description: On detsembrikuu 13. kuupäev, aga õnneks mitte reede. Ilm on meresõiduks rahulik, veetase kõrge ja paat väljub Papissaare sadamast Vilsandi poole kell 10 hommikul. Me läheme külla Jaan Tättele (52). Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
AASTA SÜDAMLIKEM VESTLUS! Jaan Tätte: midagi ei juhtu, kui sa ei ole kättesaadav
Reede, 23. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Heli Salong Reede, 23. detsember 2016. FOTO: Sigrid Osa On detsembrikuu 13. kuupäev, aga õnneks mitte reede. Ilm on meresõiduks rahulik, veetase kõrge ja paat väljub Papissaare sadamast Vilsandi poole kell 10 hommikul. Me läheme külla Jaan Tättele (52).
Vaevalt oleme sadamasse meeste hambusse jõudnud, kui hakkab pihta – “Näe, Margit läks saarelt korraks ära ja kohe on ajakirjanikud kohal,” teavad kaasreisijad. Või mis saabki nii väikeses kohas saladuseks jääda? Kuid ausõna, Jaan pole meile sellist teavet jaganud, aga või need mehed usuvad.
Aasimised aasitud, tõmbab paat korraks õhku, siis kiiruse üles ning kuna madal veetase hoogu ei pidurda, on veetakso kaheksa minuti pärast siuhti! üle mere.
“Kas teate ikka, kuhu suunas jala minema hakata?” saavad mehed taas ajakirjanikke tögada, kui näevad, et Jaani vastas pole.
Kui vaja, läheme ka jalgsi, pole siin nii hirmsat midagi, aga paari minuti pärast on Jaan kohal. Surub tugevasti kätt ja palub veidike oodata – tal vaja meestega juttu ajada ja pakid vastu võtta.
Hiljem saame teada, et Jaan võõra numbriga telefonikõnesid eriti vastu ei võta, aga kuna jõulud on tulemas, siis on ta internetist lastelastele jõulupakke tellinud ja ootab kulleri helistamist. Nii pääses ka meie telefonikõne Jaanini ja nüüd ootavad sadamas lisaks tavalistele postipakkidele ka kaks ajakirjanduslikku kullersaadetist – üks vanemas ja teine värskemas “pakendis”.
Kuula ja vaata Tätte veel pealkirjata ja pooliku laulu avalikku esmaettekannet siit:
“Ega mul nende jaoks tervet päeva aega pole, pool kaks saadan väravast välja. Puud vaja riita laduda, õhtupoolikul lubas sadu,” teeb Jaan meeste eest karmi nägu ja sätib kogu kohaletoodud laadungi autosse. Eemal mere peal on näha ähvardavat sinkjasmusta pilve, aga õnneks veel ei saja.
Kodus paneb Jaan vee keema ning pakub taimeteed, kohvi ja mett. Istume suure laua taha, mis Jaani enda tehtud ja mille puit on merest välja uhutud.
Kas sa kirusid ka, et meie kõne vastu võtsid?
Muidugi ma kirusin (kostab mahehäälne hinnang keeva vee kannu juurest). Eks ma oskan “ei” ka öelda, aga no saarlaste värk.
Oli sul midagi loomingulist pooleli, et ei tahtnud kedagi näha?
Puude ladumine. Loomingulise asja ma jõudsin vaatamata kõikidele külaskäikudele juba ära teha.
Oli vaja kirjutada üks näitemäng.
Millal sul viimati külalised käisid?
Kolm nädalat tagasi, aga septembris ja oktoobris oli päris hull. Inimesed on viimasel ajal otsustanud, et suvel nad mind ei sega ja tulevad sügisel. Mina jälle ootan, et september ja oktoober oleksid mul loomingulised kuud, aga siis nad hakkavad tulema. Iga nädalavahetus oli keegi.
Kas pikemalt sinu juures peatuvad külalised võiksid midagi kaasa tuua, saareline värk ikkagi?
Nojah, võiks ju ikka midagi tuua. Tuli keegi pooliku kanaga ja kui paari päeva pärast hakkas ära minema, nägi, et kana on külmkapis alles. Võttis selle niuhti! kaasa, öeldes, et näe, ei läinudki vaja.
Jaani puhul on tore see, et ka kõige kriitilisemaid lugusid räägib ta vaikse ja rahuliku ehk eht-tätteliku hääle ja muigega suunurgas.
Sa oled öelnud, et kui tulid ümbermaailmareisilt, siis olid hingeliselt kõvasti muserdatud ja vaimselt küllaltki kõrbenud. Kas tõesti tahaksid siit vaikusest veel kuhugi minna?
Ma lähengi nüüd jaanuaris jälle kolmeks kuuks Vaiksele ookeanile. Panama–Tahiti, umbes 7000 km. Minu hea sõbra Heiti Hääle laev läheb võistlema, kes kõige kiiremini üle Vaikse ookeani sõidab.
Kas eelmise reisi muserdus sind tagasi ei hoia?
Need olid muud asjad, need polnud reisiga seotud. Sellest ma ei räägi.
Kuidas on pärast reisi olnud sinu suhe Markoga (Matvere – toim)?
See reis ei kurnanud rohkem, kui et mõneks ajaks sai teineteisest isu täis. Nüüd suhtleme jälle, käime külas.
Kas see on ohtlik, kui oma parima sõbraga peab jääma väga kauaks ajaks ühte väiksesse ruumi?
Jaa, loomulikult. Olen mõelnud, et kui ma peaksin uuesti minema ümbermaailmareisile ja peaksin ise koostama meeskonna, siis ma ei oskaks seda teha.
Kas võõrastega oleks lihtsam?
Nii ja naa. Kui oled pikal reisil ja on üks inimene, kes sind häirib, siis see häirimine kasvab iga päevaga. See kõik võimendub seal mere peal, kus on palju inimesi kitsalt koos. Siis võib iga sõrmeliigutus käia nii kohutavalt närvidele. Kuid see pinge ei tule mitte sellest teisest inimesest, vaid ikka sinust endast. Sa oled ise mingis sellises seisundis.
Selles mõttes oli Marko mul ideaalne variant. Me oskasime väga hästi teineteisele ruumi anda, ei seganud teise privaatsust.
Kuid mingi väsimus ikka tekkis?
Jah, isu sai täis. Kui oled kaks aastat teise mehega (muheleb) ühes voodis maganud, siis ei ole pärast kohe sellist tunnet, et oo, saame kokku. Aga nüüd, kui kohtume, siis on imelugu – mõlemal lähevad silmad niiskeks.
Aga on siis sellist merelist katsumust üldse vaja?
Kellele sobib, sellele on vaja, ja mulle on seda väga vaja. Olen matkanud terve elu ja matkamine tähendab minu jaoks teel olekut, kus on minekut ja mingit enese ületamist. Isegi see Vilsandi elu on selline. Ma ei pruugi mäletada kuupäevi, aga mäletan tunnet.
Kas seda tead, mis kuupäev ja kuu täna on?
Need lähevad vahel sassi, jah. Raadio ütleb hommikul kellaaega, aga ei ütle, mis kuupäev on.
Kui palju sa igapäevaselt meedia küljes ripud?
Ei ripu üldse. Ajalehti ei käi, vaatan uudiseid internetist ja vahel ETV-st midagi. Suhtlemisvajadus kui selline ikka on ja kui kuulan-vaatan jutusaateid, siis mõttes arutan, kas olen nõus.
Kas üksindusest hulluks või imelikuks ei lähe?
Võib küll minna. Olen omal nahal kogenud, et kui sa ennast ei treeni, kaob vahel rääkimisvõime ära. Ei ole tahtnud enam kuhugi loengut pidama minna, sest ainult mökutan ja kökutan. Kõnelemisoskus kaob ära, kui iga päev ei kõnele.
Kas oled mõelnud, et ühel hetkel sa enam üldse ei räägi?
Jah, see tuleks väga kergesti, kui lasta sellel juhtuda. Mulle see sobiks, aga teistele ei sobi (naerab). Ma ei ole veel päris kindel, kas mu elutöö on tehtud.
Kui hea on siin vaikuses loomingut teha?
Mulle see vaikus ja pimedus meeldib. Olen teinud katset, et lähen meditatiivsesse olekusse, mida seal Tiibetis üritatakse tohutu jõuga kätte saada, aga mis siin tuleb iseenesest. Selline vaikelu – pea on tühi, ja siis ootad, et äkki see on tohutu hea pinnas suure loomingu sündimiseks. Aga ei ole tegelikult. (naerab südamest) Tegelikult peab suhtlema ja sauna eesruumi soojaks kütma ning hommikul sinna tööle minema.
Mul peas on üks asi, olen palju aastaid teinud seda ühte raamatut. Ma olen elus nii palju lugenud ja tean, milline on üks hea raamat. See, mida mina kirjutan, ei ole veel nii hea raamat. Ma muudkui parandan ja tõmban maha. Aga ma ei kiirusta sellega, see on mu elutöö. See on mõnus, et mul on kogu aeg midagi pooleli.
Vanasti, kui näitemänge kirjutasin, olin nagu svamm. Käisin ringi, aju salvestas, mida keegi ütles, mis sõelale jäi. Siin, üksinduses, pole seda vaja. Linnas tundsin, et elu on nii kuradi vastik, sest linnaelu ei sobinud mulle üldse ja kuidagi läbi selle kirjutamise muutsin enda jaoks selle elu ilusamaks. Kui sain midagi valmis, siis tundsin: oo, ma olen maailmale ja endale midagi head teinud. Kui kõik on hästi, nagu siin on, siis ei ole mingit vajadust kirjutada.
Kuidas sa suutsid siis uue näidendi valmis kirjutada?
(Mõtleb pikalt ja maigutab suud) See on selline... eee... see on Marko teema. Ma küsisin, et kas me kunagi laulame veel koos, sest inimesed küsivad mu käest. Marko ütles, et ta ei viitsi neid vanu laule laulda, aga kirjutagu ma näitemäng kahele mehele – sina ja mina.
Kas tunned vahel vajadust veel midagi laval mängida?
Vajadust pole. Ma näen õudusunenägusid näitlemisest. Hirm on ka Markoga uues näidendis lavale minemise ees.
Kas selles näidendis ka naistest juttu tuleb?
Eriti mitte.
Kui te Margitiga siin kahekesi olete, kui palju te räägite?
Ma kuulen, et Margit ikka räägib midagi (naerab). Ma saan aru, et naistel on suhtlemisvajadus, aga minul üldse ei ole. Kui vahel keegi külla satub, siis ma näen, kuidas Margiti suu ahmib õhku, et kõik ära rääkida, mis vahepeal mõeldud.
Jääb üle ainult tänada head juhust, mis Margiti meie külaskäigu ajaks saarelt minema viis, sest küllap oleks Jaan kavalalt naise suhtlemisvajaduse taha pugenud ja ise trepile suitsu tegema läinud.
Sul on suhtlemiseks nuputelefon. Kui tihti arvutisse jõuad?
Mu elu ei vaja nutitelefoni, kuna ma ei käi kodust väljas. Ma ei lepi sellega, kui inimesed on pahased, et ma ei ole nende meili kohe kätte saanud. Ma vaatan meile õhtul. Ootan mõnuga seda aega, kui olen kolm kuud merel – ma ei näe kirju enne 25. aprilli. Mitte midagi ei juhtu, kui ei ole kättesaadav.
Kas Margitile on Vilsandil olemine suurem katsumus kui sulle?
Ei, talle meeldib siin. Ta ütles mulle, et varem oli ta saarel nagu minu ripats või külaline, aga pärast seda, kui ta oli kaks pikka talve üksi – mis oli kindlasti suurem kangelastegu kui minul seal merel lõbusas seltskonnas –, on ta Vilsandi küljes rohkem kinni. Kui ma talle ääri-veeri ütlesin, et lähen jälle kolmeks kuuks ära, siis ta väga ei rõõmustanud – talle ei meeldi enam nii väga üksi olla.
Kuid jõuluks tulevad kõik koju?
Oma pere tuleb kõik kokku – poisid ja kolm lapselast. Ma loodan, et nad tulevad siia hea meelega, sest me kohtume nii harva. Viimati käisid nad siin septembri alguses.
Sinu lapsed veel nii väga maale elama ei igatse, aga sa oled öelnud, et teatavas vanuses võiks eestlane maale kolida.
Arvan, et elu ei pea elama otsast otsani ühtemoodi. Mida vanemaks saad, seda rohkem näed seda elamise imet, et oled siia sündinud ja saanud selle võimaluse siin universumis vabalt tegutseda. See on nii suur asi.
Ma olen hästi palju reisinud ja näinud, kui ilus on maakera. See ei ole hädaorg, kuhu sa oled sündinud – see on paradiis. Kui sa oled sellest paradiisist ise hädaoru teinud, siis süüdista ainult iseennast, mitte valitsust ega oma meest või naist.
Kuidas sa oma lapsi toetad, kui nad on õige teeotsa otsimise valus?
Nad saavad ise hakkama. Kuigi ma vahel mõtlen, et tahaks midagi öelda, siis mõtlen alati ka seda, kas mulle oleks meeldinud, kui minu ema või isa oleks tulnud mingi oma tarkusega. See oleks mind kohutavalt närvi ajanud. Ma jälgin kõrvalt ja mõlemad mu pojad meeldivad mulle väga.
Sul ootavad õues puud riita ladumist, kas sa oma lapsi sunnid seda tegema?
Ei. Kuna mind sunniti terve elu, siis ma ei taha kedagi sundida. See on neile kõige hullem asi, kui on mingi puude käest kätte andmine. Siis nad seisavad selliste nägudega, et miks jumal on neid karistanud? Aga ma mõistan neid. Tegelikult nad oskavad kõike, aga ju nad siis ei pea praegu puid lappima.
Oled mõistev isa?
Paljud isad ei mõistaks mind, aga usun, et küll poisid lähevad õiges suunas.
Kas mõlemad pojad on läinud sinu jälgedes?
Minu esimene valik ülikoolis oli bioloogia, aga sellega ma ei saanud hakkama. Ühe aasta õppisin, siis olin kaks aastat sõjaväes ja tagasi tulles õppisin seda veel pool aastat, kuid sain aru, et ei ole minu ala.
Noorem poiss õppis ökoloogiat ja on doktorantuuris, vanem poiss tegeleb muusikaga. Selles mõttes on, jah, naljakas, et mõlemad pojad astuvad minu jälgedes.
Mida su ema-isa tegid?
Isa oli maakonna velsker ja väga lugupeetud mees, kuid nüüdseks surnud. Ema oli terve elu sovhoosides-kolhoosides raamatupidaja ja pärast isa surma elab Tartus minu õe lähedal.
Miks sa pole tahtnud oma lapsepõlvekoju tagasi minna?
Kodu oli meil tore, ema oli laulu- ja kultuuriinimene, isa lihtsalt väga hea inimene, aga minu noorus möödus koledas kahekorruselises sovhoosi majas. See ei saanud mulle pühaks kohaks ja sinna korterisse ei tõmba mind miski tagasi.
Need jõed ja ojad, mille ääres veetsin oma vaba aja, on muidugi ilus mälestus, kuid ma mäletan juba lapsepõlvest oma unistust avarusest. Vilsandilt ma selle leidsin – see lõputu silmapiir igal pool.
Silmapiir silmapiiriks, aga kuidas sa siin rahaliselt välja tuled?
Elu Vilsandil on mõeldud rikastele, sest iga liigutus siin on väga kallis – siit ärakäimine, kütus, paat, ehitus. Igale asjale on topelthind. Odav lõbu siin olemine pole, aga rahaga on nii, et mul on olnud kaks perioodi, kus oli palju raha.
Üks oli see, kui mu näitemängud läksid välismaale. See kestis umbes kümme aastat, kui ma ei pidanud midagi tegema ja kogu aeg tuli pangaarvele kõmpsti ja kõmpsti raha ning seda oli seal rohkem, kui oskasin ära kasutada. Siis ehitasin need majad. Ja siis oli veel üks hea aeg, kui olid suvetuurid koos Markoga enne ümbermaailmareisi. Kuid see raha on ka ammu otsas. (naerab) Nüüd ei tule üldse raha.
Nii et saadki ilma rahata elada?
Ei saa, olen sel sügisel käinud kaks korda laulmas ja mingi autorikaitse kuskilt tiksub. Kuid seda paanikat mul pole, et nälga jään. Ma oskan kõike teha, küll ma siis midagi välja mõtlen.
Praegu maksan ise endale palka, OÜ-tan ja haigekassa on olemas. Margit on keskkonnauuringute keskuse laborant, RMK matkaradade hooldaja. Tema saab palka.
Saarevahid me enam olla ei tahtnud, sest polnud piiri, mida saarevaht tegema peab, ja lõpuks kadus ära see rahu ja vaikuse tunne, miks me siin oleme, sest kogu aeg oli mingi mure kukil.
Kas sind pole juba sensitiiviks peetud, kelle juurde tullakse saarele nõu saama?
Otseselt seda pole tundnud, et tullakse minu kui targa inimese juurde. Pigem nähtud näo juurde ja tahetakse pilti teha.
Eelmisel suvel olid mu kontserdid väga halva ilmaga ja mõtlesin, et kas üldse keegi tuleb, aga tuli keskmiselt paarsada inimest ja need ei olnud juhuslikud inimesed. Tundsin, et need on minu inimesed ja mul oli hea meel, et neid on veel olemas.
Kas sulle on tähtis ära tunda oma inimene, mitte suhtlemine positsiooni pärast?
Jah, see läheb järjest raskemaks. Käisin Queeni kontserdil ja korraga oli VIP-tsoonis nii palju tuttavaid, keda tundsin Tallinna ajast ja kes on nüüd tähtsad mehed. Küll nad rääkisid ja rääkisid. (Jaani hääl muutub rämedaks) Ma panin ennast sisemiselt kinni ja vaatasin kaugusse, et vastu pidada. Küll on inimestel palju rääkida eimillestki.
Kunagi käis selline suhtlemine ka minu elu juurde. Ehk oli see ka edevus ja auahnus, et igaks juhuks pean siin ja seal olema, et see on tähtis.
Mida lähemale jõuad oma lõppdaatumile, seda rohkem muutud teistsuguseks. Ei taha teha enam ülearuseid asju ega neid, mis ei meeldi. Püüad elada nii, nagu sa enda arvates oled, enam ei näitle kedagi ega tegele small talking'uga.
Kas teatud vanuses on hea oma elu mõtestada?
Kui hakkad mõtestama, lähed omadega päris sassi. Kõik hakkab peale detailidest ja nende märkamise olen võtnud eesmärgiks. Mõned nõukogude aja suured eesti kirjanikud leiavad, et neid ei austata piisavalt ja on muutunud kibestunud vanainimeseks. Jälgin seda, et ma niisuguseks ei muutuks.
Kuidas teha nii, et inimene ei kibestuks?
See on mul õnnestunud ja arvan, et õnnestub ka edaspidi, sest saan aru, et olen see, mis ma praegu olen, mitte, et ma elan selle najal, mis ma kunagi olen olnud. Siis oli äge, nüüd on teistmoodi. Nüüd olen mees, kes vaatab aknast välja ja ei oota selle eest mingit kiitust ega tänu.
Kuidas sa mõtestaksid oma eluaastaid?
Ma arvan, et kuskil kahekümne üheselt oli veel see aeg, kui kandsin endas oma lapsepõlveideaale. Tean, kes ma lapsena olin ja mida pühaks pidasin. Kogu loodus – istusin oja kallastel tunde, nautisin seda ja rõõmustasin iga kevadise õie pärast. Sellisena pidasin vastu umbes 21. eluaastani. Sinna sisse mahub isegi Vene sõjavägi.
Kui läksin lavakasse, kaotasin ennast täiesti käest ära, sest püüdsin olla kõikide teiste moodi. Ma sain aru, et selline, nagu mina olen, sinna maailma ei kõlba. Proovisin selle ja teise moodi olla. Põhiliselt Marko moodi, kes oli meie kursusel väga eriline poiss. Olin väga rõõmus, kui hakkasime koos esinema, tundsin ennast väga tähtsalt. Samas sain aru, et näitlemine polnud üldse minu ala, aga ikka püüdsin näidelda.
Kui sain 36-aastaseks ja kirjutasin esimese näitemängu, siis mõistsin, et tegin üle pika aja midagi, mis mulle tõsiselt meeldib. Sealt hakkas tekkima mingi eneseusk, et ma olen midagi väärt ka iseseisvalt. Hakkasin julgema olla natuke see, kes ma tegelikult olen. Peitsin oma lapsepõlve-mina sinna tegelastesse. See oli loome õnneperiood. Olin vaba, enesekindel, julge ja meeldisin endale rohkem.
