title: Kesknädal

maintext:
Valgamaa keskerakondlaste pöördumine
05. October 2016
"Sealjuures tuleb tunnustada kõrgelt tänase erakonna esimehe Edgar Savisaare hindamatut panust Eesti poliitikasse ja seeläbi kogu Eesti Vabariigi arengusse ning toetada Jüri Ratast erakonna uue liidrina," kirjutavad Valgamaa keskerakondlased, "võttes aluseks eelpooltoodut teeme ettepaneku Jüri Ratasele kandideerida Eesti Keskerakonna esimeheks. Jüri Ratase intelligentsus, sümpaatsus, empaatiavõime ja tolerantsus on heaks jätkuks tänase esimehe Edgar Savisaare hindamatutele kogemustele, tarkusele ja usalduse võitnud ülisuurele valijaskonnale."
"Me taunime selgesõnaliselt kõiki tegevusi nii erakonna liikmete, juhatuse liikmete kui ka piirkondade juhtide poolt, mis halvustavad Edgar Savisaare ja Jüri Ratase koostööd, süvendavad vaenu ja mittemõistmist, andmata enesele aru nimetatud tegevuse kui pöördumatu protsessi kahjulikkusest ja mitteoodatud tagajärgedest. Austatud Jüri ja Edgar! Ärge kuulake poliitilisi “nõuandjaid”, kes takistavad teie omavahelist suhtlust, konstruktiivset koostööd ja võimalike kokkulepete sõlmimist! Kahjuks päädib nende eesmärk paljuski oma heaolu tagamise ja ambitsioonide rahuldamisega, jättes sealjuures erakonna huvid teisejärguliseks," rõhutavad Valgamaa keskerakondlased oma pöördumises.
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Nädala juubilar NICHOLAS CULPEPER 400
IRJE KARJUS, 19. October 2016
Juba 10-aastaselt hakkas ta lugema astroloogia- ja meditsiinialaseid tekste oma vanaisa raamatukogus. Teismelisena oli ta tuttav kõikide ravimtaimeliikidega, mida võis linnast leida. 16-aastaselt saadeti Nicholas Cambridge’i ülikooli, et temast saaks, nagu vanaema ja vanaisa soovisid, minister. Siiski paelusid teda rohkem anatoomia ja meditsiin.
Saatuslikuks elupöördeks osutus aga noorpõlvearmastus Judith Rivers, kellega abiellumist vanemad ei pooldanud. Noored otsustasid põgeneda ja salaja abielluda, kuid pruuti tabas pagemisel surmav välgunool. Nicholas langes juhtunust sügavasse depressiooni ja jättis ülikooli lõpetamata. Kurbade mõtete peletamiseks süvenes ta meditsiinimaailma ja läks õpipoisiks apteeki.
24-aastaselt abiellus Nicholas 15-aastase Alice Fieldiga, kes oli rikka kaupmehe tütar. See asjaolu andis võimaluse avada oma apteek Spietalfields Londonis. Culpeper pakkus oma teenuseid tasuta. Ta kasutas diagnoosimiseks nii uriini kui ka kombineeritud teadmisi inimesest ja astroloogiast.
Ehkki juba Hippokratese kirjutised mainivad ravitseja vajadust astroloogiliste teadmiste järele, töötas Culpeper välja integreeritud süsteemi, kus mitte ainult haigustele, vaid ka taimedele on antud astroloogilise mõju seletus, tehes ravimtaimede kasutamise loogiliseks protsessiks ja igale inimesele arusaadavaks.
Culpeperi eesmärgiks oli tuua ladinakeelne, lihtrahvale arusaamatu meditsiin, rahvale lähemale ja teha kättesaadavaks igaühele. Oma kuulsaimas teoses „Complete Herbal“ lähtus ta seisukohast, et taimed on seotud planeetide ja sodiaagimärkidega ning suudavad vahendada planeetide peent eluenergiat, mis on kasutatav taimse toidu või ravimina. Läbimõeldud süsteemi abil, mis lähtus planeetide positiivsest ja negatiivsest mõjust, leidis ta õige taime või valemi patsiendi haiguse ravimiseks. Culpeper arvamus oli, et ravitsemine ilma astroloogiata on nagu lamp ilma õlita.
Culpeper suri kõigest 38-aastaselt, olles haigestunud tuberkuloosi ning kannatades kunagise kuulihaava tagajärgi. Siiski jõudis ta oma eluajal kirjutada hulga teoseid – lesele jäi väljaandmiseks ja tõlkimiseks 79 raamatut.
Oma teoses „Medical Astrology“ tõstab Culpeper esile vajaduse ravitsemisel kasutada astroloogiat, mis annab võimaluse diagnoosida tõenäolist ravitavat haigust, tõenäolist haiguse kestust, tõenäolist haiguse lõpptulemust.
Astroloogia annab ka täiendavaid teadmisi, mida arst saab kasutada haiguse tasakaalustamiseks ja patsiendi tervise taastamise lihtsustamiseks.
Haiguste ravimisel tuleks Culpeperi järgi jälgida järgmist:
Otsusta, milline planeet mõjutab haigust.
Tee kindlaks, milline kehaosa on haigusest mõjutatud.
Ära unusta ravimast oma kõiki kehaosi, liikmeid ja organeid, mis on ravimite tarvitamise tõttu jäänud nõrgaks.
Culpeper on viidanud näiteks sellele, et taimede kõige tugevam mõju avaldub destillaatides. Näiteks kirjutas ta nurmenuku kohta, et tegemist on Jäära tähemärgi all oleva Veenuse taimega. Linnadaamid teavad väga hästi, et destilleeritud nurmenukuvesi lisab ilu või vähemalt taastab selle, kui see on kadunud. Salv võtab ära laigud ja kortsud, päikesepõletuse ja tedretähnid ning lisab täiendavat ilu. Nurmenukk kõrvaldab ka peaga seotud probleeme, mis tulenevad kuumast ja tuulest; epilepsia, krambid ja närvivalu, tugevdab närve ja parandab halvatust. Juured leevendavad selja- ja põievaevusi. Konserveeritud õisi süüakse koos muskaatpähkliga sisemiste probleemide raviks.
Linnurohu kohta aga on Culpeper andnud teada järgmist: Tegemist on Saturni taimega, mis hoiab päikese poole. Linnurohu mahl koos punase veiniga peatab veritsemised suust. Tõhus ninaverejooksu peataja, kui panna seda laubale ja meelekohtadele. Jahutab kuumust kõhus ja veres. Hea abivahend menstruatsiooni korral. Taime pulber võetuna koos veiniga aitab neerukivide korral. Veinis keedetuna aitab linnurohi hammustuste ja nõelamiste puhul. Tapab kõhuusse. Destillaat jahutab igasuguseid põletikke ja ravib kiiresti haavu. Mahla võib tilgutada kõrva vaigu tekke ärahoidmiseks.
Tänapäeva fütoteraapias (taimedega ravimine) on Culpeperi pärandil arvestatav väärtus. Teadmine, et iga inimest tuleks ravida tema isikupärast, tähemärgist ja astroloogia põhimõtetest lähtudes, on oluline tefektiivsema tulemuse saavutamiseks. Planeetide mõju taimede kaudu inimesele vahendatuna annab võimalusi nii füüsiliseks kui ka psüühiliseks tervenemiseks.
Ravimtaimetark IRJE KARJUS ehk Metsamoor
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|

