaalreaalsust teraapias või millist positiivset mõju võiks tulevikus inimestele tuua videomängude mängimine,» rääkis Allas.
Võistlusest, vestlusringidest ja muust melust osa saamiseks tuleb kohal olla laupäeva õhtul kell 21. Üritusel osalemiseks peab olema vähemalt 16-aastane ja MängudeÖÖ kestab varajaste hommikutundideni.


description: Tegelikult võiks nüüd Dylan sel puhul omanimelise preemia Nobeli komiteele anda. Kui selline oleks, ütleb kirjanik Toomas Raudam.

title: Toomas Raudam: Dylan võiks Nobeli komiteele omanimelise auhinna anda

maintext:
Eks näe, võib olla ta seda oma kõnes teebki. Kui ta muidugi seda vastu võtma läheb. Karta on, et läheb. Aga temalikum oleks, kui ei läheks. Sellega oleks ta võrdsel pulgal Sartre´iga. Ja natuke ka Patrick White`iga, kes saades määramisest teada, jooksis metsa peitu. Usun, et püksid sõeluvad püüli temalgi. Mida öelda, kui midagi pole öelda? On ju ka olukord maailmas praegu selline, et sobivam oleks nad kõik kuu peale saata. Ainult et kuidas? Et jääks samas ikka kultuurseks kah. Kuidas olla rõõmus ja tänulik, kui Süürias surevad süütud ja lapsed? See on see ainus kord, kus geenius võiks oma kõne pidada seljaga kuninga ja tema marionettide poole. Teha seda, mida ta oma tekstides on pidevalt teinud. Ole mees, Bob, ja saada Putinile kõnepuldist palavaid tervitusi.
Esimene, kes mulle sellest uudisest teatas, oli hea sõber Hannes Varblane. Temal on olemas kõik Dylani plaadid ja luuletuste sõnad. Tema armastab Teda. Ja ütleb, et ega see Dylan ikka kõige parem inimene polegi. Ei olegi. Mülleri Sass ka polnud. Aga inimene oli ja jäi selleks.


description: NUMBER Ö videovabrikust on välja lastud uus toode loole «Hävitaja». Mõnusa rütmiga ja kaasahaarav lugu on seekord kaaslaseks saanud väljavõtte vikatimehe videopäevikust, milles teevad kaasa näiteks Tommy Cash, 5 Loops, Oleg Kosjugin, Entel Tenteli tiim ning teised rohkem või vähem tuntud nimed nii Eestist kui ka välismaalt.

title: Kuula: see on Eesti värskeim põrkepunk!

maintext:
Põrkepunkarite endi sõnul on lugu inspireeritud tänapäeva tainaajudest, kes ei suuda kahte asja lahus hoida ning seetõttu tekitavad probleeme ja muresid nii endale kui ka teistele. Operaatoritöö on taaskord usaldatud Attila Paris’ele, kes on juba üle ühe NUMBER Ö video üles võtnud.
2011. aastal suurema hoo sisse saanud NUMBER Ö järgmised kontserdid saavad toimuma 25. novembril Tallinna motoklubis Madallend MC ning 26. novembril Rakvere Teatrikohvikus. Üritustelt saab kindlasti plaate, korralikku kütet ning muhedat pidu. Seekord küll akustilises ja natuke rahulikumas võtmes, kuid järeleandmisi põrkepunkarid ei tee.
Vaata lähemalt http://web.zone.ee/numbero/


description: Hiljuti esietendus Rahvusooperis Estonia Richard Wagneri romantiline ooper «Lendav hollandlane», mis toob publikuni kaasaegse ja visuaalse lavastuse patustamise pärast lunastust otsivast noorest ärimehest.

title: Vudeo: "Lendavas hollandlases" teeb rolli televiisor

maintext:
Lavastaja Pamela Recinella, kunstnik Yannis Thavoris ning videokunstnike ühendus Apparati Effimeri on pannud Wagneri tormise ja põneva loo, mis põhineb Heinrich Heine jutustusel igaveseks merd sõitma määratud kaptenist, kelle needuse suudab lunastada vaid truu naise tingimusteta armastus, kaasaegsesse võtmesse ning lihvinud lavastuse äärmiselt visuaalseks.
Muuhulgas üllatab «Lendav hollandlane» ooperipublikut lõuendiga, millel olevad pildid ärkavad ootamatult ellu. Idee tehniliseks teostamiseks kutsuti lavarolli suur, 82-tollise ekraaniga Samsungi profiekraan, mis esmapilgul näebki välja kui tavaline lõuend.
«Lugu sai alguse sellest, et lavastajal oli soov näha hollandlase armastatu, kunstnik Senta lõuendil liikuvat maalingut. Ehk siis pooleliolev joonistus pidi hakkama mingil hetkel edasi arenema. Kuna sellise efekti loomine projektsiooniga osutus tehniliselt võimatuks, tuli meile appi suure ekraani ja pildiresolutsiooniga Samsungi televiisor, mis täidab elava maali rolli suurepäraselt,» rääkis televiisori lavarollist Rahvusooper Estonia projektijuht Rein Mikk. «Publiku jaoks on see suur üllatus, kui ühel hetkel hakkab täiesti tavalise lõuendina näiv pilt oma elu elama.»
Videoklipp ekraani osatäitmisest «Lendavas hollandlases» on nähtav siin.
«Lendav hollandlane» on Richard Wagneri neljas ooper, millest tänaseks on saanud helilooja üks populaarsemaid lavateoseid. Heinrich Heine «Härra Schnabelewopski memuaaride» ainetel põhinev ooper esietendus Estonias 22. septembril 2016.


description: Euroopa Nõukogu filmikaastootmisfond Eurimages andis lõppenud nädalal Tallinnas peetud sügisistungi toetusvoorus režissöör Martti Helde mängufilmikavandile «Skandinaavia vaikus» harvaesinevalt maksimumpunktid.