Siis tuli 40 ja see on mehele vist parim aeg. Oled aru saanud, mis see elu on, oled mõttetud rabelemised ja tühja tuule tagaajamised ära lõpetanud, aga sul on veel jõudu ja energiat teha, mida sa tahad. Sul on pilt selge, fookus kindel. See oli ilus aeg.
Siis tuli 50 ja ma ootasin väga, et mis see 50 hakkab tegema. Viiekümneselt ei saa öelda nagu neljakümneselt, et oo, tere tulemast neljakümneste klubisse, nüüd alles elu algab. Viiekümneste klubis enam keegi rõõmsalt ei hõiska, et oo, tere tulemast, nüüd alles läheb lahti.
50 on see, kui saad aru, et oled ikkagi surelik ja pead hakkama otsi kokku tõmbama. (mõtleb kaua) Ja pead olema tugev, kui tahad millegagi hakkama saada. Kõik ei tule enam iseenesest.
Aga kui tuleb 60?
Ma loodan, et ma ei muutu kibestunud või nilbeks vanainimeseks.
Kas sa teispoolsusesse usud?
Ta nagu pressib vägisi peale, kas tahad või mitte. Ma suhtlen oma esivanemate hingedega, kas usun neid või mitte. Küsid mõttes nõu ja ootad mingit vastust, ei teagi, kelle käest. Saan vastuseid, aga see, kui kuskilt tuleb mingi ootamatu tugi või abi, õigel hetkel nähtamatu... kui oskad seda märgata, siis see paneb millessegi uskuma.
Kui pead oma esivanemaid meeles ja tänad neid selle eest, mis nad on sulle andnud, siis nad teevad, mis vaja on. Aga kui hakkad lunima, siis see on nõme. Sa ei tohi neid segada, neil on seal väga mõnus.
Kui ise kunagi seal olen, eks aitan oma lapsi ka.
Kuidas oma lapsi tänasel päeval aitad?
Vanem poeg on vist 30, noorem 27 (Ah, see vanus muutub ju iga aastaga, ohkab Jaan) ja veel kaks aastat tagasi ma pidasin neid mõlemaid üleval. Kõik elu ja korterid, sest Jaan ei teeninud midagi, noorem poeg õppis. Nüüd saab Kunter doktorandipalka ja Jaan tänu “Eesti laulule“ saab ise oma eluga hakkama. See on mulle suur kergendus, aga see polnud vägisi kohustus, ma tahtsin. Mulle endale oleks ka väga selline elu meeldinud, et saan parmupilli mängida ja arved saavad mingil moel makstud. Lasin noorel Jaanil sellist elu tunda.
Kas “Parmupillihullus” meeldib sulle?
Isa armastus on nii suur, et kõik meeldib.
On poisid sulle tänulikud?
Tänu ei tohi oodata. Kui on kunagi võimalik, küll aitavad. Ma ei korruta lauset – millal maksad taadi vaeva? Noorena ootad tunnustust ja tänu, et saada enesekindlust, aga vanemast peast saab kõik klaarimaks. Sa ei vaja enam nii palju maailma tähelepanu, saad ise aru, mis halb, mis hea.
Viimasel ajal tundub, et kas me tõesti peame kõik ronima Indiasse ja Tiibetisse, et saada nägijaks?
Eestlane tegelikult on olemuselt selline nagu Indias need, kes teevad seal joogat ja mediteerivad. Ma olen seal neli korda käinud päris pikalt. Ja see hullumaja on mul väga hästi silme ees. Et seal üldse ellu jääda, kui ei taha päris hulluks minna, siis peadki joogat tegema. Meil on see seisund ilma selleta käes.
Keskmine eestlane on umbes selline nagu need, kes on seal aasta otsa vastu seina vahtinud, siis nad saavad selliseks nagu meie oleme niikuinii. Me ei peaks iga hinna eest sinna ronima, meile ei ole seda niimoodi vaja.
Teeme jutus pausi ja meelitame Jaani kitarri tooma, et laulvast muusikust pilti teha. Jaan vaatab korraks otsa just sellise näoga, et kuidas saaks need tüütud putukad siit laua tagant ühe käeviipega ära kaotada, aga naeratab siis mõistvalt ja... läheb suitsu tegema. Pärast toob teiselt korruselt pilli ja ütleb, et mängis viimati 7. novembril Tallinnas Mustpeade majas.
Laulan ühe pooliku laulu, aga sellest saavad aru need, kes elavad nagu mina. See laul on rohkem iseendale esitamiseks.
Mida tähendavad sulle jõulud?
See on talvine pööripäev, loodus kõik seisab, tardub. Mina elan siin loodusega ühes rütmis.
Kas kuuse ka tuppa tood?
Vilsandil on ainult mõned istutatud kuused ja mulgina vedasin alguses kuuske siia, aga nüüd on meil mänd toas.
Mida sa kingipakki paned?
Eks ma olen läbi elu kinkinud neid asju, mida endale ei raatsi osta, aga mida endale tahaksin. Tihti läheb nii, et pärast saan need asjad endale. Peamiselt on need matkatarbed.
Sul on kolm lapselast. Milline vanaisa sa tahad olla?
Tahan olla väga hea vanaisa. See, kes võtab aega lapse jaoks ja teeb nendega mingeid asju.
Millised on sul mälestused sinu enda lapsepõlvest?
Olin nelja-aastane, kui nägin esimest korda merd. Viljandist viidi meid sapakaga Pärnu randa. Juht suitsetas ja oksendasin teel kümme korda. See on mul aga täpselt silme ees, kui meri paistma hakkas ja kogu see päev rannas.
Veel on lapsepõlvest meeles üks ülekohus. Lasteaias õues olles küünitasin midagi võtma ja kukkusin läbi õhukese jää vette. Karistuseks seisin kuu aega nurgas. Läksin hommikul lasteaeda ja pandi nurka, siis vahepeal käisin söömas ja jälle nurka. Mulle tundus see ebaõiglane.
Proovime sellise jutu peale teha midagi rõõmsamat ja palume Jaanilt tema raamatusse “Vaikuse hääl” autogrammi. Jaan hakkab kirjutama, aga lööb siis käega ja läheb prille otsima – nägemine polevat enam nii hea.
Nägemine läks mul ümbermaailmareisiga ära. Paat oli väike ja see valge värv kiirgas kogu aeg nagu kõrgmäestiku lumepäike ning tihti olid päikseprillid kadunud, aga eks aastad loevad ka muidugi.
Palume Jaanil laulda ühe laulu varasemast ajast
Kokku
Üsna alati käib läbi kerge jõnks
kui sa ütled, et võiks kokku saada vahel
kokku saada põhimõtteliselt võiks
aga kuivõrd kokku või on miskit vahel
Kas on meie vahel näiteks mingid tõkked
mõtlen kohvitass või keegi, kes on veel
või siis segavad meid võõrad põhimõtted
või olemegi teineteise teel
Tean ju kuidas istume me üle laua
kuidas räägime me ainult kõigest muust
see mis silmades on valmis kaua, kaua
ei muutu sõnadeks me suus /.../
Mul tuli üks kummaline asi seda lauldes meelde. Elasin Tallinnas ja mul oli kass, kellega olin palju kordi ühe ja sama arsti vastuvõtul käinud ja koos kassi uurinud. Ükskord see arst kutsus mind vaikselt kõrvale ja küsis mu käest, kas see laul on natuke meist.
Kas Margit aitab sul ka laulusõnu teha?
Nii palju aitab, et kui miski ei sobi, siis ta ütleb ja seda tuleb järjest rohkem ette.
Kas sina oled muutunud siis saamatumaks või tema nõudlikumaks?
Eks mina ikka saamatumaks. Mängisin talle hiljuti ühte uut laulu ja tegi sellise häälitsuse, mida ei tohi üks naine oma mehele mitte kunagi teha, kui mees läheb talle oma pusserdust näitama. (Puristab suuga)
Mitu korda ta on sulle niimoodi teinud?
Esimest korda kuulsin seda.
Siis on sul vedanud, kui alles 50-selt kuuled seda.
Jaan muigab kavala pilguga ja laseb enne õue minekut oma elamisele pilgu peale visata. Näitab mööblit, mis peale külmakapi olevat kõik tema enda meisterdatud ja ikka mere äärest leitud puidust.
Köögis näeme Paapuast toodud soojumalat ja kauba peale saadud krokodilli. Seinal on Fred Jüssi ürgmetsa foto, mis päikese käes särama lööb.
Teise toa seinal uhkeldab kell, mille rännumees Tiit Pruuli kinkis Margitile, kui ta Vilsandile üksi Jaani ootama jäi.
Ülemisel korrusel on Jaan just vaheseina valmis saanud, sest tulemas on ju kaks noorperet. Ühes toas saab ka kino vaadata ja teises uhkeldab merest leitud laevakaarest laud. Maja kütmine käib keldrist puudega.
Siis teeme tiiru õues.
Keset õue seisab elumaja, kus Jaan hommikul trepil kohvi joob ja mõtleb, mida täna teha. Trepilt näeb üht väiksemat maja, kus alguses mitu aastat elati, nurga taha jääb saunamaja, kus soojaks köetud eesruumis sünnib Jaani praegune looming, pisut kaugemal asub õueköök, kus lae all ripuvad merisiiliku kestad ja korallid. Kanalas tiirutab karvasjalgne kukk ja kümme kana ja kust tulevad munad jõulukoogi sisse. Õuevärav käib aga ööseks kindlalt kinni, sest saarel tiirutab 30 metssiga.
Õuetiiru järel sõidame vaatama Tätte sadamat, kus kevadel sadamasilla sissepanekul on loodiks silmapiir.
Kui tihti sa oma sadamasse satud?
Iga päev vähemalt korra käin. Praegu võrke sees pole, ma käin siis, kui ilm on ilus. Mul pole kiiret. Viimati sain oma lemmikkala räime, aga punast tuleb ka. Teen sisse ja panen sügavkülma.
On sul aega kogu seda ilu pildistada ka?
Mul on tihti fotokas kaelas ja pildistan, põhiliselt mere erinevaid värve kogu maailmast. Umbes 100 pilti on mul olemas ja olen neid oma kontsertidel näidanud.
Kuid kas see ilu on vahel ka ohtlik olnud, kui talvel on tulnud minna kontserte andma?
Siit on talvel ka jala üle mindud. Ma loll võtsin talveks endale laulmisi ja siis panin kummiülikonna selga, tõstsin kõige sügavamal kohal kitarri pea kohale ja nii olen siit korduvalt läinud. Sellest võiks eraldi raamatu kirjutada, kui palju Käkisilma ületamisega on nalja saanud, aga hirmu on ka palju olnud. Enam ma seda ette ei võta. Ei ole enam mõtet. Saad aru, et see ei anna sulle nii palju tagasi.
Tagasi maja juurde minnes püüab Jaan ajakirjanikele selgeks teha, et puid ei saa mitmekesi riita laduda ja pealegi on puud mustad ning koledad, aga soostub siiski proovima ja toob kindad. Alustuseks paistab päike, siis langeb taevast 100 lumehelvest, siis paistab jälle päike, aga vihmast pääseme. Jaan pääseb vahepeal ka küsimustest, sest kõik nohisevad andunult tööd teha.
Viisteist minutit enne paadi väljumist ronime taas autosse ning sõidame sadamasse. Ikka veel ei saja. Surume kätt, aga Jaan enne ära ei lähe, kui on saanud lahkuvale paadile järele lehvitada.
Mõtleme – huvitav, mida ta nüüd tegema hakkab, kui kõik puud on maja seina äärde riita laotud? Kas kütab soojaks sauna eesruumi ja pühendub loomingule? Ehk kirjutab isegi laulu, kuidas paat talle kaks puudelappijat tõi?
* * *
Kes ta on?
Jaan Tätte
Sündinud: 24. märtsil 1964 Viljandis
Õppinud: Puiatu 8-kl koolis, Viljandi 1. keskkoolis, TRÜ-s bioloogiat, TPedI-s näitejuhtimist ja lavakunstikateedris näitlejaks
Töökäik: 1990–2003 linnateatri näitleja, pärast seda viis aastat sama teatri näitekirjanik kohustusega kirjutada aastas üks näitemäng
Perekonnaseis: abielus Margit Tättega, pojad Jaan ja Kunter, kolm lapselast
Hobid: kõik merega seonduv ja remisante Vaevalt oleme sadamasse meeste hambusse jõudnud, kui hakkab pihta – “Näe, Margit läks saarelt korraks ära ja kohe on ajakirjanikud kohal,” teavad kaasreisijad. Või mis saabki nii väikeses kohas saladuseks jääda? Kuid ausõna, Jaan pole meile sellist teavet jaganud, aga või need mehed usuvad.Aasimised aasitud, tõmbab paat korraks õhku, siis kiiruse üles ning kuna madal veetase hoogu ei pidurda, on veetakso kaheksa minuti pärast siuhti! üle mere.“Kas teate ikka, kuhu suunas jala minema hakata?” saavad mehed taas ajakirjanikke tögada, kui näevad, et Jaani vastas pole.Kui vaja, läheme ka jalgsi, pole siin nii hirmsat midagi, aga paari minuti pärast on Jaan kohal. Surub tugevasti kätt ja palub veidike oodata – tal vaja meestega juttu ajada ja pakid vastu võtta.Hiljem saame teada, et Jaan võõra numbriga telefonikõnesid eriti vastu ei võta, aga kuna jõulud on tulemas, siis on ta internetist lastelastele jõulupakke tellinud ja ootab kulleri helistamist. Nii pääses ka meie telefonikõne Jaanini ja nüüd ootavad sadamas lisaks tavalistele postipakkidele ka kaks ajakirjanduslikku kullersaadetist – üks vanemas ja teine värskemas “pakendis”.Kuula ja vaata Tätte veel pealkirjata ja pooliku laulu avalikku esmaettekannet siit:“Ega mul nende jaoks tervet päeva aega pole, pool kaks saadan väravast välja. Puud vaja riita laduda, õhtupoolikul lubas sadu,” teeb Jaan meeste eest karmi nägu ja sätib kogu kohaletoodud laadungi autosse. Eemal mere peal on näha ähvardavat sinkjasmusta pilve, aga õnneks veel ei saja.Kodus paneb Jaan vee keema ning pakub taimeteed, kohvi ja mett. Istume suure laua taha, mis Jaani enda tehtud ja mille puit on merest välja uhutud.Muidugi ma kirusin (kostab mahehäälne hinnang keeva vee kannu juurest). Eks ma oskan “ei” ka öelda, aga no saarlaste värk.Puude ladumine. Loomingulise asja ma jõudsin vaatamata kõikidele külaskäikudele juba ära teha.Oli vaja kirjutada üks näitemäng.Kolm nädalat tagasi, aga septembris ja oktoobris oli päris hull. Inimesed on viimasel ajal otsustanud, et suvel nad mind ei sega ja tulevad sügisel. Mina jälle ootan, et september ja oktoober oleksid mul loomingulised kuud, aga siis nad hakkavad tulema. Iga nädalavahetus oli keegi.Nojah, võiks ju ikka midagi tuua. Tuli keegi pooliku kanaga ja kui paari päeva pärast hakkas ära minema, nägi, et kana on külmkapis alles. Võttis selle niuhti! kaasa, öeldes, et näe, ei läinudki vaja.Jaani puhul on tore see, et ka kõige kriitilisemaid lugusid räägib ta vaikse ja rahuliku ehk eht-tätteliku hääle ja muigega suunurgas.Ma lähengi nüüd jaanuaris jälle kolmeks kuuks Vaiksele ookeanile. Panama–Tahiti, umbes 7000 km. Minu hea sõbra Heiti Hääle laev läheb võistlema, kes kõige kiiremini üle Vaikse ookeani sõidab.Need olid muud asjad, need polnud reisiga seotud. Sellest ma ei räägi.See reis ei kurnanud rohkem, kui et mõneks ajaks sai teineteisest isu täis. Nüüd suhtleme jälle, käime külas.Jaa, loomulikult. Olen mõelnud, et kui ma peaksin uuesti minema ümbermaailmareisile ja peaksin ise koostama meeskonna, siis ma ei oskaks seda teha.Nii ja naa. Kui oled pikal reisil ja on üks inimene, kes sind häirib, siis see häirimine kasvab iga päevaga. See kõik võimendub seal mere peal, kus on palju inimesi kitsalt koos. Siis võib iga sõrmeliigutus käia nii kohutavalt närvidele. Kuid see pinge ei tule mitte sellest teisest inimesest, vaid ikka sinust endast. Sa oled ise mingis sellises seisundis.Selles mõttes oli Marko mul ideaalne variant. Me oskasime väga hästi teineteisele ruumi anda, ei seganud teise privaatsust.Jah, isu sai täis. Kui oled kaks aastat teise mehega (muheleb) ühes voodis maganud, siis ei ole pärast kohe sellist tunnet, et oo, saame kokku. Aga nüüd, kui kohtume, siis on imelugu – mõlemal lähevad silmad niiskeks.Kellele sobib, sellele on vaja, ja mulle on seda väga vaja. Olen matkanud terve elu ja matkamine tähendab minu jaoks teel olekut, kus on minekut ja mingit enese ületamist. Isegi see Vilsandi elu on selline. Ma ei pruugi mäletada kuupäevi, aga mäletan tunnet.Need lähevad vahel sassi, jah. Raadio ütleb hommikul kellaaega, aga ei ütle, mis kuupäev on.Ei ripu üldse. Ajalehti ei käi, vaatan uudiseid internetist ja vahel ETV-st midagi. Suhtlemisvajadus kui selline ikka on ja kui kuulan-vaatan jutusaateid, siis mõttes arutan, kas olen nõus.Võib küll minna. Olen omal nahal kogenud, et kui sa ennast ei treeni, kaob vahel rääkimisvõime ära. Ei ole tahtnud enam kuhugi loengut pidama minna, sest ainult mökutan ja kökutan. Kõnelemisoskus kaob ära, kui iga päev ei kõnele.Jah, see tuleks väga kergesti, kui lasta sellel juhtuda. Mulle see sobiks, aga teistele ei sobi (naerab). Ma ei ole veel päris kindel, kas mu elutöö on tehtud.Mulle see vaikus ja pimedus meeldib. Olen teinud katset, et lähen meditatiivsesse olekusse, mida seal Tiibetis üritatakse tohutu jõuga kätte saada, aga mis siin tuleb iseenesest. Selline vaikelu – pea on tühi, ja siis ootad, et äkki see on tohutu hea pinnas suure loomingu sündimiseks. Aga ei ole tegelikult. (naerab südamest) Tegelikult peab suhtlema ja sauna eesruumi soojaks kütma ning hommikul sinna tööle minema.Mul peas on üks asi, olen palju aastaid teinud seda ühte raamatut. Ma olen elus nii palju lugenud ja tean, milline on üks hea raamat. See, mida mina kirjutan, ei ole veel nii hea raamat. Ma muudkui parandan ja tõmban maha. Aga ma ei kiirusta sellega, see on mu elutöö. See on mõnus, et mul on kogu aeg midagi pooleli.Vanasti, kui näitemänge kirjutasin, olin nagu svamm. Käisin ringi, aju salvestas, mida keegi ütles, mis sõelale jäi. Siin, üksinduses, pole seda vaja. Linnas tundsin, et elu on nii kuradi vastik, sest linnaelu ei sobinud mulle üldse ja kuidagi läbi selle kirjutamise muutsin enda jaoks selle elu ilusamaks. Kui sain midagi valmis, siis tundsin: oo, ma olen maailmale ja endale midagi head teinud. Kui kõik on hästi, nagu siin on, siis ei ole mingit vajadust kirjutada.