authors:
Rait Maruste
Foto
Eero Vabamägi

description: Kui välispoliitiliselt läks nn Magnitski seaduse väljakuulutamisega muljetavaldavalt hästi, siis sisepoliitiliselt, uue koalitsiooni maksuseaduste paketi väljakuulutamisega mitte nii hästi, kirjutab endine Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik Rait Maruste.

title: Rait Maruste: vilets algus, proua president

maintext:
Asi on seda enam arusaamatu, et mitu plaanitud muudatust on mõeldud jõustuma alles 2018 või isegi hiljem! Seega, paketti saanuks probleemideta sisuliselt menetleda ja tarvidusel osadeks lahti võtta. Selleviisiline toimimine näitab kahetsusväärselt koalitsiooni nihilistlikku suhtumist demokraatlikku õigusriiklusesse, kuigi eelnevas retoorikas lubati vastupidist.
Loodan, et president mõistab, et lastes läbi selle kobara, on ta käed seotud järgmise võimaliku kobara puhul, kui see peaks tulema. Näiteks sünnitusabi seaduse muudatustega koos tahetakse veel muuta näiteks maksuseadust, kuid ehk ka keeleseadust või kodakondsuse seadust või midagi muud koalitsioonile sobivat?
Ebamugavast olukorrast pääsemiseks pöördus president (õigemini oleks öelda lükkas probleemi kaelast ära) õiguskantsleri poole, et see analüüsiks seaduse võimalikku kooskõla põhiseaduse ja seadustega. Paraku on see presidendi põhiseadusjärgne ülesanne, mida ta ei saa delegeerida. President hindab veel jõustumata seaduste kooskõlalisust põhiseadusega. Õiguskantsler aga jõustunud õigustloovate aktide põhiseaduspärasust. Presidendi otsusest kumab läbi soov lasta eelnõul igal juhul jõustuda. On see poliitilise positsiooni valik ja kuidas on see sel juhul kooskõlas presidendi varasemate kinnitustega poliitilisest neutraalsusest?
Milline mänguruum jääb õiguskantslerile? Tulla pärast seaduse jõustumist järeldusele, et president on välja kuulutanud põhiseaduse ja seadusega vastuolus oleva seaduse? Põhimõtteliselt võimalik, kuid tegelikult väheusutav. Õiguskantsler pole praeguses põhiseaduslikus korras Vabariigi Presidendi õigusnõunik ega abiline nii, nagu ta oli Konstantin Pätsi ajal.
Põhiseaduslikkuse ennetav kontroll presidendi poolt on mõeldud selleks, et hoida ära minetused veel enne seaduse jõustumist. See on mõistlik ja alati kergem ning vähem valulik, kui hakata hindama ja põhjendatusel kohtu kaudu tühistamist taotlema juba jõus olevaid seadusi või nende üksikosi.
Vabariigi Valitsuse ja selle juhi väide selleviisilise talitamise õigustuseks oli valitsuse vahetumine ja selle aeg ning erakordselt lühike ajavahemik tegevuskava seadustamiseks. See on silmakirjalik ja ebaveenev kahel põhjusel. Esiteks polnud valitsuse vahetus mingi vääramatu jõu sekkumise tulemus, vaid plaanitud ja läbimõeldud tegevus, milles osales 2/3 eelmise valitsuse osalisi. Ei saa kuidagi eeldada, et parlamendi ja valitsuskogemustega inimesed ei osanud või ei oleks pidanud ette nägema oma sammude võimalikke, sh riigiõiguslikke tagajärgi. Kui valiti just see aeg, siis valiti endale ka mugav ja paraku ka õigusnihilistlik vabandus (et oldi sundolukorras).
Teiseks polnud ajaliselt selg sugugi vastu seina ja sellele viitasin eespool. Isegi kui oldi ajasurve all, ei vabanda see põhiseadusest, seadustest ja heast õigusloome tavast ülesõitmist.
Kokkuvõtvalt tuleb tõdeda, et demokraatlik õigusriiklus ja põhiseaduspärasus ei saanud tuge, pigem vastupidi.


authors:
Kaarel Ots
Nasdaq Tallinna Börsi Juht
Foto
Eero Vabamaegi Pm Scanpix Baltics

description: Välisinvesteeringute osakaal on langenud. Majandus ilma toimiva kapitalituruta on nagu jalgratas, millel osa käike ei tööta. Riigiettevõtted tulgu börsile, soovitab Nasdaq Tallinna börsi juht Kaarel Ots.

title: Kaarel Ots: börsijuhi 100 päeva ehk riigiettevõtteid oodates

maintext:
Augustis Tallinna börsi juhtima asudes motiveeris mind eelkõige soov midagi olulist korda saata. Ma ei osanud prognoosida, kas ja kui palju mu tegevus võiks kellelegi huvi pakkuda, kuid juba esimesed nädalad näitasid, et huvi on ootamatult suur: alates minu taustast kuni mulle seatud avalike ootuste ja näpunäidete jagamiseni välja (nt 100 päeva töösse sisseelamiseks).
Viimati mainitud soovitus tundus esialgu humoorikas, kuid andis samas mõista, et börsi käekäik läheb paljudele korda. Miks?
Me ju kõik soovime, et Eestis elu edeneks – börs peegeldab seda arengut väga hästi. Börsi areng mitte ainult ei liigu riigi majanduskasvuga samas suunas, vaid on selle üks vedaja – toetab investeeringuid lisarahastusvõimalustega, aitab luua töökohti ja tuua riiki välisinvesteeringuid.
Ka kohtumised turuosalistega kinnitasid – ootus Tallinna börsile on suur. Sel põhjusel otsustasin anda avalikult ülevaate oma senistest tegemistest ja plaanidest. Ma ei jaga konfidentsiaalset infot, kuid midagi sellegipoolest.
Esimese 100 päevaga börsijuhi ametis on mul olnud üle 100 kohtumise – ettevõtjatega (nii praeguste kui ka potentsiaalsete börsiettevõtete juhtidega), poliitikutega, regulaatoritega, finantsnõustajatega, advokaatidega, pankuritega, ajakirjanikega. Olen kuulanud nende rõõme ja muresid, ettepanekuid ja kriitikat ning tutvustanud oma mõtteid ja visiooni.
Need kohtumised on andnud olulist tagasisidet ja peegeldanud mulle seda, kuidas börsi ja ka majandust laiemalt tajutakse. Kõik, kellega olen kohtunud, on olnud minuga sama meelt, et meie riigi väiksusest sõltumata on kohaliku kapitalituru korralik toimimine kohaliku ettevõtluse arengus vajalik.
Näeme, et meid ümbritsev keskkond on muutunud ja välisinvesteeringute osakaal on langenud. Seda enam pean oluliseks keskenduda võimaluste maksimaalsele kasutamisele, küsides pidevalt: kuidas paremini saab? Majandus ilma toimiva kapitalituruta on nagu jalgratas, millel osa käike ei tööta.
Riigi panuse tähtsusest turu arendamisel on palju räägitud. Hea meel on näha, et jää on vaikselt liikuma hakanud: konkreetsed plaanid riigiettevõtete tulemuslikumaks juhtimiseks börsile viimise kaudu on tehtud. Oluline on seda suunda hoida ja plaanid ka kvaliteetselt teoks teha.
Kohtumistel börsiettevõtete juhtidega jäid suurimate kasuteguritena kõlama võimalus kaasata raha ettevõtte arendamiseks ja suurendada tuntust välispartneritega tulemuslikumaks suhtlemiseks. Kõik ettevõtted ei pea muidugi börsil olema. Kuid neile, kellel on ambitsioon midagi suuremat korda saata ja kellele toob kasu suurenenud läbipaistvus ja tähelepanu, on börs kindlasti õige väljund.
Üks kitsaskoht, millele tähelepanu juhiti, on ebapiisavad teadmised finantseerimise võimalustest, seda eriti väikese ja keskmise suurusega ettevõtete puhul.
Nendele majanduse veduritele oleme loonud First North alternatiivturu – börsi light-versiooni –, millel on märkimisväärselt madalam sisenemisbarjäär ja mille kaudu on kasulik kaasata kapitali alates mõnest miljonist eurost. Oleme seda võimalust aktiivselt tutvustama asunud ja jätkame infopäevadega huvilistele kindlasti ka uuel aastal.
Meie visioon on, et Tallinna börs on koht, kus on noteeritud kõik ambitsioonikad Eesti ettevõtted ja kus investeerivad kõik ambitsioonikad Eesti inimesed. Teeme selle eesmärgi nimel börsina järjepidevat tööd, võttes suuremat rolli börsi pakutavate võimaluste tutvustamisel.

fasttext_language: et


authors:
Veiko-Vello Palm
Jalaväebrigaadi Ülem
Foto
Alar Truu

description: Uue aasta kevadel tuleb Eestisse pataljoni suurune lahingugrupp liitlasi, kelle kohalolu muudab siin nii mõndagi, kirjutab 1. jalaväebrigaadi ülem kolonelleitnant Veiko-Vello Palm.

title: Veiko-Vello Palm: liitlasi tuleb juurde, Eesti saab paremini kaitstud

maintext:
Lahingugrupp saabub NATO liitlaste suurendatud kohaloleku (edaspidi ka eFP – Enhanced Forward Presence) raames. Lahingugrupi Eesti «emaüksuseks» saab 1. jalaväebrigaad ning selle põhiasukohaks Tapa sõjaväelinnak.
Lahingugrupi juhtriik on Suurbritannia ning lisaks panustavad sinna Prantsusmaa ja Taani. See koosneb soomusjalaväepataljonist, mida on tugevdatud nii brigaadi teiste pataljonide kui ka diviisi tasandi üksuste poolt ning seetõttu kuuluvad lahingugrupi koosseisu näiteks tankid, lahingpioneerid, erinevad luurevahendid kui ka kaugtule vahendid. Prantsusmaa ja Taani osalevad eFP-s kordamööda umbes tugevdatud kompaniisuuruste üksustega.
Lisaks lahingugrupi saatmisele tugevdavad kõik ülalnimetatud riigid ka 1. jalaväebrigaadi staapi oma ohvitseride ja allohvitseridega. Lahingugrupi suuruseks on umbkaudu tuhatkond sõjaväelast ja mõnisada sõiduvahendit. Saabuv eFP lahingugrupp ei vaja täiendavat väljaõpet ja harjutamist ning on kohe valmis täitma sõjalisi ülesandeid.
Lahingugrupi saabumisega seoses ei ole liiast üle korrata selle saabumise põhjused. Liitlaste kohaloleku suurendamise otsus tehti kõigi NATO liikmesriikide heakskiidul selle aasta juulis Varssavi tippkohtumisel, kui tõdeti, et NATO kaitsevalmiduse näitamiseks allianssi idatiival on oluline heidutusmeetmena paigutada kokku neli lahingugruppi Balti riikidesse ja Poolasse. Liitlaste kohaloleku suurendamise põhjuseks on meie naabri, Venemaa, viimaste aastate agressiivne ja ettearvamatu käitumine nii Euroopas kui ka maailmas laiemalt ning selle selge eesmärk on näidata, et rünnak ühe liikmesriigi vastu on rünnak kogu liidu vastu.
NATO on oma olemuselt, vastavalt aluslepingu sissejuhatusele, kaitsva iseloomuga liit. Liidu sõjaline jõud moodustub liikmesriikide panustest ning iga liikmesriigi kohus on, vastavalt aluslepingu kolmandale artiklile, arendada oma riigi võimet astuda vastu relvastatud rünnakule. Seda Eesti on ka senini ausalt teinud, kuid nüüd oleme esimest korda NATOsse kuulumise jooksul olukorras, kus ainuüksi meie endi pingutustest ei näi piisavat. Seega on liitlaste kohaloleku suurendamise otsus rohkem kui vaid pataljonisuuruste lahingugruppide paigutamine idapiiri liikmesriikidesse, see on nende riikide sõjalise kaitse tugevdamine.
Just see viimane tõdemus ongi liitlaste kohaloleku suurendamise tähtsaim tahk. Viimase paarikümne aasta jooksul on Eestit külastanud pea lugematu hulk liitlaste üksuseid ning mitmelgi korral on liitlaste arv olnud suurem kui eFP lahingugrupp. Ometi on kõik need külastused olnud oma olemuselt täiesti erinevad eFP lahingugrupist. Seni on liitlasüksused Eestis viibinud reeglina õppustel või osalenud muus väljaõppes põhieesmärgiga parandada kas endi või Eesti üksuste väljaõppetaset. eFP lahingugrupi olemasolu ainuke eesmärk on aga Eesti sõjalise kaitse tugevdamine. Lahingugrupp saab osaks 1. jalaväebrigaadist ning saab oma rolli ka Eesti kaitseplaanis.
Millised muudatused leiavad aset 1. jalaväebrigaadis seoses lahingugrupi tulekuga?
Loomulikult kasvab eelkõige brigaadi lahinguvõime – järgmisest aastast on meie koosseisus kaks alalise valmiduse üksust. Brigaadi Kaitseliidu lahingugrupid ja teised pataljonid saavad lisavõimalusi huvitavaks väljaõppeks. Kindlasti muutume rohkem ingliskeelseks. Kui veel eelmisel ja selle aasta alguses korraldasime üksikud õppused eesti keeles, siis tulevikus tuleb sellest loobuda. Iseenesest ei ole see suur väljakutse, oleme sellega juba harjunud. Arvatavasti oleme sunnitud ka administratiiv- ja toetavas tegevuses paljuski üle minema inglise keelele.


authors:
Andrus Tamberg
Kaitseväe Staabiohvitser
Foto

description: Muutunud julgeolekukeskkonna tõttu tuleb suurendada vastupanuvõimet Eesti-vastasele mõjutustegevusele, kirjutab Kaitseväe staabiohvitser, kapten Andrus Tamberg ajakirjas Riigikogu Toimetised.

title: Andrus Tamberg: milline oli Eesti kuvand Venemaa online-meedias 2015. aastal?