title: Eesti mängufilmikavand sai Euroopast maksimumpunktid

maintext:
«Eurimages’i töögrupi liikmed tõstsid «Skandinaavia vaikuse» arutelus esile suurepärast stsenaariumi, loo emotsionaalset pingestatust, režissööri jõulist autoripositsiooni ning audiovisuaalse lahenduse originaalsust» selgitas Eesti Filmi Instituudi (EFI) peaprodutsent Piret Tibbo-Hudgins. «Filmile anti ühehäälselt maksimumpunktid, mida juhtub väga harva. Seekordsel istungil sai maksimumpunktid 46 filmist kaks.»
Eurimages’i toetus on seda tähelepanuväärsem, et tegemist on selle aasta EFI ja Kultuurkapitali koostöös toetatud mikroeelarvelise filmiga, millega kaasneb 120 000 eurone toetus. Filmi eelarve on 388 000 eurot ning Eurimages’i toetus moodustab sellest 65 000 eurot. Eurimages’i reeglite järgi antakse projektile toetust kuni 17% eelarvest.
«Skandinaavia vaikus» räägib õe ja venna taaskohtumisest pärast venna vabanemist vanglast. Ühine teekond läbi hilissügisese maastiku avab aastate eest aset leidnud kuritöö põhjused. Filmi produtsent on Elina Litvinova stuudiost Three Brothers ning operaator Erik Põllumaa («Risttuules», «Teesklejad»). Filmi kaastoodab jõulise haardega Prantsuse filmitootmis- ja leviettevõte ARP, mis viis Martti Helde esimese filmi «Risttuules»Prantsusmaa kinoekraanidele.
Eurimages’ist on viimasel viiel aastatel toetust saanud «Mandariinid» (Eesti-Gruusia koostöö), «Ma ei tule tagasi» (Venemaa-Eesti-Valgevene-Soome koostöö), «Vehkleja» (Soome-Eesti-Saksamaa koostöö «Supilinna salaselts» (Eesti-Soome koostöö), «Seneca päev» (Leedu-Eesti-Läti koostöö), «Teesklejad» (Eesti-Läti-Leedu koostöö) ning «November», töönimega «Rehepapp» (Eesti-Poola-Hollandi koostöö).
1989. aastal loodud Eurimages’i kuulub 37 liikmesriiki. Eesti astus Eurimages’i 2004. aastal. Fondi aastaeelarve on 25 miljonit eurot, Eesti aastamaks sellesse moodustab 116 535 eurot. Asutamise algusest on fond toetanud 1771 Euroopa koostööprojekti ligi 530 miljoni euro ulatuses.


description: Kinoteater teeb esmakordselt koostööd Apollo kinoga ning koostöö tulemusel esietendub 4. detsembril Apollo Solarise kinos komöödialavastus «Once Upon a Time in Estonia». Lavastuses astuvad üles näitlejad Indrek Ojari ja Argo Aadli ning lavatagusteks jõududeks on Henrik Kalmet, Diana Leesalu ja Paul Piik.

title: Kinoteater tuleb uue lavastusega, seekord töötutest!

maintext:
Diana Leesalu avab tagamaid: «Viis aastat tagasi, kui panime oma trupi nimeks Kinoteater, siis tegelikult ei mõelnud üldse selle peale, et peaksime lavastusi looma kinos, pigem mõtlesime, et võiks teha “kino” selles tähenduses, et teha nalja, aga antud lavastuse kontekstis võiks öelda, et miks mitte teha nalja just kinosaalis. Tundub, et nimi sai tol korral täiesti õigesti valitud».
Henrik Kalmet lisab omalt poolt: «Täiesti tavaline tükk. Lõpus ka suht midagi ei juhtu.»
«Once Upon A Time In Estonia» on Kinoteatri komöödia kahest tavalisest Eesti mehest, kes tutvuvad töötukassa ukse taga ning otsustavad oma täbarast majanduslikust olukorrast välja tulemiseks teha sellise Eesti filmi, mis lõpuks ometi vallutab maailma ning teeb neist endist miljonärid. Ühest küljest on see lavastus humoorikas ülevaade Eesti kultuurimaastikul toimuvast ning teisest küljest näitlejameisterlikkuse tuleproov - näitlejad Argo Aadli ja Indrek Ojari loovad kahepeale mitukümmend erinevat tegelaskuju.
«Once Upon a Time in Estonia» / Plakat
«Once Upon a Time in Estonia»


description: Täna lahkunud Valter Ojakäär oli see, kes tõi eesti keelde mõisted «levimuusika» ja «süvamuusika», võib lugeda Eesti Muusika Infokeskuse koduleheküljelt.

title: Just Ojakäär võttis kasutusele sõnad "levimuusika" ja "süvamuusika"