fasttext_language: et


title: Kesknädal

maintext:
Põllutöömasinate muuseumi peremeest Heino Prosti rõõmustab noorte ajaloohuvi
JAAN LUKAS, 26. October 2016
Tänavuse turismihooaja lõplik kokkuvõtmine on muuseumiomanikul veel ees. „Üldiselt ei saa nuriseda. Iga nädal käis ikka mitu inimest. Ennekõike meeldib turistidele vaadata, kuidas masinad töötavad. Huviga kuulatakse ka minu juttu masinate eluloost,“ rääkis Heino Prost.
Palju haruldusi
Vanim rehepeksumasin Heino Prosti kollektsioonis on 1756. aastal toodetud firmas „Clayton“. Selle masina võllid töötavad puulaagritel.
Ühe rehepeksumasina sai Prost omaaegsele looduskaitse- ja metsamajandusministrile Heino Tederile kuulunud Kaera talust Valgamaal. Kunagi Karlova mõisale kuulunud ja kaheksa aastat jõude seisnud masina oli hobusega Sangastesse vedanud Heino Tedre vanaisa.
Vanim traktor jõudis Prosti kollektsiooni 1963. aastal Tartumaalt Rannu kandist – toonase Võrtsjärve kolhoosi esimehe, hilisema kirikuõpetaja ja poliitiku Kalev Raave abiga. „Võtan Raavet meenutades mütsi maha,“ ütles muuseumi peremees.
Muuseumis on ka Ukrainast pärinev vaheltharimistraktor T-50V; seda tüüpi masinaid toodi Heino Prosti sõnul Eestisse vaid kolm.
Kokku on Heino Prosti muuseumis üle neljasaja eksponaadi. „Mitmed nendest olen koos suuremate masinatega kingitusena kaasa saanud. Niisugused on ka noorematele külastajatele erilist huvi pakkunud turbalõikamislabidad, millega turbarabas lõigati lahti kuivama pandavaid turbapätse. „Tänavu sain juurde ühe 80–90 aastat tagasi tehtud mootori, mis täiesti töökorras,“ lisas muuseumiomanik.
Käesolev aasta on Heinol kulunud kahe Deering-traktori taastamisele. Põlistest firmamärkidest on muuseumis esindatud ka Fordson, Munktell, Imanta, Rusti, Ransomesi jmt.
Lisaks „Tantsule aurukatla ümber“ on Heino Prosti masinad podisenud ka filmides „Künnimehe väsimus“, „Ajaarvamine ei alga meist“, „Nimed marmortahvlil“ ja hiljuti valminud mängufilmis „Puhastus“.
Huvilisi käib kõikjalt
Iseäranis hea meel on Heino Prostil siis, kui muuseumisse tulevad lapsed ja noored. „Tänavu on käinudki paljud isad koos lastega ja vanaisad koos lastelastega. Tore, et erinevate põlvkondade inimeste muuseumikülastused on rohkem hoogu läinud,“ märkis kollektsionäär.
Tema sõnul on väikemuuseumi korrashoidmiseks riigilt vägagi raske toetusraha saada. „Vastavad rahastamisallikad kipuvad lihtsalt puuduma. Mõnedki poliitikud on aga muuseumi käekäigu vastu tõsist huvi tundnud. Nii on muuseumit külastanud ja tänavu suvel meie korraldatud laadalgi ringi vaadanud abivalmis Riigikogu liige Marika Tuus-Laul. Samuti uudistas muuseumit Jõgeva- ja Tartumaalt Riigikogusse valitud Aivar Kokk.“
Nende inimestena, kes muuseumi edendamiseks oma panuse andnud, nimetab Prost ka Rõngu bensiinijaama keskerakondlasest omanikku Evald Mihkrat ja vabatahtlik Peep Pransi, kes käib abiks igal laupäeval ja kes suvel lõi laadal kaasa vanaaegse rehepeksu tutvustamisel. Pidevaks kaasaaitajaks on ka Heino abikaasa Tiiu-Reet Kõnnussaar.
Tänase Eesti põllumajanduse käekäigu üle arutleb Heino Prost nii: „Meie ümbrusest on mitmed farmid likvideeritud. Selline olukord teeb kurvaks. Piimahind on küll veidi tõusnud, kuid ikkagi väga väike. Muret teeb, mis saab seakatkupuhangu tõttu eestimaisest seakasvatusest. Väiketootmist on tänastes maaoludes peaaegu võimatu taastada. Paljudel maaperedel pole enam sahvrist või keldrist omakasvatatud ja endatoodetud kraami võtta. Niisugune on lugu.“
Tegutsemistahet ja optimismi jätkub
Räägime uuest Eesti Vabariigi presidendist Kersti Kaljulaidist. „Peaasi, et ta end ühest või teisest poliitilisest jõust mõjutada ei laseks,“ ütleb Heino Prost.
„Tundub, et vastne riigipea oskab tööinimestest lugu pidada. Arukas tegu, et ta esimese Eesti-visiidi teeb Virumaale,“ arvab abikaasa Tiiu-Reet.
Tulles tagasi Heino Prosti hobi juurde, küsin, kas tema muuseumis oleks võimalik ka kultuurisündmusi korraldada, näiteks tähistada rahvakalendri tähtpäevi, sest Tiiu-Reet käis möödunud aastal Tartus Rahvaülikoolis kadri- ja mardipäevakombestikku õppimas. „Nüüd, kus uus näituseruum valmis ja seda saab ka ahjuga soojaks kütta, võib selline mõte täiesti teoks saada. Asi võtab aga aega. Samuti on plaan taastada rehepeksumasinakuur, milleks otsime koostööpartnereid. Mõistagi tuleb taas kokku puutuda keerulise rahastamisprobleemiga. Tegutsemistahet ja optimismi aga veel jätkub,“ kinnitas põllumajandusajaloo väärtustamisele pühendunu.
JAAN LUKAS,
Jõgevamaa ajakirjanik
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kadri Simson: Kersti Kaljulaidi õlule on seatud suured ootused
KE, 05. October 2016
„Palju õnne Kersti Kaljulaidile ning Eesti rahvale – olen veendunud, et riigikogulased tegid täna õige valiku. Kersti Kaljulaid on väärikas kandidaat, kes on igati hea inimene Eesti Vabariigi riigipea positsioonile. Kindlasti on tegemist majandusalaselt pädeva inimesega ning tema sõltumatus erakondadest lubab arvata, et ta julgeb vajadusel ka erinevaid poliitilisi jõude korrale kutsuda. Ootused uuele presidendile on suured, kuid usun, et Kersti Kaljulaid suudab neid täita,“ rääkis Riigikogu Keskerakonna fraktsiooni esimees Kadri Simson.
Simsoni sõnul sai värske president ära valitud küll parlamendi poolt, kuid omad suured lootused presidendile on ka Eesti rahval. Saadiku sõnul on viimastel kuudel toimunud debatid ning avalik arutelu süvendanud arvamust, et Eesti vajab siseriiklikku presidenti, kes ei pelga Eesti inimestega otse suhelda.
„Kersti Kaljulaid sai Eesti Vabariigi presidendiks kiirkonkursi raames ning seega on tema põhimõtted veel rahva seas suuresti läbi kaalumata. Ma loodan, et värske president jätkab siiski seda rada, mille rajasid teised kandidaadid eesotsas Mailis Repsiga, mis näeb ette pidevat suhtlemist Eesti inimestega ning nende arvamuse kuulamist. Kahetsusväärsel kombel on Eestis tekkinud tõsine lõhe valitsuspoliitikute ning ühiskonna vahel. President peab asuma seda lõhet vähendama ning olema rahvaga pidevas diskussioonis,“ lõpetas Kadri Simson.
KE
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Nädala juubilar JÜRI ARRAK 80
HUGO HIIBUS, 26. October 2016
Jüri Arrak sündis 24. oktoobril 1936 Tallinnas teenistuja perekonnas. Ta lõpetas 1955 Tallinna Mäetehnikumi, õppis aastast 1961 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, lõpetas selle 1966 metallehistöö erialal. Õppinud metalliehistööd, siirdus kunstnik kiiresti üle õlimaalile, mis ongi jäänud ta meelisalaks.
Jüri Arrak töötas Tallinna Metallitoodete Tehase kunstnikuna ja 1968-1969 "Tallinnfilmis" lavastuskunstnikuna (filmid „Gladiaator“, „Metskapten“, „Suur Tõll“). Aastast 1969 on ta vabakunstnik ja Eesti Kunstnike Liidu liige.
Wikipeedia kirjutab tema loomingu kohta: “Varastes maalides ja estampides on kujundid tasapinnalised ("Saabumine võõrasse jaama", "Kentauride võitlus lapiitidega"), hilisemais on muutunud ruumiliseks. Tema jutustav maailm on paradoksaalne, maalist maali kordub masktegelaskuju, mis kontekstist sõltuvalt saab uue tähenduse. Looming on jutustav, lähtub kultuuritraditsioonist. Arrak kasutab arhetüüpe, muudab ja parodeerib pühaks peetud müüditõlgendusi ning pakub uusi ("Europe lahkumine", "Jüri võitlus lohega", "Kandjad"). Kunstniku kujutlusvõime loob suure sisendusjõuga ootamatuid nägemusi ("Tsirkus", "Tornide linn", "Pasunapuhuja", "Müüritrepil", "Hunt kuldse kepiga", "Pillipuhuja“).“
Jüri Arrak on maalinud piibliteemalisi maale („Juuda suudlus“, „Hiiob“ jt), Halliste kiriku altarimaali, meie kultuuritegelaste (L. Soonpää, J. Lotman, P. Tulviste jt) portreid, suuremaformaadilisi pilte „Estonia“ ja „Endla“ teatrile. Tema maale on kasutatud ka ansambli „Metsatöll“ albumikujundustes. 1996. aastal oli Jüri Arrak Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Juubilari on tunnustatud Kristjan Raua kunstipreemia, Konrad Mäe medali ja Valgetähe II klassi teenetemärgiga.
Mäletan, kui kunagi oli mu naabriks algaja kunstikoguja. Käisime tihti koos kunstinäitustel, kus jäi meelde tema korduv kriitika Jüri Arraku piltidel olejate parukate pärast. Too kunstikoguja armastas öelda: „Need on takupead!“ Kord kodutrepil olles kutsus ta mind enda poole. Möödusime mõnest Valdur Ohaka taiesest, millest üks oli isegi minu kingitus, kui ta järsku peatus võidukalt ühe väikese pildi ees. Oo üllatust, Arraku takupea! Selle olevat ta äsja ostnud. Kahjuks mitte pildi meeldivuse tõttu – seekord vaid hooplemiseks kolleegide ees. Suurema produktiivsuse tõttu müüs Ohakas oma pilte lihtsalt odavamalt.
Kuid hiljem läks lausa avalikuks lärmiks, kui Jüri Arrak oli joonistanud illustratsioonid lasteraamatule „Suur Tõll“. Robustsed ja verised oopused ei kõlba lastele, arvasid pedagoogid ja lapsevanemad. Kuigi samal ajal ja eriti hiljem oli Hollywoodi looming Arraku omast kordi verisem, nii et minu 5-aastane lapselaps teleri ees mind pidi rahustama. Ärgu ma kartku, maharaiutud pea asemele kasvab uus või isegi mitu, ja verised laibad pesevad ise vere maha ja lähevad honorari järele.
Arraku joonistamisstiil on jõuline, nii suure üldistusega nagu oleks stiliseeritud. Ilmselt metallehistöö õppimise aegadest pärit. Andes võimaluse ka igasuguseid müüte ja saagasid kujutada. Kunstnik armastab öelda otse. Ta loomingulaadki on otsaga filosoofias. Kes kunstnikest poleks filosoof? Tavaliselt see jääb ateljeesse või baarileti äärde. Lõuendile jõuab aga tihti Jüri Arraku pintsli kaudu.
Pole mingi saladus, et tänasel juubilaril on olnud varasemas elus palju kokkupuuteid alkoholiga. Nüüdseks pole ta enam kui 20 aastat alkoholi pruukinud. Algas kõik aga siis, kui ta oli 14, ning see probleem painas teda aastakümneid. Pöördelise otsuse taga olid terviseprobleemid.
"Need pohmelused olid nii kohutavad... Kui sa ikka 2–3 päeva oled voodis ja oigad, ega see eriti lõbus ei ole," meenutas Jüri Arrak ETV uudistesaates „Aktuaalne Kaamera“ 2015. aasta oktoobris.
1990-ndate alguses kinkisid Rootsis elavad sugulased Arrakule raamatu, mida ta nimetab joodikupiibliks. Iga päeva kohta on lehekülg ja igal hommikul luges kunstnik just selleks päevaks kirjutatud mõtted läbi. Ja vahel lisas ka väikese illustratsiooni. "Järgmisel hommikul loed järgmise lehekülje ja mõtled, et eile ma ei joonud, vaata, kui kihvt oli. Sai midagi ära teha. Siis järgmine lehekülg – ja jälle ei joo," rääkis Arrak AK-s.
Ta tunnistas, et üldiselt levinud praktika, kus alkoholist vabanemiseks pannakse paika mingi lõpetamiskuupäev, ei toimi. "Et esimesest maist või esimesest jaanuarist enam ei joo. See kõik on vale. See on jama. Nii ei lõpeta midagi. Aga kõige tähtsam on sisemine otsustus. Ise, üksinda," rõhutas pääsnu.
Viimasel ajal kalduvat Jüri Arrak taas müstikasse ja tegelevat ürgnaise – kaitsva ema – kuju loomisega. Võib-olla praeguse poliitika tõttu? On meil ju nüüd naispresident, naisministrid, naisõiguslased jpm. Oma müüdi loomisele on kunstnik kaasa aidanud ka sõnavõtmisega meedias. Vaatamata kõrgele eale on looja heas vormis.
Soovime talle tööde jätkamiseks tugevat tervist!
HUGO HIIBUS, kunstnik
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Uus riik, uus ühiskond, uus õiglane juhtimine
JÜRI PALLO, 12. October 2016
Kodanikuühiskond on ideaalühiskond, mille poole püüeldakse ning peabki püüdlema.
Kuidas kodanikuühiskonna poole liikuda? Tuginen siinkohal juba meie käes olevatele võimalustele.
Arvamusfestivalid
Nende eesmärk on välja selgitada arvamusliidrid, keda esitatakse kandideerima kohalikel ja Riigikogu valimistel. Arvamusfestivalid toimuvad kõikides maakondades; arvamusliidriks saab inimene, kes võidab valijatest kodanike usalduse. Arvamusfestivalidele saavad kodanikud ise ennast registreerida. Arvamusfestivalid selgitavad välja kogukonnale ja riigile kõige vastutustundlikumad kodanikud, kes suudavad täita ülesandeid nii kohalikes kui ka riigi esindusorganites. Igas maakonnakeskuses oleks maakondlik valimiskomisjon, mis kinnitab nii kohalikku omavalitsusse kui ka Riigikogusse kandideerijad. Valimisringkonnad moodustuvad maakonnapõhiselt. Kandidaadid, kes osutuvad valituks, asuvad täitma tööülesandeid nii kohalikus omavalitsuses kui ka Riigikogus. Istungeid hakkab juhatama vanim saadik. Erakondadest saavad oma maailmavaadetega huviklubid, keda riigijuhtimisse enam kunagi ei kaasata. Riiki valitseb ja juhib Eesti Vabariigi kodanikust valija.
Kõlab utoopiliselt?
Sugugi mitte, kui meenutame vaid, missugune suur rahvast ühendav jõud oli kunagi Edgar Savisaare poolt ellu kutsutud Rahvarinne. Rahvarinde loojad innustusid Eesti vabadusvõitlusest. Tänases Eestis on isegi üks inimese põhiõigusi – sõnavabadus – otseselt ohus. Rääkida ja oma arvamust avaldada saavad vaid üksikud väljavalitud meie hulgast. Meie poolt kirjutatud sõnumeid ei avaldata nn. peavoolumeedias. Vägisi tekitatakse olukord, kus mõned meie hulgast saavad külge „ekstremisti“ ja „vihaõhutaja“ sildi.
Laske rahval rääkida. Vajame uut Rahvarinnet!
JÜRI PALLO Võrust
5. oktoobril 2016
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Edgar Savisaar Facebookis
KN, 05. October 2016
„Tähelepanekuid!
Esiteks, minu sõber Oudekki Loone kirjutas, et ta jääb minuga ka siis, kui ma peaksin parteikongressil kaotama. Ma tõesti ei kavatse kaotada. Mul on toetajaid küll. Nendel, kes minu ja Oudekki kaotusele loodavad, on ettekujutus, et rahval polegi hääli. Arvatakse, et kui mind suhtlemisest meediaga ilma jätta, siis olengi ma inimestest blokeeritud. Inimesed on aga targemad, kui te arvate.
Oudekkile tänu toetuse eest! Ma ei kavatsegi kaotada!
Teiseks, üks lahing on ainult üks lahing. Millegipärast arvatakse, et viiendal novembril toimub justkui viimane heitlus. Kaugel sellest! Me alles alustame! Sõltumata sellest, mida Toompeal ja Stenbocki majas arvatakse.
Hakkan nüüd iga päev teile kirjutama!“
Kesknädal lubab omalt poolt, et hoiab Edgar Savisaare tegemistel ja väljaütlemistel silma peal. Püüame neid võimalikult tihti kajastada.
KN
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Varro Vooglaid: USA ja Ühendkuningriik on Süürias ilma volitusteta
19. October 2016
„Minule teada olevalt ei ole seda küsimust tõstatanud mitte ükski Postimehe, Delfi, Eesti Päevalehe ega ERR-i välisuudiste toimetuses töötav ajakirjanik. Samas on raske uskuda, et mitte ühelgi ajakirjanikul pole see küsimus peast läbi käinud. Pigem on tõenäoline, et kõnealust küsimust peetakse n-ö poliitiliselt ebakorrektseks, mistõttu pühitakse see vaiba alla, kuna selle ausameelne käsitlemine ei panustaks liitlassuhete edendamisse ning võiks sellisena tuua kaasa leivaisade ja kolleegide halvakspanu,“ lisas ta.
Vooglaid toob välja, et mõnikord viidatakse USA ja Ühendkuningriigi sõjalise sekkumise õigustuseks ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonile 2249 (2015), millega kutsuti maailmaorganisatsiooni liikmesriike seisma vastu ISIS-e tegevusele Süürias ja Iraagis.
„Samas on ühemõtteliselt vale käsitleda seda relvastatud jõu kasutamise volitusena, sest nimetatud resolutsioonis ei ole kõige vähematki viidet ÜRO põhikirja 7. peatükile, mille alusel Julgeolekunõukogu relvastatud jõu kasutamist autoriseerib,“ märgib Vooglaid.
Tema sõnul eiUSA ega Ühendkuningriik ei teosta Süürias enesekaitset ÜRO põhikirja artikli 51 tähenduses (eriti Süüria valitsuse vastu suunatud tegevuse osas), mis omakorda tähendab, et nende relvastatud sekkumiseks Süürias puudub tõsiseltvõetav rahvusvahelisõiguslik alus.
Vooglaiu sõnul on tegemist väga ohtliku pretsedendiga, sealhulgas ka Eesti jaoks.
„Ka need, kes näevad Venemaas Balti riike ähvardavat ohtu, peaksid mõistma, et kui Venemaa tahab järgmine kord mõnda teise riiki oma väed sisse viia, saab ta seda teha, viidates mh kõnealusele pretsedendile. Ei ole raske ennustada, et tulevikus hakkab Venemaa kasutama umbes sellist võrdsele kohtlemisele apelleerivat argumenti: kui USA ja Ühendkuningriik võisid rahvusvahelise üldsuse vaikival nõusolekul tuua oma relvajõud ilma kohaliku riigi nõusolekuta ning ÜRO Julgeolekunõukogu mandaadita Süüriasse (et aidata kukutada kohalikku valitsust), siis võime meiegi samal moel toimida, ilma et rahvusvahelisel üldsusel oleks moraalset õigust selles osas etteheiteid teha,“ kirjutab Vooglaid.