maintext:
Kuna Eesti kuvandi väljaselgitamiseks valiti analüüsi tasandiks riigi tasand rahvusvaheliste suhete süsteemis, siis kuvandit vaadeldi kui riigi «pehmet jõudu», et mõjutada sihtauditooriumi teadlikkust, hoiakuid ja käitumist (Buhmann, Ingenhoff 2015; Nye 2013).
KUVAND KUI RIIGI IDENTITEEDIST TULENEV INTERSUBJEKTIIVNE FENOMEN
Uuringus käsitleti riigi kuvandit rahvusvaheliste suhete konstruktivistliku teooria raamistikus, mistõttu lähtuti seisukohtadest, et riigi kuvandi olemus tuleneb riigi sotsiaalsest, kultuurilisest ja ajaloolisest identiteedist ning poliitilise võimu domineerivatest väärtushinnangutest.
Konstruktivistliku teooria analüüs tõi välja, et riigi julgeolekualased huvid ja käitumine on määratletud sotsiaalsetest väärtustest, ajaloost ja institutsionaalsest ülesehitusest tuleneva identiteediga. Seejuures on ühine ajalooline kogemus ja kollektiivne mälu aluseks riigi poliitilisele võimule, et konstrueerida teistest riikidest märgi- ja meediasüsteemi abil tema julgeolekuhuvidele vastavad kuvandid (Farrell 2002; Rousseau 2006, 40‒41).
Seega, konstruktivistlike käsitluste kohaselt on ohud riigi julgeolekule sotsiaalselt ja ajalooliselt konstrueeritud, mistõttu välise ohu tajumine ei pruugi põhineda välistel ohuallikatel, vaid tuleneb riigi identiteedist (Farrell 2002). Samas on nii identiteet kui ka julgeolek objektiivselt määratlemata ning kontekstipõhised. Lähtuvalt eeltoodust võib väita, et rünnakud riigi identiteedile ja kollektiivsele enesehinnangule on rünnak riigi julgeolekule.
Teadmised riigi identiteedist aitavad mõista riigi prioriteete ja käitumist teatud olukorras. Samas ka riigi kollektiivne enesehinnang on seotud julgeolekuga, sest tuleneb vajadusest tunda ennast respekteerituna suhetes teiste riikidega (Wendt 2003, 224‒237). Seepärast püüavad riigid tõsta kollektiivset enesehinnangut, mis mõnikord väljendub agressiivses suhtumises teistesse riikidesse (Wendt 2003, 235‒237).
Sageli on vastanduvad ajalookäsitlused vältimatud, sest mõningatel juhtudel, eelkõige positiivsema kuvandi või riigi huvide edendamiseks, tõlgendatakse ajaloosündmusi erinevalt (Farrell 2002; Freedman 2015; Wendt 2003). Seega tuleneb identiteet toimijate intersubjektiivsest fenomenist ning baseerub ja kujundab riigi rahvuslikke huvisid (Jackson, Nexon 2002).
Oluline on tuua välja, et riigid, nagu ka üksikisikud, vajavad identiteeti, sest identiteet vähendab ebakindlust (Farrell 2002). Kuid indiviidi identiteet on manipuleeritav, mistõttu poliitikud püüavad manipuleerimisega mõjutada indiviide käituma ja mõtlema süsteemi (poliitilise võimu) huvidest lähtuvalt (Legro 2009; Rousseau 2006, 40−41). Kuna riigi identiteet on subjektiivne hinnang tema olemuse määratlemiseks, siis konstruktivistliku lähenemise seisukohalt ei ole oluline, kas see ka tegelikult tõele vastab (Legro 2009). Järelikult on teistest riikidest võimalik konstrueerida just selline kuvand, nagu seda nõuavad riigi rahvuslikud huvid.
VENEMAA NEOAUTORITAARNE MEEDIAMAASTIK
Venemaa puhul ei saa rääkida vabast ajakirjandusest, sest võimueliit kontrollib täielikult meediat ning kasutab ajakirjandust poliitilise mõjutusvahendi ja propagandamasinana avaliku arvamusega manipuleerimiseks (Becker 2014; Lee 2008; Lipman 2014; Richter 2008; Rollberg 2014; Sharafutdinova 2012). Nimetatud uuringutest selgub, et Venemaa riiklikult kontrollitud meediasüsteemi eesmärgiks on edastada valitseva režiimi väärtushinnanguid ja ideoloogiat ning neutraliseerida vähimadki vaba ajakirjanduse alged.
Kui varasemad meediauuringud (Lee 2008; Price, Krug 2000; Sharafutdinova 2012) käsitlevad Venemaa meediaruumi nõukogudeaegse propaganda traditsioonide jätkamise edendajana, siis muutunud julgeolekupoliitilisest olukorrast lähtuvalt rõhutatakse hilisemates uuringutes (Becker 2014; Lipman 2014; Rollberg 2014) Venemaa jätkuvat suundumust karmistada piiranguid meediavabadusele.


authors:
Ants Mailend
Foto

description: Vandeadvokaat Ants Mailend kirjutab, et Euroopa föderatsiooni ideed on vara täielikult maha kanda.

title: Ants Mailend: vajalikku suuremat ühtsust Euroopas takistab selgete visioonide puudumine

maintext:
Endine Eesti esindaja Euroopa Liidu juures Matti Maasikas kirjutas 26.11.2016 Postimehe lisas AK («Euroopa Liit globaliseerumise taandumise ajal») Euroopa Liidu olukorrast ja perspektiividest. Ta väitis, et edasise integratsiooni osas pole olukord praegu suurteks muutusteks küps. Veendunud föderalistid pidavat praegu mõjuma reaalsusest irdunuina. Samas pidas Maasikas võimalikuks tihedamat koostööd teatud riikide rühmades, sealhulgas Põhja-Balti riigid. Konkreetsetest ühistegevustest, mis on jätkuvalt võimalikud ELis tervikuna, nimetas suursaadik digitaalset siseturgu ja rahvusvahelisi maksuküsimusi.
Raske on ette kujutada, kuidas peaks globaliseerumine tegelikkuses taanduma. Kui muidugi võimalikud katastroofid kõrvale jätta. Füüsilised ja virtuaalsed kommunikatsioonivahendid on vähendanud tohutult geograafilise distantsi tähendust. Majandusmustrid ületavad riikide piire. Üleilmastumine on muutnud liigikaaslaseks olemise identiteedi rahvuskaaslase omast olulisemaks. Seejuures näib riigisisese ja rahvusvahelise võimu teostamise tööriistakast olevat ajale jalgu jäänud, see ei saa aga õigustada olukorraga leppimist, veel vähem tagasikäiku.
Maasika skeptitsism integratsiooni võimalikkuse suhtes näib olevat rajatud konjunktuursele üldisele arvamusele ja sellest poliitikute jaoks lähtuvatele legitiimsuspiiridele. ELi püsimise üle kriitilisi küsimusi põhjustava Brexiti osas mõjutasid aga poliitikud üldist arvamust endale sobivas suunas, kasutades selleks populismi rohkem kui argumenteeritud arutelu. Avalikkuse toetuse puudumine Euroopa suurema ühtsuse ja lõimimise tähtsuse osas näib olevat poliitikute tegevusetuse tulemus ja rahva arvamuse iseeneslikku muutumist pole loota.
Riigijuhtide, nagu üldse juhtide, tegevus ei saa olla piiratud ainult rohujuuretasandilt tulevate ideede elluviimisega. Protsessid, mida praegu globaalselt mõjutada tuleb, on tavalisele inimesele liiga keerulised. Meie elu on korraldatud järjest suureneva spetsialiseerumise kaudu, teadmiste hulk kasvab palju kiiremini kui üksikisiku võimalused nendega kursis olla. Paljudes elulistes olukordades tuleb otsustuste tegemisel arvestada ja usaldada teiste isikute seisukohti. Rahvalt demokraatlikult mandaadi saanud poliitik peaks parimate teadmiste alusel ise visionäär olema ja lahendusi välja pakkuma. Nende sobivuse kohta saab siis valija järgmisel hääletamisel seisukohta avaldada. Kui poliitik selliselt ei käitu, tegeleb ta leiva-, mitte rahva teenimisega.
Euroopa integratsioon ise algas tugevate visionääride ettenägelikkusest. Riigisisesest õigusest kõrgemal seisva ja iseeneslikult edasi areneva pädevusega riikidevahelise ühenduse loomine oli innovaatiline samm, mis andis kontinendi rahvusriikidele püsiva ja edasist lõimimist võimaldava koostööraamistiku. Praegu Euroopa ees seisvate ja selgelt liikmesriikide piire ületavate probleemide lahendamiseks oleks vaja integratsiooni suurendada, mitte vähendada. ELi kõrged ametnikud peaksid olema võrreldamatult pädevamad neid võimalusi nägema ja tavalisele inimesele selgitama.
Maasikal on kindlasti õigus poliitiliste realiteetide tunnetamisel, kuid hädaolukorras pole abi mitte situatsiooni leplikust kirjeldamisest, vaid lahenduste otsimisest. Kui praegu on enamik brittidest või mõne teise riigi valijatest pandud arvama, et EL on halb ning et rahvusvahelised probleemid lahenevad rahvusvahelise koostöö vähendamisega, siis peaks pädev teisitiarvaja vähemasti püüdma oma seisukohta avaldada ja sellele üldsuse toetust otsima.
Ma pole poliitik, kuid mul on mõningased teadmised ajaloost, õigusest ning ka ELi toimimise aluspõhimõtetest. Nende põhjal näib mulle EL praegu parima võimaliku alusmudelina suurema üksmeele ja tegutsemisvõimekuse loomiseks Euroopas. Tuleks leppida kokku liikmesriikide pädevuste olulises loovutamises ELile, et suurendada selle otsustusprotsesside kiirust ja mõju ning muuta avaliku võimu teostamine selgepiirilisemaks ja vähem kulukaks. Majandus ja inimeste igapäevane elu on kasvavalt ülepiiriline, samasugused peaksid olema ka nende juhtimise vahendid.
Uued väljakutsed eeldavad uutmoodi lähenemist nendega hakkama saamiseks. Romantilised rahvustunded ja soov ehitada probleemile selle lahendamise asemel sein ette, jäävad loodetavasti alla meie tegelike võimete. Mobiilside rändlustasude kaotamine on Euroopa ühisturu edasise arengu seisukohalt oluline tegevus, kuid koostöövõimekust oleks meil kiiresti vaja arendada veel paljudes teisteski eluliselt tähtsates küsimustes. ELi muutmine föderatsiooniks võib olla praegusele üldisele arvamusele vastukäiv, kuid selles on kindlasti väärtusi, mis vääriksid julget ja asjatundlikku avalikku arutelu.


authors:
Peep Pahv
Foto
Andres Haabu

description: Eesti aasta sportlaste valimist korraldav Eesti Olümpiakomitee peab otsustama – kas minna tagasi kunagise süsteemi juurde, kus hääletavad ainult spordiajakirjanikud, ning sellega välistada tulemustes anomaaliad või jätkata praegust teed, kus oma hääl on ka alaliitudel ja rahval, ning seejuures arvestada sellega, et tulevikus ei pruugi võita parim, vaid populaarseim sportlane.

title: Peep Pahv: rahvahääletuse anomaalia

maintext:
Teisipäeva õhtul lõppeva aasta sportlasteks valitud Rasmus Mägi ja Ksenija Balta saavad oma tiitlit kanda au ja uhkusega. Mõlemad pakkusid tänavu unustamatuid hetki ja vägevaid emotsioone ning olid kõrgel tasemel ka aasta kõige tähtsamal spordisündmusel, Rio olümpial. Küll aga paneb kulme kergitama rahvahääletuse absurdimaiguline tulemus –EMil oma 11. tiitlivõistluste medali võitnud ja olümpial viienda koha saanud Gerd Kanter ei mahtunud isegi viie parema sekka.
Maitse küsimuseks võib pidada seda, kas parim on olümpial põhimõtteliselt samaväärse tulemuse saanud Mägi, Kanter või Martin Kupper. Ajakirjanikud ja alaliidud lähtusid puhtalt sportlikest tulemustest ja nendelt sai ainsana lisaks EM-medali võitnud Kanter maksimumpunktid.
Rahvahääletusel tulevad aga mängu teised tegurid – populaarsus, emotsioon, ilmselt isegi see, kas tegemist on sportlasega, kelle medalivõitudega ollakse harjunud, või noortel vere keema lööva uue tulijaga. Klassika pole enam püha. Mingi kettaheite pronks – jura! Ruulivad jalgpall ja ekstreemsport.
Kanteri nulliringi põhjusena ei saa alahinnata ka halba hääletussüsteemi. Tänavu sai rahvas esimest korda anda hääle ainult ühele sportlasele ja see suurendab hetkeemotsiooni ajendil tehtud pealiskaudsete otsuste hulka. Viie nime rittaseadmine – nii tegid ajakirjanikud ja alaliidud ning tegi eelmistel aastatel ka rahvas – eeldab sügavamat mõtlemist ja eri kandidaatide plusside ja miinuste kaalumist. Pealegi on adekvaatse lõpptulemuse saamisel olulised ka teise-kolmanda-neljanda koha punktid.
Rahvahääletuse anomaalia on ka parimale treenerile Mati Killingule antud kõigest kolmas koht. Üks asi on see, et tema juhendamine viis neljapaadi olümpiapronksini, kuid vähemalt sama tähtis on Killingu roll ka nelja tippsportlasele omaselt keerulise iseloomuga mehe kokkusobitamisel. Sporti seestpoolt tundjad oskavad seda hinnata ja näiteks ajakirjanike hulgas oli Killingu võit ülekaalukas. Lihtsalt ühe klikiga hääletav inimene aga detailidesse ei süüvi.
Hoogu tuleks maha võtta ka neil, kes räägivad sellest, et parima sportlase tiitli hind võiks olla leping jalgpalli tippklubiga. Ka see on kõigest emotsioon. Näiteks Portugalis ei piisanud parimaks saamiseks isegi Euroopa meistritiitlist ega Ronaldoks olemisest. Võitis hoopis aerutaja Fernando Pimenta. Olümpia-aasta ikkagi.