maintext:
Ojakääru tegevus džässmuusika propageerijana kestis infokeskuse koduleheküljel avaldatud ülevaateartikli järgi üle poole sajandi: oma laia muusikalise silmaringiga on ta publikut harinud nii tööga raadios ja televisioonis kui ka loendamatute artiklitega ajakirjanduses. Hindamatu on Ojakääru panus eesti levimuusika teoreetilisse uurimisse.
Tema loomingulisest biograafiast leiab teoseid sümfoonilisest muusikast filmi- ja lavamuusikani, kuid põhiliselt on Ojakäär loonud levimuusikat, millest suurema tuntuse on saanud laulud (üle saja). Tema laialt levinud ja armastatud lauludel on haarav meloodia ja köitev tekst, mis pärineb peamiselt eesti luuletajatelt (Ain Kaalep, Jaan Kaplinski, Ellen Niit, Ralf Parve, Lilli Promet, Leelo Tungal, Debora Vaarandi).
Paljud tema laulud on võitnud auhindu loominguvõistlustel. «On kalamees üks veider mees» sai ergutuspreemia I üleliidulisel noorsoofestivalil (1957) ja diplomi Viini üliõpilas- ja noorsoofestivalil (1959). «Ristsed» (1962) pälvis II preemia kultuuriministeeriumi konkursil. Mitmesuguseid preemiaid on omistatud ENSV Riikliku Filharmoonia (alates 1976 Arne Oidi nimeline) võistluskontsertidel («Tihemetsa Tiina», «Sõpruse polka», «Oma laulu ei leia ma üles», «Olematu laul», «Sõit pilvelaeval», «Tantsukursus») ja Eesti Raadio lauluvõistlustel («Kellele kuulub kuu», «Naine või kontrabass», «See pole see», «Vigurväntorel»).
Lastelaul «Silmapesulaul» (1974) võitis I koha lastekaitsepäevale pühendatud lauluvõistlusel. «Sõit pilvelaeval» sai I preemia 37. rahvusvahelisel lastelaulude võistlusel Zecchino d'oro Bolognas (1994) ja välismaise võidulaulu tiitli 22. rahvusvahelisel väikeste lauljate festivalil Gala Internacional dos Pequenos Cantores Portugalis Figueira da Foz'is.
Haapsalu lauluvõistlusel Valge Daam on võitnud preemia «Rahumeelses väikelinnas» (2003) ja «Mu südamesse alles Haapsalu jääb» (2002). Ka instrumentaalse estraadiloomingu eest on Ojakäär pälvinud mitmeid auhindu: «Kahekesi kiigel» ja «Vanad tuttavad» filharmoonia võistluskontserdilt ning «Halliste polka» ja «Puhkehetk» Eesti Raadio korraldatud konkursilt.
Ojakääru looming on kõlanud ka üldlaulupidudel: laulud «Mu ema» (2009), «Sõit pilvelaeval» (2004), «Sõbratarid» (1960) ning puhkpilliorkestripala «Kõvad pillimehed» (1960).
Lavamuusika hulka kuuluvad muusikalid «Suveöö ilmsi» (1976) ja «Winnetou» (1990), operett «Maskeraad Ungrus» (1987) ja ooper «Kuningal on külm» (1967), mis võitis 1968. aastal NSVLi muusikaliste lavateoste ülevaatusel III preemia ning on tõlgitud ka vene ja saksa keelde.
Pillimängu ja heliloomingu kõrval on Valter Ojakäär siinsele publikule aastakümneid tutvustanud levi- ja džässmuusikat, eelkõige menukate saatesarjadega raadios («Helisev kroonika», «Džässmuusika sõpradele», «Õige valik») ja televisioonis («Muinaslood muusikas», «Džässmuusika arenguloost») ning raamatutega Eesti levimuusika ajaloost («Vaibunud viiside kaja», Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000; «Omad viisid võõras väes: 1940–1945», Ilo, 2003; «Sirp ja saksofon», Ilo, 2008; «Oma laulu leidsime üles», Ilo, 2010).
Lisaks esmakordsele vaatlusele Eesti levimuusika loost ajaloolise tervikuna on Ojakäär tutvustanud lugejatele ka maailma muusikaelu raamatutega «Džässmuusika» (1966), mis oli esimene raamat džässist Nõukogude Liidus, ja «Popmuusikast» (1978, 1983). Ta on kirjutanud stsenaariumi ETV esimesele muusikafilmile «Helisev päev» (1960), hiljem ka filmisarjale Eesti levimuusika ajaloost «Vanu viise veeretades» (1996) ja «Nostalgia» (1997). 2011. aastal ilmus koostöös Jaak Ojakääruga raamat «Uno Naissoo. Põgene, vaba laps!» (TEA), 2013. aastal elulooraamat «Naeru ja nuttu pikalt eluteelt» (TEA).
Ojakääru muusika on ilmunud arvukatel vinüülplaatidel, välja on antud 2 autori-CDd: «See meeletu maailm» (Eesti Raadio, 1998), «Valter Ojakäär. Laulud» (Tallinna Linnateater, 2009).
Valter Ojakääru on autasustatud ENSV rahvakunstniku nimetusega (1989), ta on pälvinud ELKNÜ kirjandus- ja kunstipreemia (1968), Eesti NSV muusika-aastapreemia (1982, 1984), Eesti Raadio Aasta Muusiku tiitli (1993), Eesti Rahvuskultuuri Fondi tänuauhinna (1997), Valgetähe III klassi teenetemärgi (2001), Avatud Eesti Fondi tänupreemia (2001), Eesti Raadio Kuldmikrofoni (2002), Eesti Muusikanõukogu aastapreemia (2003), Raimond Valgre pärandi auhinna (2005) ja Eesti Vabariigi elutööpreemia (2008). 2006. aastal valiti Ojakäär Viljandi Kultuuriakadeemia audoktoriks, 2008. aastal pälvis ta Pärnu aukodaniku tiitli. 2013. aastal tunnustas festival Jazzkaar teda Jazziedendaja auhinnaga.
© EMIK 2010


authors:
Eha Komissarov
Kunstiteadlane

description: Teatris NO99 kestab Artishoki Biennaal 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kunstnik Sigrid Viiri fotoinstallatsiooni «Ootesaali improvisatsioon» arvustab kuraator ja kunstiteadlane Eha Komissarov.

title: Artishoki Biennaal. Kohtuvad kunstnik Sigrid Viir ja kunstiteadlane Eha Komissarov

maintext:
Kallis Sigrid Viir!
Õnnitlen Sind mõtte puhul esineda ootamise ja igavuse teemaga Teater NO99 tähenduslikul pinnal. Saali vajaduste seisukohalt mõjub Sinu tillukene A4-formaadis foto provakatiivselt ja äratab soovi mõtelda, et Sind ei liiguta sissepühitsetud vuajeristlike pealtvaatajate kohalolu ja oled plaaninud väikest vastasseisu.
Ootesaal, mida moesolevad filosoofid kutsuvad mitte-kohaks, ent taandub tegelikkuses transpordivõrgustiku ripatsiks, kus automaadist saab pähklipaki osta, huvitab ja kütab üles, nagu Sa kindlasti tead, kriitikute ja kultuuriteksti kirjutajate kujutlusvõimet.
Oh, pähklipaki eest vabandan, sest Sinu foto on vabastatud olmesaginast ja annab täiuslikult edasi ootekoha jahedat impersonaalsust. Foto, mille oled pealkirjastanud «Ootesaali improvisatsioon», kirjeldab mittekoha lõksus indiviidi tüüpkäitumist, kes parema puudumisel peab akendest avanevaid vaateid registreerima. Sinu foto mõjub meditatiivselt ja toob meelde, et sõnakujult on igavus mõnusalt lähedal sõnale igavik, küllap neid miski omavahel seobki.
Igavik peaks ka post-interneti kunsti fotokeele jaoks, mida esindad, sobima paremini kui igavus. Uues fotokeeles välditakse draamat ja jäetakse kontekstile viitamata lootuses, et saab alateadvuse liikuma. Kättejõudnud läbitungimatu foto ajastul ei ole foto enam dokument, see ei viita sündmuskohale ega hooli väljenduslikkusest. Uue foto loojad usuvad, et seljatades foto dokumendina, on edaspidi tegemist fotoga kui globaalse metafooriga.
Tunnustatud brikolöörina oled kombineerinud vaatamiseks taeva, milles kujuvõtvate pilvekujundite jälgedes tabad ummikuid ja umbteid. Krüptid taevasse vastandlikke sõnumeid ja räägid igavusest ummikusse ajaval viisil.
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «LAPS»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog ja Hanno Soans.


description: Teatris NO99 kestab Artishoki Biennaal 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kunstnik Flo Kasearu performance’it «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine» arvustab kirjanik Jan Kaus.