(Mõtleb pikalt ja maigutab suud) See on selline... eee... see on Marko teema. Ma küsisin, et kas me kunagi laulame veel koos, sest inimesed küsivad mu käest. Marko ütles, et ta ei viitsi neid vanu laule laulda, aga kirjutagu ma näitemäng kahele mehele – sina ja mina.Vajadust pole. Ma näen õudusunenägusid näitlemisest. Hirm on ka Markoga uues näidendis lavale minemise ees.Eriti mitte.Ma kuulen, et Margit ikka räägib midagi (naerab). Ma saan aru, et naistel on suhtlemisvajadus, aga minul üldse ei ole. Kui vahel keegi külla satub, siis ma näen, kuidas Margiti suu ahmib õhku, et kõik ära rääkida, mis vahepeal mõeldud.Jääb üle ainult tänada head juhust, mis Margiti meie külaskäigu ajaks saarelt minema viis, sest küllap oleks Jaan kavalalt naise suhtlemisvajaduse taha pugenud ja ise trepile suitsu tegema läinud.Mu elu ei vaja nutitelefoni, kuna ma ei käi kodust väljas. Ma ei lepi sellega, kui inimesed on pahased, et ma ei ole nende meili kohe kätte saanud. Ma vaatan meile õhtul. Ootan mõnuga seda aega, kui olen kolm kuud merel – ma ei näe kirju enne 25. aprilli. Mitte midagi ei juhtu, kui ei ole kättesaadav.Ei, talle meeldib siin. Ta ütles mulle, et varem oli ta saarel nagu minu ripats või külaline, aga pärast seda, kui ta oli kaks pikka talve üksi – mis oli kindlasti suurem kangelastegu kui minul seal merel lõbusas seltskonnas –, on ta Vilsandi küljes rohkem kinni. Kui ma talle ääri-veeri ütlesin, et lähen jälle kolmeks kuuks ära, siis ta väga ei rõõmustanud – talle ei meeldi enam nii väga üksi olla.Oma pere tuleb kõik kokku – poisid ja kolm lapselast. Ma loodan, et nad tulevad siia hea meelega, sest me kohtume nii harva. Viimati käisid nad siin septembri alguses.Sinu lapsed veel nii väga maale elama ei igatse, aga sa oled öelnud, et teatavas vanuses võiks eestlane maale kolida.Arvan, et elu ei pea elama otsast otsani ühtemoodi. Mida vanemaks saad, seda rohkem näed seda elamise imet, et oled siia sündinud ja saanud selle võimaluse siin universumis vabalt tegutseda. See on nii suur asi.Ma olen hästi palju reisinud ja näinud, kui ilus on maakera. See ei ole hädaorg, kuhu sa oled sündinud – see on paradiis. Kui sa oled sellest paradiisist ise hädaoru teinud, siis süüdista ainult iseennast, mitte valitsust ega oma meest või naist.Nad saavad ise hakkama. Kuigi ma vahel mõtlen, et tahaks midagi öelda, siis mõtlen alati ka seda, kas mulle oleks meeldinud, kui minu ema või isa oleks tulnud mingi oma tarkusega. See oleks mind kohutavalt närvi ajanud. Ma jälgin kõrvalt ja mõlemad mu pojad meeldivad mulle väga.Ei. Kuna mind sunniti terve elu, siis ma ei taha kedagi sundida. See on neile kõige hullem asi, kui on mingi puude käest kätte andmine. Siis nad seisavad selliste nägudega, et miks jumal on neid karistanud? Aga ma mõistan neid. Tegelikult nad oskavad kõike, aga ju nad siis ei pea praegu puid lappima.Paljud isad ei mõistaks mind, aga usun, et küll poisid lähevad õiges suunas.Minu esimene valik ülikoolis oli bioloogia, aga sellega ma ei saanud hakkama. Ühe aasta õppisin, siis olin kaks aastat sõjaväes ja tagasi tulles õppisin seda veel pool aastat, kuid sain aru, et ei ole minu ala.Noorem poiss õppis ökoloogiat ja on doktorantuuris, vanem poiss tegeleb muusikaga. Selles mõttes on, jah, naljakas, et mõlemad pojad astuvad minu jälgedes.Isa oli maakonna velsker ja väga lugupeetud mees, kuid nüüdseks surnud. Ema oli terve elu sovhoosides-kolhoosides raamatupidaja ja pärast isa surma elab Tartus minu õe lähedal.Kodu oli meil tore, ema oli laulu- ja kultuuriinimene, isa lihtsalt väga hea inimene, aga minu noorus möödus koledas kahekorruselises sovhoosi majas. See ei saanud mulle pühaks kohaks ja sinna korterisse ei tõmba mind miski tagasi.Need jõed ja ojad, mille ääres veetsin oma vaba aja, on muidugi ilus mälestus, kuid ma mäletan juba lapsepõlvest oma unistust avarusest. Vilsandilt ma selle leidsin – see lõputu silmapiir igal pool.Elu Vilsandil on mõeldud rikastele, sest iga liigutus siin on väga kallis – siit ärakäimine, kütus, paat, ehitus. Igale asjale on topelthind. Odav lõbu siin olemine pole, aga rahaga on nii, et mul on olnud kaks perioodi, kus oli palju raha.Üks oli see, kui mu näitemängud läksid välismaale. See kestis umbes kümme aastat, kui ma ei pidanud midagi tegema ja kogu aeg tuli pangaarvele kõmpsti ja kõmpsti raha ning seda oli seal rohkem, kui oskasin ära kasutada. Siis ehitasin need majad. Ja siis oli veel üks hea aeg, kui olid suvetuurid koos Markoga enne ümbermaailmareisi. Kuid see raha on ka ammu otsas. (naerab) Nüüd ei tule üldse raha.Ei saa, olen sel sügisel käinud kaks korda laulmas ja mingi autorikaitse kuskilt tiksub. Kuid seda paanikat mul pole, et nälga jään. Ma oskan kõike teha, küll ma siis midagi välja mõtlen.Praegu maksan ise endale palka, OÜ-tan ja haigekassa on olemas. Margit on keskkonnauuringute keskuse laborant, RMK matkaradade hooldaja. Tema saab palka.Saarevahid me enam olla ei tahtnud, sest polnud piiri, mida saarevaht tegema peab, ja lõpuks kadus ära see rahu ja vaikuse tunne, miks me siin oleme, sest kogu aeg oli mingi mure kukil.Otseselt seda pole tundnud, et tullakse minu kui targa inimese juurde. Pigem nähtud näo juurde ja tahetakse pilti teha.Eelmisel suvel olid mu kontserdid väga halva ilmaga ja mõtlesin, et kas üldse keegi tuleb, aga tuli keskmiselt paarsada inimest ja need ei olnud juhuslikud inimesed. Tundsin, et need on minu inimesed ja mul oli hea meel, et neid on veel olemas.Jah, see läheb järjest raskemaks. Käisin Queeni kontserdil ja korraga oli VIP-tsoonis nii palju tuttavaid, keda tundsin Tallinna ajast ja kes on nüüd tähtsad mehed. Küll nad rääkisid ja rääkisid. (Jaani hääl muutub rämedaks) Ma panin ennast sisemiselt kinni ja vaatasin kaugusse, et vastu pidada. Küll on inimestel palju rääkida eimillestki.Kunagi käis selline suhtlemine ka minu elu juurde. Ehk oli see ka edevus ja auahnus, et igaks juhuks pean siin ja seal olema, et see on tähtis.Mida lähemale jõuad oma lõppdaatumile, seda rohkem muutud teistsuguseks. Ei taha teha enam ülearuseid asju ega neid, mis ei meeldi. Püüad elada nii, nagu sa enda arvates oled, enam ei näitle kedagi ega tegele small talking'uga.Kui hakkad mõtestama, lähed omadega päris sassi. Kõik hakkab peale detailidest ja nende märkamise olen võtnud eesmärgiks. Mõned nõukogude aja suured eesti kirjanikud leiavad, et neid ei austata piisavalt ja on muutunud kibestunud vanainimeseks. Jälgin seda, et ma niisuguseks ei muutuks.See on mul õnnestunud ja arvan, et õnnestub ka edaspidi, sest saan aru, et olen see, mis ma praegu olen, mitte, et ma elan selle najal, mis ma kunagi olen olnud. Siis oli äge, nüüd on teistmoodi. Nüüd olen mees, kes vaatab aknast välja ja ei oota selle eest mingit kiitust ega tänu.Ma arvan, et kuskil kahekümne üheselt oli veel see aeg, kui kandsin endas oma lapsepõlveideaale. Tean, kes ma lapsena olin ja mida pühaks pidasin. Kogu loodus – istusin oja kallastel tunde, nautisin seda ja rõõmustasin iga kevadise õie pärast. Sellisena pidasin vastu umbes 21. eluaastani. Sinna sisse mahub isegi Vene sõjavägi.Kui läksin lavakasse, kaotasin ennast täiesti käest ära, sest püüdsin olla kõikide teiste moodi. Ma sain aru, et selline, nagu mina olen, sinna maailma ei kõlba. Proovisin selle ja teise moodi olla. Põhiliselt Marko moodi, kes oli meie kursusel väga eriline poiss. Olin väga rõõmus, kui hakkasime koos esinema, tundsin ennast väga tähtsalt. Samas sain aru, et näitlemine polnud üldse minu ala, aga ikka püüdsin näidelda.Kui sain 36-aastaseks ja kirjutasin esimese näitemängu, siis mõistsin, et tegin üle pika aja midagi, mis mulle tõsiselt meeldib. Sealt hakkas tekkima mingi eneseusk, et ma olen midagi väärt ka iseseisvalt. Hakkasin julgema olla natuke see, kes ma tegelikult olen. Peitsin oma lapsepõlve-mina sinna tegelastesse. See oli loome õnneperiood. Olin vaba, enesekindel, julge ja meeldisin endale rohkem.Siis tuli 40 ja see on mehele vist parim aeg. Oled aru saanud, mis see elu on, oled mõttetud rabelemised ja tühja tuule tagaajamised ära lõpetanud, aga sul on veel jõudu ja energiat teha, mida sa tahad. Sul on pilt selge, fookus kindel. See oli ilus aeg.Siis tuli 50 ja ma ootasin väga, et mis see 50 hakkab tegema. Viiekümneselt ei saa öelda nagu neljakümneselt, et oo, tere tulemast neljakümneste klubisse, nüüd alles elu algab. Viiekümneste klubis enam keegi rõõmsalt ei hõiska, et oo, tere tulemast, nüüd alles läheb lahti.50 on see, kui saad aru, et oled ikkagi surelik ja pead hakkama otsi kokku tõmbama. (mõtleb kaua) Ja pead olema tugev, kui tahad millegagi hakkama saada. Kõik ei tule enam iseenesest.Ma loodan, et ma ei muutu kibestunud või nilbeks vanainimeseks.Ta nagu pressib vägisi peale, kas tahad või mitte. Ma suhtlen oma esivanemate hingedega, kas usun neid või mitte. Küsid mõttes nõu ja ootad mingit vastust, ei teagi, kelle käest. Saan vastuseid, aga see, kui kuskilt tuleb mingi ootamatu tugi või abi, õigel hetkel nähtamatu... kui oskad seda märgata, siis see paneb millessegi uskuma.Kui pead oma esivanemaid meeles ja tänad neid selle eest, mis nad on sulle andnud, siis nad teevad, mis vaja on. Aga kui hakkad lunima, siis see on nõme. Sa ei tohi neid segada, neil on seal väga mõnus.Kui ise kunagi seal olen, eks aitan oma lapsi ka.Vanem poeg on vist 30, noorem 27 (Ah, see vanus muutub ju iga aastaga, ohkab Jaan) ja veel kaks aastat tagasi ma pidasin neid mõlemaid üleval. Kõik elu ja korterid, sest Jaan ei teeninud midagi, noorem poeg õppis. Nüüd saab Kunter doktorandipalka ja Jaan tänu “Eesti laulule“ saab ise oma eluga hakkama. See on mulle suur kergendus, aga see polnud vägisi kohustus, ma tahtsin. Mulle endale oleks ka väga selline elu meeldinud, et saan parmupilli mängida ja arved saavad mingil moel makstud. Lasin noorel Jaanil sellist elu tunda.Isa armastus on nii suur, et kõik meeldib.Tänu ei tohi oodata. Kui on kunagi võimalik, küll aitavad. Ma ei korruta lauset – millal maksad taadi vaeva? Noorena ootad tunnustust ja tänu, et saada enesekindlust, aga vanemast peast saab kõik klaarimaks. Sa ei vaja enam nii palju maailma tähelepanu, saad ise aru, mis halb, mis hea.Eestlane tegelikult on olemuselt selline nagu Indias need, kes teevad seal joogat ja mediteerivad. Ma olen seal neli korda käinud päris pikalt. Ja see hullumaja on mul väga hästi silme ees. Et seal üldse ellu jääda, kui ei taha päris hulluks minna, siis peadki joogat tegema. Meil on see seisund ilma selleta käes.Keskmine eestlane on umbes selline nagu need, kes on seal aasta otsa vastu seina vahtinud, siis nad saavad selliseks nagu meie oleme niikuinii. Me ei peaks iga hinna eest sinna ronima, meile ei ole seda niimoodi vaja.Teeme jutus pausi ja meelitame Jaani kitarri tooma, et laulvast muusikust pilti teha. Jaan vaatab korraks otsa just sellise näoga, et kuidas saaks need tüütud putukad siit laua tagant ühe käeviipega ära kaotada, aga naeratab siis mõistvalt ja... läheb suitsu tegema. Pärast toob teiselt korruselt pilli ja ütleb, et mängis viimati 7. novembril Tallinnas Mustpeade majas.Laulan ühe pooliku laulu, aga sellest saavad aru need, kes elavad nagu mina. See laul on rohkem iseendale esitamiseks.See on talvine pööripäev, loodus kõik seisab, tardub. Mina elan siin loodusega ühes rütmis.Vilsandil on ainult mõned istutatud kuused ja mulgina vedasin alguses kuuske siia, aga nüüd on meil mänd toas.Eks ma olen läbi elu kinkinud neid asju, mida endale ei raatsi osta, aga mida endale tahaksin. Tihti läheb nii, et pärast saan need asjad endale. Peamiselt on need matkatarbed.Tahan olla väga hea vanaisa. See, kes võtab aega lapse jaoks ja teeb nendega mingeid asju.Olin nelja-aastane, kui nägin esimest korda merd. Viljandist viidi meid sapakaga Pärnu randa. Juht suitsetas ja oksendasin teel kümme korda. See on mul aga täpselt silme ees, kui meri paistma hakkas ja kogu see päev rannas.Veel on lapsepõlvest meeles üks ülekohus. Lasteaias õues olles küünitasin midagi võtma ja kukkusin läbi õhukese jää vette. Karistuseks seisin kuu aega nurgas. Läksin hommikul lasteaeda ja pandi nurka, siis vahepeal käisin söömas ja jälle nurka. Mulle tundus see ebaõiglane.Proovime sellise jutu peale teha midagi rõõmsamat ja palume Jaanilt tema raamatusse “Vaikuse hääl” autogrammi. Jaan hakkab kirjutama, aga lööb siis käega ja läheb prille otsima – nägemine polevat enam nii hea.Nägemine läks mul ümbermaailmareisiga ära. Paat oli väike ja see valge värv kiirgas kogu aeg nagu kõrgmäestiku lumepäike ning tihti olid päikseprillid kadunud, aga eks aastad loevad ka muidugi.Palume Jaanil laulda ühe laulu varasemast ajastÜsna alati käib läbi kerge jõnkskui sa ütled, et võiks kokku saada vahelkokku saada põhimõtteliselt võiksaga kuivõrd kokku või on miskit vahelKas on meie vahel näiteks mingid tõkkedmõtlen kohvitass või keegi, kes on veelvõi siis segavad meid võõrad põhimõttedvõi olemegi teineteise teelTean ju kuidas istume me üle lauakuidas räägime me ainult kõigest muustsee mis silmades on valmis kaua, kauaei muutu sõnadeks me suus /.../Mul tuli üks kummaline asi seda lauldes meelde. Elasin Tallinnas ja mul oli kass, kellega olin palju kordi ühe ja sama arsti vastuvõtul käinud ja koos kassi uurinud. Ükskord see arst kutsus mind vaikselt kõrvale ja küsis mu käest, kas see laul on natuke meist.Nii palju aitab, et kui miski ei sobi, siis ta ütleb ja seda tuleb järjest rohkem ette.Eks mina ikka saamatumaks. Mängisin talle hiljuti ühte uut laulu ja tegi sellise häälitsuse, mida ei tohi üks naine oma mehele mitte kunagi teha, kui mees läheb talle oma pusserdust näitama. (Puristab suuga)Esimest korda kuulsin seda.Jaan muigab kavala pilguga ja laseb enne õue minekut oma elamisele pilgu peale visata. Näitab mööblit, mis peale külmakapi olevat kõik tema enda meisterdatud ja ikka mere äärest leitud puidust.Köögis näeme Paapuast toodud soojumalat ja kauba peale saadud krokodilli. Seinal on Fred Jüssi ürgmetsa foto, mis päikese käes särama lööb.Teise toa seinal uhkeldab kell, mille rännumees Tiit Pruuli kinkis Margitile, kui ta Vilsandile üksi Jaani ootama jäi.Ülemisel korrusel on Jaan just vaheseina valmis saanud, sest tulemas on ju kaks noorperet. Ühes toas saab ka kino vaadata ja teises uhkeldab merest leitud laevakaarest laud. Maja kütmine käib keldrist puudega.Siis teeme tiiru õues.Keset õue seisab elumaja, kus Jaan hommikul trepil kohvi joob ja mõtleb, mida täna teha. Trepilt näeb üht väiksemat maja, kus alguses mitu aastat elati, nurga taha jääb saunamaja, kus soojaks köetud eesruumis sünnib Jaani praegune looming, pisut kaugemal asub õueköök, kus lae all ripuvad merisiiliku kestad ja korallid. Kanalas tiirutab karvasjalgne kukk ja kümme kana ja kust tulevad munad jõulukoogi sisse. Õuevärav käib aga ööseks kindlalt kinni, sest saarel tiirutab 30 metssiga.Õuetiiru järel sõidame vaatama Tätte sadamat, kus kevadel sadamasilla sissepanekul on loodiks silmapiir.Iga päev vähemalt korra käin. Praegu võrke sees pole, ma käin siis, kui ilm on ilus. Mul pole kiiret. Viimati sain oma lemmikkala räime, aga punast tuleb ka. Teen sisse ja panen sügavkülma.Mul on tihti fotokas kaelas ja pildistan, põhiliselt mere erinevaid värve kogu maailmast. Umbes 100 pilti on mul olemas ja olen neid oma kontsertidel näidanud.Siit on talvel ka jala üle mindud. Ma loll võtsin talveks endale laulmisi ja siis panin kummiülikonna selga, tõstsin kõige sügavamal kohal kitarri pea kohale ja nii olen siit korduvalt läinud. Sellest võiks eraldi raamatu kirjutada, kui palju Käkisilma ületamisega on nalja saanud, aga hirmu on ka palju olnud. Enam ma seda ette ei võta. Ei ole enam mõtet. Saad aru, et see ei anna sulle nii palju tagasi.Tagasi maja juurde minnes püüab Jaan ajakirjanikele selgeks teha, et puid ei saa mitmekesi riita laduda ja pealegi on puud mustad ning koledad, aga soostub siiski proovima ja toob kindad. Alustuseks paistab päike, siis langeb taevast 100 lumehelvest, siis paistab jälle päike, aga vihmast pääseme. Jaan pääseb vahepeal ka küsimustest, sest kõik nohisevad andunult tööd teha.Viisteist minutit enne paadi väljumist ronime taas autosse ning sõidame sadamasse. Ikka veel ei saja. Surume kätt, aga Jaan enne ära ei lähe, kui on saanud lahkuvale paadile järele lehvitada.Mõtleme – huvitav, mida ta nüüd tegema hakkab, kui kõik puud on maja seina äärde riita laotud? Kas kütab soojaks sauna eesruumi ja pühendub loomingule? Ehk kirjutab isegi laulu, kuidas paat talle kaks puudelappijat tõi?* * *Sündinud: 24. märtsil 1964 ViljandisÕppinud: Puiatu 8-kl koolis, Viljandi 1. keskkoolis, TRÜ-s bioloogiat, TPedI-s näitejuhtimist ja lavakunstikateedris näitlejaksTöökäik: 1990–2003 linnateatri näitleja, pärast seda viis aastat sama teatri näitekirjanik kohustusega kirjutada aastas üks näitemängPerekonnaseis: abielus Margit Tättega, pojad Jaan ja Kunter, kolm lapselastHobid: kõik merega seonduv ja remisante
Veel artikleid samast teemast »