authors:
Sirje Niitra
Foto

description: Juba detsembri algul hakkab meil kõva paugutamine. Koolide lähitänavatel käib ikka üks piu ja pau ja pärast on need sodi täis. Nägin, kuidas poeketi ees oleva müügileti äärde lähenesid kaks üsna väikest poissi. Noorem eemaldus häbelikult, aga vanem sai oma kogutud sentide eest paugutaja kätte. Koos mindi nurga taha möödujaid ehmatama.

title: Sirje Niitra: aitab paugutamisest

maintext:
Aga see pole veel midagi selle kõrval, mis enne jõule ja uue aasta saabumist toimuma hakkab. Ei saagi aru, mida mõtlevad inimesed, kes jõulude ajal kärarikast ilutulestikku teevad. Kas nad pole kuulnud, et jõulud on rahulik pere ringis veedetav püha, kuhu nii suur lärm kindlasti ei kuulu?
Aasta lõpupäevil alles möll lahti läheb. Siis tuleb koerad-kassid kodus luku taga hoida, aga ega isegi julge väga väljas liikuda. Mu tütar tahaks väikese beebiga uusaastaööl mere äärde jalutada, aga ei julge. Mis juhtub, kui keegi otsustab otse lapsevankri kõrval oma kalli raha eest soetatud raketid taevasse lennutada?
Ühel vana-aastaööl, kui olime mehega Pärnus aega veetmas, helistas meile õnnetu naaber, et lasi kogemata raketi meie kodumaja akna kõrvale seina, nii et jälg oli kaugelt näha. Lubas ära parandada, aga kuna kahjustus oli väga väike, siis me seda ei nõudnud. Olime õnnelikud, et nii läks, sest kodus polnud ju kedagi, kes oleks abi kutsunud.
Minu vana tädi ei julge uusaastaööl üksinda kodus olla, sest mäletab, kuidas sama maja ülemisel korrusel ühel aastal rakett otse tuppa lendas ja vaiba süütas. Õnneks jõudis kodus olnud vanainimene sellele ruttu vett peale visata.
Ühel aastal jälle tahtis mu onu jahipüssist uue aasta saabumise auks pauku teha, aga vigastas oma kätt, nii et kõik kohad olid verd täis ja tuli haiglasse siduma minna. Rõõm uue aasta saabumisest oli rikutud.
Kas soovite veel näiteid või piisab? Asjal on muidugi ka teine ja sugugi mitte vähem tähtis külg ja see on rahas mõõdetav. Pärnu lubas tänavu taevasse lennutada 10 000 eurot, Tallinn ja Tartu kindlasti palju rohkem. Kas sellele rahale tõesti paremat kasutust ei leiaks?
Üks Eesti tuntud ettevõte saatis tänavu oma koostööpartneritele elektronkaardi tekstiga, et kingitustele mõeldud raha kasutatakse ühe lapse raviks. Ilus algatus! Nüüd võiks mõni teine ettevõte teatada, et aastalõpupeo ilutulestikule igal aastal kulutatud raha läheb ühe või teise heategevusprojekti toetuseks.
Kolmas külg on asjal veel. Kaugeltki kõik meie poodides pühade eel müüdavad raketid pole kvaliteetsed ja seetõttu on õnnetused kerged juhtuma. Pealegi toetame neid ostes enamasti Hiina Rahvavabariigi majandust.
Ilutulestikud muutuvad iga aastaga võimsamaks, sest rahval näib raha jätkuvat. Aga kas tasub seda mõne minutiga õhku lasta?


authors:
Karina Orlova
Ehho Moskvõ Ajakirjanik
Foto

description: Venemaal valitseb skisofreeniline olukord, kus sõda Süürias peetakse heaks, sõda Donbassis lausa pühaks, aga kellegi sõja avalikuks toetajaks nimetamist äärmiselt solvavaks, kirjutab Washingtonis elav Ehho Moskvõ ajakirjanik Karina Orlova.

title: Karina Orlova: Kremli sõbrad ei suuda otsustada, kas Donbassi sõja toetamine on hea või halb

maintext:
Telekanal Dožd ei näidanud 28. detsembril korduseetris katket politoloog Stanislav Belkovski esinemisest, kus too nimetab Kremli PR-agendiks äsjases lennukatastroofis hukkunud Jelizaveta Glinkat, kes oli rahva seas tuntud hellitusnimega Doktor Liza.
Doktor Lizast, nagu selgus tänu teatud hulga kaasaja tähtsate isikute seletustele, on keelatud halba rääkida.
Ent mis on tänaste moraalikategooriate seisukohast halb?
On ju sõda Süürias – tänaste moraalikategooriate seisukohast – hea, sõda Donbassis püha. Tähendab halb oleks sellele sõjale vastu seista. Doktor Liza kohta oleks seega olnud halb väita, et ta püüdis peatada sõda Donbassis või anus Putinit, et lõpetataks Süüria pommitamine.
Ja nüüd astub esile säänne Belkovski ja ütleb otse, et Doktor Liza tegeles Kremli nimel mõlema sõja propageerimisega ja osales seega kõigiti mõlema sõja jätkamise kindlustamises. Tähendab Kremli kategooriate kohaselt valab Belkovski ju Doktor Liza kiitusega üle. Nimetab Kremli agendiks, aga mis võiks täna vene kõrvale veel meeldivamalt kõlada?
Ent see tükike eetrit lõigatakse halastamatult välja, sest peljatakse rahvamasside raevupurset, mille sisuks võinuks olla «telekanal Dožd solvas Doktor Lizat ja kõiki, kellele on tema mälestus kallis».
Järeldus – Venemaa rahvas on oma tunnetes ja arvamustes, mis on seotud Rahvuse Isaga ambivalente ja oma armastusetuhinas P-tähega algava nimega inimese vastu üldse mitte ühemõtteline.
Eesti keelde pannud Teet Korsten


authors:
Foto
Maksim Šemetov Reuters Scanpix

description: Läinud nädalal tabas Venemaad mitu traagilist õnnetust. Irkutskis suri 75 inimest vannivahu joomise järel metanoolimürgitusse, kusjuures joojateks olid tavalised inimesed, mitte eluheidikud. Nädala keskel tapeti Ankaras kunstinäituse avamisel Venemaa suursaadik. Seda ei saa nimetada millekski muuks kui barbaarseks kuriteoks. Pühapäeval kukkus Musta mere kohal alla Süüriasse teel olnud Vene sõjaväe reisilennuk Tu-154, pardal 92 inimest, nende hulgas Punaarmee Aleksandrovi koori liikmed, kolme telekanali võtterühm, kõrged sõjaväelased ning mõned eraisikud. Nende kolme tragöödia puhul võib vaid hukkunute lähedastele kaasa tunda.

title: Juhtkiri: Süüria sõja ohvrid

maintext:
Kõige laiemat vastukaja on saanud kaks viimast, kuna on seotud Venemaa tegevusega Süürias. Kõige vähem on praegu teada lennukikatastroofist ning kuniks pole lõppenud uurimine, ei saa välistada ühtegi versiooni, isegi mitte meteoriiditabamust. Tõenäolisemaks peetakse siiski piloodi viga või tehnilist riket ning ehkki Venemaa kaitseministeerium on eitanud terroriakti võimalikkust, ei saa seda veel lõplikult välistada – toimunu kohta on sedavõrd vähe informatsiooni.
Terrorirünnak oleks Kremli seisukohalt kõige halvem variant ning sel oleksid suured poliitilised tagajärjed, kuna rünnak oleks sajaprotsendiliselt seotud sündmustega Süürias ning seega juba kolmas kõrvuti mulluse terroriaktiga Siinai kohal ja Venemaa suursaadiku mõrvaga.
Ehkki pole selge, mis täpselt lennukatastroofini Musta mere kohal viis, on juba praegu ühenduslüliks Venemaa osalus Süüria sõjas ning seepärast võib hukkunuid nimetada Süüria sõja ohvriteks. Selge, et kõrvuti leina ja kurbusega tõstatuvad ka teatud küsimused. Varasematel aegadel oli sõda midagi sellist, mille võitmiseks tuli puruks lüüa vaenlase peavägi või hõivata vastase pealinn. Ka Teises maailmasõjas, mis täidab olulist konsolideerivat rolli praeguse Venemaa riiklikus ideoloogias, oli selgelt teada, mida teha vaenlase alistamiseks.
Venemaa sõda Süürias on sellega võrreldes midagi arusaamatut: mööda maad jooksevad ringi relvastatud salgad ning on ebaselge, mida konflikti võitmiseks teha tuleb. Kui Teise maailmasõja võitmiseks tuli vastane purustada ja Riigipäevahoonele oma lipp tõmmata, siis praegu ollakse sõjatehnika nüüdisaegsusest hoolimata segatud keskaegsesse ususõtta. Oma ohvrid nõuab iga sõda.
Venemaal on Süüria konflikti seepärast aina rohkem asutud kõrvutama Nõukogude Liidu sõjaga Afganistanis. Ka selle puhul on arusaamatu, miks sõditi ja kas seda sõda oli Nõukogude Liidule tarvis. Venemaa osalus Süüria sõjas on sarnaselt Afganistani sõjaga riigi liidrite tahe. Kui toona leidus juht, kes otsustas selle arusaamatu sõja lõpetada, siis praegune Venemaa juhtkond näitab soovi sõdida võiduka lõpuni, teadmata aga, mida selleks teha tuleb.


authors:
Kersti Sarapuu
Riigikogu Liige
Keskerakond
Foto
Eero Vabamägi

description: Reformierakondlane Rait Maruste pöördus Postimehes president Kersti Kaljulaidi poole tõdemusega, et uue presidendi algus oma töös on kehv – president ei lükanudki niinimetatud kobareelnõu ja seeläbi ka riigieelarvet loodetult ja soovitult tagasi («Vilets algus, proua president», PM 27.12). Täpselt nii, nagu seda ei teinud varem Toomas Hendrik Ilves, kuid see pole Reformierakonna arvates võrreldav, sest toolid olid ju hoopis teised, kus istuti.

title: Kersti Sarapuu: kuidas uus valitsus Maruste nägijaks tegi

maintext:
Kõigepealt tuleb alustada sellest, et mõlemad presidendid on kobareelnõusid kritiseerinud. Seda ka täiesti põhjendatult, sest see võtab võimaluse muudatusi ühe kaupa arutada ja nende juures oma seisukohta kujundada. Keskerakond on alati leidnud, et kobareelnõud ei ole hea praktika, kuid ometi nüüd seda ju tehti ja Maruste kriitika seaduse vastuvõtjate ja väljakuulutaja kohta ju kehtiv... Või?
Uus koalitsioon asus tööle selle aasta novembrikuus, samal ajal, kui Reformierakond on valitsusvankrit vedanud või selles olnud 17 aastat. Ometi on selle aja jooksul seesama erakond, kes on nüüd eriliselt mures huvigruppide kaasamise ja saadikutele mõistliku aja jätmise pärast, kobareelnõusid vorpinud hea meelega. Kuigi võimul oldi aastaid ja pikaajalisem plaan võinuks ju valmis olla kiirustamata. Ometi on elu näidanud midagi muud.
Ajaloolise tõe huvides tuleks tagasi minna ainult aastasse 2015 ja Marustele avaneks hoopis teine pilt. Juunikuus võttis koalitsioon vastu kobarseaduse, millega tõsteti valitsuse lubaduste katteks varem ja kiiremini muu hulgas kütuseaktsiisi, alkoholi- ja tubakaaktsiisi ja majutusteenuste käibemaksumäära. Praegu huvigruppidest rääkiv opositsioon unustab, et niigi kriisis olnud turismisektor kritiseeris nii sellist seadusloomet kui ka hiiglaslikku maksutõusu ajal, mil turistide arv oli madalseisus ja majutusasutused tühjenesid klientidest.
Koalitsiooni üks muudatusettepanek 2017. aasta riigieelarves oligi selle maksu tühistamine, niisamuti ka diislikütuse aktsiisimäära tühistamine aastaks 2018, mil see oleks kümme protsenti tõusnud. Pikemalt peatumata erinevatel poliitilistel lubadustel märgin ära, et selle kobarseaduse nimetus toona oli sotsiaalmaksuseaduse, tulumaksuseaduse ja teiste seaduste muutmise seadus. Kui on tunne, et olete sel aastal taas seda pikka nimetust kuulnud, siis te ei eksi – seesama Reformierakonna loodud ja nüüd kritiseeritud seadustont oligi 2016. aastasse üle hüpanud.
2015. aasta suvel sai siis selle sama nimetusega kobarseadus, millel oli tavapäraselt kolm korda lühem muudatusettepanekute tähtaeg, vastu võetud nii, et see seoti valitsuse usaldushääletusega. Selles seaduses oli ka eesmärk langetada 2017. ja 2018. aastal sotsiaalmaksu poole protsendi võrra, mille uus koalitsioon nüüd sama nimetusega seaduses tühistas. Põhjus on väga lihtne – riik saab selle poole protsendiga sotsiaalvallas palju ära teha, eriti ajal, mil haigekassa on miinuses ja ravijärjekorrad üle mõistuse pikad. Keskmise palgaga töötaja puhul olnuks tööandja võit kuus 5,3 eurot... Valikute küsimus eks ole.
Maruste väited, et võinuks ju riigieelarve vastuvõtmisega rahulikult oodata, on muidugi põnevad, kuid pole väga reaalsed. See tähendab, et uus koalitsioon oleks rahumeeli edasi viinud Reformierakonna poliitikat.
Rõhutas ju presidentki, et seadusemuudatuse välja kuulutamata jätmise otsene tulemus oleks olnud, et kinnitamata tulnuks jätta ka järgmise aasta riigieelarve seadus, kuna eelarve peab olema struktuurses tasakaalus. Ehk selleks, et tagada tuleval aastal vajalik riigieelarve tulude ja kulude tasakaal, peab mitu muudatust kehtima hakkama juba kas tuleva aasta algusest või esimesest juulist.
Nende muudatustega, millega tõepoolest kiire polnud, tegeletaksegi järgmisel eelarveaastal ja kiirustamata nii, nagu seda Reformierakond praegu soovib ja Keskerakond seda alati on soovinud. Nüüd, mil mõlemad pooled on kahetsusväärselt näinud kobarseaduste vastuvõtmist nii ühelt kui ka teiselt poolt lauda, on mõistlik vaadata endasse ja küsida, kas saame edaspidi hakkama ilma nendeta.