title: Artishoki Biennaal. Kohtuvad kunstnik Flo Kasearu ja kirjanik Jan Kaus

maintext:
Kuule, iga neljas eesti mees!
Tahaks nagu rääkida. Olgugi et hästi ei oska. Ma olen nimelt iga teine eesti mees – tunnete väljendamisega on omasoodu lood. Aga ikkagi tahaks teada, mida sa mõtled, iga neljas eesti mees. Vaata korraks sinna – seal, näed, seal istub üks ilus naine, näha on, et ta on mõnevõrra närvis, sind ta praegu õnneks ei näe. Olgugi et sa oled alati kohal. Nüüd hakkab ta mingit kohtuotsust ette lugema. Sestap tekib pisut nagu kohtusaali tunne, kuigi me ei viibi kohtus, vaid ambivalentses esteetilises ruumis. Kui sa nüüd vaatad teda, tema ilusat naeratust, tema pisut abipaluvat pilku, sest kohtukantseliit kipub samuti olema üks vägivalla vorme, siis ma saan aru – naise ilu jääb alati kättesaamatuks ja see võib tekitada viha, soovi seda ilu kuidagi rikkuda. Kui see institutsionaalne kantseliit püüab allutada tema vaimu, siis püüdsid sina seda murda. Aga tead, iga neljas eesti mees, ikkagi oli see sul üks kergema vastupanu teed minek. Noh, sa ei tahaks ju võita olümpiakulda naiste konkurentsis, või mis? Aga ei, ma ei taha hakata moraali lugema, sest eks minagi oskan teiste inimeste elusid enda omast paremini mõõta ja kuigi ma olen sõnadega osavam kui rusikatega, ei tähenda see, et mõistaksin seetõttu vähem haiget teha. Ma ei hakka siin vehkima vägevate sõnadega nagu «kurjus», kuigi väga tahaks, tahaks jubedalt kasutada sõnu, nagu sina oled kasutanud rusikaid või riista. Tead, naiste ja laste peksmine on tegelikult argus. Umbes nagu anonüümne kommenteerimine. Tead, iga neljas eesti mees, ma muidugi ei tunne su poliitilisi eelistusi ja ma ei räägigi konkreetselt nüüd sinust, aga ikkagi tundub kuidagi imelik, et me kardame paarikümmet pagulast, kui meil oled sina, iga neljas eesti mees, ja sinu nimi on Leegion. Kuule, tegelikult tahaks sind tõesti näha. Kuigi ... ega ei tahaks ka, ma olen tegelikult sama arg kui sina. Õnneks küll mitte samamoodi arg. Aga ikkagi. Kuigi võiks julguse kokku võtta ja ikkagi sulle otsa vaadata. Noh, niisama. Ega ma ei usu, et see midagi muudaks. Eks tuleb arvestada võimalusega, et sa külvad edasi ja teised lõikavad. Aga tead, kuna sind ma ei näe, vaid näen seda ilusat naist, siis vaatangi hoopis teda. Vaatan läbi selle kohutava tekstiseina, mis püüab matta tema isiklikku minevikku anonüümsete mõistete laviini alla. Vaatan ja näen, et ta on ikka veel alles ja ta on jätkuvalt ilus ja minust ei tohi kunagi saada igat neljandat eesti meest.
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «LAPS»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog ja Hanno Soans.


description: Kitarrivirtuoos Estas Tonne esineb Tallinnas koos Pepe Danza ja Dimitri Artemenkoga.

title: Tallinna väisab virtuoos

maintext:
7. novembril toimub Vene Kultuurikeskuses kontsert «Bridging The Worlds — Ühendades Maailmu», kus publiku ette astub maailma kitarrivirtuoos Estas Tonne koos Pepe Danza ja Dimitri Artemenkoga. Tegemist ehk polegi lihtsalt kontserdiga, vaid kirjeldamatu väravaid avava muusikalise kogemusega, mida igaüks kogeb omanäoliselt ja unikaalselt just selles kohas ja sellel hetkel.
Sügisturneel olev Estas Tonne on öelnud, et tema ise ei mängigi, vaid see kõik sünnib läbi meie kõigi ja saabub läbi tema käe — ühendades erinevaid maailmaruume (spaces). Tema muusika on mitmekesiste stiilide peaaegu märkamatu üksteise sisse sulamine, andes tõuke võimsale sisemisele ärkamisele.
Joseph «Pepe»Danza on unikaalne nähtus tänapäeva põlvkonna muusikute hulgas, ta on omandanud laia kultuurilise mitmekülgsuse ja teda on kutsutud «maailmamuusika kehastuseks» ja «ekstreemseks multiinstrumentalistiks». Tema pillide kogumikus on üle 300 instrumendi: löök-, puhk- ja keelpillid ning mõningad peaaegu tundmatud instrumendid, lisaks spetsiaalselt Pepele tehtud ainulaadsed käsitööpillid, sealhulgas Eestis valminud kannel.
Eestist pärit Dimitri Artemenko on erakordselt delikaatne ja tundlik muusik, kes on liikunud läbi mitmete muusikažanrite ja -stiilide enne, kui leidis tee enda unikaalse heli juurde. Dimitri kasutab aht viiulit — akustilist ja elektrilist — mis teeb tema helipaleti väga eredaks ja mitmekülgseks.
Estas Tonne, Pepe Danza ja Dimitri Artemenko maailmad kohtuvad ja ühilduvad 7. novembril Vene Kultuurikeskuses.


description: Meie seast lahkus täna helilooja ja publitsist Valter Ojakäär (10. märts 1923 - 27. oktoober 2016).

title: Suri helilooja Valter Ojakäär

maintext:
Valter Ojakäär astus 1956. aastal Tallinna riiklikku konservatooriumi ja õppis seal Mart Saare ning Heino Elleri kompositsiooniklassis, samuti on ta mänginud klarnetit ja saksofoni mitmes orkestris ja ansamblis. 1945. aastast kuni 1970. aastani oli ta Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio estraadiorkestri saksofonirühma kontsertmeister. Tema üheks tuntumaks saateks oli «Helisev kroonika», mis sai alguse 1971. aastal ja kestis kuni 2009. aastani, kirjutas ERRi uudisteportaal.
Ojakäär on tutvustanud aastakümneid ka levi- ja džässmuusikast ajakirjanduses raadio ja televisioonis.


description: Teatris NO99 kestab Artishoki Biennaal 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kunstnik Taavi Suisalu installatsiooni «Etüüdid mustas» arvustab kuraator ja kunstikriitik Hanno Soans.