Rahvusvahelisel üldsusel on sel juhul väga näotu hakata apelleerima rahvusvahelisele õigusele ja nõuda selle austamist, sest rahvusvaheline õigus kas kehtib kõigile või ei kehti kellelegi, leiab Vooglaid. „Põhimõttele, et “mis on lubatud Jupiterile, pole lubatud härjale”, ei maksa rahvusvaheliste suhete toimiva alusena lootma jääda,“ arvas Vooglaid.
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Raimond Kaljulaid: Reformierakonnal läheb järgmistel valimistel raskeks
TAAVI PUKK, 26. October 2016
Raimond Kaljulaid, kas üldse on võimalik järgmisel sügisel toimuvate valimiste jõuvahekordade osas mingeid ennustusi teha? Olukord kahes suurimas erakonnas, Kesk- ja Reformierakonnas on ju sedavõrd turbulentne, et valimisteks võib pilt hoopiski muutuda.
Meie peamine tugevus on see, et meil on üle Eesti väga palju inimesi, kes on kohaliku elu edendamiseks palju ära teinud. Kõik algab ikkagi tugevast kohalikust nimekirjast. Inimesed ja mõtted meil on.
Selles, et teeme korraliku üleriigilise kampaania, ma ei kahtle. Inimesed, kes seda tööd oskavad ja on teinud, on erakonnas olemas.
Ka Keskerakonna kongressist sõltub palju. Uus juhatus ja esimees peavad selle erakonna viima kohalikel valimistel võidule.
Seetõttu on väga tähtis, kes on need inimesed, kes juhtkonna laua taha istuvad ja kampaaniat tegema hakkavad, millised on nende kogemused. Kui sel ei oleks tähtsust, kui poleks erakorraline olukord ja väga kriitiline valimiste aasta, siis ma ei kandideeriks sel korral ise juhatusse. Annaks kõrvalt nõu, kui küsitakse, nagu ikka. Aga ma tahan väga, et Keskerakond võidaks, ja mul on üsna hea ettekujutus, kuidas seda saavutada.
Reformierakonnal läheb järgmistel valimistel kindlasti raskeks. Nad pole kohalike omavalitsuste küsimustes kunagi tugevad olnud. Probleemid, mis on seotud ühistranspordiga, koolide sulgemisega ning inimeste lahkumisega Eestist on ainult süvenenud. Lisaks haldusreform ja suur sisetüli. Mille eest on inimestel kohtadel neid täna põhjust toetada? Aga samas on neil valitsuse aparaat, toetus meedias ja väga palju raha.
Kui lihtne on hetkel tegelda valimisstrateegiaga, kui erakond tegeleb samal ajal hoopis erakorralise kongressiga? Tegelikult pole ju kellelgi aega kohalikele valimistele mõelda.
Oi, kuidas veel mõtleme! See võib väljaspoole nii paista, et erakond tegeleb ainult kongressiga, aga tegelikult tehakse juba täna tõsist tööd valimisteks valmistumisel. Mõeldakse nii üleriigilise kampaania peale, kindlasti mõeldakse juba nimekirjade peale, pannakse meeskondi kokku, tehakse plaane. Valimisteni on aasta, kampaania aga on tegelikult juba alanud.
Ma arvan, et on väga hea, kui meie konkurentidele jääb mulje, et oleme kuidagi nõrgas seisus selles küsimuses. Seda suurem saab nende üllatus järgmisel sügisel olema, et oleme teinud ära korraliku kodutöö ja võtame neid valimisi väga tõsiselt.
Millise positsiooni peaks Keskerakond võtma Tallinnas, arvestades, et juba neli järjestikust valimisperioodi on valijad usaldanud volikogus Keskerakonnale absoluutse enamuse?
Seda tulemust on kindlasti võimalik korrata, ja väiksemat eesmärki ei ole mõtet erakonnale seada. Aga võita tuleb ka üleriigilises arvestuses.
Kui rääkida veel Tallinna linnavolikogust, siis opositsioon on olnud suhteliselt vähemärgatav. Omavaheline koostöö ei suju, kriitika pole järjepidev ning on tihti populistlik. See pole ju kuigi hea positsioon, millega valimistele vastu minna?
Järjepidevust tõesti ei ole. Kui tegime bussirajad, siis räägiti, et need segavad liiklust. Kui tegime tasuta ühistranspordi, siis öeldi, et see on populism. Nüüd räägitakse, et oleme kogu aeg toetanud autostumist.
Vahel tundub, et opositsioonierakondi esindavad Tallinnas väga teisejärgulised kaadrid. Mina tunnen küll sisulisest debatist puudust. Tullakse loosungitega.
Aga see ei tähenda, et neid võib alahinnata. Kindlasti tuleb Tallinnas kõva lahing ja me peame selleks väga tõsiselt valmistuma. Üksikuna võttes on meil teisejärgulised vastased. Aga neid on rohkem, tullakse mitmekesi ühe vastu; meedia toetab neid ja me peame sellega arvestama, et võitlus ei ole võrdne.
Kui 2013. aastal oli Tallinnas suurimaks üllatajaks tõenäoliselt Eerik-Niiles Kross oma vastuolulise kampaaniaga, siis kas ka praegu on silmapiiril mõni selline üllatusesineja?
Oh, Kross pole kindlasti esimene ega viimane. Aga mida ta saavutas oma kampaaniaga? Ja kus ta nüüd omadega on? Ja mida on ta teinud tallinlaste heaks?
Kui vaatame kohalikke valimisi laiemalt, siis suurt segadust tekitab ka haldusreformiga seonduv. Kui olulisel määral mõjutab Vabariigi Valitsuse senine kesine töö valimistulemusi?
Mina usun, et väga olulisel. Jaak Aab avaldas sel teemal hiljuti Postimehes väga hea loo, kus võtab väga lühidalt kokku, mis on praeguse reformikava peamine nõrkus. Mailis Reps rääkis sellest väga palju presidendikampaanias. Eks ikka jälle see, et asju tehakse Exceli tabeli põhiselt.
Peame mõtlema, kuidas oma nimekirju üle Eesti sel korral rohkem toetada keskkontori tasemel, sest selge see, et haldusreform on löönud korralikult kaardid sassi ja selles olukorras on kampaaniat raskem teha. See on väga tõsine küsimus ja uus juhatus peab sellele väga palju tähelepanu pöörama.
Vabaerakond teatas hiljuti, et kavatseb üle Eesti kohalikel valimistel osaleda valimisliitudes, mitte erakonna nimekirjaga. Kuidas sinu hinnangul see erakonda kui tervikut ning erakonna brändi mõjutab?
Minu arvates näitab see ainult seda, et Vabaerakond ei ole tõsine erakond. Erakond peab ikka erakonna nimekirjadega väljas olema. Ja kui sellega hakkama ei saada, siis ollakse padjaklubi, mitte partei.
Arvestades seda, kui teravdatud tähelepanu alla on võetud erakondade kampaaniad ja rahastamine ning omavalitsuste teavituskampaaniad, siis kuivõrd valimiskampaania sellest järgmisel sügisel muutub?
Ma ei ütleks, et on võetud teravdatud tähelepanu alla. Kõik need arvukad juhtumid, kus valitsuserakonnad, alates IRL-ist ja lõpetades Reformierakonnaga, on ilmselgelt kasutanud riigi raha oma kampaaniate tegemisel, ja neid juhtumeid on kümneid, ei saa mingit erilist tähelepanu, ei meedias ega uurimisorganite poolt. Nii et arvatavasti on karistamatuse tunne vaid süvenenud. Selles küsimuses peab olema täielik nulltolerants. Maksumaksja raha kampaanias kasutada ei tohi, ja see peab kehtima kõigi erakondade kohta.
Kui palju saad avada sellest, mida Keskerakond teha plaanib? Millise strateegia kallal hetkel tööd tehakse?
Vara veel. Strateegia paneb paika uus juhatus koos esimehega. Ja seda tuleb arutada piirkondadega, kohalike organisatsioonidega. Sealt tuleb üleriigiline kampaania. Keskerakonna toetus on vaatamata kõigele endiselt väga kõrge, mängime selgelt esiliigas. See muutub ainult siis, kui ise lollid oleme, aga ma ei näe täna seda ohtu, sest usaldan kõiki meie meeskonna tippmängijaid.
Küsis TAAVI PUKK
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Milleks Keskerakonnale uus kongress?
HEIMAR LENK, 19. October 2016
Tõepoolest, milleks? Kui eelmine erakonna esinduslik suurkogu peeti vähem kui aasta tagasi. Häälteenamusega said valitud erakonna esimees Edgar Savisaar, juhatus, aukohus, revisjonikomisjon ja muud atribuudid. Kõik peaks olema paigas ja suurim opositsioonipartei võiks teha edukat igapäevast tööd. Ründama valitsuskoalitsiooni, vaidlema ilmavaate üle, tõestama oma paremust teiste ees. Aga võta näpust! Kellegi näpud sügelevad. Ei saa rahus istuda ja oma valijate tahet ellu viia. Mõnel oleks istumise alla nagu tärpentini määritud – nihelevad ja tõmblevad mis hirmus!
Et esimees polevat ikka see, kes peaks olema! Ma ei mõista neid, kes ütlevad, et Savisaar erakonna etteotsa ei kõlba. Rahvarinnet looma kõlbas, Vene tankide ette kõlbas, linnakortereid ehitama kõlbas, suurima pensionitõusu vedamiseks kõlbas, tasuta ühistransporti korraldama kõlbas, kirikuid püstitama kõlbas. Valimisi võitma kõlbas. Simsoni, Ratase, Repsi karjääri korraldama kõlbas. Ja nüüd ühtäkki enam ei kõlba? Arusaamatu!
Mida on ette näidata neil, kes temalt Keskerakonda üle võtta soovivad? On nad ehitanud kiriku? On nad suutnud luua oma ajalehe või televisiooni? Ei! Aga juhtida tahavad. Kas on nad esimees Savisaare errusaatmiseks erakonnakaaslaste käest luba küsinud? Pole kuulnud.
Kongressil püütakse saavutada võit piirkondades koostatud ühepoolsete nimekirjadega, kuhu Savisaare pooldajaid pole ligi lastud. Arvan, et umbes kolm neljandikku tänasest Keskerakonnast pooldab kindlalt Savisaart ja tema kurssi. Vaid umbes üks neljandik sooviks uue, parempoolse kursiga Keskerakonna ehk Reformierakonna nr. 2 loomist. Et siis saaks valitsusse!
Kust on võetud see valitsussemineku muinasjutt, kui viimase paari aasta jooksul pole Reformierakonna poolt kostnud vähimatki häält selle idee toetuseks? Äsja kordasid Rõivas ja Ansip kui ühest suust, et ka Keskerakonna esimehe väljavahetamine ei anna lootust Keskerakonna „parketikõlblikuks“ muutumisele. Et ideed ja valijaskond on ka pärast Savisaare mahamurdmist ikka endised. Et Keskerakond peaks oma olemuses muutuma teiseks.
Kui see nii on, siis milleks teha kongressi, mille ainsaks eesmärgiks on Savisaare poliitiline hukkamine? Kas see on keskmeestepartei valijate ootus ja lootus? Ma pole ühegi valija või erakonna lihtliikme käest seda kuulnud; käärib vaid partei eliidis. Minu poole pole pöördunud ükski keskerakondlane või meie valija ja soovitanud Savisaart välja vahetada. Milleks meile siis see kongress?
[esiletõste:] LENK: Mida on ette näidata neil, kes Edgar Savisaarelt Keskerakonda üle võtta soovivad? On nad ehitanud kiriku? On nad suutnud luua oma ajalehe või televisiooni? Ei! Aga juhtida tahavad.
HEIMAR LENK, Riigikogu liige, Keskerakond
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Erki Savisaar: EAS peab lähtuma võrdse kohtlemise printsiibist
Keskerakonna pressiteatest, 26. October 2016
Arupärijate esindaja Erki Savisaare sõnul peab EAS lähtuma toetuste andmisel ning ka tagasinõudmisel võrdse kohtlemise printsiibist. Kõiksugu skeemitamisi peab rahvasaadik täiesti lubamatuks.
„EAS-i otsus eraldada OÜ Ermamaale toetusena 190 392 eurot anti teadmisel, et projekti tulemusena valmib avalikuks kasutamiseks mõeldud kultuuri- ja puhkeobjekt. Tänaseks on aga avalikkus teada saanud, et juba neli aastat tagasi otsustas EAS-i juhatus rahuldada taotluse, millega peatati ajutiselt Ermamaa majutus- ja turismiteenuste osutamine avalikkusele. Ajutine otsus muutus aga nagu ikka püsivaks. Raha aga president miskipärast tagastama ei pea. Meie hinnangul ei saa taolist skeemitamist lubada kellelegi ning ettevõtlusminister peab selgitama EAS-i otsuse tagamaid," rääkis Keskerakonna juhatuse liige Erki Savisaar.
Savisaare hinnangul on olukorra lahendamiseks kaks võimalust. Esimene on see, et Ilves maksab toetuse täies mahus tagasi või asub Ärma talus reaalselt osutama majutus- ja turismiteenust. „EAS-ilt toetuse taotlemine on paras väljakutse, ning ei ole haruldased juhud, kus ebasihtotstarbelise rahakasutuse korral tuleb toetus sihtasutusele tagasi maksta. Minu hinnangul on üsna selge, et nii tuleb talitada ka Ilvese puhul. Selline osaline toetuse tagasi nõudmine tundub halva pretsedendina, mis tekitab palju küsimusi."
„Liisa Oviir peab meile selgitama, kuidas kujunes OÜ Ermamaalt toetuse tagasinõude summaks just kümme protsenti eraldatud toetusest ning kas tegemist oli eurorahade väärkasutamisega. Oma ametiajal taotles president Ilves sõnades alati läbipaistvat ja ausat poliitikat. Sooviks sama arusaamist näha ka tegudes," lõpetas Erki Savisaar.
Keskerakonna pressiteatest
Viimati muudetud: 10/26/2016
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Elagu energotsivilisatsioon!
HERMANN WIEN, 19. October 2016
Üle-eelmisel nädalal avanes vastav vaate- ja kuuldepilt Mustamäel Mustika keskuses, kus kassastik vaid tunnikeseks n-ö kuivale jäi. Ohsamumeie! Mäherdune paanika läks lahti! Kui kaardimaksete seiskumisel on (ühe meie tähtsa riigimehe poolt põlastusväärseks kuulutatud) sularaha omanikud ostjaina ikkagi õnnega koos, siis kõigi kassade vakkajäämine teeb auväärt kodanikud metsikuks: Mis see olgu! Temale tuleb tagada ostmise teostamine! Või muidu jätab ta käru- ja korvitäied kaupu lihtsalt keset kaubanduskeskust – eks harutage see kraam kõik lahti ja pange oma kohale tagasi!
Süüdlased välja! Ja rünnaku alla võetaksegi kõige kättesaadavamad kahtlusalused – miinimumpalga eest tööd rügavad ja ostjatele naeratama sunnitud kassapidajad. Muu hulgas võib neid süüdistada kõiges – isegi kassade vussiajamises. Ja kui vaba riigi vabal kodanikul trehvab olema ehtsa tarbimisrinde-võitleja hing, suudab ta noil väidetavatel kahjuritel/sabotööridel pisaradki voolama panna.
Selliste lubamatute situatsioonide ärahoidmiseks on kindlasti olemas meie hiilgavale kaasajale kohaseid võimalusi. Üks variant: analoogiliselt suurhaiglatega tuleks kaubanduskeskused täiendada nii lihtlabaste voolukatkestuste kui ka nn viimsepäeva puhul käivituvate varu-energovarustitega. Sest üha kõrgemale elujärjele tõusva Eesti rahva ostuvajadused peab saama 24/7 vähimategi tõrgeteta rahuldatud!
Siin on olnud juttu vaid Eesti elu ühest, suhteliselt kitsast valdkonnast.
Kuid ärgem unustagem: kelle käes on elektrivarustuse tagamise pealüliti, see valitseb kõiki ja kõike! Alati ja kõikjal! Nii suures poes kui ka väikeses riigis. Kellele kasuks ja kellele kahjuks? Õnneks või õnnetuseks?
HERMANN WIEN, EU
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Rail Balticu Eestisse rajamise otsusele allakirjutanu, astu esile ja näita ennast!
INGA RAITAR, 26. October 2016
Kes on otsustanud, et Eestisse ehitatakse Rail Baltic ehk kes NIMELISELT on võtnud vastutuse selle arusaamatu eesmärgiga, kuid ometi meist igaüht mõjutava rajatise ehitamiseks? Kelle nime hakkavad selle kogu maad läbi lõikava haavaga meenutama meie lapsed ja lapselapsed? Kui kellelgi õnnestub leida see nimi, palun andke teada. Auhinnamängu võib jagada, sest äkki on kuskil olemas keegi, kes teab seda salapärast otsustajat nimepidi...
Ajakirjanik INGA RAITAR Facebookis
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Masendav tagasikäik arstiabi ja pensionidega
MARIKA TUUS-LAUL, 12. October 2016
Mida siis tähendab sund töötada kuni 70. eluaastani? Ega muud kui 10–12 aastat töötu abiraha peal näljapajukil olemist. Muide, näiteks Poolas on käivitunud pensioniea langetamise protsess. Vähemalt on selline eelnõu valitsuse poolt välja käidud.
Me ju võime rahustuseks rääkida, et Eesti inimeste eluiga tõuseb iga päevaga. Jah, aga palju vähem kui enamikes Euroopa riikides. Teiseks, meie inimesed on haiged. Ministrid vaikivad sellest, et juba alates 2009. aastast ehk masu algusest peale on tervena elatud aastate arv oluliselt langenud – naistel 2,1 ja meestel 1,9 aasta võrra. Kindlasti on üks määrav tegur siin, et inimesed ei pääse arsti juurde. 1. juuli seisuga ootas üle 180 000 patsiendi mingis arstiabi-järjekorras. Aga kui palju on veel neid, kel pole õnnestunud end järjekorda pannagi, sest numbreid välja ei anta – kõik on täis. Aga polikliinikud on tühjad, sest Haigekassal pole raha.
Nüüd minnakse pensionile valdavalt mitu aastat varem, enne õige pensioniea saabumist – keskmiselt 59-aastaselt. Tänane 63 eluaasta piirgi tundub paljudele kättesaamatu, sest inimesed on end mitme töökoha peal rabades poolsurnuks töötanud. Pole kaugel päev, mil seadusega kehtestatud pensioniiga tõuseb juba 65 aastani. Aga 70-ga hirmutamine tundub tapjalik.
Kas nooruke minister tõesti arvab, et inimene töötab raugaea lähenedes uhkelt täiskohaga politseinikuna, ehitajana või tuletõrjujana? Või kus on neid kergemaid töökohti leida, eriti maal? Kes tahab haiget vanainimest tööle võtta? Isegi koristajakohtadele on tung juba praegu. Kes hoiab siis vanaema asemel lapselapsi?
Kuhu küll on jäänud meie välispankade poolt „sambapeibutuseks“ välja käidud vanaduspõlv palmide all? Ja ärgu peaminister Taavi Rõivas tehku imestunud nägu, et tema ei tea asjast midagi. Samasugust nägu tegi ka Andrus Ansip omal ajal, kui välismaised pangad ja Statistikaamet olid järjekordseks pensioniea tõusuks juba eeltöö teinud.