authors:
Edward Lucas
Briti Ajakirjanik
Ajakirja The Economist Toimetaja
Foto
Jussi Nukari Lehtikuva

description: Lääne võimueliit on lükanud rohkem kui kahe aastakümne jooksul tagasi hoiatusi Venemaast lähtuva ohu kohta. Praegu teevad seda vähesed, kirjutab BNSi kolumnis briti ajakirjanik Edward Lucas.

title: Edward Lucas: Lääs hakaku Vene ohu vastu oma tugevusi kasutama

maintext:
Näiteks Rootsi, mis on olnud julgeolekumõtlemises tardumuseni mitteerutuv, rapsib nüüd selleks, et vastata sõjaliste planeerijate hinnangul tõelisele ning isegi vahetule ohule. Ajateenistus on taas päevakorras. Teenistusse tuuakse tagasi rannikukaitse raketisüsteeme, mille seas on ka üks muuseumist ära korjatud raketiseadeldis.
Venemaa on ümberrelvastunud määrani, mis teeb meile raskeks NATO eesliinil asuvate liitlaste kaitsmise sõjalise rünnaku eest.
Kreml valdab ka uusi sõjakunste: propagandat, küberrünnakuid, majanduslikku survestamist ja suunatud pistiseandmist. Ida-Euroopas on kõike seda järele proovitud juba terve aastakümme või isegi kauem. Meie, läänlased, oleme seda ignoreerinud.
Julge Venemaa
Nüüd on need relvad suunatud meie vastu ja meil on raskusi nendega toime tulemisega. Igaüks, kes oleks aasta tagasi öelnud, et Venemaa sekkub jultunult ja ehk isegi otsustavalt USA presidendivalimistesse ja Ühendriigid on vastulöögi andmiseks liialt segaduses ja ujedad, oleks teinud end naerualuseks. Just see paraku juhtus.
Paberil on Venemaa Läänest tunduvalt nõrgem, ent Vladimir Putinil on suured ja vahest isegi otsustavad eelised. Ta on kindlameelne ning valmis kannatama majanduslikku kitsikust, rikkuma reegleid ja kasutama jõudu. Meie ei ole.
Ta ei ole oma eesmärgist saladust teinud: asendada mitmepoolne reeglitel põhinev Euroopa julgeolekukorraldus (mida Venemaa peab silmakirjalikuks ja ebaõiglaseks) kahepoolsete tehingute maailmaga, kus Venemaal on suure riigina juhtpositsioon.
See strateegia on lihtne: jaga ja valitse. Premeeri mõnd riiki – praegu Ungarit, järgmisel aastal ehk Prantsusmaad – kaasajooksmise eest – ja karista teisi, seni Gruusiat ja Ukrainat, varsti ehk Eestit ja Poolat – söakuse eest vastupanu osutada.
Euroopa peab valmistuma uueks ajastuks
Venemaa jätkab võitmist, kuni me hakkame mõistma täbarat olukorda, kuhu oleme sattunud. Me peame valmistuma atlantismijärgseks Euroopaks. See kujuneb raskeks, aga mitte ilmtingimata katastroofiliseks. Meil on endiselt olemas vahendid enda kaitsmiseks. Euroopa eesliiniriikide – viis Põhjamaad, kolm Balti riiki ja Poola – summaarne sisemajanduse kogutoodang (SKT) on 2,5 triljonit USA dollarit Venemaa 3,5 triljoni vastu.
Ent Venemaal on vaja ülal pidada üliriiki meenutavat sõjalist aparaati, millel on globaalsed ambitsioonid. Eesliiniriikidel on vaja kaitsta vaid iseennast.
Lisage neile Suurbritannia, tuumarelvadega luure- ja kübervaldkonna üliriik, Kanada (SKT 1,6 triljonit) ning Ukraina (340 miljardit) sugused liitlased ja me oleme Venemaast endiselt igal rindel paremad.
Aga me peame hakkama ära kasutama oma tugevusi, millest suurim on rahanduslik võimsus. Me ei saa takistada Vene kleptokraate oma rahvalt miljardeid varastamast, aga me saame teha neile raskemaks oma raha pesemise meie pangandussüsteemi kaudu. Me saame külmutada ja isegi arestida inimõigusrikkumistega seotud isikute varad. Sel on võimas heidutusmõju.
Peame ühendama valitsuse ja ühiskonna
Üldisemalt peame ühendama Vene ohust puudutatud valitsuse ja ühiskonna eri osad. Meie pankurid, juristid ja audiitorid peavad senisest rohkem mõtlema klientidele, kelle pakkumised nad vastu võtavad, ja juhistele, millega nad nõustuvad. Haavatavad on ka meie ülikoolid.
Venemaa pumpab meedia, mõttekodade, poliitika või akadeemilise maailma kaudu raha sihtmärgiks valitud riikide ühiskondlikku ellu. Eesmärgid võivad varieeruda luureandmete kogumisest mõjuvõimuga kauplemise või teiste pahategudeni. Nõukogude Liit üritas teha sama, aga praegu oleme me palju vähem ettevaatlikud.
Me vajame selgeid mehhanisme info jagamiseks Venemaa sissetungide ja sekkumise kohta meie ühiskondades ning ühist tegevust ohule vastamisel.
See ei ole võimatu. Meie liitlased eesliiniriikides näevad Vene ohtu meist palju selgemalt ja neil on selle tõrjumisel meie ees edumaa. Me peaksime proovima neid kuulata.


description: Pimedal aastaajal saabub ufoloog Igor Volkele kõige rohkem inimeste kirju tundmatutest lendavatest objektidest. Volke jagab Postimehe videoloos vaatajatega kogutud ufomaterjali ning räägib, kuidas ära tunda tulnukaid ja isegi poltergeisti. Head vaatamist!

title: POSTIMEHE VIDEOLUGU Jõuluajal nähakse rohkem ufosid


authors: Tartu Ülikooli Makroökonoomika Professor

authors: Tartu Ülikooli Linna- Ja Rahvastikugeograafia Professor

description: Eesti heaolu on sedavõrd kasvanud, et Eestist hakkab saama sisseränderiik. Teisalt me rahvastik väheneb ja vananeb ning rahvaarvu stabiilsena hoidmiseks vaid sisserände toel oleks vaja peaaegu samas mahus sisserännet kui nõukogude okupatsiooni ajal – selline arv pole aga vastuvõetav. Mida teha, et Eesti kodu kestaks, kirjutavad Tartu Ülikooli linna- ja rahvastikugeograafia professor Tiit Tammaru, TÜ Narva kolledži direktor Kristina Kallas ja TÜ makroökonoomika professor Raul Eamets.

title: Tiit Tammaru, Kristina Kallas, Raul Eamets: eestluse ja Eesti rahvusriigi tulevik


authors:
Gocha Beltadze
Vabakutseline Ajakirjanik
Foto

description: Inimestel on tavaliselt komme unustada asju kiiresti ja vahel paratamatult ka jäädavalt. 1. jaanuari lähenedes on mul tekkinud tunne, et üks käesoleva aasta minu arvates siiski väärt uudistest on läinud täpselt sedasama saatuserada pidi. Aga mis seal ikka. Tuletame meelde ja puhume sellele uuesti kas või viivuks hinge sisse, kirjutab Gocha Beltadze.

title: Gocha Beltadze: kuidas kohalik kärarikas lumpen teenib Vene eriteenistuse huve

maintext:
Mõne aja pärast järgnes impeeriumilt vastulöök. Lubjanka poisid (8) käisid minu tööandja juures ja tegid viisakalt selgeks, et ei maksa seda teemat enam surkida. Hirmunud kolleegid teisel pool Narva jõge imestasid, kuidas suutsin suisa Eestis Kremli ametnikud vihaseks ajada.
Sellega aga lugu ei piirdunud.
FSB peakorter Lubjanka väljakul / Allikas: wikipedia.org
Järgnevalt häkiti sisse minu meili. Lisaks korraldati interneti avarustes minu vastu infooperatsioon. Asjasse kaasati lausa mitte kuidagi Eestiga seotud venekeelne portaal, mis keskendub ainult Põhja-Kaukaasia uudistele. Nende eesmärk oli mind diskrediteerida. Peale selle läks sotsiaalmeedias lahti nõiajaht. «Kes see Gocha Beltadze selline on? Ta tuleb viivitamatult üles leida!» kõlas Facebookis ühe Eestis elava Kremli propagandasõduri venekeelne üleskutse. Mõne aja pärast kustutas ta selle postituse siiski ära – ju sai agitaator ise aru või talle anti märku, et ta läks vähe hoogu.
Näis, et torkisin vägagi hella kohta.
Ning nüüd, aastaid hiljem on too seik aina enam süvendanud minus kahtlust, et vana «hea» tuttav Dressen kaudselt kureeriski selliseid suurvene šovinismist pulbitsevaid ühendusi nagu noored margelovid, Öine Vahtkond, Vene Kaasmaalaste Ühendus jne.
Kas teadsid vahtkondlased ise, et nende kuraator on kapo ametnik, kes töötas Venemaa heaks, kui neid värvati. Usun, et mitte. Ilmselt arvasid poliitintrigaanid, et tegemist on mõne provotseeriva agendiga, keda nad saavad enda huvides ära kasutada. Aga nagu hiljem selgus, polnud Dressen ei Ratškovski ega Sudeikin (9), vaid teenis hoopiski sama peremeest - Moskvat.
Seda kinnitab kas või seik pronksööst, kui Dressen kadus ära kõige pingelisemal ajal koos kapo vastuluureosakonda juhtinud politseidirektori Alo Lepikuga.
Selgus, et rahutuste ajal agentuuri operatsiooni juhtima pidanud Lepik ja tema abiline Dressen jõid kusagil vanalinnas end täis.
Ilmselgelt sai jõuametkonna töö tol ööl seeläbi tõsiselt kannatada. Ja mitte ainult selle pärast! Nimelt võis Öine Vahtkond saada just riigireeturilt Moskva kaudu teavet, millal Aljoša eemaldatakse, andes liikumise juhtidele võimaluse Tõnismäele «õigeks ajaks» rahvas kokku ajada.
Eesti politsei Tõnismäel 2007. aasta 27. aprilli hilisõhtul. / Foto: Raigo Pajula
Kohutav menüü
Kuigi Dressen teenis salateenistuse ohvitserina, on ta oma hingelt ikka vana militsionäär. Just nõukogudeaegseile korrakaitsjaile omasele värbamiskäekirja järgi kippuski ta kogu aeg lähenema selliste lumpeniks liigituvate sotsiaalsete elementidega nagu Mardaleišvili.
Sestap ei tasu imestada, et aja jooksul võtsid Öise Vahtkonna juhtkonnas koha sisse – pärisnimesid nimetamata – Süfiliitik, Suli, Altkäemakusvõtja, Poevaras ja Maksuvõlglane. Kõik neli eelnevalt kohtuotsusega süüdi mõistetud. Professionaalsele luureteenistujale on selline menüü košmaarselt närune valik.
Muidugi ei saa välistada, et kurjategijast ment värbas töödeldava materjali väljapressimise teel. Küll aga tasub rõhutada, et nad kõik on kusagil seltskonnas kinnitanud oma tutvust endise kapo ametnikuga.


description: Täna keskpäeval saabus 20-minutilise hilinemisega Tallinnasse Moskva rong 500 reisijaga. Postimees küsis saabujatelt, milliste ootustega Tallinnasse tuldi ning kas loodetakse odavalt või kallilt aega veeta. Vaata videot!

title: VIDEO Kas vene turist tahab Tallinnas odavalt või kallilt aega veeta?


authors:
Kaire Uusen
Foto

description: Seitsmekümne seitsme pagulase elust antakse iga paari nädala järel põhjalik ülevaade, kuid seni pole meedias olnud ühtki artiklit tuhandetest uusimmigrantidest, kes saabuvad siia Venemaalt ja endistest SRÜ riikidest, kirjutab kolumnist Kaire Uusen.

title: Kaire Uusen: miks me ei räägi idast tulevatest uusimmigrantidest?