description: Pagaritöökojad töötavad vastu jõulupühi maksimumkoormusel ja enamgi veel. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Majandus
Pagari piparkook, pagari piparkoogimaania!
Kolmapäev, 21. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Pagaritöökojad töötavad vastu jõulupühi maksimumkoormusel ja enamgi veel.
“Meie ettevõttele on aasta parimad kuud november, detsember, käed-jalad on tööd täis,” ütles Heli Teder, Saare Leib OÜ finantsdirektor, kelle sõnul jääb osa tellimusi isegi täitmata, sest lihtsalt ei jõua.
“Meie piparkoogid on 100% käsitöö. Sel aastal oleme küpsetanud kaheksa tonni piparkooke ja valmistanud neli tonni piparkoogitaignat,” tõi Teder hetkeseisu numbrites välja. “Ja pühad on ju alles ees, seega tegemist jätkub.”
Ka OÜ Karja Pagariäri juhatuse liikme ja tegevjuhi Aivo Kanemägi sõnul on lähenevad pühad tootmismahtusid mõjutanud. Karja Pagari piparkoogikogused ei ole väga suured, rohkem väljastatakse tainast, lisaks tehakse erinevaid jõululeibu.
“Oleme ennekõike siiski leivatootjad ja piparkoogid ning piparkoogitaigen on meie jaoks kõrvalharrastused.”
Saaremaa tarbijate ühistu Coop tootmistsehhi juhataja Õile Aavik võttis hetkeseisu kokku ning võrdles koormust tavapäraste tootmiskuudega. “Maht on umbes 30% suurenenud, tavaliselt vahetult enne jõule ja aastavahetust tootmismaht kahekordistub,” sõnas ta. “Meil ei ole võimalust ette toota, kõik tuleb kohe ahjust lauale.”
Tänaseks on glasuuriga piparkooke tsehhis valmistatud ca 800 kg ja glasuurita ca 200 kg, umbes 500 kg piparkoogitainast on saadetud kauplustesse müüki.
“Oleme oma kliente üllatanud ja üllatame jätkuvalt,” ütles Aavik, kelle juhtimise all valmistatakse jõulustritslit, kodusaarel kasvatatud täistera tatrajahust küpsiseid, pohla-kreemi ja muud.”
Muhu Pagarid OÜ juhatuse esimehe Martin Seppingu sõnul väga suuri üllatusi oma klientidele plaanis ei ole ja piparkooke Muhu pagarid küpsetada lihtsalt ei jõua.
“Kahjuks meie ei jõua piparkooke küpsetada,” ütles Sepping.
“Küll aga on nüüd ka Liival Muhu leib pühadeaegses sortimendis jõhvikate ja sarapuupähklitega.” Autor: Sirli Tooming Kolmapäev, 21. detsember 2016.“Meie ettevõttele on aasta parimad kuud november, detsember, käed-jalad on tööd täis,” ütles Heli Teder, Saare Leib OÜ finantsdirektor, kelle sõnul jääb osa tellimusi isegi täitmata, sest lihtsalt ei jõua.“Meie piparkoogid on 100% käsitöö. Sel aastal oleme küpsetanud kaheksa tonni piparkooke ja valmistanud neli tonni piparkoogitaignat,” tõi Teder hetkeseisu numbrites välja. “Ja pühad on ju alles ees, seega tegemist jätkub.”Ka OÜ Karja Pagariäri juhatuse liikme ja tegevjuhi Aivo Kanemägi sõnul on lähenevad pühad tootmismahtusid mõjutanud. Karja Pagari piparkoogikogused ei ole väga suured, rohkem väljastatakse tainast, lisaks tehakse erinevaid jõululeibu.“Oleme ennekõike siiski leivatootjad ja piparkoogid ning piparkoogitaigen on meie jaoks kõrvalharrastused.”Saaremaa tarbijate ühistu Coop tootmistsehhi juhataja Õile Aavik võttis hetkeseisu kokku ning võrdles koormust tavapäraste tootmiskuudega. “Maht on umbes 30% suurenenud, tavaliselt vahetult enne jõule ja aastavahetust tootmismaht kahekordistub,” sõnas ta. “Meil ei ole võimalust ette toota, kõik tuleb kohe ahjust lauale.”Tänaseks on glasuuriga piparkooke tsehhis valmistatud ca 800 kg ja glasuurita ca 200 kg, umbes 500 kg piparkoogitainast on saadetud kauplustesse müüki.“Oleme oma kliente üllatanud ja üllatame jätkuvalt,” ütles Aavik, kelle juhtimise all valmistatakse jõulustritslit, kodusaarel kasvatatud täistera tatrajahust küpsiseid, pohla-kreemi ja muud.”Muhu Pagarid OÜ juhatuse esimehe Martin Seppingu sõnul väga suuri üllatusi oma klientidele plaanis ei ole ja piparkooke Muhu pagarid küpsetada lihtsalt ei jõua.“Kahjuks meie ei jõua piparkooke küpsetada,” ütles Sepping.“Küll aga on nüüd ka Liival Muhu leib pühadeaegses sortimendis jõhvikate ja sarapuupähklitega.”
Veel artikleid samast teemast »