Kas me ikka peame meist paremini elavasse Kreekasse panustama ja ülal pidama Euroopa erapanku, et nood saaks uusi laene välja anda?
Aga Estonian Airi, Tallinna Sadama parvlaevahanke, Eesti Energia, Nordica jt. kaudu õhku pillutud sajad miljonid eurod? Kas tõesti on vaja uut ja kallist ministeeriumidemaja, kui endine oli päris korralik ja üldsegi mitte liiga vana? Kas peame andma põgenikele paremat sotsiaalset kaitset kui oma rahvale ja majutama liitlassõdureid kallitesse hotellidesse?
Kas oleme ikkagi üldse tõsiselt arutanud, miks lahkuvad Eestist noored pered, selle asemel, et võiksid siin meie tervishoidu ja pensionisüsteemi püsti hoida? Peaminister Rõivase vastus on teada: oi kui paljud on juba õnneotsingutelt tagasi pöördunud!
Oleme kapseldunud oma valuvormis – oma aja ära elanud maksusüsteem on tabu, nuumame välismaiseid pensionifonde. Selle asemel, et majanduse arendamisele keskenduda, nuputame, kuidas saaks kõige haavatumat rahvagruppi edasi koorida. Muudkui tõstame tarbimismakse, trahve, riigilõive; muudkui kärbime kulusid ja jagame vaesust ümber.
Ja muudkui klammerdume võimulpüsimisse.
MARIKA TUUS-LAUL,
Riigikogu sotsiaalkomisjoni liige
[esiletõste] Kuhu küll on jäänud meie välispankade poolt "samba-peidutuseks" välja käidud vanaduspõlv palmide all? Ja ärgu peaminister Taavi Rõivas tehku imestunud nägu, et tema ei tea asjast midagi. Samasugust nägu nägi tegi omal ajal ka Andrus Ansip.
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Rail Balticu rajamine kui totter allumine Brüsseli rumalustele
AIVO OINA, 26. October 2016
Noore poisuna Viljandisse jõudes oli taskuraamat tüdrukute aadresse täis ja küllakutseid hulgani. Telefonid olid tollal kodudes veel üsna haruldus ja suhtlus käis ikka kirja teel.
Oli ka suur raudtee, mis viis Leningradi ja Moskvasse, haarates kaasa palju kohalikke sõitjaid ning ka Petseri ja Pihkva rahvast. Olles praktikal Pihkva ajalehes, sõitsin sinna ikka öise rongiga.
Olid nii kupee- kui ka platskaartvagunid. Kõik vastavalt sõitja rahakotile. Rääkimata restoranvagunist, kus üllatavalt head ja maitsvad toidud.
Selline raudtee sobis kogu Eestile ja loomulikult veeti seal ka palju kaupa.
Rahvalt luba pole küsitud
Läks aeg edasi ja kitsarööpmeline raudtee võeti üles. Viljandi suunal tehti rööpmevahe laiemaks ja mõneks ajaks oli olemas isegi ühendus Tallinn–Pärnu–Riia. Aga sellestki jäi Eestile väheks. Oma Nokia otsimisel mindi kaasa Brüsseli hiigelleiutisega Rail Baltic ja hakati ülikiiret raudteed üles kiitma, oma rahva käest selleks luba küsimata.
Hullem asi on selles, et tahetakse teha täiesti uus teetrass ja sellega seoses vaesustada suur hulk meie kodusid. Kõigele lisaks poolitada Eestimaa Lääne- ja Ida-Eestiks.
Omamata insenerioskusi, arvan, et targem oleks ikka see vana Tallinn–Tartu–Valga suund kasutusele võtta ja korda teha olemasolev taristu. On olemas juba sissetrambitud alusmaa ja pole vaja erilisi sundvõõrandamisi. Pole ju mõeldav, et hakkame oma pisikesest riigieelarvest ülal pidama kaht raudteed, kuigi pole seniselgi enam ammu kasumlikkust.
Liikluses me teame, et kiirustamine ei vii kuhugi. Kas kaubarongid peavad tuiskama Tallinnast esimesse peatusse Pärnus kohutaval kiirusel? Milleks? Samas vajame raudteed, mis oleks meile vajalik. Raudteed, mis tooks oma rahva maakohast tööle. Riigiisad sõidavad riigiautodega ega mõtle sellele, et tavainimesele on autosõit ikkagi väga kallis lõbu ja lõppkokkuvõttes sobimatu, võrreldes kuupalga või pensioniga.
Eraldi küsimus oleks: mida me Tallinnas vagunisse laadime ja Brüsselisse saadame? Võib-olla vaid käputäie eurosaadikuid ja ametnikke? Seega kiire erirong erivagunitega!
Paljud ärksamad inimesed on selle vastu. Keskerakond on üle kümne korra soovinud, et rahvale otsustusõigus antaks. See aga valitsejaile ei sobi. Neile meeldib, et rahvas närigu muru!
Algamas on järjekordne lollitamiskampaania, mis võtab paljudelt kodudelt maa ja eluõiguse. Mille nimel? Ikka totter allumine Brüsseli rumalustele. Meie aga oleme truud alluvad.
Lõunanaabrid on märksa tõrksamad
Naabrid lõunast on aga hoopis teist meelt. Riigifirma Leedu Raudtee (Lietuvos Gelezinkeliai) hinnangul ei toonud Rail Balticu hankemudeli kokkuleppe allkirjastamine ettevõttele kasu, sest see muutis ettevõtte vastutavaks Rail Balticu haldusfirma RB Rail tehtud vigade eest.
Leedu Raudtee allkirjastas hankeleppe alles siis, kui nõukogu selleks vali käsu andis. Raudtee tegevjuht Stasys Dailydka ütles BNS-ile, et samas on ta omaltpoolt kõik teinud ja hoiatanud, et lepe Leedu Raudteele kasu ei too. „Lepinguga on hulganisti probleeme – me kaotame palju asju, isegi meie tütarfirmad ei saa hangetes osaleda, ja RB Rail ei vastuta mitte millegi eest – ei liiklusohutuse, võimaliku kahju ega ka raha väärkasutuse eest. Viimaks võib see kaasa tuua Euroopa rahade kaotamise,“ rääkis Dailydka. Tema sõnul oleks pidanud Leedu Raudteed erikohtlema, arvestades, et ettevõttel on ainsana ka varasid. Kui Lätis ja Eestis on ühisfirma RB Rail aktsionärideks spetsiaalselt loodud ettevõtted, siis Leedus on selleks Leedu Raudtee.
Huvitav on see, et kõikjal kirjutatakse ehitustöödest Poola piirini. Aga edasi? Tundub, et poolakad oma suurema tarkusega pole veel midagi otsustanud. Ja kas üldse otsustavad? Ja ikka ei saa keegi meist aru, mida see kiirraudtee vedama hakkab? Rail Balticusse plaanitava tohutu investeeringu põhjendamine ei ole Brüsselil lihtne, aga siit-sealt mõne ähmase põhjuse ikka leiab, näiteks Põhja-meretee ja Helsingi–Tallinna tunneli kaudu kunagi kauges tulevikus võib-olla liikuma hakkavad kaubavood.
Kas ikka peame praegu sellise võlakoorma alla heitma?
AIVO OINA,
vaatleja
[esiletõste] Algamas on järjekordne lollitamiskampaania, mis võtab paljudelt kodudelt maa ja eluõiguse.
[fotoallkiri] UUS VÄLJAKUTSE RAHVALE: Paljud ärksamad inimesed on Rail Balticu vastu. Tahetakse ju selle jaoks teha täiesti uus teetrass ja sellega seoses vaesestada suur hulk trassile või selle äärde jäävaid kodusid. Kõigele lisaks poolituks Eestimaa nüüd Lääne- ja Ida-Eestiks. Fotol Rail Balticu eskiis.
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Linnavolikogu Keskfraktsioon tutvus Pirita rõõmude ja muredega
ANDRE HANIMÄGI, 05. October 2016
Linnavolinikke võttis vastu linnaosa vanem Tõnis Mölder, kes tutvustas lähemalt linnaosa, linnaosavalitsust ja selle plaane ning mõtteid tulevikuks. Lisaks sai tutvuda linnaosa haldushoonega, kuhu koliti eelmisel aastal.
Tehtud ja veel teha
Mölder selgitas, et linnaosavalitsuse eesmärk oli näidata linnavolinikele seda, kuhu on tänu nende jah-sõnale juba märkimisväärselt investeeritud ning millised on prioriteetsed objektid tulevikuks, millele oodatakse volinike toetust. „Oleme linnaosas saanud ära teha palju vajalikku, kuid eesmärgid on tihtipeale alati suuremad kui linna võimalused, ja seetõttu tuleb investeeringuid hoolikalt kaaluda. Meie roll ongi näidata hääletajatele, et kasutame igat senti hoolikalt ja läbimõeldult,“ rääkis Mölder.
Uhke võib linnaosa olla näiteks Merivälja kooli üle, mis on saanud suuri investeeringuid kooli võimla, klassiruumide ja ujula väljaehitamiseks. Kooli arenguid on märganud lapsevanemadki. Tänavu läks esimesse klassi 91 õpilast, mistõttu tuleb koolipäeva alustada kahes vahetuses.
Oluliselt on aastate jooksul muutunud Pirita spordikeskus, mis lisaks tervisespordihoonele, mänguväljakule ja uisuväljakule sai eelmisel aastal rikkamaks kergliiklustunneli võrra. Rõõmustav on seegi, et spordikeskuse arendust võib pidada linna ja riigi edukaks koostööks, kus peetakse silmas heade sportimisvõimaluste loomist kõikidele huvilistele. Spordikeskuse tulevikuplaanidesse kuulub velodroomi rekonstrueerimine sisehalliks, mis oleks ainus omanäoline kogu Põhjamaal.
Tutvuda said volinikud ka Pirita Kose lasteaiaga, mis oma suurepärase asukoha ja heade õpetajatega teenib laste ja lapsevanemate käest kiidusõnu, kuid mis vajaks suuremaid ruume; hetkel on puudu sõimerühmad. Uue hoone ehitusest on räägitud väga pikalt ning külaskäinud linnavolinikudki tõdesid, et aega on uut hoonet oodates kulunud liigagi kaua.
Väljasõidud annavad aimu
Tallinna linnavolikogu esimees Kalev Kallo, kes sellised väljasõidud on algatanud, rõhutas, et linnaosadega tutvumine on väga oluline ning et on kasulik vaadata üle objekte, mida võib-olla nähtud vaid volikogus paberil. „Volinik teab muidugi kohast, kust ta on valitud, kuid muude linnaosade vajadused ja eesmärgid on hea üle vaadata, kuulata linnaosa rõõme ja muresid otseallikast,“ sõnas ta.
Pirita-Kose lasteaia ehitust pidas Kallo kõige olulisemaks eesmärgiks Pirital ja ta sõnas, et volinikud said oma silmaga veenduda, et toetust on lasteaial hädasti vaja. „Kui nüüd tuleb järgmise aasta eelarve, olen peaaegu kindel, et Pirita Kose lasteaia uue hoone ehitus sinna sisse satub,“ lausus Kallo.
[fotoallkiri] Tallinna linnavolikogul oli töine väljasõit. Sel korral külastati väikseimat linnaosa -- Piritat. Fotol vasakult Pirita Spordikeskuse juhataja Aavo Aunroos, Tallinna linnavolikogu esimees Kalev Kallo ja Pirita linnaosa vanem Tõnis Mölder.
ANDRE HANIMÄGI, Pirita linnaosa avalike suhete nõunik
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Mida minuvanune mäletab ja peaks mäletama Edgar Savisaarest?
VALLI VEIGEL, 19. October 2016
Nondel aastatel tehtu valguses hakkaski paljude inimeste silmis Edgari pea ümber kumama suure juhi oreool. Ja ega tal endal niisugune kuvand ju halbu tundeid tekitanud.
Ajaloonäited on aga palju kordi tõestanud, et suurtel inimestel on sageli ka väga suured nõrkused ja puudujäägid. Edgari nõrkus on algusest saadik olnud üleelusuurune ego. Lisaks eespoolmainitud rahvajuhi-oreoolile lootis ta kindlasti, et kogu Eesti kannab teda aegade lõpuni kätel ja kiidukoorid ei lõpe iial. Omajagu põhjust tal selleks ju oli.
Läks aga teisiti. Eks au ja hiilgusega ole säärased lood, et neist ei ütleks kuigi paljud ära. Eestis ongi kujunenud nii, et riigi poliitilises ladvikus on 20 aastat käinud kibe andmine, selgitamaks, kes siis ikkagi oli see kõige-kõige. Aujärje eest peetud võitluses pole vahendeid valitud ja Edgar Savisaare nahka on pargitud peaaegu 20 aastat järjest. Tulemuseks on nähtus: praegune Savisaar.
Ego ja sellega kaasnev umbusk kõige ja kõigi suhtes on kaasa toonud selle, mis ühe tõeliselt suure inimese ja tänapäeva poliitikuga juhtuda ei tohiks. Ülisuure mina kõrvale ei mahu eriti kedagi. Nii on kopsakas osa mõtlemisvõimelisest seltskonnast aastate jooksul erakonnast lahkunud.
Erakonnas püütakse põlu alla panna iga Edgar Savisaare omast erinev mõte ja arvamus. Veel ei ole teada, millega lõpeb nüüdne, Edgarile vahest ootamatultki suur vastasseis. Teda vihastab hullupööra praegune situatsioon, kuid jätab täiesti rahulikuks olukord, et Keskerakond on ühiskonnaelu korraldusest välja lülitatud. Sestap puudub tal tänaseks ka programm edasiminekuks. Mõnuleme teadmises, et Tallinn on meie... Noh, tore see! Aga meie siin, kõikjal üle Eesti?
Tiivulisest innustajast-tulihobust on saanud veidral kombel isandlik vürst, kes vedamise asemel ratsutab. Tema ratsuks on juba pikemat aega olnud mälestus Rahvarindest.
Olen päris pika aja jooksul kaitsnud Edgar Savisaart nii kõnes kui ka kirjas, püüdes sealjuures jääda objektiivseks. Tema praegusele käitumisele on aga võimatu õigustust leida. Kas tõesti kehtib tema mõttemaailmas põhimõte „Pärast mind tulgu või veeuputus“? On ta muutunud Tarass Bulba reinkarnatsiooniks? Teate küll: „Mina olen su loonud, mina su ka hävitan!“ Kas see on see, mida ta soovib Keskerakonnale ajaks, mil ta ise ei ole enam esimees?
Keskerakond ei ole pelgalt Edgar Savisaar. Sellesse kuulub üle 14 000 inimese, ja meil on, mida Eestile ütelda. Selleks, et meid kuulda võetaks, peab erakonda juhtima inimene, kellel on visioon ning kes peab oluliseks Keskerakonna heade lubaduste elluviimist kogu Eestis valitsuse tasandil.
Seetõttu toetan ka eeloleval kongressil põlvkonnavahetust. Ja väga toetan Jüri Ratase kandideerimist Keskerakonna juhiks.
VALLI VEIGEL,
keskerakondlane aastast 2000, Viljandimaa
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakonna volikogu valis uued juhid
KESKNÄDAL, 19. October 2016
Volikogu juhi kohale seati üles kaks kandidaati – Kersti Sarapuu ja Peeter Ernits. Sarapuu rõhutas oma hääletamise eelses pöördumises volinikele, et kavatseb asuda aktiivsele koostööle kõigi piirkondade ja osakondadega, korraldada regulaarseid kohtumisi maapiirkondades ja olla aktiivses suhtluses volikogu komisjonidega.
Erakorraline kongress tuleb 5. novembril
Tundub, et volinikele see valimislubadus meeldis, sest 106 häälega sai Sarapuu volikogu uueks juhiks valitud. Vastaskandidaat Peeter Ernits kogus 51 häält. Põhjalikumat usutlust Kersti Sarapuuga saab lugeda ka tänasest Kesknädalast. Volikogu aseesimeeste valimisel kandideerisid samuti riigikogulased Mihhail Korb ja Marika Tuus-Laul. Mihhail Korbi poolt andis hääle 100 volinikku ning Marika Tuus-Lauli toetas 50 volinikku.
Pärast 15. oktoobri istungit on Keskerakonna volikogu juhtkond vahetunud täies koosseisus. Senine volikogu esimees Kalev Kallo ning aseesimehed Tarmo Tamm ja Siret Kotka uueks perioodiks ametisse ei kandideerinud. Vastavalt Keskerakonna põhikirjale kestavad volikogu esimehe ja aseesimeeste volitused kaks aastat.
Teine kaalukas otsus, mis volikogus tehti, oli erakorralise kongressi kokkukutsumine Paides 5. novembril. Erakonna volikogu otsus edastatakse erakonna juhatusele kongressi esindusnormi kinnitamiseks ja erakorralise kongressi läbiviimise jaoks muude vajalike otsuste tegemiseks. Otsuse poolt hääletas 109 Keskerakonna volikogu liiget, vastu 29; erapooletuks jäi 5 volinikku.
Mailis Reps: Täitsime oma eesmärgid
Presidendikampaania käigust andis volinikele ülevaate Mailis Reps, kes rõhutas, et just Keskerakonna kampaania suunas presidendivalimiste debati välispoliitikast sisepoliitikasse. “Meie eesmärgiks enne valimisi oli tõsta haldusreform fookusesse ning sundida erakondasid rohkem kohalike omavalitsuste juhtidega suhtlema. See ka õnnestus,” rääkis Reps. “On sümboolne, et ETV suur presidendidebatt vaid päev enne valimisi nii laialdaselt sisepoliitikale keskendus. Me täitsime oma eesmärgi, sest omavalitsuste mured tõusid pilti.” Reps rõhutas, et presidendivalimised murdsid mitu senist müüti. “Esiteks näitas kampaania, et Keskerakond on üks tõsiseltvõetavamaid poliitilisi jõude Eestis. Ei ole saladus, et rahvas näeb just Keskerakonda selle jõuna, kes suudab murda Eestis valitseva poliitilise stagnatsiooni. Tegime kampaania raames ringi peale praktiliselt kogu Eestile, ning tagasiside põhjal julgen öelda, et meie positsioonid on jätkuvalt tugevad traditsioonilistes kantsides, kuid väga positiivsed sõnumid tulid ka Valgamaalt, Jõgevamaalt, Võrumaalt ja Saaremaalt. See annab meile väga hea eelduse kohalikeks valimisteks.” Reps tänas kõiki erakonnakaaslasi ja abilisi ning erakonna bürood presidendikampaanias tehtud töö eest.
Mure alarahastatud tervishoiu pärast
Istungil võeti vastu avaldus, milles väljendatakse sügavat muret krooniliselt alarahastatud tervishoiu pärast. See olukord on kestnud juba aastaid. Keskerakonna volikogu rõhutas oma avalduses, et arstiabi kättesaadavuse parandamiseks tuleb riigieelarvest leida lisaraha eelkõige selleks ajaks, mil jõutakse rahastamise struktuursed reformid läbi viia. Edasiseks tehti ettepanek suunata alkoholist ja tubakast laekuv aktsiis haigekassa tuludesse. Teiseks tuleb kindlasti ära jätta kahel aastal järjest planeeritud 0,5% sotsiaalmaksu langetamine, mis tooks haigekassasse 90 miljonit miinust.
Keskerakonna volikogu kinnitas, et ei nõustu rahandusminister Sven Sesteri ettepanekuga tõsta patsiendi omaosalust, sest see halvendaks eelkõige väiksema sissetulekuga inimeste ravivõimalusi.
[esiküljefotol] TÄIS TEOTAHET: Värsked volikogujuhid – aseesimehed Mihhail Korb ja Marika Tuus-Laul ning esimees Kersti Sarapuu. Nende volitused kestavad kaks aastat.
KESKNÄDAL
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