maintext:
Miks ei taha me teada, kui paljud viimastel aastatel tulnud nn uusvenelastest on Eestis töö leidnud, kuidas neil läheb ja millised on nende väljavaated Eestis hakkama saada?
Statistika järgi on ida poolt Eestisse tulnud inimeste arv aga aasta-aastalt kasvanud – märgatavamalt umbes 2006. aastast. Eelmise aasta 6000 immigrandist olid pooled venekeelsed. Ohumärk on aga see, et rahvastikuteadlaste sõnul sukelduvad Venemaalt ja SRÜst tulijad peamiselt venekeelsesse ellu. Ja seda ajal, kui eesti keele mitteoskamine ja töövõimaluste piiratus on üks peamisi rahvuslike, sotsiaalsete ja majanduslike lõhede tekitajaid. Kehv integratsioon on juba niigi meile tagajärgi toonud – muukeelsete hulgas on rohkem väiksema sissetulekuga inimesi, rohkem töötuid ja halvale teele kaldujaid ning seepärast rohkem ka neid, kes Eestit halvustavad või unistavad suurest riigist.
Fakt, et igal aastal tuleb Eestisse vaat et Otepää-suuruse linnakese jagu nõukogude taustaga inimesi, peaks meid mõtlema panema nagu pagulaste puhulgi – mis neist edasi saab ja kas me aitame neil vajalikul määral Eesti ellu sisse elada? Me ei saa muuta enam seda, mis puudutab aastakümneid Eestis elanud venelasi, kes tulid siia teise riigikorra ajal, kel olid oma elu ja tuleviku suhtes hoopis teistsugused ootused, kuid me saame muuta uute immigrantide suhtumist ja käitumismalli.
Kahjuks ei tõmba eesti keel ja meel neidki, kellelt seda eeldaks. Oktoobris kirjutas Jaak Prozes Sirbis, et siinsetel soomeugri rahvastel on tendents hoopis venestuda ja seda veel 25 aastat pärast Eesti taasiseseisvumist! Seega fakt, et meile tuleb igal aastal tuhandeid venekeelseid uusi immigrante, mõjutab Eesti tulevikku rohkem kui pagulased või Euroopast tulevad tippspetsialistid, kes viie aasta pärast on siit lahkunud.
Samas peaksime ka teadma, miks on ida poolt tulevate immigrantide arv kasvanud? Venemaa poliitilistes avaldustes sarjatakse Eestit kõvasti. Samuti pole siin heldet sotsiaalsüsteemi ega erilisi töövõimalusi. Lisaks on Eesti ja Läti saanud otsaette sildi kui venelaste diskrimineerijad, mis peaks tulijaid pigem pelutama kui tõmbama.
Kui hiljuti avaldati Inimõiguste Instituudi tellimusel tehtud uuring uus-sisserändajatest, mainiti artiklites ja uudistes vaid põgusalt, et oluline osa immigrantidest tuleb Venemaalt ja endistest SRÜ riikidest. Isegi EKRE ja IRL, meie tulised rahvuslased, ei ole sel teemal sõna võtnud. Kirjutame vaid moslemitest või mustanahalistest ja muretseme nende, mitte aga kümneid kordi suurema arvu inimeste pärast. Kohati meenutab olukord Benny Hilli nalju, et sellal kui ühte väikest mehikest klohmitakse ja tema sisenemist takistatakse, jookseb selja tagant ilma takistuseta läbi suur inimparv.
Noorte venelaste imetlusväärne eesti keel
Kuid venelastest uusimmigrantidest ei taha ma kirjutada sugugi negatiivsest aspektist.
Pärast pagulaskriisi algust on eestlaste suhtumine venelastesse märgatavalt paranenud, isegi kommentaarides, kus kirutakse mustanahalisi ja moslemeid, räägitakse venelastest kui omadest. Paljud ettevõtjad on avalikult öelnud, et kui saaks, avaks nad uksed venelastele, ukrainlastele ja teiste endiste nõukogude riikide tööjõule. (Mis sest, et mu vanaisa pööraks selle jutu peale hauas ringi.)


authors:
Tuuli Koch
Foto

description: Juba kevadel küpsema hakanud valitsuse vahetuse plaan õnnestus võimukõigutajate jaoks lõpuks parimal moel – Keskerakond võttis kriminaalsüüdistuse saanud juhi Edgar Savisaare maha suuremate rahutusteta ja kolm erakonda suutsid Reformierakonda opositsiooni lükates kokkulepetest kinni pidada.

title: Savisaare poliitiline hääbumine keeras peenhäälestajate vindi maha


authors:
Katrin Pauts
Foto

description: Mis on Mihkel Kunnuse teooriast lähtudes perevägivald? Kriteeriumiks on vähemalt kümme rusikahoopi korraga iga jumala päev? Või kord nädalas? Kas kord kahe kuu jooksul ikka läheb arvesse? küsib kirjanik ja ajakirjanik Katrin Pauts.

title: Katrin Pauts: mitmest löögist algab Kunnuse meelest perevägivald?

maintext:
Päris hea siiski, et Mihkel Kunnuse vägivallasaaga meedias ilmus. Mida me siis lugesime? Kõigepealt neutraalselt sõnastatud uudist, et arvamusliidri staatuses semiootik Kunnus on mõistetud perevägivallas tingimisi vangi. Seejärel ilmus Kunnuse elukaaslase essee, kuidas ta tegelikult ei olevatki mingi ohver. Sõnastatud oli see lugu ometi selliselt, nagu perevägivalla teabematerjalid kirjeldavad ohvri tüüpkäitumist (salgamine, õigustused, süütunne).
Naine kirjeldab juhtunut siiras usus, et tema on erand. Ka tema mees olevat erand - mitte naisepeksja, vaid hoopis alkohoolik, kes joomahoos on vahetevahel vägivaldne. Sedagi ainult siis, kui teda provotseerida (seista uksel ees, visata vett näkku). Kui kõik need korrad välja arvata, on ta maailma armastusväärseim mees.
Naine jutustab oma lugu – loodetavasti! – kogenematusest, aimamata, kui tüüpiline tema juhtum ja ka tema jutt tegelikult on. Need, kes on teemaga kursis ja kuulnud sadadest taolistest juhtumitest, oleksid võinud selle arvamusloo kirja panna ohvri endaga vestlematagi, tema põhjendusi ja õigustusi pimesi dikteerida. Niivõrd etteaimatav oli see «erandjuhtum». Nagu tuttav ajakirjanik me vestluses kommenteeris – tüüpprojekti järgi ehitatud maja.
Peagi järgnes Kunnuse enda selgitus, mida eristab keskmise naisepeksja põhjenduste-jadast ainult tõsiasi, et tegemist on kirjasõnas, demagoogias ning manipuleerimises osava inimesega. Ta on haritud ja intelligentne. Ta üritab vajutada «õigetele» nuppudele ja ennäe imet, paljud lähevadki õnge.
Perevägivalla kriteerium – iga päev vähemalt kümme hoopi?
Olen sama lugu kuulnud oma lapsepõlves. Olen kuulnud ema abikaasat põhjendamas, et tegelikult olevat ta löönud ainult paar korda – enesekaitseks. Ka see mees oli alkohoolik ja peksis ainult purjuspäi, kaineks saades alati kahetses, väljendas uskumatust, mõnikord poetas krokodillipisara.
Alati kõik kordus – paari päeva, mõne nädala või aasta pärast. Meie peres juhtunu polnudki Kunnuse teooriast lähtudes perevägivald? Kriteeriumiks on vähemalt kümme rusikahoopi korraga iga jumala päev? Või kord nädalas? Kas kord kahe kuu jooksul ikka läheb arvesse? Aga viis hoopi? Kahest ju ometi ei piisa? Või on kõik lahtrid täidetud alles sel juhul, kui rusikahoobiga kaasneb räme sõimurahe?
Olen kuulnud ema korduvalt mehele andestamas, teda õigustamas, iseennast needmas, et oli nii rumal ja teatud olukorrad esile kutsus. Ta oleks pidanud käituma nii, oleks pidanud naa… Ja mees oleks ju täiesti normaalne inimene, kui ta ainult kaine püsiks. Mehel oli raske lapsepõlv. Ta nii väga elab oma tegu üle, kahetseb, nutab! Ega paar rusikahoopi ju armastust tapa?
Taolistest juhtumitest lugedes tabab mind alati jõuetu äng. Kui uudis on ilmunud, tean juba ette, mis järgneb – inimeste reaktsioongi on tüüpprojekti järgi ehitatud.
Vägivallajüngrite tüübid
Igal naisepeksjal leidub šokeeritud tuttavaid, kes avaldavad lootust, et tegu on eksitusega. Ehk ikka polnud nii? Loevad Kunnuse selgitust ja hingavadki kergendatult, sest see vastab nende soovmõtlemisele – minu tuttav pole ometigi mingi «selline».


description: Eesti uudisteajakirjanike enamik peab üle 900 inimelu nõudnud reisiparvlaeva Estonia katastroofi lõppeva aasta tähtsaimaks sündmuseks. Tähtsuselt teisele kohale paigutasid ajakirjanikud Vene vägede lahkumise Eestist ja Eesti-Vene juulilepete sõlmimise.

title: Postimees 1994. aastal: ajakirjanikud peavad aasta tähtsaimaks sündmuseks Estonia katastroofi ja Vene vägede väljaviimist


authors:
Foto
Teet Malsroos

description: Vaevalt sai lõppeda Assadi ja tema liitlaste rünnak Aleppole, mida Vene propaganda kujutas teise Berliini lahinguna ja joovastava võiduna (Venemaa aastase osalemise vältel Süüria konfliktis, esimene sündmus, mida võib eduna tõlgendada), kui tuli teade, et keskerakondlasest Euroopa Parlamendi liige Yana Toom sõidab taas Süüriasse.

title: Juhtkiri: vene propaganda ohvrid

maintext:
Suvel tekitas tema külaskäik Süüriasse palju furoori, ehkki jäi ebaselgeks, kes ja milleks selle organiseeris, kellega veel peale sealse kuulsaima silmaarsti kohtuti ning mida nendel kohtumistel arutati. Visiidi ainus reaalne tulemus oli hulk fotosid, millel grenaderikasvu naisterahvas poseerimas mitmesugustes islamivärvi kostüümides erinevate araabia mehikestega.
Muidugi on positiivne, kui inimesed üritavad enda jaoks horisonti ja ühtlasi oma silmaringi laiendada. Nõnda on ju ka Yana Toom mõlemat reisi põhjendanud: sooviga teada saada, mis Süürias tegelikult toimub. Selle nimel tuli suvel käsi ulatada ka Bashar al-Assadile, keda peaaegu terves maailmas, v.a Iraanis ja Venemaal, peetakse massimõrvariks. Selles veendumiseks pole iseenesest tarvis Süüriat külastada, kuna Assadi sõjaline kampaania on üles ehitatud keskaegsele «põletatud maa» taktikale: vastaste käes olevad linnad tehakse lihtsalt maatasa ja seejärel okupeeritakse. Oluline osa tema strateegias on tsiviilelanike massilisel näljutamisel, kodudest väljaajamisel ja füüsilisel hävitamisel.
Ka seekordse Süüria reisi eesmärgid on hägusad. Yana Toomi saatev sotsiaaldemokraadist kirjanik Andrei Hvostov on viidanud kevadel sõlmitavale Putini ja Trumpi kokkuleppele, mille puhul pidavat Toomil olema juba tegevusplaan, mis muudab ta Eesti ühiskonna jaoks ülioluliseks.
Iseenesest kõlab see skisofreeniliselt, kuna esiteks on arusaamatu, millel põhineb väide Trumpi-Putini sobingust «üle meie peade», ja teiseks, kuidas seondub sellega Toom. Või milles seisneb Toomi plaan, mis ta Eesti ühiskonnale asendamatuks muudab. Lääneliku läbipaistvuse huvides vajaks see avalikkusele selgitamist.
Kui jälgida Vene meedia kajastust Ameerika valimistest, siis peaks Trump loomulikult juba kevadel asuma täitma oma lubadusi vene valijate ees: siluma suhted Kremliga, tühistama sanktsioonid ja jagama Putiniga huvisfäärid. Kuid asjal on üks konks – Trump pole venelastele midagi lubanud (lubas ta ju teha suureks Ameerika, mitte Venemaa), vaid Venemaa propaganda on viimase kahe aasta jooksul hakanud aina tugevamalt mängima alternatiivsete ja sageli üksteisele vasturääkivate reaalsuste loomisele.
Emba-kumba: kas tegu on Yana Toomi PR-aktsiooniga soojendamaks end «teise Berliini lahingu aupaistes», kuna tema valijad on paljuski usinad vene telekanalite jälgijad või Toomi-Hvostovi ühise turismireisiga nende jaoks huvitavasse ja ebatavalisse reisisihtpaika. Võib-olla ka mõlemat.


description: Eelmise kümnendi lõpul mängiti Käsmu meremuuseumi rannas Toomas Hussari vabaõhunäidendit «Kon-Tiki», mis oli kirjutatud Thor Heyerdahli esimese ekspeditsiooni põhjal, kui kuulus maailmarändur ületas balsapuust parvega Vaikse ookeani. Näidend ei taotlenud küll dokumentaalsust ning oli pigem autori fantaasia, mistõttu võimendus selles tühjus ja molutamine, mis kindlasti täitsid väga paljusid ekspeditsioonipäevi.

title: Kuidas kirjeldada seisvat vett?


authors:
Marti Aavik
Rein Veidemann
Tlü Emeriitprofessor
Foto
Peeter Langovits

description: Kuna inimene tajub aega suhtes oma elatud eluga, siis sellele vastavalt kujuneb ka tegelikkuse ja kujutluste vaheline mõõtkava. Proloogis elatakse enamasti unistuste riigis, lõpus aga sulanduvad inimene ja tema tegelikkusekujund üheks, kirjutab Rein Veidemann.

title: Rein Veidemann: meie tuikavad mõõtkavad


description: Tehnoloogia areng on kiiresti muutnud meie elu. Uute (äri)võimaluste teke nõuab uusi lahendusi, kuidas kõike kaasnevat korraldada. Riik peab tegutsema oma kodanike huvides, koguma makse, kaitsma tarbijaid, looma ettevõtjatele võrdsed mängureeglid jne. Vaba turg peab just ses mõttes olema vaba, mitte alluma kellegi konkurentsi hävitavale diktaadile või soosima anarhiat.

title: Juhtkiri: kuidas taltsutada hiide?