fasttext_language: et


description: Sikassaare Metsad OÜ ainsal juhatuse liikmel Elvis Kavakul ei olnud eile firma pankrotiavaldust arutama hakanud kohtule esitada ühtegi raamatupidamisdokumenti, mis kirjeldaksid ettevõtte praegust seisu. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Pankroti äärel metsafirmal polnud esitada dokumente
Neljapäev, 29. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ahto Jakson Neljapäev, 29. detsember 2016. Sikassaare Metsad OÜ juhatuse liige Elvis Kavak tõdes, et puitu pole võimalik müüa sellise hinnaga, mis oleks vajalik ettevõtte kohustuste täitmiseks. FOTO: Valmar Voolaid Sikassaare Metsad OÜ ainsal juhatuse liikmel Elvis Kavakul ei olnud eile firma pankrotiavaldust arutama hakanud kohtule esitada ühtegi raamatupidamisdokumenti, mis kirjeldaksid ettevõtte praegust seisu.
Palun oota... Ühe artikli lugemise tasu on 0.40 EUR, päevapileti hind kõigi viimase 7 päeva artiklitele on 0.80 EUR. NB! Päevapiletiga ei saa lugeda artikleid, mis on vanemad kui 7 päeva! Arhiivi lugude lugemiseks on vaja osta ligipääs artikli kaupa. Teenuse aktiveerimiseks vajutage soovitud teenuse nupule, mis kuvab ekraanile tasulise telefoninumbri. Numbrile helistades artikkel avaneb, teenuse maksumus lisatakse Teie telefoniarvele. Ligipääs artikli(te)le on selles arvutis avatud ööpäeva jooksul alates helistamisest. Teenus toimib Telia, Tele2 ja Elisa klientidele. Telefoninumbril peab olema avatud teenuse M-makse Internetis kasutamine. Loe täpsemalt m-maksete kohta
Võimalik on osta ka veebiligipääs vastavalt 45€ eest aastaks või 25€ eest pooleks aastaks ja Te ei pea enam mobiiliga maksmisele aega kulutama. Selleks palume saata aadressile
Kui oled paberlehe tellija, siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile Selleks palume saata aadressile tellimus@meiemaa.ee : Tellija nimi, isikukood (logimine ID-kaardiga), e-maili aadress ja arve saaja andmed, kui arve maksja on erinev tellijast., siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile tellimus@meiemaa.ee : tellija nimi, aadress ja veebiligipääsu saaja nimi, e-posti aadress ja isikukood (kui erineb tellijast). Sisselogimine toimub veebilehe paremas ülanurgas asuva viite "Logi sisse" abil. Ligipääs on avatud sama kaua, kui leht on tellitud.
Veel artikleid samast teemast »