description: Ega hiir ja rott ei küsi, kas elada maamajas või korteris, kui ikka prügi või toidujäänuseid läheduses vedeleb, siis uudishimulik hiireke neid ka näksima tuleb ja külmade saabudes sealt edasi tuppa tikub.

title: Kutsumata külalised poevad külma tulles tuppa ka näpusuurusest august

maintext:
„Jah, niipea kui esimesed külmad tulevad ja öine temperatuur langeb, hakkavad nad sisse pressima,” tähendab kahjuritõrjega tegeleva osaühingu Rentokil Lõuna-Eesti piirkonnajuht Anneli Haavandi.
Kui majapidamises on kass, teeb tema oma osa tõrjest, kuid alati sellest ei piisa. „Praegusel ajal on väga palju muret linnalähedastes uuselamupiirkondades, mis on ehitatud kunagiste põldude peale. Seal on ju hästi palju erinevaid hiirekesi,” räägib spetsialist. Teinekord juhtub, et need majad pole korralikult lõpuni ehitatud, siis on hiirtel hõlbus laudise vahelt sisse ronida. „Nad on väga head ronijad ja öösel käibki selline ralli katuse peal või krõbistavad nad seina vahel – mõni ütleb, et nagu jalgpall käib öösiti pööningul,” räägib Haavandi, milliseid kirjeldusi on kahjuritõrjujad kuulnud närilistega kimpus olevate klientide käest. „Eks nad on sealt midagi leidnud ja siis, kui inimene on voodis, ongi täpselt tunne, nagu ratsavägi kappaks üleval.”
Kahjuritõrjuja saab aidata sellega, et paneb mürgi igale poole välja, aga muud imet ka korda ei saada. Augud tuleb ise kinni panna, sest hiirtega on Haavandi sõnul selline lugu, et sealt, kus pastakas läbi mahub või sõrm edasi-tagasi liikuma, mahub ka hiir sisse. „Kui tema nina mahub läbi, siis ta ribikondid lähevad natuke kokku ja tahapoole ning ta justkui voolaks august läbi. Ta on ju pisikene ja kui nina on sees, siis tagumiste käppadega lükkab ta lihtsalt end jõuga edasi.”
Uudishimu tapab hiire
Ent toosamune hiirte uudishimu, millest ennist oli juttu, võib saada neile hukatuslikuks. Anneli Haavandi jutustab, et neil on küll närilistele spetsiaalsed majakesed, aga kui kodus neid käepärast pole, siis inimestel on ikka majapidamisest üle jäänud plasttorusid, kuhu saab mürki sisse panna. Kindlasti ei tasu näriliste mürki niisama vedelema jätta, sest olgu maailm arenenud kuipalju tahes, mõjub mürk halvasti kassidele ja koertele. „Tänapäeval on kassid-koerad ju kõik mingit erilist tõugu ja üks on suurem hellik kui teine, nii et koduloom ikka mürki kätte saada ei tohiks,” kinnitab ta. Muidugi on igal pool kirjas ja loomaarstid teavad, et K1 vitamiin on see, mida tuleb kohe süstida ja see aitab. „Aga loomaarst ju jälle maksab,” nendib ta. Liigse kulu ja mure vältimiseks võikski võtta noodsamad plasttorud, mõõta umbes poole meetri pikkuseks ja keskelt auk läbi torgata. Edasi siis mürk traadi või naelaga sisse toru keskele panna. Hiir läheb toru sisse ja saab mürgi kätte, aga koduloom mitte. „Kui on hiireprobleem, siis selliseid torusid võib kasvõi iga viie meetri tagant panna,” ütleb Haavandi. Kui hiir maja juurde satub, siis ta seal torus ka uudistab, sest hiired on uudishimulikud ja nemad alati näksivad kõike, mida näevad.
Haavandi kirjeldab, et kui hiir või rott mürki sööb, siis ta kohe ei hukku. Muidu teised seda enam ei tahaks. „Vaadatakse, et üks proovib ära ja kui midagi ei juhtu, tulevad teised ka riburada pidi sööma. Nad hukkuvad kolme kuni viie päeva jooksul.” Probleemi pole ka mürgi tuppa panekuga, sest kui hiir saab sisse, saab ta ka välja. „Praegusaja mürkide mõju on selline, et närilisel hakkab seest kõrvetama ja ta otsib väljapääsu, et saada vett. Kui ta toast seda ei leia, siis läheb välja ja väga harva, kui keegi neist tuppa jääb,” kinnitab spetsialist, kuid lisab, et väikese hiirekese maja voodri vahele jäämine pole nii hull, kui vedelema jääb näiteks 300grammine rott. „Olgu need mürgid kuivatavad või mis tahes, aga 300 grammi vedelevat liha on 300 grammi liha,” möönab Haavandi. Õigupoolest rottide mürgitamiseks tuleb kasutada teist strateegiat. Kui rotid on läheduses, siis nendele peaksid mürgid stabiilselt väljas olemas. „Sest rott on ju närviline ja kardab kõike uut,” selgitab ta. Kui rott on juba olemas ning hakkame mürki välja panema, võib minna paar nädalat enne, kui ta seda süüa julgeb. „Rott kardab ja alguses kõnnib tükk aega sellest mööda,” räägib piirkonnajuht. Näiteks nende kliendiks olevatel firmadel on näriliste majad aasta ringi väljas ja mürk seal sees nõndasamuti. Siis on see keskkonnas olemas juba enne rotte ja nad ei oska seda karta. „Sedasi saab asja kontrolli all hoida,” lausub ta.
Kassid olid keldrites
Nii ei tasu ka kahjuritõrjujatelt oodata, et nad käivad kaks tiiru ümber maja ja närilised on kadunud. Mürgipanek on pikaajaline protsess ja seda tasuks meeles pidada nii linnas kui maal. Kortermajas on närilised samasugune probleem kui talumajapidamises. „Vanasti olid ju keldrites kassid ja siis olid probleemiks kassid ja kirbud, aga nüüd, kui keldriaknad on ilusti kinni ja kassid kortermaja keldrisse ei pääse, kimbutavad hiired,” märgib Anneli Haavandi. Majade küljes olevad torud pole veel nii hermeetiliselt kinni pandud, et hiireke kuskilt vahelt sisse ei mahuks. „Seega ongi nii, et seal, kus prügi laiali, on hiired platsis.”


description: Valitsus kinnitas eelmisel nädalal veeseaduse muudatuse eelnõu, mille järgi tõstetakse üleminekuajaga kuu võrra varasemaks vedelsõnniku laotamise keeldu, mis on vajalik veekeskkonna kaitsmiseks põllumajandusreostuse eest.