title: Artishoki Biennaal. Kohtuvad kunstnik Taavi Suisalu ja kriitik Hanno Soans

maintext:
Vaikust, saade! Tehnošamanist kombib kosmosehääli
Sellele Artishoki Biennaalile on kuraator Evelyn Raudsepp valinud suisa mitu kunstnikku, kes oleks võinud potentsiaalselt töötada pigem heli kui meediumiga. Ning mingis mõttes nad seda ka kõik on teinud, nii Taavi Suisalu, Sten Saarits, kui teataval määral, etenduslikus raamituses ka Andres Lõo ja Kristel Saan.
Ja ega see kümnest-neli-seis ei olegi üllatav, arvestades helikunsti praegust soodsat positsiooni kunstiväljal. Heli erilist rolli võis tajuda juba teose «Tragöödia sünd muusika vaimust» aegse, varajase Nietzsche kultuurivaatlustes, milles ta määras heli dionüüsiliseks ehk psüühika individuatsiooniprintsiipe ületavaks valdkonnaks, vormikeskses apolloonilises tsivilisatsioonis kaotatud süütuse sfääriks – kui pilti peab uurima ja teadvustama, siis helisse võime me kollektiivselt kaotsi minna.
Ka Guy Debord’i moodsat vaatemänguühiskonna teooriat silmas pidades on heli säilitanud võrreldes visuaalsega mingi kujuteldava algsuse ja puhtuse, millele minu arust rõhub teadlikult näiteks Raul Kelleri kunst, tema madalsageduslikes helisignaalides vibreerima pandud ruumid.
Uusmeedia taustaga Taavi Suisalu loomingut võib pidada omamoodi tehnošamanismi tulemiks. Ta kasutab tehnoloogilisi elemente, neid sageli vastukarva paitades, loobudes nende algsest funktsioonikesksusest ja otsides iseväärtuslikke efekte masinate miskommunikatsioonis.
Oma viimastes töödes on Suisalu kasutanud signaale, mis on püütud rikki läinud, seiskunud ja hiljem mahakandmise järel taas omasoodu tööle hakanud satelliidilt, seda nii pildi- kui ka heliallikana. Ühe satelliidi konkreetset, ent tõlgendamatut signaali kosmosest mängib maha ka Suisalu installatsioon «Etüüdid mustas».
Eriti intrigeeriv on heeliksikujulise antenni kaudu toimiv vahetu side kosmosega, see, et installatsiooni vähemalt üks parameeter, vinüülplaadi pöördekiirus (ja seega ka helikõrgus), on konkreetselt sõltuv satelliidi sünkroonis saadetud signaalist. Riskina, juhul kui horisondil pole konkreetset satelliiti, on ka teoreetiline võimalus, et Suisalu konstrueeritud süsteem ei tööta biennaalipäeval üldse.
Kunstniku masinavärk, mis mängib maha satelliidi elektromagnetsignaalidest helideks genereeritud impulsse, on lavale seatud omamoodi enigmaatilise olukorrana. Helisüsteemi monotoonse undamise ja kohatise salapärase ragina foonil on meile eksponeeritud vaba tool, mis nagu kutsuks istuma uut süsteemioperaatorit. Küsimus on, kes see peaks olema? Kes peaks suutma taltsutada nullkeeles omasoodu kommunikeeruvat kosmosesignaali, leida sõnumi meediumi enese täisabstraktsest keelest?
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «LAPS»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog ja Hanno Soans.


description: Tänasest jõuab Eesti kinodesse verivärske psühholoogiline põnevik, Vallo Toomla mängufilmidebüüt «Teesklejad», mille peaosalisi kehastavad Mirtel Pohla ja Priit Võigemast.

title: Täna esilinastub Vallo Toomla mängufilm "Teesklejad"

maintext:
Filmi režissöör Vallo Toomla ütleb oma filmi kohta nii: «See jutustab loo Annast ja Juhanist, kes on oma suhtega ummikus ja peavad endasse vaatama, et mõista iseenda tõelisi soove, vajadusi, armastust või selle puudumist. Tegin filmi eelkõige hirmust; tundest, et me ei ole piisavalt edukad, rikkad, ilusad, seksikad, pole kogenud erinevaid rõõme ja naudinguid. Hirmust, et me ei ole kunagi teistele ja endale piisavad ning jääme oma lühikese elu jooksul millestki olulisest ilma. Pidev võidujooks teiste ja iseendaga tekitab inimeses kohati skisofreenilise identiteedikriisi ja laiemalt ühiskonnas moraalikriisi. Aga see film ei ole mingi näpuga viibutamine. Inimene on saladus.»
Filmi stsenaristid on Livia Ulman ja Andris Feldmanis (telesarjad «Kättemaksukontor» ja «Keeris», lühimängufilm «Roosa kampsun»), kunstnik Eva-Maria Gramakovski («Klass», «Väikelinna detektiivid», «Lumekuninganna») ja operaator Erik Põllumaa («Risttuules», «Roukli», «Kõik muusikud on kaabakad»). Filmi peaosades on Mirtel Pohla ja Priit Võigemast, kõrvalosades Mari Abel ja Meelis Rämmeld, kaasa teevad ka Laine Mägi ja Andres Lepik. Filmile annavad oma panuse rahvusvaheliselt tuntud filmitegijad – monteerija Danielius Kokanauskis ja helirežissöör Vladimir Golovnitski.
«Teesklejate» esmaesitlus toimus 19. septembril San Sebastiani filmifestivalil, kus võisteldi uute filmitalentide kategoorias. Tegemist oli selle maineka festivali ajaloo esimese eestikeelse võistlusfilmiga.
Filmi «Teesklejad» tootja on produktsioonifirma Amrion OÜ, mille mängufilmid «Klass» (2007), «Mina olin siin» (2008), «Polli päevikud» (2010) «Hella W» (2011), «Eestlanna Pariisis» (2012), «Kertu» (2013) ja «Ma ei tule tagasi» (2014) on olnud edukad nii festivalidel kui kinolevis. Filmi kaastootjateks on Studio Uljana Kim Leedust ja Locomotive Productions Lätist.
Filmi rahastajateks on erakapital, Eesti Kultuurkapital, Eurimages, Läti Kinokeskus, Leedu Kinokeskus ja erasponsorid. Filmi arendust toetasid Euroopa Liidu programm Creative Europe ja Eesti Filmi Instituut.


description: Kultuurkapitali nõukogu valis kandidaatide seast välja uue juhatuse esimehe, kuid ootab tema nime avalikustamisega neljapäevani.

title: Kulka avalikustab uue juhi nime neljapäeval

maintext:
Kultuurkapitali nõukogu valis kolmapäeva õhtul kultuurkapitalile uue juhi, kuid tema nime ei soovinud kultuurkapital veel avalikustada, sest pole juhiks valitud isikut sellest teavitanud.
Kulka juhi leidmiseks kuulutati augusti lõpus välja uus konkurss, kuna nõukogul ei õnnestunud esimese korraga sobivat kandidaati leida. Kultuuriminister Indrek Saar ütles siis, et nõukogul ei õnnestunud leida sajaprotsendilist ühisosa nõukogu nägemuse ja kandidaatide poolt pakutu vahel.
Uus kulka juht alustab tööd 1. novembril. Senise juhi Olavi Laido ametiaeg saab läbi oktoobri lõpus.