description: Politseikapten Meelis Juhandi on sündinud 3. juunil 1971 Kaarma valla Piila külas. Poole aasta pärast sai pere elukohaks Kiriku küla vana kihelkonna koolimaja. Esimesed koolitarkused sai poiss meedias palju kajastatud Kaarma põhikoolis, mille direktoriks oli pikka aega Urve Kirss. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
EV100
TAGASIVAADE: Hinnatud politseiniku 24 tööaastat
Esmaspäev, 12. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Vilma Rauniste Esmaspäev, 12. detsember 2016. Meelis Juhandi. FOTO: Valmar Voolaid Politseikapten Meelis Juhandi on sündinud 3. juunil 1971 Kaarma valla Piila külas. Poole aasta pärast sai pere elukohaks Kiriku küla vana kihelkonna koolimaja. Esimesed koolitarkused sai poiss meedias palju kajastatud Kaarma põhikoolis, mille direktoriks oli pikka aega Urve Kirss.
Palun oota... Ühe artikli lugemise tasu on 0.40 EUR, päevapileti hind kõigi viimase 7 päeva artiklitele on 0.80 EUR. NB! Päevapiletiga ei saa lugeda artikleid, mis on vanemad kui 7 päeva! Arhiivi lugude lugemiseks on vaja osta ligipääs artikli kaupa. Teenuse aktiveerimiseks vajutage soovitud teenuse nupule, mis kuvab ekraanile tasulise telefoninumbri. Numbrile helistades artikkel avaneb, teenuse maksumus lisatakse Teie telefoniarvele. Ligipääs artikli(te)le on selles arvutis avatud ööpäeva jooksul alates helistamisest. Teenus toimib Telia, Tele2 ja Elisa klientidele. Telefoninumbril peab olema avatud teenuse M-makse Internetis kasutamine. Loe täpsemalt m-maksete kohta
Võimalik on osta ka veebiligipääs vastavalt 45€ eest aastaks või 25€ eest pooleks aastaks ja Te ei pea enam mobiiliga maksmisele aega kulutama. Selleks palume saata aadressile
Kui oled paberlehe tellija, siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile Selleks palume saata aadressile tellimus@meiemaa.ee : Tellija nimi, isikukood (logimine ID-kaardiga), e-maili aadress ja arve saaja andmed, kui arve maksja on erinev tellijast., siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile tellimus@meiemaa.ee : tellija nimi, aadress ja veebiligipääsu saaja nimi, e-posti aadress ja isikukood (kui erineb tellijast). Sisselogimine toimub veebilehe paremas ülanurgas asuva viite "Logi sisse" abil. Ligipääs on avatud sama kaua, kui leht on tellitud.
Veel artikleid samast teemast »


description: Saaremaa meeste võrkpallikarikavõistlustega tehti algust eelmisel nädalal. Kaarma alistas kolmapäeval Saaremaa spordikooli 3:1 ja ootab teist kohtumist, mis peetakse Astes laupäeval, 17. detsembril kl 19.30. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Kaarma ihkab vollekarikat tagasi

maintext:
Sport
Kaarma ihkab vollekarikat tagasi
Kolmapäev, 07. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Gunnar Usin Kolmapäev, 07. detsember 2016. Kolmapäeval jäid Kaarma võistkonnast pildile (vasakult) Eldur Torn (nr 3), Tom Torn (5), Ott Levisto (2), Andro Tšernobrovkin (1), Urmo Saar (8). Taga Tarmo Aasa ja Joonatan Usin. FOTO: Gunnar Usin Saaremaa meeste võrkpallikarikavõistlustega tehti algust eelmisel nädalal. Kaarma alistas kolmapäeval Saaremaa spordikooli 3:1 ja ootab teist kohtumist, mis peetakse Astes laupäeval, 17. detsembril kl 19.30.
Palun oota... Ühe artikli lugemise tasu on 0.40 EUR, päevapileti hind kõigi viimase 7 päeva artiklitele on 0.80 EUR. NB! Päevapiletiga ei saa lugeda artikleid, mis on vanemad kui 7 päeva! Arhiivi lugude lugemiseks on vaja osta ligipääs artikli kaupa. Teenuse aktiveerimiseks vajutage soovitud teenuse nupule, mis kuvab ekraanile tasulise telefoninumbri. Numbrile helistades artikkel avaneb, teenuse maksumus lisatakse Teie telefoniarvele. Ligipääs artikli(te)le on selles arvutis avatud ööpäeva jooksul alates helistamisest. Teenus toimib Telia, Tele2 ja Elisa klientidele. Telefoninumbril peab olema avatud teenuse M-makse Internetis kasutamine. Loe täpsemalt m-maksete kohta
Võimalik on osta ka veebiligipääs vastavalt 45€ eest aastaks või 25€ eest pooleks aastaks ja Te ei pea enam mobiiliga maksmisele aega kulutama. Selleks palume saata aadressile
Kui oled paberlehe tellija, siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile Selleks palume saata aadressile tellimus@meiemaa.ee : Tellija nimi, isikukood (logimine ID-kaardiga), e-maili aadress ja arve saaja andmed, kui arve maksja on erinev tellijast., siis saad ühele pereliikmele vormistada ka tasuta ligipääsu veebimaterjalidele id-kaardi põhiselt. Palun saada aadressile tellimus@meiemaa.ee : tellija nimi, aadress ja veebiligipääsu saaja nimi, e-posti aadress ja isikukood (kui erineb tellijast). Sisselogimine toimub veebilehe paremas ülanurgas asuva viite "Logi sisse" abil. Ligipääs on avatud sama kaua, kui leht on tellitud.
Veel artikleid samast teemast »


description: Laupäeval saab Meie Maast lugeda intervjuud president Kersti Kaljulaidiga, mille tegid literaat Mart Soidro ja kirjanik Andrus Kivirähk. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
MEIE MAA EKSKLUSIIV: Mart Soidro ja Andrus Kivirähk käisid külas president Kersti Kaljulaidil!
Kolmapäev, 14. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: MM Kolmapäev, 14. detsember 2016. President Kersti Kaljulaid. FOTO: Toomas Huik Laupäeval saab Meie Maast lugeda intervjuud president Kersti Kaljulaidiga, mille tegid literaat Mart Soidro ja kirjanik Andrus Kivirähk.
See on teistmoodi intervjuu, millesarnast pole Eesti ajakirjanduses kunagi varem ilmunud. Kahe teravmeelse mehe vestlus riigipeaga maast ja ilmast ning elu põhiväärtustest võtab nii hoogsad pöörded, mida on raske isegi ette kujutada.
Veendugem:
Andrus: Mul on Kerstile kui mustamäelasele ja linnuteadlasele üks spetsiifiline küsimus. Kõige levinum lind Mustamäel on tuvi. Aga ma ei ole kunagi näinud tuvi lapsi! Ainult täiskasvanud tuvisid...
Kersti: Erinevalt kajakast, kes muneb, kuhu juhtub, peidab tuvi oma munad ja pojad ära.
Andrus: Aga nad võiksid käia ematuvi kõrval! Nii nagu ma Snelli tiigis näen ujumas pardiema ja pardipoegi.
Kersti: (lõbusalt) Linnud üldiselt jagunevad pesahoidjateks ja -hülgajateks.
Andrus: Ma ikkagi arvan, et tuvil ei olegi lapsi.
Kersti: Ma saan aru, et tahad jõuda juba jumala teema juurde.
Andrus: Äkki varblased ongi tuvi pojad, nii nagu kass on koera naine? Ja hiired on nende lapsed...
Mart: Kuulge, nüüd me muutume juba ulakateks! Läheme parem suvel Harku terviserajale! Seal on männimets, soo, raba ja liivakünkad. Mul on natuke häbi Andruse väheste loodusalaste teadmiste pärast, võiksime sinna õppematkale minna.
Kersti: See on hea mõte.
Mart: Seal kasvab isegi üks kuldking.
Andrus: Miks sa mulle seda näha ei toonud. Tõmmanud välja!
* * *
Püsige lainel! Juba laupäeval ainult Meie Maas! See on teistmoodi intervjuu, millesarnast pole Eesti ajakirjanduses kunagi varem ilmunud. Kahe teravmeelse mehe vestlus riigipeaga maast ja ilmast ning elu põhiväärtustest võtab nii hoogsad pöörded, mida on raske isegi ette kujutada.Veendugem:Mul on Kerstile kui mustamäelasele ja linnuteadlasele üks spetsiifiline küsimus. Kõige levinum lind Mustamäel on tuvi. Aga ma ei ole kunagi näinud tuvi lapsi! Ainult täiskasvanud tuvisid...Erinevalt kajakast, kes muneb, kuhu juhtub, peidab tuvi oma munad ja pojad ära.Aga nad võiksid käia ematuvi kõrval! Nii nagu ma Snelli tiigis näen ujumas pardiema ja pardipoegi.(lõbusalt) Linnud üldiselt jagunevad pesahoidjateks ja -hülgajateks.Ma ikkagi arvan, et tuvil ei olegi lapsi.Ma saan aru, et tahad jõuda juba jumala teema juurde.Äkki varblased ongi tuvi pojad, nii nagu kass on koera naine? Ja hiired on nende lapsed...Kuulge, nüüd me muutume juba ulakateks! Läheme parem suvel Harku terviserajale! Seal on männimets, soo, raba ja liivakünkad. Mul on natuke häbi Andruse väheste loodusalaste teadmiste pärast, võiksime sinna õppematkale minna.See on hea mõte.Seal kasvab isegi üks kuldking.Miks sa mulle seda näha ei toonud. Tõmmanud välja!* * *Püsige lainel! Juba laupäeval ainult Meie Maas!
Veel artikleid samast teemast »


description: Kuressaarde Aia 29 kinnistule kavandatavat hooldekodukompleksi kuni 230 kliendile hakatakse ehitama arhitektuuribüroo Salto AB OÜ kavandi järgi. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Hooldekodukompleksi arhitektuurikonkursi võitja on Salto AB
Teisipäev, 13. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sirli Tooming Teisipäev, 13. detsember 2016. Vaade tulevase hooldekodu sissepääsule aiapaviljoni poolt. ESKIIS: Salto AB OÜ Kuressaarde Aia 29 kinnistule kavandatavat hooldekodukompleksi kuni 230 kliendile hakatakse ehitama arhitektuuribüroo Salto AB OÜ kavandi järgi.
“Arhitektuurikonkursi tulemus on üks samm lähemale Kuressaare tervisekvartali täiendamisele. Kuressaare haigla vahetusse lähedusse rajatav hooldekodu võimaldab pakkuda looduskaunis ja meeldivas keskkonnas hoopis uuel tasemel hooldusteenust, mille järele vananevas ühiskonnas vajadus pidevalt kasvab,” ütles Energiamaja Konsultatsioonid juhatuse liige Tullio Liblik.
Hooldekodukompleksi, mis ehitatakse välja etapiviisiliselt, on ette nähtud kuni 30 kohta eraldi hoones sissepääsuga Ravi tänavalt AS-i Hoolekandeteenused erivajadustega inimestele.
Uue hooldekodukompleksi arhitektuurse lahenduse leidmisel peeti silmas sotsiaalministeeriumi soovitusi. Konkursi üks olulisemaid nõudmisi oli lähtuda eeldusest, et tegu on inimeste koduga.
”Võidutöö puhul sai otsustavaks läbimõeldus ja vastavus eakate klientide vajadustele,“ ütles Liblik. ”Kohe oli selge, millisele sihtgrupile on keskkond loodud.”
Keskkonda väärtustav
Võistlustöödes hinnati lisaks veel arhitektuurset lahendust ja sobivust ümbritsevasse linnaruumi, lahenduse innovaatilisust ja võimet olemasolevat keskkonda väärtustada. Töid hindas viieliikmeline žürii, kuhu kuulusid Karl Mänd AS-ist Hoolekandeteenused, Tullio Liblik Energiamaja Konsultatsioonidest ning arhitektid Hannes Koppel, Peeter Pere, Emil Urbel ja varuliikmena Urmas Luure.
”Konkursile oli tellitud neli tööd kogenud büroodelt, sõelale jäid arhitektibüroode Salto ja Kavakava lahendused. Põhjaliku vaagimise tulemusena valiti esikoha vääriliseks Salto töö, mis sobitub tundlikult valitud asukohale, vastab kõige paremini võistlusülesandele ja ka tellijate ootustele,” kommenteeris žürii liige, arhitekt Emil Urbel. ”Lahendus võimaldab alal etapilist ehitamist ja töö edasiarendust, säilitades võistlustöös peituvad kvaliteedid.”
Reedel sõlmisid AS Hoolekandeteenused ja Energiamaja Konsultatsioonid OÜ ühiste kavatsuste protokolli, milles muu hulgas sedastati hoonestustingimused ja kasutusõigus. ”Järgmiseks toimub kohtumine arhitektidega, kus räägime läbi projekti kõik aspektid,” ütles Liblik.
”Edasine tegevus lähtub juba ehitusseadustikust. Loodan ehitusega alustada võimalikult peatselt.”
Salto on arhitektuuribüroo Tallinnas, mille asutasid 2004. aastal arhitektid Karli Luik, Maarja Kask ja Ralf Lõoke. Salto tuntumad projektid on maaülikooli spordihoone, NO99 põhuteater, Balti filmi- ja meediakool. Salto arhitektid on võitnud preemiaid rohkem kui 40 arhitektuurivõistlusel. “Arhitektuurikonkursi tulemus on üks samm lähemale Kuressaare tervisekvartali täiendamisele. Kuressaare haigla vahetusse lähedusse rajatav hooldekodu võimaldab pakkuda looduskaunis ja meeldivas keskkonnas hoopis uuel tasemel hooldusteenust, mille järele vananevas ühiskonnas vajadus pidevalt kasvab,” ütles Energiamaja Konsultatsioonid juhatuse liige Tullio Liblik.Hooldekodukompleksi, mis ehitatakse välja etapiviisiliselt, on ette nähtud kuni 30 kohta eraldi hoones sissepääsuga Ravi tänavalt AS-i Hoolekandeteenused erivajadustega inimestele.Uue hooldekodukompleksi arhitektuurse lahenduse leidmisel peeti silmas sotsiaalministeeriumi soovitusi. Konkursi üks olulisemaid nõudmisi oli lähtuda eeldusest, et tegu on inimeste koduga.”Võidutöö puhul sai otsustavaks läbimõeldus ja vastavus eakate klientide vajadustele,“ ütles Liblik. ”Kohe oli selge, millisele sihtgrupile on keskkond loodud.”Võistlustöödes hinnati lisaks veel arhitektuurset lahendust ja sobivust ümbritsevasse linnaruumi, lahenduse innovaatilisust ja võimet olemasolevat keskkonda väärtustada. Töid hindas viieliikmeline žürii, kuhu kuulusid Karl Mänd AS-ist Hoolekandeteenused, Tullio Liblik Energiamaja Konsultatsioonidest ning arhitektid Hannes Koppel, Peeter Pere, Emil Urbel ja varuliikmena Urmas Luure.”Konkursile oli tellitud neli tööd kogenud büroodelt, sõelale jäid arhitektibüroode Salto ja Kavakava lahendused. Põhjaliku vaagimise tulemusena valiti esikoha vääriliseks Salto töö, mis sobitub tundlikult valitud asukohale, vastab kõige paremini võistlusülesandele ja ka tellijate ootustele,” kommenteeris žürii liige, arhitekt Emil Urbel. ”Lahendus võimaldab alal etapilist ehitamist ja töö edasiarendust, säilitades võistlustöös peituvad kvaliteedid.”Reedel sõlmisid AS Hoolekandeteenused ja Energiamaja Konsultatsioonid OÜ ühiste kavatsuste protokolli, milles muu hulgas sedastati hoonestustingimused ja kasutusõigus. ”Järgmiseks toimub kohtumine arhitektidega, kus räägime läbi projekti kõik aspektid,” ütles Liblik.”Edasine tegevus lähtub juba ehitusseadustikust. Loodan ehitusega alustada võimalikult peatselt.”Salto on arhitektuuribüroo Tallinnas, mille asutasid 2004. aastal arhitektid Karli Luik, Maarja Kask ja Ralf Lõoke. Salto tuntumad projektid on maaülikooli spordihoone, NO99 põhuteater, Balti filmi- ja meediakool. Salto arhitektid on võitnud preemiaid rohkem kui 40 arhitektuurivõistlusel.
Veel artikleid samast teemast »