maintext:
Pole eriline saladus, et reklaamiturul langevad üha rammusamad suutäied üleilmsete internetifirmade (Google, Facebook, Youtube) saagiks, ilma et sellelt makse makstaks. Uuringufirma Kantar Emori andmeil liikus mullu vahendajate kaudu Eestist välja 5,1 miljonit eurot reklaamiraha, kuid nii Postimehes kui ka Delfis veebireklaamiga tegelevate inimeste hinnangul võib seda olla tunduvalt enam.
Kohalikele sisutootjatele jääb järjest väiksem osa reklaamirahast, see aga ahendab otseselt võimalusi arendada näiteks kvaliteetset ajakirjandust. Tagajärjeks on mõraneva sidususega ühiskond, ebakindluse süvenemine. Osa poliitikuist on nn tõejärgses maailmas asunud olukorda enda huvides ära kasutama, see on lühinägelik ja vastutustundetu.
Loomulikult peavad sisutootjad pingutama, et pakkuda ise paremaid teenuseid. Ühest küljest tundub ju loogiline (ja selliseid näiteid leidub), et digiturg pakub võimalusi just väikestele. Kuid nagu Suure ja Väikese Peetri loos, pole alati jõu vastu võimalik saada. Äpi või portaali ostab gigant lihtsalt üle. Ajakirjandusliku sisu osas pole aga ühelgi netihiiul eales võrreldavat avalikku huvi vastutustundliku ajakirjandusväljaandega, kel on pagasis väärtused, tavad ja eneseregulatsioon.
Tšingis-khaan manitses poegi üksmeelele, piltlikustades seda noorte murdmisega: üksikut noolt on lihtsam murda kui noolekimpu. Suurtel netiettevõtetel on kavalam ja tulemuslikum suhelda iga ELi riigiga eraldi. Eestil pole veebihiidude õiglase maksustamise osas põhjust hakata ise jalgratast leiutama, vaid tuleb käia ühte jalga Euroopa suurriikidega, nagu Hispaania, Prantsusmaa ja Saksamaa. Aktiivsust liikmesriikide ja ettevõtete kaitsel ootaks ka Euroopa Komisjonilt, kus digitaalse ühisturu volinik on Andrus Ansip.
Väide, et digimaailmas polegi justkui üldse võimalik mängureegleid kehtestada, on kindlasti vale. Näiteks niinimetatud jagamismajanduse vallas on tänavu ELi ja ka Eesti õigusruumis astutud vajalikke samme, mis võimaldavad uusi ärimudeleid, nii et inimesed saaksid paremaid teenuseid ning samal ajal oleks nende arendamine vastutustundlik.
Kõige olulisem ongi, et probleeme ei üritata nii-öelda mustalt ehk jõupositsioonilt lahendada, vaid asju arutatakse. Just seesugust läbimurret ootaks lähiaastail ka üleilmsete internetihiidude taltsutamisel. Meil on kahtlemata võimalus võtta see teema päevakorda algaval aastal Eesti eesistumise ajal.


authors:
Toomas Randlo
Foto
Odd Andersen Afp Scanpix

description: Postimehe kolumnistid valisid välja lõppeva aasta kõige silmapaistvamad inimesed maailmas. Allolevas nimekirjas on reastatud kuus enim hääli saanud isikut.

title: Kolumnistide TOP 6: 2016. aasta kõige silmapaistvamad isikud maailmas

maintext:
Olev Remsu: Putinist tulenev oht aina kasvab.
Ene Pajula: Ahne ja võimujanune mängur tuumanupu juures. Elaksime kui põrgu eestoas, ja mitte ainult meie, sest ta suudab tekitada mullistusi hoopis suuremas osas maailmast.
Ahto Lobjakas: Kes teeb seda, mida ta ikka teinud on. Mõjukas, aga tänase maailma juhtfiguuridest kõige ennustatavam (sama käib Venemaa kohta).
Tarmo Pikner: Vene president Putin istutas end Lähis-Ida viimse õhtusöömaaja laua äärde. Osalemine võimu jagamises koos Süüria diktaatori Bashshār al-Asadi kunagises tsivilisatsiooni hällis, on tekitanud tänapäevase militaarhälli, mis ohustab kogu maailma. ISIS on vaid üks, nähtavaim osa maailmaohust, mis kaasneb Lähis-Ida ümberjagamise permanentses protsessis.
Kaire Uusen: Venemaad võib karta või mitte, aga kõike, mis Venemaa juhtkond teeb või ütleb, jälgitakse maailmas ikka ja alati.
Peeter Koppel: Vaatamata sanktsioonidele tassivad investorid Venemaale taas julgelt raha (Venemaa aktsiaturg on tõusnud aasta algusest 50 protsenti), Moskva on täis kallites ülikondades välismaa päritolu otsustajaid, kes on Venemaa presidendi fänniklubi andunud liikmed. Ei tasu unustada, et need kipuvad olema needsamad tegelased, kes aastal 2014 lubasid Venemaale enam mitte kunagi sentigi raha investeerida. Eeltoodu on taas vaid faktide nentimine.
1. Donald Trump
USA presidendiks valitud Donald Trump. Foto: JONATHAN ERNST/Reuters/Scanpix
Erkki Bahovski: Ilmselt võiks teda mõjukaimaks isikuks pidada 2017. aastal, aga juba praegu on ta sundinud ümber mõtestama paljusid traditsioonilisi arusaamu valimistest, korruptsioonist ja meediast.
Ivan Makarov: Mees, kes pani Euroopa värisema hirmust ja Putini vibreerima lootusest. Roger Waters võib tänu temale juba praegu mängida Mehhiko piiril «The Walli». Pärit filmist «Üksinda kodus» ja ameeriklaste alateadvusest, kus ei ole enam usku ei demokraatidesse ega konservatiividesse, kuid kus hingitseb põlgus ajakirjanike, naiste ja latiinode vastu.
Ene Pajula: Ta pole veel presidendiks vannutatudki, aga juba kõigutab iga tema hingetõmme maailma börse.
Peeter Koppel: Tuli, nägi, võitis. Surfas nii vastaskandidaadi nõrkusel, lihtlausetel, establishment’i-vastasusel, mitteurbaansel kõrgemal keskklassil kui ka sellel, et suutis tekitada seda, mida näib arenenud maailmas puudu olevat – lootust. Turgude esialgne hinnang Trumpi võidule on olnud sama üllatav kui see sündmus ise. Nimelt peavad turud sellist presidenti väga paljude totaalseks meelehärmiks, praeguse seisuga (USA) majanduse kontekstis suisa väga heaks arenguks. See, kas see õigustatud on, selgub edaspidi. Eeltoodu on vaid faktide nentimine.
Tarmo Pikner: Maailma vägevaim võim kolis Valgest Majast üle Trump Towerisse, mille tipust avaneb avaram vaade maailmale. Oli ka aeg – president Obama silmapiir käis väga madalalt. Šokiteraapia abil presidenditooli hõivanud ärimees Trump tekitas korraliku segaduse maailmakorralduses, kuid küllap inimkond harjub ka mõttestampidest erineva asjaajamisega.
Kaire Uusen: Kui presidendiks saab inimene, kelle võitu keegi ei usu, aga ta võidab ikkagi, võib see üsna kindlalt tähendada ka suuri, ootamatuid muutusi ja arenguid nii USAs kui ka maailmas pikkadeks aastateks.
Maarja Vaino: Lõppeva aasta A ja O, vapustus, mis lõi segamini lääne poliitilise rutiini.
Mart Raudsaar: Tõtt-öelda ei tea ma siiamaani, mida täpselt sellest mehest arvata. Kas tegemist on tavaliste ameeriklaste sõbraga, Ameerika uueks loojaga ning Ronald Reagani ürituse jätkajaga või on tegemist asjaolude soodsa kokkulangemise ja hea õnne toel Valgesse Majja pääsenud populistiga? Taas, ärgem hinnakem meest üksnes tema sõnade, vaid tegude järgi. Eesti diplomaatia ei tohi igatahes magada.


authors:
Piret Karro
Foto
Urmas Luik Prnpm Emf

description: Esoteerikast on saanud kaubandusharu, mille äriedu sõltub inimeste usust üleloomulikesse jõududesse, kirjutab Piret Karro Müürilehes.

title: Piret Karro: oma sisemise mina leidmise hind

maintext:
Maagia ja tulerituaalid on mulle alati väga meeldinud. Kui käisin põhikoolis, olime klassikaaslastega Harry Potteri raamatutest nii sisse võetud, et riietasime end mardipäeval õigete nõidade-võlurite kombel mustadesse prügikottidesse ning käisime mööda Tartu Variku linnaosa ringi, küsides mööduvatelt inimestelt püüdliku briti aktsendiga, et vabandage, kas te teate, kus on platvorm üheksa ja kolmveerand. Enamik pimedal tänaval jalutajatest ei saanud aru, mida see lastekari tahab, või kes küsimust mõistis, juhatas meid heal juhul bussipeatusesse.
Veidi hiljem teismelistena kasutasime kaksikõe ja parima sõbrannaga ära õhtut, mil ema ega väikevendi polnud kodus, ning viisime läbi nõidumisrituaali. Eesmärk oli loomulikult leida armastus. Kirjutasime paberi peale oma ideaalmehe tunnused ja põletasime selle küünlaleegis ära (õieti viskasime lipiku kraanikaussi, kui leegid liiga kõrgeks läksid). Minu õde kirjutas korraliku nimekirja omadusi, mis tema mehel peaksid olema. Mina ja sõbranna ei osanud midagi konkreetset soovida ning kirjutasime „ah pohhui, aidsivaba”. Õde on nüüd õnnelik pereema ning meie otsime jätkuvalt oma õnne aeg-ajalt Berliini või Budapesti vabakutseliseks kunstnikuks-kirjanikuks kolides. Aga aidsi pole jäänud!
Seetõttu ei pane ma imeks, et poolvääriskivide väidetav võlujõud nii paljudel inimestel silmad särama ja rahakotirauad lõtvuma paneb. Tore on uskuda, et maagia on olemas, ning isiklikud rituaalid loovad häid emotsioone. Aga esoteerilise ebateaduse leviku mastaap Eestis on täiesti uskumatu. Näiteks lugesin maal vanaema juures ajakirja Tiiu, mis rääkis ühes oma suvenumbris Saaremaa naisest, kes aevastas tänu mäekristalli, malahhiidi ja tiigrisilma raviväele kasvaja oma kurgust välja. Artikli kõrval välja toodud onkoloogi kommentaar, et selline asi pole võimalik, loo põhiväidet muidugi ei kõigutanud.
Eestis vohab vaimsete õpetuste Tootsi peenar, kust igaüks võib valida selle, mis meeldib. Varem luterlik riik lakkas Nõukogude okupatsiooni ajal jumalasse uskumast ning lasi end pärast taasiseseisvumist Jenkki nätsu ja siniste teksade meelitusel lapsendada kapitalistlikul vabaturumajanduse ideoloogial, mis tähendab, et ka usuturg pidi hakkama end ise reguleerima. Nüüd elame tänu sellele vaimses keskkonnas, kus on võimalik panna ühele Loitsukelleri riiulile kokku Rein Raua Tallinna Ülikoolis avaldatud monograafia „Mis on kultuur?” (2013) ning ajakirja Mari välja antud raamat „SINU HOROSKOOP 2017”, mis on pakendatud koos Lindvall’si kohvipakiga, nende vahel rida raamatuid pealkirjadega „Surmajärgse elu tõendid”, „Kristalliteraapia” ja „Eduplaneerija 2017”.
Kui sisemise teejuhi valikut reguleerib turg, usub tõenäoliselt igaüks sellesse, mida rahakott võimaldab. Nii võib soetada endale energiablokeeringuid avava vms kristallpendli isikukultuslikust Marilyn Kerro esoteerikapoest Mecca 35 € eest või siis kulusid optimeerida ja minna hoopis vanasse heasse geneeriliste eksootikatarvete kauplusesse Universaal Universum, kus sama ese maksab 4 €. Kotitäie ruunikive, mille hind on UUs 19.90 €, saab Kerro poest ebajumalanna isikliku õnnistusega soetada 80 € eest – sama rahaga saaks Narvas kuuks korteri üürida. Poolvääriskive saab Loitsukelleris kätte juba paari euroga, Meccas tuleb näiteks lasuriiditüki eest käia välja 8 € ning turmaliinikäntsakas maksab 20 €. Aga Mecca kivikesi käib Igor Mang oma kätega sügamas, olen tunnistaja. Ühel hämaral novembriõhtul poodi sisse astudes nägin uksel esmalt suurt musta koera, kes osutus järgmisel hetkel Mangi isiklikuks peniks. Astroloogi ennast üritas Mecca poemüüja parasjagu Moskvasse meelitada, et „Selgeltnägijate tuleproovi” seltskonnaga kohvikus kokku saada.


authors:
Ivan Makarov
Foto
Erik Prozes

description: Venemaa välisminister Sergei Lavrov sõimas järjekordset ajakirjanikku «debiilikuks» – seekord Reutersi töötajat. Agressiivne Vene esidiplomaat on öelnud pressitöötajate aadressil ka tunduvalt vängemaid sõnu, kirjutab arvamusportaali kolumnist Ivan Makarov.