title: Vedelsõnniku laotamise keeld nihkub varasemaks

maintext:
„Euroopa Komisjon algatas rikkumismenetluse nitraadidirektiivi nõuete ebapiisava ülevõtmise kohta ning ühe korra on veeseadust selle tõttu juba täiendatud, kuid Euroopa Komisjon ei jäänud nende muudatustega siiski rahule. Seepärast tuleb veeseadust veelgi täiendada,“ selgitas keskkonnaminister Marko Pomerants senisest rangemate veekaitsemeetmete vajalikkust.
Olulisim muudatus on, et vedelsõnniku laotamise ajalised piirangud hakkavad kehtima sügisel seni kehtestatust varem. Algselt oli planeeritud, et vedelsõnniku laotamise ajalised piirangud jõustuvad aastast 2023, kuid käesoleva eelnõu järgi kehtestatakse uued piirangud juba järgmisest aastast.
„Praegu lubatakse sõnnikut laotada põllule kuni 1. detsembrini, aga kuivõrd ilm läheb külmaks ning taimede kasv aeglustub ja peatub juba oktoobrist, siis sõnnik, mis sel ajal põllule veetakse, uhutakse sealt sügisvihmade ja sulava lumega veekogudesse. Ehk väetamise eesmärk ei saa täidetud, see-eest reostuvad veekogud,“ selgitas Pomerants keeluaja varasemaks nihutamise põhjust.
Eelnõu järgi ei tohi 2018. aastal vedelsõnnikut laotada 15. novembrist kuni 20. märtsini ning 2019. aasta sügisel ei tohi vedelsõnnikut laotada enam 1. novembrist. Vedelsõnniku paisklaotamine on järgmisest sügisest keelatud alates 20. septembrist, seda seetõttu, et sellise sõnnikulaotamise viisi puhul on keskkonnareostuse risk kõige suurem.
Teise muudatusena tuleb edaspidi põlluraamatusse kanda ka koristatud saagi kogused. Seda märgivad põllumajandustootjad juba praegugi üles, kuid see ei ole kohustuslik. Muudatus on vajalik selleks, et põllumees saaks hinnata enne kultuuri külvi koostatud väetamisplaanis planeeritud väetisekoguste kasutamise efektiivsust.
Kolmanda olulise muudatusena peavad need, kes kasutuses on 100 ja rohkem hektarit haritavat maad ning kasutavad selle harimisel lämmastikku sisaldavaid väetisi, koostama väetamisplaani. Nõue on seotud nitraadidirektiivi nõudega, mille kohaselt tuleb taimi väetada saagi saamiseks piisava väetisekogusega ning vältida üleväetamist. (ME)


description: Urvaste seltsimaja uksed on külalistele enamik päevi aastas avatud ja tuba on soe ka kõige külmema ilmaga. See on võimalik tänu köögis valmistatavale Urvaste kamale, mida tunnustati kaks aastat tagasi Eesti parima mahetoote tiitliga.

title: Kama toidab Urvaste seltsimaja

maintext:
Sügisene Lõuna-Eesti loodus on imeline. Teekonnal Urvaste seltsimajja avanevad kaunid vaated, käänuline tee läbi oru viib mäenõlvale, kus asub Urvaste Püha Urbanuse kirik. Kogudusel on kahe hektari suurune õunaaed, mis on tänavu heldelt saaki pakkunud. Urvaste seltsimaja aktiivsed naised korjavad õunad kokku ning valmistavad neist limonaadi. Ettevõtlikkus ja uute ideede genereerimine on Urvaste naistele omane.
Kamamaja
Urvaste seltsimaja, mille ühistegevus on koondunud MTÜsse Urvaste Külade Selts, ei ühenda üksnes Urvaste elanikke, vaid tervet külade piirkonda. Inimesi käib lisaks Urvastele veel Keema, Kirikuküla, Koigu, Kuldre, Pihleni, Ruhingu, Uhtjärve ja Vaabina küladest ehk tegelikult kogu Urvaste valla piirest. „Siia tullakse ka Kanepist ja Kärgulast,” lisab Urvaste Külade Seltsi perenaine Mariina Kõller. Siia tähendab Kanepi-Antsla tee ääres asuvat 1939. aastal valminud kahekordset endist Urvaste koolimaja, mille aknast paistab Eesti kümnekroonist ehtinud Tamme-Lauri tamm.
Urvaste seltsimaja firmatoode on kama. Seda hakati valmistama seitse aastat tagasi, kui kevadisel urbanipäeva laadal, mida peetakse koguduse pargis, oli vaja isetehtud praktilisi asju loterii jaoks.
Tänaseks on Urvaste kamast saanud üks Võrumaa sümboleid. Kogu tooraine on mahe ja suures osas võrumaine. Seda kinnitab ka Uma Meki tunnistus, mis antakse toodetele, mis kasutavad vähemalt 50 protsendi ulatuses võrumaist toorainet. Kahjuks pole kogu toorainet võimalik Võrumaalt hankida.
Vanamemmede retsept
Kuigi on räägitud, et igas kodus on kama tehtud, selgus, et ka kõige vanemad seltsi liikmed pole ise kama teinud. Seetõttu tuli ühest vanast raamatust retsept otsida ja mõelda välja metoodika, kuidas kama valmistada. „Algul oli ikka palju katsetamist,” sõnab Mariine.
Herned, oder, rukis ja oad tuleb keeta, röstida, kuivatada ning jahvatada. Korraga valmistakse 40 kg kama ja selleks kulub mitu päeva. Kõik viljad tuleb eraldi keeta, misjärel neid kuivatatakse ahjus kaheksa tundi, siis röstitakse, sealjuures tuleb teri pidavalt segada, kuni need on pruunikaks tõmbunud. Seejärel lastakse teradel jahtuda ning kallatakse iga vili eraldi tünni ning terad segunevad alles veskis.
Kama valmistamine on usaldatud Mariina tütrele Maarja-Liise Raidlale. Kuna kõike tehakse käsitsi ja ainult jahvatamine on mehaaniline, siis tegutseb Maarja-Liise köögis peaaegu üksinda, sest õige tunnetuse kujunemine võtab aega.
Kama valmistatakse tellimuste järgi. Tänavu suvel oli neid kahjuks vähem kui aasta varem. Nii nagu õllel ja jäätiselgi sõltub kama läbimüük ilmast. Kui on palav, siis ei soovita kuuma sööki süüa ning kama asendab seda suurepäraselt.
Kamade perre lisandusid rukis ja kaer
Sangaste Rukki Maja ettepanekul asuti tegema rukkikama. Lisaks katsetati kaeraga ning neile, kes ei taha nisu, on valikus kaerakama.
Urvaste kama erineb poeletil pakutavast harjumuspärasest kamast jämedama jahvatuse poolest. Aga millega seda segada?
„Ikka keefiriga ja ilma suhkruta,” soovitab Mariina. Ta tunnistab, et paljudel on kindlasti tekkinud kama suhtes vastumeelsus, sest seda on tehtud liiga hapuks lastud piimaga. „Oleme pakkunud kohupiima- ja toorjuustuvahtu, aga küsitakse, et miks te hapupiimaga ei tee,” räägib Mariina ning oletab, et ilmselt ollakse nii harjunud seda sööma. Tema sõnul pingutatakse tänapäeval kamaga kui eesti rahvustoiduga üle, üritades serveerida seda igal pidulikul sündmusel magustoidu osana. „Kama oli lihtsalt üks toit meie kliimas, mille toorainet oli aasta läbi saada,” täpsustab Mariina. Teised võimalused toitu säilitada oli hapendada ja soolata.
Kuna seltsimaja toitlustab ka Pokumaal, siis on loomulikult sealseski menüüs kama. Mariina eelistab kama alati ilma suhkruta ning enamik kliente aktsepteerib seda. Lisaks korraldab ta kamakoolitusi, neid tehakse kas tellija juures või kohapeal. „Kui lapsed koolituspäeval saavad ise kama jahvatada, söövad nad seda meeleldi,” märgib Mariina.
Kohalike ettevõtjate müügimaja
Veel kootakse seltsimajas kangastelgedel kangaid ja vaipu, näidatakse filme, tehakse joogat ning käivad koos rahvatantsijad ja kapell. Saab pesta pesu, käia dui all ja lastele on ajaviiteks oma tuba. Filme näidatakse seltsimaja teisel korrusel paar korda kuus. Stendil on näha kahe filmi plakateid. Lisaks on avatud poenurk, et tutvustada kohalike inimeste käsitööd ja innustada nende ettevõtlikkust.
Seal on müügil ka kuduja Kadri Võreli toodang, kel on majas oma hubane tööruum. Tema kudumid – sokid, mütsid, sallid ja karupüksid – on soojad ja kaunid. Käsitöö on üks Kadri hobidest, millest ta elatub. Kadri kolis Sõmerpalu valda pealinnast ning valis kodus töötamise asemel töökohaks Urvaste seltsimaja.
Kadri on muu hulgas aktiivne loomakaitsja ja seltsimaja „tehnikaekspert”. Just Kadri on see, kes viitsib läbi lugeda seadmete kasutusjuhendid ning teab, kuidas käsitseda igasuguseid käsitöötarvikuid.
Avatud uksed
Kuna uksed on lahti, satub majja põnevaid inimesi: tuntuid poliitikuid, aga teisigi kuulsaid ja põnevaid persoone. Tulevikuplaanidest räägib seltsimaja projektijuht Airi Hallik-Konnula: plaan on luua oma e-pood ja saada piirkonnas veel tugevamaks aktiviseerimiskeskuseks, kui praegu ollakse. Aga põhiline on, et maja on ikka avatud ning lähikandi rahvas saab koos käia.
Kui paljud ei mõista, miks käsitsi tehtud kama on suurtööstuste omast kallim, siis valmistajad kutsuvad kõiki kama valmistamisega tutvuma. „Kui kliendid näevad tootmist, siis saavad aru,” teab Mariina.
Kuna valla eelarve paneb maja kasutamisele piirid, siis on just kama see, millest saadav tulu võimaldab seltsil kahele inimesele aasta ringi palka maksta, hankida suure osa küttest ning osaleda projektides.
Urvaste seltsimaja
Ehitatud 1939. aastal ümbruskonna talumeeste jõul ja toetusel mahapõlenud puust koolimaja asemele. Kuna tuleõnnetus oli varemgi koolimaja tabanud, süüdistati selles tulejumal Lauritsat, kes pesitsevat siinsamas Tamme-Lauri tammes.
Külakool suleti 2000. aastal, siitsaadik on maja tegevuse korraldamise oma südameasjaks võtnud Urvaste Külade Selts, mis tähistab tuleval aastal 20. sünnipäeva. Urvaste seltsimaja eelarve koosneb valla toetusest ja Urvaste Külade Seltsi tegevustulust. Toetus valla eelarvest 2016. aastal on 12 860 eurot (sellest palgakulu 7700 eurot), Urvaste Külade Seltsi tegevustulu 2015. aastal oli 27 700 eurot (sellest palgakulu 16 200 eurot).
Kama ajaloost
Kuigi kama peetakse eestlaste rahvustoiduks, mõistsid kama väärtust juba Aasia rahvad, kama olevat kuulunud Mongoli impeeriumi looja Tšingis-khaani menüüsse.
Slaavi aladel mainiti kama aastal 1555, kui Venemaad valitses tsaar Ivan Julm. Venemaal on kama tolokno ja Soomes talkkuna. Igal pool on kamal isemoodi retsept, sõltuvalt sellest, milliseid vilju piirkonnas kasvatati. Tegelikult mingit ühtset retsepti polegi. Igas talus tehti nii, nagu välja kukkus.
Omal ajal oli kamategu keerukas ja aeganõudev: kõigepealt keedeti terad soolaga maitsestatud vees poolpehmeks, seejärel kuivatati päikesepaiste ja tuulega. Kuivatamisele järgnes terade röstimine ahjus ja siis jahvatamine. Urvaste seltsimajas järgitakse vanu traditsioone nii palju kui võimalik.


description: See, et viimastel aastatel on raiepindala kahanenud ja raiemaht kasvanud, näitab vaid üht: lageraie võtab järjest enam hoogu. Olgu selle tõestuseks toodud ka mõned arvud: 2010. aastal oli lageraie maht 7,92 miljonit kuupmeetrit, 2011. aastal 7,96, 2012. aastal 7,94, 2013. aastal 8,38, 2014. aastal 10,44 ja 2015. aastal 10,03 miljonit kuupmeetrit.

title: Raiepindala kahaneb, raiemaht kasvab

maintext:
Lageraielanke on kõik meist oma silmaga näinud. Viimastel aastatel üha sagedamini. Ütlen ausalt, et ega see meeldiv vaatepilt ei ole. Ehkki paljud lageraielangid on kenasti korrastatud, on piisavalt selliseidki, kust oleks nagu katk üle käinud ja metsalangetajad koos palgikoormatega sõna otseses mõttes põgenenud.
Eesti erametsaomanike struktuurist ja tegemistest on keskkonnaministeeriumi metsaosakonnal valminud kaks põhjalikumat uuringut, üks 2011. ja teine 2015. aastal. Eks uuringuid on varemgi korraldatud, kuid mitte nii süvitsi minevaid.
Sellest viimasest, 2014. aasta andmetele tuginevast 2015. aasta uuringust selgub, mida lageraie tegelikult Eesti metsa jaoks tähendab. Näiteks on seal tõdetud, et erametsa lageraiete pindalast kavandasid füüsilisest isikust metsaomanikud 44,6 protsenti (aasta varem 48,1 protsenti), mis teeb 2,4 protsenti (1,8%) füüsiliste isikute metsamaa ja 1,6 protsenti (1,4%) erametsamaa kogupindalast, ning juriidilisest isikust metsaomanikud 55,4 protsenti (51,9%), mis teeb 5,5 protsenti (5,6%) juriidiliste isikute metsamaa ja 1,9 protsenti (1,5%) erametsamaa kogupindalast. Ehk siis ühe aastaga raiuti nii füüsilistest kui ka juriidilistest isikutest metsaomanike poolt täiesti lagedaks 3,5 protsenti kogu Eesti erametsamaast.
Kui aastaga suudeti lagedaks raiuda 3,5 protsenti kogu erametsast, siis 28-29 aastaga peaks sama tendentsi jätkudes järel olema lage maa. Seda enam kui lähtuda asjaolust, et Eesti tingimustes kasvab kuusk raieküpseks keskmiselt 80-100 aastaga ja mänd 90-110 aastaga.
Ei tahaks mõeldagi, milline pilt avaneb Eestis kolmekümne aasta pärast. kui lageraie jätkub samas tempos. Jääb vaid üle loota, et seda siiski ei juhtu ja lageraiet suudetakse siiski ohjes hoida.


description: Kartulikasvatajaid tänavune saak just ülemäära ei rõõmusta – salvedesse jõudis küll keskmise suurusega saak, kuid muret oli heitlike ilmade tõttu sellega omajagu.