description: Selleks hooajaks Andres Sõbra käe alla Rakverre kolinud muhulane Timo Eichfuss on pärast pikka aega vaevanud põlvetraumat taas rivis ja teeb paiguti väga häid mänge. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Timo Eichfuss tunneb taas elus end

maintext:
Sport
Timo Eichfuss tunneb taas elus end
Esmaspäev, 05. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Selleks hooajaks Andres Sõbra käe alla Rakverre kolinud muhulane Timo Eichfuss on pärast pikka aega vaevanud põlvetraumat taas rivis ja teeb paiguti väga häid mänge.
Selge on see, et Rakvere Tarva/Palmse Metalli ridades on tal mänguaega, vabadust, vastutust ja ka ootusi skoorile rohkem kui oli Tartus. Samas usutavasti ei ütleks ka vigastuste ja mängijapõua käes vireleva Tartu Ülikooli peatreener Gert Kullamäe hetkel ära “Muhu raketi” teenetest. Kuid Eichfuss on naha ja karvadega sel hooajal Tarva mees.
Laupäeval kaotas Tarvas kodus tabeli kolmandale AVIS Raplale 61:81. Rapla lihtsalt on sel aastal parem meeskond. Eichfuss kogus ligi 30 minutiga 14 pt ja 5 lp (visked 10st 6).
Tarva seis ei ole kiita. Meeskonnal on tabelis kolm võitu ja seitse kaotust, mis annab vaid seitsmenda koha. Samas, ühe vähempeetud mängu juures on lähikonkurendid Pärnu Sadam ja Valga/Valka Maks&Moorits vaid kahe punkti kaugusel.
Jõulu all vaid kolm mängu
Eichfussi hooaja keskmised on 30 minutit, 13,6 pt, 6,4 lp ja 1,2 rs. Tabavus: kahepunktivisked 57,4 %, kolmesed 33 %, vabavisked 61 %. Oma ainsas tänavuses karikamängus kogus Eichfuss aga 28 pt ja 5 lauda.
Varem pole Eichfuss KMLis numbriliselt nii tõhusat hooaega teinud.
Balti liigas (Triobet BBL) on Tarva saldo kurvavõitu – üks võit ja viis kaotust. Number 9, Eichfuss on toonud Tarva kasuks 28 minutiga 9,8 pt, 4,7 lp ja 2 rs.
Detsembrikuu ainsas Alexela meistriliiga mängus kohtub Tarvas 9. Detsembril Pärnuga.
Triobet BBLis on ees mängud 7. detsembril võõrsil TTÜ KK-ga ning 14. detsembril kodus Läti valitseva meistri BK Valmiera/ORDO-ga.
Tõenäoliselt, kui ei ole vigastusi, kuulub Eichfuss tuleval suvel koondise viimase ringi (16-18 nime) kandidaadi hulka. Ees on MM-lisakvalifikatsiooniturniir. Autor: Aldo Maksimov Esmaspäev, 05. detsember 2016.Selge on see, et Rakvere Tarva/Palmse Metalli ridades on tal mänguaega, vabadust, vastutust ja ka ootusi skoorile rohkem kui oli Tartus. Samas usutavasti ei ütleks ka vigastuste ja mängijapõua käes vireleva Tartu Ülikooli peatreener Gert Kullamäe hetkel ära “Muhu raketi” teenetest. Kuid Eichfuss on naha ja karvadega sel hooajal Tarva mees.Laupäeval kaotas Tarvas kodus tabeli kolmandale AVIS Raplale 61:81. Rapla lihtsalt on sel aastal parem meeskond. Eichfuss kogus ligi 30 minutiga 14 pt ja 5 lp (visked 10st 6).Tarva seis ei ole kiita. Meeskonnal on tabelis kolm võitu ja seitse kaotust, mis annab vaid seitsmenda koha. Samas, ühe vähempeetud mängu juures on lähikonkurendid Pärnu Sadam ja Valga/Valka Maks&Moorits vaid kahe punkti kaugusel.Eichfussi hooaja keskmised on 30 minutit, 13,6 pt, 6,4 lp ja 1,2 rs. Tabavus: kahepunktivisked 57,4 %, kolmesed 33 %, vabavisked 61 %. Oma ainsas tänavuses karikamängus kogus Eichfuss aga 28 pt ja 5 lauda.Varem pole Eichfuss KMLis numbriliselt nii tõhusat hooaega teinud.Balti liigas (Triobet BBL) on Tarva saldo kurvavõitu – üks võit ja viis kaotust. Number 9, Eichfuss on toonud Tarva kasuks 28 minutiga 9,8 pt, 4,7 lp ja 2 rs.Detsembrikuu ainsas Alexela meistriliiga mängus kohtub Tarvas 9. Detsembril Pärnuga.Triobet BBLis on ees mängud 7. detsembril võõrsil TTÜ KK-ga ning 14. detsembril kodus Läti valitseva meistri BK Valmiera/ORDO-ga.Tõenäoliselt, kui ei ole vigastusi, kuulub Eichfuss tuleval suvel koondise viimase ringi (16-18 nime) kandidaadi hulka. Ees on MM-lisakvalifikatsiooniturniir.
Veel artikleid samast teemast »


description: Alates reedest on Kuressaare kultuurikeskuse suures saalis avatud Saaremaa kunstiklubi sügisnäitus “Elust enesest”. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Kultuur
Saaremaa kunstiklubi jutustab elust enesest
Teisipäev, 20. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Ene Kallas Teisipäev, 20. detsember 2016. Eriilmeline ja -palgeline näitus on justkui läbilõige elust endast. FOTO: Valmar Voolaid Alates reedest on Kuressaare kultuurikeskuse suures saalis avatud Saaremaa kunstiklubi sügisnäitus “Elust enesest”.
Läbi aastate on kunstiklubi tegevus tähendanud peamiselt – kõrvaltvaataja pilgu läbi –, et lilled, meri ja heinamaa… Või mõned portreed, mõned natuurist maalid… Mis iseenesest ei ole ju halvad ega keelatud ega midagi, aga mõjuvad otsekui näpuharjutused. Mõne vilkama erandiga.
Eks see õige ole – kui oskad hästi merd maalida, maali merd, oskad morte teha, lase käia. Või siis midagi sellist, mis pakub endale huvi.
Selles valguses on tänavune sügisnäitus äärmiselt mitmekesine. Lausa kirju. Ja mitte ainult tehnika poolest, vaid ka temaatiliselt. Arvatavasti on kõige pilkupüüdvam õlimaal Kalev Koeli “Nümf”.
Aktidega on alati nii hästi, et vahet pole, kes seal peal on, vaatamist keelama ei hakata ning seda nimetatakse veel kunstiks. Miks mitte maalida vanade heade traditsioonide kohaselt ruubenslikke vorme, keitmossid ongi juba ammu kõiki ära tüüdanud.
Huvitavad ja dekoratiivsed on Ellen Trummi kaks maali – “Meie küla mehed käivad kõik libahuntideks” ja “Üksi”. Liia Peedul on nii enam-vähem traditsioonilises laadis maale, aga nii mõneski on ta mänginud akrüülvärvi omadustega, sisuliselt luues maali värvipaletile paisatud värvidega.
Tekstuur ja tehnika on mängulised ning seega nauditavad. Maal “Tuulepuhang” näiteks. Hoopis teistsugune, aga samavõrra nauditav on Peedu segatehnikas “Öised varjud”. Signe Mehiku värvidest pakatav “Superkuu” mõjub värskelt, samamoodi ka Reet Greveli “Unelm”.
Endla Tuutma on aga lahendanud maali “Linnapoiss maal” humoorikalt. Milles see seisneb, on igaühe enda mõelda. Anne Olopi “Meenutamaks kesklinna lilleklumpi” on omamoodi hommage või siis irooniline pilk karvastele ja sulelistele. Vanadele karvastele ja sulelistele…
Tegelikult on huvitavaid töid teisigi, näiteks Anne Metsamaa “Sügistuules”, Ilme Armuandi “Kaks meest õues, memmest rääkimata”, Aljeni tööd, ja klaasikunstnik Helen Maasiku taiesed kõrvu Aare Martinsoni sisalikuga puul.
Näitus on ülal 3. jaanuarini, aga pühade-eelne ja -vaheline aeg on kiire, niisiis tasub korraks aeg maha võtta ja vaadata. Lihtsalt niisama või siis selleks, et saada emotsiooni. Läbi aastate on kunstiklubi tegevus tähendanud peamiselt – kõrvaltvaataja pilgu läbi –, et lilled, meri ja heinamaa… Või mõned portreed, mõned natuurist maalid… Mis iseenesest ei ole ju halvad ega keelatud ega midagi, aga mõjuvad otsekui näpuharjutused. Mõne vilkama erandiga.Eks see õige ole – kui oskad hästi merd maalida, maali merd, oskad morte teha, lase käia. Või siis midagi sellist, mis pakub endale huvi.Selles valguses on tänavune sügisnäitus äärmiselt mitmekesine. Lausa kirju. Ja mitte ainult tehnika poolest, vaid ka temaatiliselt. Arvatavasti on kõige pilkupüüdvam õlimaal Kalev Koeli “Nümf”.Aktidega on alati nii hästi, et vahet pole, kes seal peal on, vaatamist keelama ei hakata ning seda nimetatakse veel kunstiks. Miks mitte maalida vanade heade traditsioonide kohaselt ruubenslikke vorme, keitmossid ongi juba ammu kõiki ära tüüdanud.Huvitavad ja dekoratiivsed on Ellen Trummi kaks maali – “Meie küla mehed käivad kõik libahuntideks” ja “Üksi”. Liia Peedul on nii enam-vähem traditsioonilises laadis maale, aga nii mõneski on ta mänginud akrüülvärvi omadustega, sisuliselt luues maali värvipaletile paisatud värvidega.Tekstuur ja tehnika on mängulised ning seega nauditavad. Maal “Tuulepuhang” näiteks. Hoopis teistsugune, aga samavõrra nauditav on Peedu segatehnikas “Öised varjud”. Signe Mehiku värvidest pakatav “Superkuu” mõjub värskelt, samamoodi ka Reet Greveli “Unelm”.Endla Tuutma on aga lahendanud maali “Linnapoiss maal” humoorikalt. Milles see seisneb, on igaühe enda mõelda. Anne Olopi “Meenutamaks kesklinna lilleklumpi” on omamoodi hommage või siis irooniline pilk karvastele ja sulelistele. Vanadele karvastele ja sulelistele…Tegelikult on huvitavaid töid teisigi, näiteks Anne Metsamaa “Sügistuules”, Ilme Armuandi “Kaks meest õues, memmest rääkimata”, Aljeni tööd, ja klaasikunstnik Helen Maasiku taiesed kõrvu Aare Martinsoni sisalikuga puul.Näitus on ülal 3. jaanuarini, aga pühade-eelne ja -vaheline aeg on kiire, niisiis tasub korraks aeg maha võtta ja vaadata. Lihtsalt niisama või siis selleks, et saada emotsiooni.
Veel artikleid samast teemast »