title: Ivan Makarov: pealinna munitsipaalleht peaks tegelema Tallinna, mitte Sevastopoli probleemidega

maintext:
Ütle mulle, kes on su sõber: ka mõned Lavrovi parteiga lepingulistes suhetes olevad Eesti poliitikud on minetamas tsiviliseeritud maailma tavasid meediaga suhtlemisel. Kui parlamendikomisjoni juht Mihhail Stalnuhhin keeldub täitmast oma kohustust meediat informeerida, siis on see vähemalt passiivne hoiak, ta ei ründa.
Eurosaadik Yana Toom aga võttis endale õiguse soovitada avalik-õiguslikule meediale ajakirjaniku vallandamist. Vastates venekeelse Delfi peatoimetaja Julia Rodina küsimusele «Mida peab tegema ETV+, et seda vaataks rohkem kui 0,5 protsenti auditooriumist?», ütles Toom järgmist: «Vallandage Troitski ja kutsuge Solovjov.» Jah, just nii nad Venemaal võimu ärritavate ajakirjanikega teevadki, asendades nad «Kremli ööbikutega», kes Toomi oma saadetesse kutsuvad.
Mõni kriitilise meelega ajakirjanik saab kogunisti peksa või surma, seepärast Troitski ongi siin, Jevgeni Kisseljov Kiievis ja Aleksandr Sotnik Gruusias. Aga Troitski täidab vaid murdosa mainitud telekanali eetrist, seega pole tegemist isegi mitte mingi praktilise nõuandega, kuidas moosida kohalikke Putini-meelseid vaatajaid, vaid oma lepingupartnerite Lavrovi ja Putini oponendi represseerimise taotlusega Eesti territooriumil.
Yana Toom ise on tulnud poliitikasse Stolitsa peatoimetajana, mis annab praegugi tunda. Agressiivne suhtumine oponentidesse, just isiku kallale kippumine on siiani olnud üks Keskerakonna meedia tunnusjooni, kuid näiteks Kesknädala metamorfoos annab lootust, et asjad muutuvad.
Ka Pealinn on aastaid avaldanud materjale, kus väideti, et Eesti riik on täiesti mäda ja vastaspoliitikud petised, kuid Keskerakonna koalitsiooni minekuga lõppes koduriigi materdamine päevapealt. Isegi Stolitsas on ehk midagi muutumas: keegi Andrei Vesterinen läkitas meediale vihase avaliku pöördumise, nimetades peatoimetajat Aleksandr Tšaplõginit kahepalgeliseks nahahoidjaks, kuna Stolitsa juht, kes varem avaldas oma lehes tulist toetust Venemaale Krimmi hõivamise asjus, enam ei olevatki nõus poolsaare okupeerimisega.
Vesterinen kirjutab, et ei saa rääkida objektiivsest ja usaldusväärsest ajakirjandusest, kui omaenda juttu pööratakse 180 kraadi võrra. Mulle küll tundub, et kui loll jutt läheb suhu tagasi, siis usaldusväärsus sellest ainult võidab – samas arvan endiselt, et Eesti pealinna munitsipaalleht peaks tegelema Tallinna, aga mitte Sevastopoli probleemidega.
Tallinna TV
Ka krimikroonikatesse sattunud Tallinna TV on ainulaadne nähtus: erinevate poliitiliste vaadetega maksumaksjate raha eest on aastaid peale surutud ühe erakonna huve ja vastandatud ennast riigi seadustele. See, et mõni tegelane pistis paarsada tuhat eurot oma taskusse, on tegelikult köömes võrreldes sellega, et linnakodanike miljonid läksid nende endi ajude pesule ühe partei hüvanguks.
Keskerakonna juhid ei kasutanud TTVd mitte üksnes oma poliitiliste vastaste, vaid ka isegi omaenda siseopositsiooni tümitamiseks. Kas Euroopas leidubki üldse midagi võrreldavat – et maksumaksjate rahastatav telekanal annab pidevalt sõna korruptsioonis kahtlustatavale uurimisalusele, nimetades teda truualamlikult linnapeaks, kuigi too seda ei ole?
Ja kujutage ette nädalat läbivat meediasaadet, mis paneb paika ülejäänud ajakirjandust ja mida teeb mitte lihtsalt ühte erakonda kuuluv seltskond, vaid lausa selle erakonna ühe tiiva mausritega vehkiv troika, suure juhi fanaatilised pooldajad: ajakirjanikud joovad eetris demonstratiivselt oma peremehe lemmikjooki, vannuvad talle igavest truudust ja võtavad õiguse otsustada, mis perekonnanime tohib kanda Vilja Savisaar-Toomast.
Saates, mis manitseb teisi ajakirjanikke, kuidas neil tuleks oma tööd teha, ei tohiks ju solvata teise nahavärviga inimesi ega sõimata kolleege korduvalt «pasameediaks». Võib-olla aitaks siin tuntud eetikanõunik Tarmu Tammerk, kuid intelligentsele inimesele sellist kohakaaslust küll ei soovitaks enne, kui orgia seal näitab vaibumise märke.
TTV-l, kus töötab ka professionaale, on nüüd võimalus saada lahti parteiorgani mainest, ja meie eurosaadikul oleks viimane aeg jõuda XXI sajandi Euroopasse.


authors:
Evelyn Kaldoja
Foto
Jonathan Ernst Reuters Scanpix

description: Üks lõppeva aasta pöörasemaid lugusid kannab märksõna «pizzagate». Selle kohaselt olid kõik juhtivad USA demokraadid eesotsas Hillary Clintoni ja tema kampaaniajuhi John Podestaga seotud salajase satanistlikke riitusi harrastava pedofiiliaringiga.

title: Nihilismi ja koprofaagia aasta


authors: Eesti Personalijuhtimise Ühingu Pare Tegevjuht

description: Viimasel ajal on populaarne lüüa palli sinna väravasse, kus kritiseeritakse meie juhtide juhtimisoskust. Eks ole minagi neid palle just sinnapoole mänguväljakut nüginud ja mõelnud, et asi ongi ikka hirmus halb, kuid kui rahulikult järele mõelda, kas ikka on, küsib Eesti Personalijuhtimise Ühingu PARE tegevjuht Ene Olle.

title: Ene Olle: Eesti juhid ei ole nii halvad, nagu me mõtlema kipume

maintext:
Meil on kombeks ühekülgsetesse liialdustesse langeda. Üksmeeles otsime negatiivset ja lahterdame kõik kõnealused ühte patta. Antud juhul juhid. Räägime sellest, kuivõrd halvad on Eesti juhid ja mida enam hurjutame, seda trendikamad oleme.
Jah, arenguruumi ja vajadust õppida on alati, kuid see ei tähenda kaugeltki mitte seda, et enamik juhte on halvad või ei oska hinnata oma meeskonda. Hinnang tehtule on hindaja subjektiivne, temast tulenev reaktsioon. Nii saab ühte käitumist hinnata just nii mitmel moel, kui mitmel inimesel on põhjust selle teguviisi kohta midagi arvata.
Personalijuhtimise Ühing PARE koos oma partneritega Pärnu Konverentsid ja Äripäev korraldab juba neljandat aastat parima juhi konkurssi. Ikka selleks, et tunnustada silmapaistvate tulemustega ning tänapäevaste väärtustega juhte.
Konkursi esimesel aastal palusime töötajatelt lugusid oma juhi kohta. Meil on häid juhte! Siiraid, tänulikke, uhkusega oma juhist kirjutatud lugusid tuli palju. Kirjutati nii tippjuhtidest kui pisemate meeskondade ja osakondade juhtidest.
Juhilt oodatakse tulemust, pidades silmas ennekõike häid majandusnäitajaid ja kasuminumbrit. Seetõttu koondubki juhi fookus numbritele ning vähem jääb aega ja energiat pühendada aega oma inimestele. Paremaid äritulemusi saavutavad üldjuhul siiski juhid, kes suudavad end lahti rebida Ecxelist ja keerukatest süsteemidest ning pööravad pilgu oma meeskonna poole.
Juhtidest kirjutatud lood olid lihtsad ja inimlikud. Nii juhi kui töötajana tahame igaüks anda oma panuse, olla vajalik ja väärtustatud. See lihtsalt on üks inimlikest vajadustest. Kõikide oma juhti tunnustavate lugude puhul toodi esile juhipoolset tähelepanu ning inimkeskset mõtteviisi – juht usaldab, kaasab, innustab, kuulab, arvestab, mõistab, eesmärgistab, õpetab, andestab, julgustab jne.
Tunnustagem oma juhti! Isegi kui ta pole ideaalne. Ka juht on inimene. Kui eksimine on inimlik, siis on järelikult ka juhil õigus mõnikord vigu teha. Tore on õppida ning sama ämbri teistkordsest kolistamisest hoiduda. Oluliselt hullem on mitte proovida.
Suurepärane, et meie juhid julgevad katsetada ning oma meeskondi nendele põnevatele avastusretkedele kaasa haarata. Kuidas muidu oleme napi 25 aastaga jõudnud nii suure sammu oma majanduselus astuda. Suur tänu kõikidele julgetele visiooniga juhtidele! Saagu meid uuel aastal olema mitu korda enam!


authors:
Hanno Pevkur
Riigikogu Liige
Reformierakond
Foto
Jaanus Lensment

description: Aasta algul toimuval üldkogul Reformierakonna uueks esimeheks kandideeriv Hanno Pevkur kirjutab oma blogis, et Eesti vajab debatti ideede üle, mis aitavad lähiaastatel kasvatada püsivat heaolu kogu riigis, ning pakub välja esimesed viis teemat Eesti tulevikutee kujundamiseks.

title: Hanno Pevkur: viis teemat Eesti tulevikutee kujundamiseks

maintext:
Eesti poliitika on jõudnud ristteele – kas pöörame vasakule või tagasi paremale. Ajaloost ning teiste kogemusest on teada, et vasakule keerates meid midagi head ees ei oota. Aga ka paremale hoides peab tundma maailmapoliitika võnkeid ning nende mõju Eestile. Ehk peame olema valmis muutusteks, sest valmisolek muutuseks viib edasi.
Just seetõttu vajame debatti ideede üle, mis aitavad lähiaastatel kasvatada püsivat heaolu kogu Eestis. Iga Eesti elanik peab Eesti edust osa saama. Arutelu algatamiseks pakun välja esimesed viis teemat Eesti tulevikutee kujundamiseks.
1. Eesti püsib vaid siis, kui meil on haritud rahvas.
Eesti PISA testide tulemused on suurepärased, kuid praeguses muutuvas maailmas peab Eesti haridussüsteem olema paindlik. Peame lisaks tugevale reaal- või humanitaarbaasile andma noortele senisest parema ettevalmistuse igapäevaeluks ja tegelema teadlikult väärtuskasvatusega.
Eesti kool vajab õppekavadesse majandus- ja ettevõtlusõpet nii, et juba põhikooli lõpetaja teeb lisaks tangensile ja koosinusele vahet ka brutol ja netol, käibel ja kasumil ning saab alusteadmised Eesti maksusüsteemist. Meil on vaja senisest tugevamat töökohtade ja hariduselu seotust, et kutse- ja kõrgkoolide õppekavad suudaksid kiiresti reageerida tööturu muutustele ja innovatsioon ning teadus-arendustegevus on paremini finantseeritud. Väikese riigi edu võti seisneb eelkõige nutikates lahendustes. Haritud inimene hoiab ning väärtustab ka eesti keelt ja kultuuri.
2. Eesti majandusedu tagab kõrgem tootlikkus, suurem eksport ja maailma parim ettevõtluskeskkond.
Arvestades, et ettevaatavalt on Eesti tööturul tekkimas töökäte puudus, peab Eesti majandus olema maksimaalselt avatud ning siinne tööturg paindlikult turvaline. Ettevõtjatel peab olema kindlus, et riik sekkub majandusse minimaalselt, sest tootlikkust ei loo mitte riiklikud regulatsioonid, aruandlus ja järelevalve, vaid paindlik tööturg, uuenduslikud lahendused ja inimeste tahe olla ettevõtja ning ettevõtlik. Riigi võimalus ettevõtjatele jõukuse kasvatamisel appi tulla olgu eelkõige lihtsa, selge ja arusaadava maksukeskkonna loomine, ekspordi toetamine ja seadusandluse lihtsustamine.
Ekspordi toetamiseks on minu arvates ülioluline suurendada teadlikult valitud sihtturgudele (näiteks Aasias) Eesti müügivõimekust, et suudaksime teadlaste ja start-up'ide loodut ka laia maailma viia, et Eesti jõukust kasvatada. Eestisse inimeste kutsumiseks on mõistlik edendada oma tugevusi, näiteks spetsiaalturismi meditsiini-, konverentsi-, spaa- või loodusturismi näol. Sellist turismi aitaks elavdada ka mõne pikaajalise suure projekti käimalükkamine – näiteks Tallinna-Helsingi tunnel või süstikrongid Peterburi.
Ma näen tugevat lisapotentsiaali Eesti igipõlises tugevuses ehk merendusega seotud tööstuses. Olgu vaid ühe näitena toodud mõte tuua suured kaubalaevad Eesti registrisse, mis annaks hea majandamise korral Eestile sadu miljoneid eurosid.
3. Eesti vabaduse kinnistab rahva kaitsetahe ja head suhted partneritega.
2016. aasta jõulude ajal võime väita, et Eesti pole kunagi olnud paremini kaitstud kui täna. Ent üleilmselt ärevad ajad sunnivad meid rohkem pingutama. Kriisikolded Süürias ja selle lähinaabruses, Venemaa agressiivne käitumine oma naabrite suhtes, Brexit ja veel mitmed sündmused maailmas sunnivad meid üha enam rahvusvaheliselt kaasa rääkima. Suurbritannia lahkumine Euroopa Liidust tähendab, et Euroopa Liidus tekib vältimatu vajadus kaine ja ratsionaalse poliitika järele ja selle koha peab sisse võtma Eesti. Samal ajal on tähtis säilitada head suhted nii Suurbritannia kui USAga.
4. Igaüks on oma saatuse sepp ja oma õnne valaja.
See laulurida meenutab meile eelkõige vajadust muuta sotsiaalpoliitikat. Ei ole võimalik kasvatada tugevat keskklassi kõigile kõrgete sotsiaaltoetuste maksmisega. Riigi ülesanne on aidata neid, kes abi vajavad, ja mitte karistada neid, kes soovivad ja suudavad olla edukad.
Sotsiaaltoetuste täpsem sihitamine on võimalik tänu olemasolevate andmebaaside ristkasutamisele ning riigile juba teadaoleva info ärakasutamine aitab kiiremini üles leida hättasattunud. Väga liberaalne on võimaldada neil, kel selleks võimalus, enam panustada oma terviseriskide või näiteks tulevikuhoolduse kindlustamisesse. Eesmärk peab olema inimeste hakkamasaamine nii tööeas kui pensionipõlves, sest üldist heaolu kasvu sotsiaaltoetustega saavutada ei ole võimalik.
5. Eesti olgu efektiivse riikluse musternäide.
Kellelegi pole uudis, et mida väiksem on riik, seda kallim on seda pidada. Aga meil on võimalus tõestada vastupidist. Kasutades oma eeskujulikke IT-lahendusi, jättes ära dubleeritud tegevused ja lõpetades igasuguse riikliku tegevuse, mis lisandväärtust ei loo, oleme riiklikult tegusad ja efektiivseimad maailmas.
Riik ei pea sekkuma kogukonnademokraatiasse või korjama statistilisi andmeid, millega pole midagi peale hakata. Riik ei pea omama ettevõtteid, mis konkureerivad vabaturul jpm. Me teame, et suudame paremini, teeme siis seda ja teeme seda koos!


authors:
Erki Loigom
Foto
Kcna Reuters Scanpix

description: Tavapärane romanss Põhja-Koreas saab alguse juba täiskasvanueas neiu ja temast mõni aasta vanema noormehe vahel. Noormeestel on selleks ajaks omaealiste seltskonnas läbikäidud räpased naljad, mis teinekord ongi nende ainus allikas sellekohase teooria talletamiseks, kirjutab raamatu «Põhja-Korea - nälg, hirm ja maailma suurim vangla» autor Erki Loigom.