title: Heitlik ilm räsis kartulisaaki

maintext:
Tänavune keskmine saak hektarilt on maaeluministeeriumi prognoosi järgi 17 940 kg. See on aastate lõikes üsna keskmine, kuna eelmisel aastal näiteks saadi keskmiselt kartulit hektarilt kolm tonni rohkem ja siis oli hea kartuliaasta.
Kalle Hamburg kasvatab Raplamaal kartulit 35–40 hektaril ja ütleb, et temal oli saak päris hea. „Seda aastat iseloomustas see, et saak oli paikkonniti väga erinev, kuna ilma määrasid hoovihmad. Näiteks sel ajal, kui mina rõõmsalt kartulit võtsin, kurtsid Võrtsjärve-äärsed kasvatajad, et neil lausa uputab. Selle tulemusena on igasugust saaki,” räägib ta. „Tänavuse eripärana tooksin välja selle, et kartulipesad olid ilmastikust tingitult väikesed. Tavaliselt on mul 25 mugulat keskmiselt pesas, kuid tänavu ainult 15. Aga kui pesa on väiksem, siis on ka selle areng kiirem. Väga tähtis oli kasvu lõpetamise õige ajastus, pidi jälgima mugulate olukorda. Augustis sadas palju vihma ja oli oht, et kel põllul juba lehemädanik sees oli, neil võis vihm selle mugulatesse uhtuda.”
Mõnest kohast veeti tsisterniga vett ära
Võru külje all tegutseva Jaagumäe talu peremees Mart Timmi ütleb, et kartulisaak tuli kokkuvõttes paljude aastate keskmine, kuid varieerus piirkonniti väga kõvasti. „Mitmed hektarid olid sellised, kus saak jäi nulli, sest põllud olid vee all. Samas kõrgemal asuvatel põldudel oli jälle parem saak kui mullu. Me pole kunagi varem pidanud tsisterniga vett vagude vahelt ära vedama, kuid tänavu tuli sedagi teha,” räägib Timmi, kes on poolsada aastat põldu pidanud. „Eks see on meie Lõuna-Eesti omapära, et põllud on küngastel ja kui tugevasti sajab, jookseb vesi kõik madalasse kohta kokku. Tugevaid vihmasid, kus kahekümne minutiga tuli vett 50–60 mm, oli tänavu meil koguni viis.”
Kartulimugula suuruse kohta pole Timmi sõnul midagi halba ütelda ja koristuski läks hästi. „Alustasime koristamisega kohe, kui ilm vähegi kuivaks jäi. Tagantjärele vaadates oleksime võinud veel nädala oodata, aga ei julgenud kuiva ilma pidamise peale lootma jääda. Närv ei pidanud vastu! Põllumajandus on just ilmafaktori tõttu üks igavesti põnev ala – harva, kui on väga sarnaseid aastaid. Tänavust aastat võib ehk võrrelda 1978. aastaga,” jutustab Timmi.
Jaagumäe talus kasvatatakse kartulit umbes tuhandel hektaril, lisaks 95 hektaril kõikvõimalikke köögivilju ning 1250 hektaril teravilju, hernest, uba, rapsi. Muu saagi kohta ütleb Timmi, et kõik oli keskmine, kuid veekahjustusi oli teistelgi köögiviljadel, mis kasvasid madalamatel põldudel. Kõige kehvemini läks tänavu rapsiga, kus saak jäi 40 protsenti loodetust väiksemaks ning seda just kevadise pika põua tõttu.
Hinnad teevad kasvatajale tuska
Lääne-Virumaal Simunas tegutsev Gustav Põldmaa hindab samuti tänavust kartulisaaki keskmiseks. „Kohati oli vihma ikkagi liiga palju,” nendib Põldmaa, kes kasvatab kartulit 70 hektaril. „Kui müügikartulit tuleb 30 tonni hektarilt, siis on hästi läinud.”
Probleem on aga kartuli hind. „Neli viimast aastat on kartulihind olnud selline, et kes ainult kartulit kasvatab, sel on väga raske ots otsaga kokku tulla. Piimamehed kurdavad, kuidas neile iga liitriga kahjumit tiksub, aga kartuliga on täpselt sama lugu,” märgib Põldmaa.
„Kaubandus müüb hinda, mitte kartulit,” sõnab Kalle Hamburg. „Olukord, kus hind ei kata kulutusi, on meile kui allakäiguspiraal. Kui ei saa hinda, ei saa panustada kvaliteedile, aga siis saab meilt veelgi väiksemat hinda küsida. Kartul on põhiostukorvi toode ja kaubandusketid jälgivad selle hinda väga teraselt. Pikemas perspektiivis kompromiteerib selline seis kartulit kui toiduainet.”
Hamburg märgib, et kartulikasvatuse vähenemine on kestnud palju aastaid, nüüd on see stabiliseerunud. „See on nii igas sektoris, kus on olnud ülepakkumine ja alla omahinna müümine. Samas need kasvatajad, kes on investeerinud, jätkavad iga hinna eest ning lõpetada pole plaanis. Endale ise kartulit kasvatada on aga täiesti mõttetu, kui vähegi poehindu arvestada. Isegi kõige elementaarsemate otseste kulutustega ehk siis, kui naabrimees ajab vaod tasuta sisse, ei tasu ettevõtmine vaeva.”
Samas leiab Hamburg, et spetsialiseerunud kasvatajad, kes praegu panustavad kvaliteedile, on tulevikus tegijad. „Eks igal kasvatajal on omad nipid, kuidas kartulit hoolimata praegusest odavast hinnast ikka edasi kasvatada. Näiteks on paljudel kõrval mõni teine tootmisharu, mille arvelt saab kahjumit katta,” ütleb ta.
Köögiviljakasvataja: oli päris hea aasta
Eesti suurima köögiviljakasvataja ja ümbertöötleja Kadarbiku Köögivili OÜ üks juhte Ville Pak sõnab, et tänavu oli päris hea köögivilja-aasta, koristus käib ning salved on varsti täis.
„Kapsasaak oli hea, porgandisaak ka. Samas porgandi kvaliteeti veel ei tea ja selle säilimine alles selgub. Siis on näha, kuivõrd mõjutas kvaliteeti augustikuine niiskus,” räägib Pak. Lisaks porgandile ja kapsale kasvatakse Kadarbikul veel köögivilja: peeti, kaalikat, jääsalatit, lillkapsast, Hiina kapsast jne. Aastas toodab ettevõtte 10 000 tonni köögivilja, millest suur osa töödeldakse ettevõtte Ääsmäe tootmiskompleksis ümber mahladeks ja köögiviljasegudeks.
„Meie filosoofia on see, et töödelda võimalikult palju kasvatatavast ise ümber. Porgandid jõuavad mahlana lisaks kohalikele poelettidele ka Lätisse, Leetu ja Soome. Kapsa hapendame, peet läheb müüki ainult koorituna, keedetuna või mahlana. Töötlemata kraam on lihtsalt nii odav, et ei tasu ära. Seda enam, et mullast toodet ei taha ostja ega kaupmees. Tülikas tegeleda, määrib autosid, poodi,” selgitab Pak.
Ta sõnab, et köögiviljahindadega on muidugi üksjagu peavalu, sest nii lihtne on kaupmeel tellida odavamat juurekraami Poolast, kust see kahe päeva pärast kohal on. Kas siis Kadarbikul pole kiusatust teha mahla hoopis odamast Poola porgandist? „No ei! Köögiviljakasvatus on asi, mida me ise ju hästi oskame,” kinnitab Ville Pak, kes kandideerib tänavu aasta põllumehe tiitlile.
Viive Rosenberg: saak oli väiksem kui eelmisel aastal
Kartuliteadlane Viive Rosenberg ütleb, et kartulisaak oli väiksem kui eelmisel aastal ning üldse oli kartuliga sel aastal muresid, mida igal aastal pole.
„Sademed jaotusid ebaühtlaselt ja see võis kartulile mõjuda. Sooja jagus kartulile küll, aga mõnel pool oli veest puudu, mõnel pool aga kartulivaod terve suve jooksul vee all. Liigniiskus on kartuli kasvule kahjulik ning kui põld on vee all, ei saa ka hooldustöid teha, kuna masinad ei pääse põllule. Nii jäi õigel ajal muldamata, umbrohu ja haiguste tõrje tegemata. See muidugi mõjus saagile ja kvaliteedile. Mõnel sordil jäid mugulad väikeseks,” räägib Rosenberg. „Päris erakordne oli see, et enamik kartulipealseid hävis juba augusti lõpus ja septembri algul. Kui tavaliselt on tõeline probleem hiliste sortide, näiteks „Anti” või „Juku” pealsetega, siis nendegi pealsed hävisid varakult, mugulad jäid väikeseks ega olnud varte küljes kinni. Parema saagi andsid varasemad sordid, eriti Eesti sort „Maret” ja vana Läti sort „Varajane kollane”. Kus põld vee all ei olnud, oli saak parem kui möödunud aastal.”
Samas väga kuiv ja soe september lasi kartulit hästi koristada ja kui saak korralikult säilitamiseks ette valmistati, säilivad mugulad hästi, lisab Rosenberg. Kauaaegse kartuliuurija ja tõelise kartulisõbrana on tal kahju, et meie oma Eesti sorte on nii vähe saada. „Paljud inimesed oskavad hinnata sortide headust ja loobuvad sageli kartuli söömisest, kuna nende maitse järgi sorte ei saa kaubakeskustest osta,” nendib Rosenberg. „Kartulikasvatajatel ei ole head ajad, kõige raskem on turustada.”


description: Eesti Kalastajate Selts alustas hiljuti sügisese kudekaitsega. Seltsi liikmed on võtnud südameasjaks kalade kaitse ja valvamise.

title: Vabatahtlikud hoiavad lõheliste kudemisel silma peal

maintext:
Eesti Kalastajate Selts on veel üsna noor ühendus. Asutamiskoosolek sai peetud vaid kaks aastat tagasi. Ometi on lühikese ajaga saadud juba näiteks keskkonnateo ja keskkonnakäpa auhinnad kudevalve eest ning mõni kuu tagasi oldi meedias seoses Valgejõel asuva Kotka paisu langemisega. „See on üks suurem töövõit,” ütleb Erki Tammleht, seltsi juhatuse liige. Praegu on seltsi liikmeks astunud 158 vabatahtlikku, kes kõik tegutsevad kalavarude kaitse ja varu püsivalt hea seisundi nimel. Tihedat koostööd tehakse riiklike keskkonnakaitse organisatsioonidega: keskkonnainspektsiooni, -ameti ja -ministeeriumiga.
Just keskkonnainspektsiooni käepikendusena alustati kaks aastat tagasi esimese sügisese kudekaitsega, kui inspektsiooni inspektoritele abiks oldi. Tammlehe sõnul said seltsi vabatahtlikud kohe esimesel aastal nii-öelda tuleristsed, kui avastati esimesed röövpüügijuhtumid. „Röövpüüdjate jaoks olime meie uus tundmatu jõud, kelle liikumisi ei osatud ette näha,” meenutab Tammleht. Tõsi, esimesel aastal tugines vabatahtlike töö eelkõige entusiasmile ja tehniline varustus oli veel nigel. „Enamikul polnud isegi korralikku taskulampi,” räägib Tammleht. Aastate jooksul on kogemused kasvanud ning sel aastal on kaitseaktsiooniks tarviliku varustuse hankimisele õla alla pannud keskkonnainspektsioon. Kudekaitseaktsiooni põhieesmärk on võimaldada kudemine võimalikult suurele hulgale kaladele. Sügisel käib jutt eelkõige lõhelistest. Vabatahtlike ülesanne on jõgede ja järvede ääres valvata ja nähtud röövpüügijuhtumitest inspektsiooni teavitada, kes siis juba edasise enda peale võtavad. Valve on rangelt avalik. „Me ei peida ega luura, meil pole selleks lihtsalt seaduslikku õigust,” kirjeldab Tammleht.
Innukad vabatahtlikud
Kalastajate selts märgib oma Facebooki leheküljel, et sel aastal võetakse kudekaitse ette tõsisemalt kui kunagi varem. „Sel aastal on vabatahtlike arv isegi suurem kui seltsi liikmete arv,” toob Tammleht välja. Vabatahtlikke on kirjas juba paarisaja ringis. Tammleht märgib, et kudekaitse ajal kasvab jõudsalt ka seltsi liikmete hulk, kuna nähakse, et kollektiivses tegutsemises peitub jõud. Iseseisvad kalakaitseüksused on Saaremaal, Virumaal, Harjumaal ja Lõuna-Eestis. „Igal väärtuslikul kudejõel on omaette üksus,” ütleb Tammleht. Selleks aastaks on vabatahtlikku tuge lubanud pakkuda ka kaitseliit ja politsei. „Selle arvelt saame vabanevat ressurssi kasutada üllatusvisiitideks seni nii-öelda rahu nautinud piirkondadesse,” lubab Tammleht.
Röövpüüdjaid saab liigitada
Kas röövpüük on tõesti Eestis nii suur probleem, et kalade kudemist peavad valvama lausa sajad vabatahtlikud? „Just inimene on see, kes loodusele selle kõige haavatavamal hetkel on valmis ahingu selga lööma,” märgib Tammleht. Sageli ei ihalda röövpüüdjad isegi mitte kala, vaid ainult väärtuslikku marja tema sees. Seltsi liikmed on röövpüüdjad liigitanud kogemuse põhjal kolmeks. Esimest rühma kutsuvad nad kohalikeks külameesteks. See on püüdja, kes on igal aastal võtnud paar kala hooaja jooksul. Lihtsalt sellepärast, et nii on alati tehtud. Ta teeb seda harjumusest, toidulaua täienduseks. Kohalik külamees hoiab oma lõigul ise silma peal ja tõrjub samas võõrad kurnajad eemale.
Teine röövpüüdjate rühm on adrenaliinisõltlased. Selline püüdja teab täpselt, mida teeb. Ta teab sedagi, et tema tegevus pole seaduslik. „See on nagu kiiruseületamine – kui vahele ei jää, on hästi, kui jääb, lepib karistusega. See on nende jaoks osa mängust,” toob Tammleht tabava võrdluse. Adrenaliinisõltlased ei püüa kala raha pärast.
Kolmas rühm aga on just raha esikohale seadnud. Röövpüüdjad on hästi organiseeritud ja nende tegevuses on isegi ametikohad välja kujunenud – valvuritest ja lööjatest kuni külmutusautojuhini välja. Tegemist on tööstuslike mõõtmetega, kus tegutsemine on jõhker ja kogus väga suur. „Püütakse kõigega, mis on efektiivne,” teab Tammleht. Kõigele lisaks kasutatakse elektrit, see aga tähendab, et surnuna allavoolu lähevad needki kalad, kes tegelikult ei ole ihaldatud marja kandev saak. Tammleht märgib, et sellised püüdjad on tõenäoliselt valmis ka kasutama jõudu nende vastu, kes neid takistavad. „Nii mõnedki võtavad põhitöölt just lõheliste kudehooajaks puhkuse, et lisa teenida.”
Lõhelised pole ainsad hoolealused
Lisaks lõheliste kudevalvele hoolitseb selts ka teiste kalade eest. Kevaditi toimub näiteks haugi kudevalve. „Lõhejõgesid on vabariigis tunduvalt vähem kui näiteks haugile sobilikke kudepaiku, seetõttu on meie tegevus kevadeti rohkem laiali,” jutustab Tammleht. Ta lisab, et üldiselt on Eesti kalavarud siiski heas seisus, kuigi on jõelõike, kus püüki tuleb valvata ja piirata. Aasta lõpus korraldab selts liikmetele mõttekoja, kus pannakse kirja harrastuskalastajate valupunktid. Sellest koorub seltsi tegevuse fookus järgmiseks aastaks. Kuigi seltsi liikmed on peamiselt harrastuskalurid, ütleb Tammleht, et viimasel ajal on kutselisedki kalurid leidnud aega kalakaitses kaasa rääkida ja toeks olla. Selts leiab, et üks nende laiem eesmärk on üldine keskkonnateadlikkuse tõstmine. Näiteks see, miks on kahjulik jõgede sirgeks kaevamine või mida paisutamine ja tammid jõe elukeskkonnaga teevad. „Jõge võib võrrelda elusorganismiga, kus pais on nagu tromb veresoone sees ja takistab verevarustust,” kirjeldab Tammleht.
Igaüks saab abiks olla
Tammlehe sõnul võib iga tavaline kalamees, kes seltsi liige pole, asja paremaks teha. Näiteks kehtestada endale isiklik eetikakoodeks: panna paika soovitud kala mõõdud ja siis neile ka truuks jääda. „Hasart tekib kergesti ja hea õnne korral võib kogenud kalamees lihtsa vaevaga püüda välja palju suurema koguse, kui ise tarbida suudab,” tõdeb Tammleht. Järgneb omakorda niinimetatud sundsöömine ja saagi kinkimine naabritele, sõpradele-tuttavatele. „Alati on võimalus kala tagasi lasta, siis on hommegi põhjust taas kalavetele naasta,” soovitab Tammleht. Samuti saab iga kalamees nähtud röövpüügist seltsile ja keskkonnainspektsiooni infotelefonile lihtsasti teada anda. Tammleht rõhutab, et loodusest tuleb hoolida ja loodust peab armastama. „Ei saa ainult võtta, vahel peab ka tagasi andma.”