description: Nädala jooksul pidas Kuressaare BC Hundid/Assa Abloy korvpallimeeskond Eesti esiliiga meistrivõistlustel kaks kohtumist. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Hundid said teise võidu


description: Mihkli talumuuseumis on terve detsembrikuu käinud tihe sagimine. “Jõulud Mihkli talus” on hoolimata lume puudusest toonud külastajatele jõulutunde ja lapsed on saanud tundma vanu jõulutraditsioone. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

maintext:
Uudised
Mihkli talu jõulud müüdi välja juba aasta eest
Neljapäev, 22. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Autor: Sigrid Osa Neljapäev, 22. detsember 2016. Mihkli talu jõulumaal õpetati Kristofer Rohile sepatööd, mis poisile väga meeldis. Foto: Valmar Voolaid Mihkli talumuuseumis on terve detsembrikuu käinud tihe sagimine. “Jõulud Mihkli talus” on hoolimata lume puudusest toonud külastajatele jõulutunde ja lapsed on saanud tundma vanu jõulutraditsioone.
Ettevõtmine on mõeldud algkooliealistele lastele ja eile külastas jõulumaad Kuressaare gümnaasiumi teine klass. Ajaloolises talukompleksis toimuva ringkäigu kestel õpiti tundma vanu jõulukombeid, valmistati jõulurooga ning lahutati meelt esivanematele omasel moel.
Sellist jõuluüritust korraldab Saaremaa Muuseum oma filiaalis tänavu juba neljandat aastat järjest.
Esivanemate kultuuri ei tunta
Eile said Kuressaare gümnaasiumi õpilased paitada lambaid ja pakkuda neile headparemat maiustamiseks, kohtusid saunavaimuga, sepistasid oma klassile ise õnneraua ehk hobuseraua, sõitsid hobuvankriga, toppisid tanguvorsti ja valmistasid pilliroost kuuseehteid. Lisaks sellele mängiti põhus vanu jõulumänge ja söödi jõulutoitu.
Jõulud Mihkli talumuuseumis on osutunud nii populaarseks, et tänavused grupid registreerisid end osalema juba möödunud aasta jõuludel.
“Ma pean esivanemate kultuuri edasiandmist väga oluliseks. Need lapsed on see põlvkond, kelle jaoks jõulud hakkavad novembris, kui kaubanduskeskused panevad üles oma jõulukaunistused. Ja ongi jõulud käes. Sellest, mis vanasti tehti, nad tegelikult ei tea. Võibolla ainult niipalju, kui õpikus räägitakse. Ise proovimine ja nägemine on aga tükkis teine asi,” rääkis jõulumaa tegevusjuhendaja Jürje Koert.
Ta ütles, et grupid tulevad kohale rõõmsal meelel ja paljud ei taha sealt enam äragi minna, vaid avaldavad soovi jääda põhuhunnikusse täis kõhuga magama.
Lapsed tahavad ise teha
“Kõige enam elevust tekitavad jõulumaal muidugi loomad. Lambad, keda saab päriselt katsuda, ja elus hobune, kes teeb sõitu, ja muidugi saunavaim, kes ärkab üles,” rääkis Koert.
Koolilapsed kinnitasid ise kui ühest suust, et kõige vahvam oli ise sepistada, hobusega sõita ja lambaid paitada. Sepikojas võeti lausa viisijupp üles ja töö käis sepapoiste laulu saatel, mille sõnu kõik hästi mäletasid.
“Mulle meeldis hobusega sõita ja talle süüa anda. Olen varem ainult poni seljas sõitnud. Sepistamine oli ka äge. Laudas mulle meeldisid lambad. Kodus on mul ainult koer, rohkem loomi meil ei ole. Aga oma kodus kaunistame jõuludel piparkooke ja ehime kuuske. Jõuluvana tuleb ka,” rääkis Taavet Tenno teisest klassist.
Tema eakaaslane Kristofer Rohi proovis sepatööd eile esimest korda. “Äge oli! Me lõime vasaraga rauda. Tegime koos klassile hobuseraua,” oli Kristofer elevil.
Ehkki sepatöö on raske, panid oma oskuse ja tugevuse proovile ka tütarlapsed.
Täna on Mihkli talus selle aasta viimane jõulumaa. Järgmisel aastal tuleb jõulumaa taas nii Kuressaare linnuses kui Mihkli talumuuseumis. Üritust toetab Eesti kultuurkapital. Ettevõtmine on mõeldud algkooliealistele lastele ja eile külastas jõulumaad Kuressaare gümnaasiumi teine klass. Ajaloolises talukompleksis toimuva ringkäigu kestel õpiti tundma vanu jõulukombeid, valmistati jõulurooga ning lahutati meelt esivanematele omasel moel.Sellist jõuluüritust korraldab Saaremaa Muuseum oma filiaalis tänavu juba neljandat aastat järjest.Eile said Kuressaare gümnaasiumi õpilased paitada lambaid ja pakkuda neile headparemat maiustamiseks, kohtusid saunavaimuga, sepistasid oma klassile ise õnneraua ehk hobuseraua, sõitsid hobuvankriga, toppisid tanguvorsti ja valmistasid pilliroost kuuseehteid. Lisaks sellele mängiti põhus vanu jõulumänge ja söödi jõulutoitu.Jõulud Mihkli talumuuseumis on osutunud nii populaarseks, et tänavused grupid registreerisid end osalema juba möödunud aasta jõuludel.“Ma pean esivanemate kultuuri edasiandmist väga oluliseks. Need lapsed on see põlvkond, kelle jaoks jõulud hakkavad novembris, kui kaubanduskeskused panevad üles oma jõulukaunistused. Ja ongi jõulud käes. Sellest, mis vanasti tehti, nad tegelikult ei tea. Võibolla ainult niipalju, kui õpikus räägitakse. Ise proovimine ja nägemine on aga tükkis teine asi,” rääkis jõulumaa tegevusjuhendaja Jürje Koert.Ta ütles, et grupid tulevad kohale rõõmsal meelel ja paljud ei taha sealt enam äragi minna, vaid avaldavad soovi jääda põhuhunnikusse täis kõhuga magama.“Kõige enam elevust tekitavad jõulumaal muidugi loomad. Lambad, keda saab päriselt katsuda, ja elus hobune, kes teeb sõitu, ja muidugi saunavaim, kes ärkab üles,” rääkis Koert.Koolilapsed kinnitasid ise kui ühest suust, et kõige vahvam oli ise sepistada, hobusega sõita ja lambaid paitada. Sepikojas võeti lausa viisijupp üles ja töö käis sepapoiste laulu saatel, mille sõnu kõik hästi mäletasid.“Mulle meeldis hobusega sõita ja talle süüa anda. Olen varem ainult poni seljas sõitnud. Sepistamine oli ka äge. Laudas mulle meeldisid lambad. Kodus on mul ainult koer, rohkem loomi meil ei ole. Aga oma kodus kaunistame jõuludel piparkooke ja ehime kuuske. Jõuluvana tuleb ka,” rääkis Taavet Tenno teisest klassist.Tema eakaaslane Kristofer Rohi proovis sepatööd eile esimest korda. “Äge oli! Me lõime vasaraga rauda. Tegime koos klassile hobuseraua,” oli Kristofer elevil.Ehkki sepatöö on raske, panid oma oskuse ja tugevuse proovile ka tütarlapsed.Täna on Mihkli talus selle aasta viimane jõulumaa. Järgmisel aastal tuleb jõulumaa taas nii Kuressaare linnuses kui Mihkli talumuuseumis. Üritust toetab Eesti kultuurkapital.
Veel artikleid samast teemast »


description: Novembris välja kuulutatud konkursi tulemusel valis Eesti ornitoloogiaühing 2018. aasta linnuks metsise. Seoses samal aastal toimuva Eesti sajanda sünnipäevaga otsiti kandidaati põlislooduse sümbolite seast. Metsis, meie metsade au ja uhkus, on Eestimaa suurim kanaline. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Metsis valiti juubeliaasta linnuks

maintext:
Loodus
Metsis valiti juubeliaasta linnuks
Reede, 23. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Novembris välja kuulutatud konkursi tulemusel valis Eesti ornitoloogiaühing 2018. aasta linnuks metsise. Seoses samal aastal toimuva Eesti sajanda sünnipäevaga otsiti kandidaati põlislooduse sümbolite seast. Metsis, meie metsade au ja uhkus, on Eestimaa suurim kanaline.
Lisaks metsisele kandideerisid lõppvoorus tiitlile kaljukotkas ja pöialpoiss.
Metsis on loodusmetsade põlisasukas, ta veedab kogu oma elu Eestis ja on väga paikne. Tema mängupaigad asuvad valdavalt samuti ühe põlislooduse sümboli, raba servametsades.
Kahjuks meie metsade järjest aktiivsemaks muutuvale majandamisele ja raieringi lühenemisele näitab selle linnu arvukus kindlat langust. Iidse liigina ei suuda ta muutuvate oludega kohaneda.
“Saaremaa metsised lasti maha umbes 1800-ndate lõpus ja Hiiumaal 1900-ndate alguses. Väidetavalt olla Kihelkonna mehed näinud raja kaameras eelmisel aastal ühte metsise moodi lindu, aga kindlaid vaatlusandmeid pole, see võis olla ka teder,” ütles linnuvaatleja Mati Martinson.
Metsiste pesitsemist ohustavad nii metssead kui ka kährikud ja rebased, kes maapinnal asuvast pesast metsise munad nahka panevad.
Martinsoni sõnul pole ta kunagi kuulnud plaanist metsised Saaremaale tagasi asustada ja võibolla polekski neile siin sobivaid metsi. Autor: Heli Salong Reede, 23. detsember 2016.Lisaks metsisele kandideerisid lõppvoorus tiitlile kaljukotkas ja pöialpoiss.Metsis on loodusmetsade põlisasukas, ta veedab kogu oma elu Eestis ja on väga paikne. Tema mängupaigad asuvad valdavalt samuti ühe põlislooduse sümboli, raba servametsades.Kahjuks meie metsade järjest aktiivsemaks muutuvale majandamisele ja raieringi lühenemisele näitab selle linnu arvukus kindlat langust. Iidse liigina ei suuda ta muutuvate oludega kohaneda.“Saaremaa metsised lasti maha umbes 1800-ndate lõpus ja Hiiumaal 1900-ndate alguses. Väidetavalt olla Kihelkonna mehed näinud raja kaameras eelmisel aastal ühte metsise moodi lindu, aga kindlaid vaatlusandmeid pole, see võis olla ka teder,” ütles linnuvaatleja Mati Martinson.Metsiste pesitsemist ohustavad nii metssead kui ka kährikud ja rebased, kes maapinnal asuvast pesast metsise munad nahka panevad.Martinsoni sõnul pole ta kunagi kuulnud plaanist metsised Saaremaale tagasi asustada ja võibolla polekski neile siin sobivaid metsi.
Veel artikleid samast teemast »


description: Pisut üllatuslikult selgub, et pooltes Saare maakonna omavalitsustes ei makstagi jõulupreemiat. Saare maakonna päevaleht - Meie Maa võrguväljaanne meiemaa.ee

title: Jõulupreemiad

maintext:
Arvamus
JUHTKIRI - Jõulupreemiad
Kolmapäev, 14. detsember 2016.
Loe kommentaare | Kommenteeri
Pisut üllatuslikult selgub, et pooltes Saare maakonna omavalitsustes ei makstagi jõulupreemiat.
Põhjus loomulikult väga lihtne – majandusaasta pole olnud kõigil piisavalt edukas, et preemiate peale raha kulutada. Kes maksavad, ei kuluta ka hiigelsummasid. Kõige heldem on Kuressaare linnavalitsus, kes käib iga töötaja ja enamiku allasutuste töötajate jaoks välja 160 eurot. Teised omavalitsused jäävad 50 ja 120 euro vahele.
Muidugi on tore preemiat saada, aga kui rahakott on õhuke, siis pole jõuluüllatust loota. Tekib ainult küsimus, kuidas uues, Suur-Saaremaa vallas tulevikus jõulupreemiaid maksma hakatakse. Kas võtta aluseks kõige kallim preemia või arusaam, et preemiate peale pole raha raisata. Need, kes seni kõige kõrgemat preemiat on saanud, sooviksid ju samas vaimus jätkamist, ja need, kes senini pole sentigi preemiaraha saanud, tahaksid olla võrdsel pulgal parimatega.
Kuidas seisukoht tulevikus kujuneb, saab näha, aga tunne on, et kõik hakkavad midagi saama, sest uues suures vallas peavad ju asjad paremini käima.
14. detsember 2016 Autor: MM Kolmapäev, 14. detsember 2016.Põhjus loomulikult väga lihtne – majandusaasta pole olnud kõigil piisavalt edukas, et preemiate peale raha kulutada. Kes maksavad, ei kuluta ka hiigelsummasid. Kõige heldem on Kuressaare linnavalitsus, kes käib iga töötaja ja enamiku allasutuste töötajate jaoks välja 160 eurot. Teised omavalitsused jäävad 50 ja 120 euro vahele.Muidugi on tore preemiat saada, aga kui rahakott on õhuke, siis pole jõuluüllatust loota. Tekib ainult küsimus, kuidas uues, Suur-Saaremaa vallas tulevikus jõulupreemiaid maksma hakatakse. Kas võtta aluseks kõige kallim preemia või arusaam, et preemiate peale pole raha raisata. Need, kes seni kõige kõrgemat preemiat on saanud, sooviksid ju samas vaimus jätkamist, ja need, kes senini pole sentigi preemiaraha saanud, tahaksid olla võrdsel pulgal parimatega.Kuidas seisukoht tulevikus kujuneb, saab näha, aga tunne on, et kõik hakkavad midagi saama, sest uues suures vallas peavad ju asjad paremini käima.14. detsember 2016
Veel artikleid samast teemast »