description: Kui räägitakse Bob Dylanist, siis Eesti kontekstis meenub kohe ka luuletaja Hannes Varblane. Varblane on die-hard Bob Dylani fänn. Ta on Dylanist ka kirjutanud.

title: Hannes Varblane: Bob Dylan on hea luuletaja, sest ta on hea luuletaja

maintext:
Tere, kuidas uudis Bob Dylani Nobelist teile mõjus?
Väga hea meel oli. Ta oleks pidanud selle ammu juba saama, aga millegipärast ei antud.
Miks Bob Dylan hea luuletaja on?
Sest ta on hea luuletaja.
Kas Dylan mingisugusesse traditsiooni ka kuulub?
Minu meelest ei kuulu ta mingisugusesse traditsiooni, ta on traditsioone ikka lõhkunud. Ta on täiesti eraldiseisev.
Kas Dylanil paremaid ja halvemaid aegu ka on olnud?
Minu arust Dylanil on kogu aeg paremad ja halvemad ajad, ta on koguaeg tipus ja ei ole ka, aga jah, millegipärast anti talle alles nüüd Nobel, ei märgatud piisavalt.
Võib-olla sellepärast, et Dylan on laulja?
Võib ka sellepärast olla, igal juhul mul on väga hea meel. Õige mees sai.


authors:
Eik Hermann
Arhitektuurimõtestaja Ja Filosoof

description: Teatris NO99 lõpeb laupäeval Artishoki Biennaal 2016, kus osaleb kümme kunstniku ja kümme kriitikut. Postimehe kultuurportaal avaldab kümne päeva jooksul kümne teose kohta iga päev ühe arvustuse. Kunstnik Sven Parkeri installatsiooni «Valgus suunaga territooriumile» arvustab arhitektuurimõtestaja ja filosoof Eik Hermann.

title: Artishoki Biennaal. Kunstniku ja filosoofi kohtumine

maintext:
Douglas Couplandi 1995. aasta romaanis «Microserfs» läheb Microsoftis programmeerijana töötav peategelane ühel päeval raamatukokku, et laenutada raamatuid kiirteede ehitamise kohta. Avastades, et neid on väga vähe, nendib ta imestunult: «Iseenesest võiks ju eeldada, et meil võiks olla terveid staadioneid, mis on pühendatud kiirteede kummardamisele, arvestades, kui suurt rolli need meie kultuuris mängivad. Aga ei. Tühjus. Pakun, et me kompenseerime seda mineviku puudujääki praegu Infobahni – infokiirtee – ülehaipimise abil.» Hiljem reageerib teine tegelane (nimega Ethan) uudiskaadritele Los Angelese maavärinas kahjustada saanud infrastruktuuriobjektidest nutmapuhkemisega. «Ühte eriti laastatud viadukti nähes ütles ta mulle: ”Mu esimene kohting oli selle mahasõidutee kõrval – me istusime teetammil ja vaatasime, kuidas autod mööda sõidavad.» Igal juhul tegi see pilt meid kõiki väga kurvaks: hiilgav infrastruktuur varemetes, nagu sandistunud titaan. Sõime hommikust, lehitsesime «Maanteeprojekteerimise käsiraamatut» (1975) ja vaatasime kokku kukkunud struktuure.»
***
Kui me midagi tajume, siis seeläbi, et me asjastame selle, toome «peo peale». Midagi, mis jääb meie ümber (näiteks ruumi), on raske tajuda, sest miski libiseb siin alati selja taha ja hoomamise alt ning pihkude vahelt.
Kas infrastruktuuri saab tajuda? Kui oleme silmitsi infrastruktuuriobjektiga, siis ta tundub asjana. Kuid see on alati ainult üks tükk millestki laiemast ja hoomamatust. Pigem on infrastruktuur miski, mis alati ümbritseb, millest ei pääse ja mis saab eksisteerida vaid mudelina meie peades, ettekujutusena. Või enamasti teda meie jaoks üldse ei eksisteerigi.
***
Oleme harjunud mõtlema võimust kui üksikute väljavalitud privilegeeritud inimeste privileegist või siis millestki, mis asub kindlate tunnustega inimeste klassi käes. Hiljem on selle kõrvale tulnud võimalus mõtelda võimust kui võrgustikulisest nähtusest, mis sünnib paljude väikeste inimeste väikeste tegude koostoimes. Aga kas asjadel saab võimu olla?
«Kõigepealt me vormime oma ehitisi; seejärel vormivad nemad meid,» ütles Winston Churchill. Kui võimu määratleda mõjutaja ja vormijana, siis on asjade mõjuvõim meie üle vaieldamatu.
Selle peale saab siiski veel öelda, et asjad kannavad endas ikka vaid seda mõjutust, mille võimulolijad on neisse pannud: asjadel endil ju ei ole tahet. Kuid õigupoolest on asjadel tahe olemas küll, kuigi ehk kaudsemalt. Nad ei ole nõus igal viisil koos püsima ja toimima: nad avaldavad vastupanu. Ning kui me soovime, et nad meid teeniksid, peame me nendega arvestama ja nende eest hoolt kandma.
***
Mingis mõttes oleme me kõik teetöölised. Ehitame, teenindame ja tarbime seda võrgustikku, mille puhul on järjest ebaselgem, kas meie juhime seda või see meid.
Brutaalne tee-ehitus teatrisaalis, õrnas ja hapras kõrgkultuuri kantsis – kas pole kohatu? Võib-olla mitte. On ju võimustki hakatud rääkima kui teatrist, nimetama poliitilisi debatte teatrietendusteks. Ja mida muud ongi poliitikutel teha, kui tegelik võim asub mujal? Miks mitte siis tuua üheks õhtuks lavale ka tegelik, tumm võim oma operaatoritega (ja ma ei pea silmas ainult teetöölisi)?
V Artishoki Biennaali kava
6. oktoober Elis Saareväli, installatsioon «Küllaltki hästi»
7. oktoober Andres Lõo, etendus «Utopiaana»
8. oktoober Kristel Saan, performatiivne installatsioon «LAPS»
9. oktoober SKATKA, video «Okasriigike»
10. oktoober Taavi Suisalu, installatsioon «Etüüdid mustas»
11. oktoober Sigrid Viir, fotoinstallatsioon «Ootesaali improvisatsioon»
12. oktoober Flo Kasearu, performance «Privaatsuse sooviavalduse ilmestamine»
13. oktoober Sten Saarits, heliinstallatsioon «Rambituled»
14. oktoober Eike Eplik, skulptuuriinstallatsioon «Lavastus»
15. oktoober Sven Parker, installatsioon «Valgus suunaga territooriumile»
Algus igal õhtul Teater NO99 kammersaalis kell 17.00. Sissepääs tasuta. Igal õhtul on võimalik lugeda ka kümmet kunstikirjutist, mis astuvad dialoogi biennaalil esitletava kunstiteosega. Kirjutajateks on kriitikud nii kunsti-, teatri-, kui ka laiemalt kultuuriväljalt: Marika Agu, Liisi Aibel, Eero Epner, Eik Hermann, Liisa Kaljula, Jan Kaus, Kaarin Kivirähk, Eha Komissarov, Alvar Loog ja Hanno Soans.