authors:
Riina Martinson
Pärnu Postimees

description: Kui Maa Elu Tamme talu ürdiaia tootmiskööki jõuab, lööb ninna üliahvatlev lõhnabukett – käimas on ürtidega ploomitšatni keetmine. Päevaga saab kaane alla pool tuhat purki, mis peagi üle Eesti poodidesse müügile jõuavad.

title: Tamme talu teed joovad jaapanlasedki

maintext:
Heli Viedehof on Pärnust 15 kilomeetri kaugusel Audru vallas asuva maitse- ja ravimtaimede kollektsioonaiaga tuntust kogunud juba üle Eesti ning sage aiandusnõuandaja paljudes meediaväljaannetes, lisaks teeb hooajal oma valdustes ringkäike maailma eri paikadest kokku sõitnud ekskursioonigruppidele.
Peagi kümnendat tegutsemisaastat alustava Tamme talu ürdiaed on oma toodanguga jõudnud juba suurtesse ketipoodidessegi ning paljud lugejad avastavad ilmselt mõne talus käsitööna valminud toote oma firma jõulukingikotist.
Erilised moosid
Talu toodangust saab parima ülevaate tootmisköögi eesruumis avatud poes, kus on reas kaheksas tootegrupis kümneid eripalgelisi tooteid: gurmeemoosid, vürtsmoosid, ürdisoolad, ürdiõlid, marineeritud tšillid, teed külmkuivatatud marjade ja ürtidega ning soolata ürdisegud.
Ühena esimestest valmis maasikamoos basiilikuga, mis on siiani tootmises ja endiselt klientide seas üks populaarsemaid. „See on juustumoosiks väga hea,” märgib Viedehof.
Uued tooted mõtleb Viedehof välja ise ning katsetab siis pereliikmete ja töötajate peal. Alguse sai kõik aga tütre aastatetagusest palvest teha sünnipäevaks segu, mida dipikastmes kasutada saaks.
Kui kevad läheb talus suuresti taimede ettekasvatamise tähe all ning suvi ja sügis taimede eest hoolitsedes, saaki koristades ja tooteid valmistades, siis talvel leiab lahedamalt aega uute hoidiste ja teesegude väljamõtlemiseks.
„Talvel mõtlen, mida järgmisel aastal toota ja panen paika plaanid, mida me ise kasvatame või milliseid ürte ja köögivilju palun naabruses tegutsevatel talunikel kasvatada,” jutustab Viedehof. „Ürdid ja marjad kasvatame ise, aga näiteks õunad, sibulad ja kõrvitsad ostan teistelt kasvatajatelt kokku.”
Kohe ongi käes suurem kõrvitsa sissetegemise aeg. Tamme talus keedetakse sellest päikesemoosi, kuhu läheb veel õun, tšilli ja brändi. „Kõik sellised päikselised ja särtsakad,” tähendab perenaine.
Poe riiuleid seirates torkabki silma, et üsna palju on kasutatud tšillit. Seda kasvatab talu ise oma suures kasvuhoones ja Viedehofi kinnitusel maitsevad eestlastele väga väikese särtsuga tooted.
Maitsed erinevad
Rääkides maitsetest, siis talus käib hooajal päris palju turismigruppe ja nende ostueelistuse põhjal saab hea ülevaate eri rahvuste maitsetest. Nii oskab Viedehof öelda, et näiteks soomlased ja sakslased armastavad väga moose – on neil ju hommikune moosisaia söömise komme. Lätlased ostavad talupoest agaralt teesid. „Jaapanlased ostavad kõike, aga eriliselt armastavad marjateesid, samuti teisi käsitööna valminud taimeteesid,” sõnab Viedehof. „Nemad hindavad väga loodussäästlikult kasvatatud ja käsitsi korjatud-töödeldud taimedest tooteid.”
Talu tooted on pääsenud müügile muu hulgas suurematesse Selveritesse ja Coopi keti kauplustesse. Viedehofi sõnutsi pole väiketootjal suurketi poodi jõuda ülemäära raske, küll tuleb väga täpselt hiljem lepingut järgida.
„On kindlad tähtpäevad, millal on vaja sortiment esitada. Kui õige aja maha magad, on rong selleks aastaks läinud. Mõnel kaubaketil võetakse vaid kord aastas mingit kaubagruppi ülevaatamiseks,” räägib Viedehof. „Kettidesse pääsemise eeltingimus on muidugi tarnekindlus, vajalik kogus peab kogu aeg valmis olema, sest kui suurkett esitab tellimuse, peab võib-olla juba päev hiljem kaup teele minema.”
Käsitöö jääb
Tulevikuplaanidest rääkides mainib perenaine, et tahab küll tootevalikut laiendada ja tootmismahtu suurendada, kuid seda kõike teha järk-järgult, et taimede kasvatamine ikka järele jõuaks ja toorainest puudus kätte ei tuleks.
„Meil on praegu päris paras maht ja väga tore kollektiiv,” sõnab Viedehof, „kasvatame kõiki oma taimi hea tuju ja rõõmsa meelega. Mul on oma naistega väga vedanud – kõik, kes kunagi tööle tulid, on ka jäänud.”
Püsivalt on talus tööl kolm inimest, aga suvel tuleb ümbruskonnast abilisi ja aianduskoolidest praktikante juurde.
Praeguseks saavutatud tootmismahu pluss on seegi, et nii jõutakse kõik vajalik käsitsi teha. „Praegu korjame kõik ürdid käsitsi, sellest tuleb ka meie toodete väga hea kvaliteet ja selles ma järele ei anna. Sama on hoidistega, kuhu maitse lahjendamiseks ja massi suurendamiseks vett juurde ei lisa,” kinnitab Viedehof. „Oleme Tamme talus seda meelt – söö vähem, aga söö kvaliteetset toitu.”
Hoidiste tegemisel on suur abi uuest vaakumkeedukatlast, mis soetati paar aastat tagasi PRIA abiga. „Omavahel kutsume seda abilist Moosi-Liisuks,” märgib Viedehof „See on meie töö kiiremaks ja kergemaks muutnud. Eriline rõõm, et nüüd saab masinaga villida toote otse väikestesse purgikestesse. Just villimistöö võttis enne tohutu aja.”
Päevas saab kaane alla 400–500 purki, varem jõuti palju vähem.
Tamme talu tooteid müüvad suured ja väiksemad poed. Talu otsib ise müügikohti, aga kontaktileidmine toimib ka teisipidi. „Algul otsiti pigem meiega kontakti, aga nüüd, kui suudame rohkem toota, oleme ise hakanud agaramalt müügikohti otsima,” selgitab Viedehof.
Arvestatav kogus kaupa läheb firmakingitusteks jõuludeks, suvepäevadeks ja reklaamiks. „Pakume firmadele võimalust oma kujundatud etikett meile saata, kus kirjas ka talu andmed, meie siin sildistame purgid või teepakid,” kirjeldab Viedehof.
Oma firmakingitusi on talult tellinud haiglad, koolid ja suurfirmad üle Eesti.
Tamme talu vürtsikas õuna-arooniakaste
1 kg hapusid õunu
0,5 kg arooniaid
250 ml vett
200–300 g suhkrut
1 tl rosmariini
1 tl kuivatatud tüümiani
paar küünt küüslauku
jupike tšillipipart või noaotsatäis kuivatatud tšillihelbeid
Lõigake koorimata ja südamikuga õunad sektoriteks ja pange keevasse vette. Ajage õunad tasasel tulel koos arooniatega keema. Keetke, kuni viljad on pehmed ja suruge need läbi püreepressi või sõela. Saadud püree pange uuesti keedunõusse, lisage suhkur, maitsetaimed, riivitud küüslauk ja tšilli. Kuumutage keemiseni ja pange ettevalmistatud väikestesse purkidesse ja kaanetage. Vürtsikas õuna-arooniakaste sobib liha, linnuliha, vorstide ja metsloomaliha juurde.


description: Läinud nädalalõpul Kehtnas toimunud Eesti künnimeistrivõistlustel piidlesin hakatuseks kogenud meisterkündjate ettevalmistusi. Muu hulgas imestasin, miks nad vaiu maasse tagudes tulevast künnisihti seavad. Sain selle mõttest aru alles siis, kui ise traktorikabiinist välja astusin ja oma kõverat vagu piidlesin.

title: Kündmine pole lihtne midagi

maintext:
Meisterkündjate sekka minusuguseid muidugi ei lastud. Küll lubati mind traktorirooli kiibitsejate ehk, nagu seal öeldi, VIP-klassis. See-eest oli üheksa kiibitseja kasutuses võimsam sõidu- ja künniriist kui meistritel: 300 hobujõudu ees kapoti all ja kaks ülisuurt viiesahalist atra selja taga.
Otsa tegi lahti põllumeeste keskliidu eesotsas seisev Tõnu Post, kes oma igapäevaleiba teenib Saaremaal põllumajandust edendades. Künnivaod tulid sirged kui joonlauaga tõmmatud. Et pidin järgmisena traktorisse istuma, uurisin kohtunikelt, kas Tõnu mõne vea ka tegi. Kuulsin vastuseks, et ta oli adra sekundivõrra vajalikust hiljem maasse vajutanud, mistõttu esimese vao algus jäi pisut madalaks.
Lootsin seda viga ise vältida ja panin traktorile hääled sisse. Juhendaja näpunäidete järgi mõistagi. Minu kogemustepagas oli kasin: seitseteist suve murutraktori roolis.
Avar traktorikabiin oli kõiksugu mõistmatuid imevidinaid täis, kõige olulisem oli seal aga väike juhtkang. Veidi suurem kui mängukonsoolide oma, kuid mitte lihtsalt kang, vaid nuppe täis tikitud. Vajutad ühele nupule ja traktor läheb edasi, vajutad teisel, läheb tagasi, kolmas surub adra maasse ja tõstab ka üles. Nuppe oli seal veelgi, aga nende ülesanne jäigi mulle saladuseks. Ja suur valik peegleid, mis lubasid igasse kaarde kiigata. Kõik see köitis mu tähelepanu sedavõrd, et unustasin sirge sihi hoidmise sootuks. Nagu kohtunikud hiljem seletasid, olevat ma traktorirooli hoides tegelenud millegi muu kui kündmisega. Ma polnud niisuguse hinnanguga päri, aga kohtunikega ei vaielda.
Minuga juhtus just see, mida ma üritasin vältida. Adra maasse vajutamise asemel panin traktori taga olevad hiidadrad hoopis tantsu keerutama. Kui lõpuks adra maasse sain, oli ilmselt juba hilja. Sama operatsiooni tuli korrata põllu teises otsas, kus sujus juba hõlpsamalt. Ent kui ma traktorist lõpuks välja sain ja oma küntud vagusid uurima asusin, oli pettumus suur: minu vaod olid kõverad kui banaanid. Ehk ma panin Endel Kellapit, nagu keegi kõrvalseisja ironiseeris.
Ainus, mis mu tuju lõpuks tõstis, oli see, et Maalehe palgal oleva kolleegi Jüri Aarma vaod olid veelgi julgema ja kaunima kaarega aetud. Kohtunikud isegi kiitsid teda hiljem. Mille eest täpsemalt, jäigi mulle arusaamatuks.
Kirjaneitsi Kati Vatmann ning lauluhääled Brigita Murutar ja Mait Maltis suutsid oma vaod samuti kaarjaks ajada, küll mitte nii julgelt kui Aarma ja mina. Jalgpallilegend Marek Lemsalu trumpas aga meid kõiki üle, kui ta traktoriga ootamatult kõrvalepõike tegi, justkui palli kellestki mööda triblades. Kohtunikud jõudsid enne Mareki tagasipööret öelda, et kui ta nüüd oma kõvera vao sirgeks ajada suudab, on tal võimalus tublisti plusspunkte teenida. Paraku tegi Marek ka tagasi tulles oma vagudele täpselt samasuguse siksaki sisse.
Tõnu Posti kõrval hoidsid rooli kindlalt peos ja ajasid oma vaod sirgeks veel vaid maaeluministeeriumi kantsler Illar Lemetti ja Kehtna vallavanem Indrek Kullam. Lemettist võis seda ka uskuda, on ju mehel juba 25 aastat traktoristiload taskus. Pakkusingi endamisi, et just tema tuleb kiibitsejate võistluse võitjaks. Aga ju nägid kohtunikud temagi vagudes midagi sellist, mis Posti vagudele alla jäid. Pealegi oli kantsler traktorit liiga aeglaselt tüürinud. Vallavanem teenis oma suure miinuse sellega, et oli kündi lõpetades adra liiga varakult üles tõstnud ning nüüd pidi ta viimase vao sapöörilabidaga järele aitama. Põldu ju ei narrita.
Kiibitsejate võistukündmise parimaks tunnistatigi Tõnu Post. Teisi paremuse järgi ritta ei seatud. Eesti künnimeistrivõistluste tegelikest võitjatest andis Maa Elu oma veebilehel teada juba nädala alguses.