description: Reedel, 14. oktoobril tähistatakse Estonia kontserdisaalis tänapäeva ühe olulisima helilooja Sofia Gubaidulina 85. sünnipäeva.

title: Nüüdismuusika tippteosed: Sofia Gubaidulina juubelikontsert avab kaks kontserdisarja

maintext:
Sofia Gubaidulina on tatari päritolu, sündinud 24. oktoobril 1931 Tšistopolis, õppinud Kaasanis ja Moskvas. Ta on õigeuskliku maailmavaatega helilooja, kes 1992. aastani elas ja tegutses Moskvas ning kuulus selliste mööda “ekslikku teed” läinud heliloojate hulka nagu Alfred Schnittke, Arvo Pärt ja Edison Denissov. 1992. aastast elab Gubaidulina Saksamaal, tema looming on pälvinud tähelepanu kogu maailmas ning tema tegevust on tunnustatud arvukate preemiatega. Gubaidulina muusikalised kujundid kannavad endas müstikat, metafüüsikat, religioosset spirituaalsust, tema muusikaline fantaasia tegeleb tihti apokalüpsise ja viimse kohtupäeva temaatikaga.
Reedese kontserdi peasündmuseks on Sofia Gubaidulina oratooriumi "Armastusest ja vihast" maailmaesiettekanne. Dirigendipuldis on Andres Mustonen, kes on olnud aastaid Gubaidulina lähedane loominguline partner ja mitmete tema suurteoste esmaesitaja. Mustonen nimetab Gubaidulinat meie ajastu suurimaks heliloojaks: „Gubaidulina muusika pole ainult helide otsimine ja süsteemide loomine, vaid tema muusikas tajub inimese ja jumaliku vahekorda, see nagu tõlgib inimest, olles meedium, kes ei esita objektiivset tõde, vaid tema sees on vaimne protsess, puhastumine. Selles on meeletu dramatism ja jõud – ja ka mina otsin samasugust energiat ja jõudu muusikas. Gubaidulina usaldab interpreeti rohkem kui oma partituuri, andes teose esitajale suure vabaduse,“ ütleb Mustonen.
Oratooriumi ettekandel osalevad Eesti juhtivad oratooriumisolistid, Eesti Filharmoonia Kammerkoor, kammerkoor Voces Musicales ja Eesti Riiklik Sümfooniaorkester.
Kontserdi avab Adagio Gustav Mahleri lõpetamata jäänud X sümfooniast. Mustonen: “Mahleri ja Gubaidulina vahel on otsene kunstiline sugulus, mõlemale on omane sügavuti minemine ja tegelemine igavikuliste teemadega. “
Gubaidulina bajaanikontserdi "Fachwerk" Eesti esiettekandel soleerib aga Norras sündinud bajaanivirtuoos Geir Draugsvoll, kelle mäng on kõlanud maailma mainekaimatel festivalidel ja kontserdilavadel. Draugsvollile pühendatud "Fachwerk" (2009) loob seoseid muusika ja arhitektuuri vahel, viidates arhitektuuristiilile, kus ehituse konstruktsioon ei ole peidetud kattematerjali alla, vaid seda näidatakse avalikult. Sofia Gubaidulina: "Ma kujutasin endale ette, et ka muusikas saab väljendada seda, mis iseloomustab [fachwerk-] stiili, s.t. komponeerida nii, et ühe pilli konstruktsioon on tehtud nähtavaks ja see on muudetud millekski esteetiliseks."
Tund enne kontserti toimub kõigile kontserdikülastajatele Estonia kontserdisaalis kohtumine helilooja Sofia Gubaidulinaga, mida juhib Sakarias Leppik.


description: Sel nädalal jõuab Eesti kinolevisse Vallo Toomla film «Teesklejad», mille stsenaristideks on Andris Feldmanis ja Livia Ulman. Ent oktoobri algus on Andris Feldmanisele veel teiselgi põhjusel eriline – trükivalgust nägi tema debüütromaan «Viimased tuhat aastat».

title: Hinnatud stsenaristilt ilmub korraga film ja raamat

maintext:
Andris Feldmanis «Viimased tuhat aastat» / Raamat
Raamatupoodidesse jõudnud «Viimased tuhat aastat» räägib ajast, mil viimase inimese viimase hingetõmbeni on jäänud tuhat aastat. Raamatu keskne tegelane Niko elab Berliinis. Tal on korter ja mõned sõbrad. Ta veedab oma päevi mängides, süües ja magades. Ta on täiesti normaalne inimene. Samasugune kui kõik teised selles tulevikus, kus masinad hoolitsevad inimeste nagu oma vanadekodus elavate vanemate eest.
Selles vaikelus, kus inimestel pole enam funktsiooni, on midagi väljakannatamatut. Paljud löövad käega, ent Niko ootab, teadmata täpselt mida. Kõik muutub, kui ta näeb sajanditevanust filmi «Terminaator 2», mille painajalik nägemus inimkonna tulevikust ei lase tal enam oodata. Niko sukeldub Vanasse Kultuuri, et kogeda eluiha nagu möödunud lugude kangelased. Ent uued läbielamised viivad ta vaimse kokkukukkumise äärele. Kui Niko kohtab Verat, näib talle, et on viimaks leidnud tähenduse ja õnne. Aga see on kõigest lõpu algus. Meie kõigi jaoks.
«Viimased tuhat aastat» kirjastas kirjastus Varrak, raamatu on toimetanud Jan Kaus.
Andris Feldmanis ja Livia Ulman on hinnatud noored stsenaristid. «Teesklejatele» eelnes näiteks režissöör Moonika Siimetsaga homofoobiateemaline lühikomöödia «Roosa kampsun». Stsenaristidepaar on aidanud Mihkel Ulmanil kirjutada populaarseid telesarju «Ohtlik lend», «Kodu keset linna», «Elu keset linna». Samuti pärinevad «Kättemaksukontori» osade seeriate käsikirjad Andris Feldmanisilt ja Livia Ulmanilt.


description: Sel nädalal saab hoo sisse Eesti Etno ringreis 2016, kus esinevad astuvad lavale kuus silmapaistvat noort rahvusvahelist pärimusmuusikut, kes lisaks musitseerimisele viivad läbi ka õpitubasid.

title: Pärimusmuusikud alustavad ringreisi viinavabrikust

maintext:
Ringreisi eestvedaja Margit Kuhi sõnul kõlavad kontsertidel lood ja laulud maailma eri paigust ja ka Eestist. «Noorte muusikute pillimängurõõm on inspireeriv ning pakub naudingut igale kuulajale,» kutsus Kuhi kõiki julgelt sündmustest osa saama.
Ringreisi juhendaja kaasa tegev Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia lektor ja pärimusmuusika õppesuuna juht Merike Paberis rääkis, et tuur on eelkõige oluline osalejatele ning kogu ettevõtmise eesmärgiks on uute ja andekate pärimusmuusikute pealekasv Eestis. «Nii mõnegi osaleja jaoks on see väike tuur esmane tõsisem bändis mängimise kogemus ja ringi tuuritamine,» selgitas Paberits. «See on justkui muusikuelu mekkimine turvalises keskkonnas.»
«Eesti Etno ringreis 2016» koosseisu kuuluvad järgnevad muusikud: Rahel Talts (Eesti) - meloodika / klaver; Maija Holopainen (Soome) – viiul; Myrna Mens (Belgia) – viiul; Martin Vill (Eesti) - saksofon / torupill; Hampus Modig (Rootsi) – perkussioon; Kristjan Luik (Eesti) – kitarr; Merike Paberits (Eesti) - flööt / torupill; Marti Tärn (Eesti) – basskitarr
Etno Ringreis toimub juba 5. oktoobril Mooste viinavabrikus, 6. oktoobril Tallinnas, Philly Joe’s jazziklubis, 7. oktoobril Viljandis, pärimusmuusika lõikuspeol ning 8. oktoobril Rapla loomeruumis.
«Eesti Etno 2016 ringreis» on jätkuprojekt suvisele pärimusmuusikute Eesti ETNO laagrile. Projekti idee seisneb selles, et suvisest Eesti ETNO 2016 laagrist osavõtnute seast valitakse välja 6 silmapaistvamat muusikut ja 2 juhendajat, kes kohtuvad uuesti sügisel, et üheskoos teha väike kontserttuur Eesti. Lisaks kontsertidele viiakse igas peatumispaigas läbi õpituba, kus õpetatakse kohalikele muusikahuvilistele erinevate maade lugusid/laule.


description: Eesti Keele Sihtasutus andis välja Mudlumi kolmanda raamatu «Linnu silmad».

title: Mudlumilt ilmus kolmas raamat

maintext:
«Linnu silmad» liigub mööda unenäolist, tihedat meelekangast. Erinevaid jutte ühendab illusoorse ja reaalse vaheline pingeväli. Kohal on kõiksugused metafüüsilised teemad, aga neile on lähenetud mõnusa kodukootud nurga alt, mis muudab tõsise ja pühaliku naljakaks ja lähedaseks ning tõstab nii mõnegi igapäevase asja erilisesse aupaistesse. Iga inimene siin keerulises maailmas unistab ja tahab olla tubli, aga alati ei tule välja.
Mudlum kirjutab sellest nii, et on tervislik ja lohutav lugeda. Naerda või vähemalt muiata saab ka ja see on samuti väga oluline.


description: Täna, 24. oktoobri õhtul kell 19 annavad Uue Tänava Orkester ja dirigent Kaspar Mänd Tallinna Filharmoonia Mustpeade majas järjekorras juba viienda kontserdi. Kavas Beethoveni 5. sümfoonia ning Mahleri laulud tsüklist «Poisi võlusarv».

title: Uue Tänava Orkester murrab selgroo

maintext:
2016. aasta jaanuaris loodud Uue Tänava Orkestri tuumiku moodustavad Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ning Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli tudengid ja vilistlased. Noorteorkester on kokku tulnud ühise eesmärgiga – esitada aasta jooksul kõik Ludwig van Beethoveni sümfooniad. Nii tuleb täna, orkestri viiendal kontserdil, ettekandele helilooja kõige tuntum 5. sümfoonia c-moll. Sellega on üle poole eesmärgist täidetud.
Orkestri kunstiline juht ja eestvedaja Kaspar Mänd leiab, et noorte muusikute jaoks on väga oluline tunda sümfoonilise muusika põhivaramusse kuuluvaid teoseid. «Orkestri liikmetega on meil plaanis üheksa kontserdi jooksul ette kanda kõik Beethoveni sümfooniad ja sekka ka klassikaliste soolokontsertide põhivaramusse kuuluvaid teoseid,» sõnas noor dirigent.
Nii on tänasel kontserdil solistiks silmapaistev noor metsospran Tuuri Dede, kes on pälvinud tähelepanu nii kodu- kui välismaal. Tuuri soleerimisel kõlavad kontserdil Gustav Mahleri laulud tsüklist «Poisi võlusarv».


description: Netflix tellis Taanist esimese põhjamaade omasarja, mis kannab nime «The Rain» ja jõuab vähemalt skandinaavia vaatajateni 2018. aastal, kirjutab Helsingin Sanomat.

title: Netflixis hakkab jooksma esimene põhjamaade omasari

maintext:
Uut põnevussarja hakkab tootma Taani produktsioonifirma Miso, mis seisab sarjade «Those Who Kill» ja «1864» taga. Stsenarist on Jannik Tai Mosholt, kes on kirjutanud ka meie vaataja jaoks tuntud telesarja «Võimu kants» mõned episoodid.
«The Rain» räägib võimsast viirusest, mis on hävitanud suurema osa inimkonnast. Kesksed tegelased on õed, kes oma isalt saadud teadmisi kasutades üritavad ise elus püsida ja leida viise viiruse leviku peatamiseks.
Netflix laiendab sellega jõuliselt oma rahvusvahelist haaret, lisaks põhjamaadele tehakse juba koostööd ka Saksamaa, Prantsusmaa, Itaalia, Suurbritannia, Brasiilia ja isegi Kolumbia tootjatega.
Netflixi tuntuimad omasarjad on «Kaardimaja» ja «Narcos».