title: Erki Loigom: kõik seksiga seonduv meenutab Põhja-Koreas anekdooti

maintext:
Teada on ka kaunimatest neidudest koosnenud nn rahuldusrühmad, milliste eesmärk oli liidrite tervise toetamine. Sarnaselt Hiina liidri Mao Zedongiga pidas ka Kim Il Sung vahekorda süütu neiuga eluiga pikendavaks. Tuvastatud on, et üksikutest üleilmsesse internetti ühendatud arvutitest Põhja-Koreas otsitakse enim just pornograafilisi materjale. IP-aadressid viivad tavaliselt Pyongyangi valitsusasutustesse. Tavaelanikele on selliste materjalide vaatamine ja soetamine eluohtlik ning on kinnitusi ennetava mõjuga avalike hukkamiste tegemisest.
Kuidas siis kohtuvad kaks põhjakorealast, et partei seatud ülesannet rahvastikku taastoota edukalt täita? Olgu mainitud, et iga põhjakorealanna kohta on praegu keskmiselt 2,02 last (2015), mis vaevu tagab riigi elanikkonna püsimise. Arvestada tuleb ka põhjakorealaste suurt suremust haigustesse ja alatoitumusest tekkinud komplikatsioonidesse, õnnetustesse.
Kuigi valitsus on vaikimisi lubanud looduslike ihatekitajate levikut (naturaalne viagra), ei ole see siiski toonud kaasa mitte sündimuse, vaid abortide kasvu. Abort on aga keelatud ja seeläbi hukkub «garaažiprotseduuridel» ilmselt sadu naisi aastas.
Suhted
Tavapärane romanss Põhja-Koreas saab alguse juba täiskasvanueas neiu ja temast mõni aasta vanema noormehe vahel. Noormeestel on selleks ajaks omaealiste seltskonnas läbi käidud räpased naljad, mis teinekord ongi nende ainus allikas sellekohast teooriat talletada. Kogemusi omandada ei saa Koreas kindlasti enne registreeritud abielu. Sinnamaani aga kulub kuid ja aastaid pimedas arglikku käehoidmist. Ka suudlemise rasestav mõju tundub olevat põhjakorealaste teadvuses väga levinud ja seeläbi seda tegevust välditakse.
Käehoidmise avalikuks tulek kooli- või töökollektiivi hulgas on äärmiselt piinlik. Väga palju paare tutvub sõjaväekohustust täites, mis riigis on mõlemale soole kohustuslik. Abielueelne seks on tabu, aga seda ka Lõuna-Koreas. Põhja-Korea põgenike šokk lõunasse saabudes on ülisuur, kui ekraanidel ja vaateakendel nähakse sootunnustele fokuseeritud reklaame või õpilased koolides õpivad anatoomiat eluliste mudelite peal.
Tõenäoline seksirobotite areng ja olemus on põhjakorealasest saabuja jaoks ilmselt täiesti mõistetamatu. Põhja-Korea ühiskonna seksi puudutavaid kombeid ja meelsust on võrreldud 150 aasta taguse Inglismaaga, kus süütust nähti ainumõeldavana abielueelses käitumises ja neidude olemuses. Kui aga abielueelne «õnnetus» siiski teoks saab, tuleb osaliste perekondadel probleem kindlasti enne selle silmanähtavaks tulemist lahendada kas abielu korraldamise või siis abordi sooritamise abil. Eelistatud on muidugi esimene variant.
Küll aga on arusaamatuna meile mõlemas Koreas edukate meeste hulgas üsna levinud nooremate armukeste pidamine ja mitte ainult, vaid ka nende eksponeerimine. Oluliselt nooremad kaaslased seltskonnaüritustel õukonnas on Pyongyangi valitsejate hulgas avalik saladus, kuigi tavainimestele on abieluvälised suhted väga suur haruldus ja ühiskonnas hukkamõistu leidev.
Põhja-Korea pere elab koos kasvõi jõuga, kuigi lahutuse saamine ei ole keerukas. Lahutatud põhjakorealanna ei jää siiski ühiskonnas tõrjutuks, nii nagu see juhtub lõunas, kus lahutatud üksikema staatus võrdub hüljatu omaga. Siiski ei ole kõrvalsuhted levinud ja tõusevad teemaks vaid pikki lahusolekuid nõudvaid elukutseid pidavate inimeste juures. Enamasti toovad sellised suhted kaasa abordid, mis on Põhja-Koreas endiselt tabu. Abort on keelatud ka Lõuna-Koreas.


description: Transpordi- ja logistikaäris iseloomustas mööduvat aastat tulevikku suunatud ettevõtmiste rohkus, mille mahlaseid vilju hakkame nautima alles eeloleval aastal, mõne puhul tundub õnnestumine aga lotovõiduna.

title: Maakera kumerus ja demokraatia jõudsid logistikasse


authors:
Jelena Skulskaja
Foto
Tairo Lutter

description: Meie, vanalinna seltsi liikmed, pöördume lakkamata ametiasutuste poole, aetuna juba mõttetuna näivast ideest hoida puutumatuna suurepärane, üks Euroopa kauneimaid arhitektuuripärandeid ja põrkume pidevalt takistuste otsa, mida veeretab meie teele näiteks Eesti Politsei, kirjutab Jelena Skulskaja.

title: Jelena Skulskaja: demagoogid jumala armust

maintext:
Demagoogia – see on anne, kunst, inspiratsioon, fantaasialend, oskus leek läita ja summutada, sosistada ja karjuda, haarata lennult vestluskaaslase sõna ja toimetada see kibekähku sootuks vastaspervele, jättes selle ühtlasi teekonna kestel ilma algsest mõttest, oskus kiskuda vastane skolastilisse vaidlusse ja väljuda sellest võitjana, raiskamata aega tühjale lobale ja jõudes virtuoosse lõpupurskeni.
Meie, vanalinna seltsi liikmed, pöördume lakkamata ametiasutuste poole, aetuna juba mõttetuna näivast ideest hoida puutumatuna suurepärane, üks Euroopa kauneimaid arhitektuuripärandeid ja ühtlasi piirkond, kus olude tahtel paiknevad meie korterid. Nimelt võib elu neis korterites lakata, sest see kipub kangesti võrdsustuma viibimisega mõnes Põrgu sfääris (vastavalt sellele, kellel kuidas on vedanud). Ma jätan vahele soigumise teemal, milliseks muutub Tallinn südaöiti, ja lähen kohe päevateema kallale: me saime kokku politsei esindajatega. Täpsemalt olid need Kesklinna politseijaoskonna ülem major Kaido Saarniit ja tema töökaasalsed Uudo Sepa ja Triin Poolen.
Võin kohe öelda, et proua Poolen vestluses ei osalenud, vaid ainult näris melanhoolselt, aga kindlameelselt nätsu. Uudo Sepa kommenteeris toimuvat üsna irooniliselt: tema meelest oleks nagu kõik eluga rahul peale Skulskaja, kuigi ta jättis selle juures tähele panemata, et meid oli kohale tulnud koguni kümmekond, lisaks minule veel Olav Renter, Kristiina Oja ja teised seltsi aktiivsed liikmed, kellest keegi ei ole eluga vanalinnas sugugi rahul. Ent peamist ja säravaimat osa etendas loomulikult major Saarniit. Muu hulgas andis ta teada:
«Me elame demokraatlikus riigis ja seepärast me ei taha, et meid, politseinikke, kardetaks. Me tahame, et kõik näeksid meis oma sõpra.»
«Oodake korraks,» katkestasin teda, «kas teile ei tundu, et korrarikkujad peaksid teid ikkagi just nimelt kartma ja kannatajad tahaksid ehk teis eelkõige näha oma kaitsjaid? Praegu on aga kõik otse vastupidi: kannatajad kutsuvad teis esile sügavaid kahtlusi, nad ei suuda teie silmis kuidagi oma kannatusi tõendada, aga rahurikkujad on teie igakülgse kaitse ja hoole all!»
«Jah, muidugi, ilma tõenditeta ei saa ju ka süüdistust esitada,» lausus major kannatlikult.
«Jumaluke küll,» tõstsin selle peale häält, «me kogusime ju seitsekümmend kuus allkirja oma kirjale korralageduse kohta, millega te ei taha võidelda, me oleme saatnud koopiad kõigisse ametiasutustesse, ka politseisse, ja saanud vastuseks ainult mingid armetud vastuvõtuteatised.»
Üldine ja üksik
«Selle teeme nüüd kohe selgeks,» kuulutas major rõõmsameelselt. «Jah, te kogusite seitsekümmend kuus allkirja, see on täiesti õige. Aga kirjas on palju kaebusi, ärgem rääkigem üldisest, vaid konkreetselt. Näiteks et muusika Harjumäe uisuplatsil on vali või et akna all kisavad muusikud, kasutavad mikrofone ja võimendeid. Ja siis te helistate politseisse. Saate ju isegi aru, et te ei saa sel hetkel kuidagi kinnitada, et uisuplatsi muusika ja muusikud teie akna all segavad kõiki seitsekümmend kuut allakirjutanut! Mõni on parajasti tööl, mõni sõitis ämmale külla, mõni on puhkusel, mõni jalutab Kadriorus, mõni on sõbra juures sünnipäeval. On ju nii? On ju! Vaat siis, tähendab, et teie helistamine politseisse on rangelt individuaalne ja meil ei ole mingit hädavajadust sellele reageerida. Aga vaat kui te näiteks teisipäeval kell 16.40, just helistamise hetkel, saaksite kokku kas või mitte seitsekümmend kuus, vaid kas või ainult nelikümmend allkirja, tõttaksite tänavale ja pildistaksite korrarikkujat, kirjutaksite meile avalduse nagu kord ja kohus ja ei kirjutaks mitte kollektiivselt, vaid igaüks kannatanutest kirjutaks eraldi, vaat siis oleks meil alus …»


authors:
Kaur Maran
Foto
Sander Ilvest

description: Olen metsaseaduse ümber toimuvast üritanud aru saada varsti juba nädal aega. Umbes sellest ajast, kui EMÜ ja TÜ teadlased Postimehe arvamusloos kirjutasid, et ministeerium hägustab pilti metsamajandusest eksitavate arvude esitamisega.

title: Kaur Maran: üks sogane metsamure

maintext:
Täistööpäevad ja nendele järgnenud õhtud on ennekõike teinud selgeks, et kogu asi on ka paljudele valdkonna ekspertidele hoomamatu – mõlemat pidi tuuakse erinevat statistikat, autoriteetseid viiteid. Miks ma siis ikkagi metsanduse seisu pärast muret tunnen?
Erinevate teadlaste, aktivistide ja ametnikega mõlemal pool «veelahet» rääkides on saanud selgeks, et riik ja metsamehed kasutavad metsandusseaduse muudatuse põhjendamisel pea ainult majanduslikke argumente – «üleküps» mets tuleb realiseerida, «omanikul» on õigus tulule ja arengukavas on raiemahud seatud «optimaalse» stsenaariumi alusel.
Tuleb rõhutada, et muus kui majanduslikus mõttes sellist asja nagu «üleküps» mets ei eksisteeri – puu sureb ära ja asemele tuleb järgmine. Sama loogika järgi on mets sügisel täis üleküpsenud kukeseeni ja mustikaid. Riiklikult seatud optimaalne (ja seega sihitav) raiemaht on seda samuti vaid majanduslikus mõttes. Kahtlemata on omanikul õigustatud ootus saada oma maalt tulu. Seejuures ei saa aga unustada, et Eesti suurim metsaomanik on jätkuvalt riik, suurim majandaja RMK ja mingist momendist muutub õigustatud ootuse ja ahnuse vaheline piir väga häguseks.
Eesti metsanduse raamdokumentides seisab seejuures, et meie mets peab suutma jätkusuutlikult pakkuda lisaks puidu tootmisele ka erinevaid sotsiaalseid ja ökoloogilisi hüvesid, seda nii kohalikul, riiklikul kui ka globaalsel tasemel.
Lisaks painduvad seda jätkusuutlikkust mõõtvad näitajad sõltuvalt nende esitaja taustast nagu kumm. Ühel hetkel on varem arvatust suuremaks osutunud juurdekasv – täpsustamata, kas tegu on bruto- või netojuurdekasvuga – põhjus rahulikult hingata, et üleraiet ei toimu. Järgmisel hetkel ei puutu üleraie aga üldse asjasse ning teatatakse, et lühiajaliselt võib julgelt raiuda ka üle juurdekasvu piiri. Ühel hetkel räägivad metsamajandajad, et näevad olukorda pikemas perspektiivis kui raielankidest hüsteeriasse minevad looduskaitsjad, järgmisel hetkel teatab aga RMK esindaja rahvarohkel seminaril, et kuuskede raievanuse alandamisega on tuline kiire, kuna vastasel juhul mädaneb üleküps mets kohe ära ja kukub kokku. Tahtmata teha maha teisipäeval tutvustatud uusi ja täpsemaid metsainventeerimise hinnanguid, möönan siiski, et need ei tee pilti selgemaks, vaid sogastavad veelgi.
Kindlasti ei taha ma siinkohal öelda (nagu metsameeste demagoogia tihtipeale looduskaitsjaid süüdistab), et raiuda ei tohi üldse või et majanduslikke argumente ei tohi kasutada. Nagu ütleb kantsler Talijärv, majandataksegi metsa kirve ja saega, kuid praegu avalikkusesse paisatud argumendid ei tekita usaldust selle vastu, kuidas majandamise viise otsustatakse.


authors:
Peep Pahv
Foto
Mihkel Maripuu
Postimees

description: EESTI SPORT. Sisesõjad, rumalad otsused ja vanas rajas loksumine – selline oli Eesti sport aastal 2016. Tundub kole, kuid hoolimata kõigest pole tulemused laita.

title: Pettekujutelm heast süsteemist peab saama tegelikkuseks

maintext:
Aastad mööduvad, kuid Eesti spordis valitsevad probleemid püsivad. Treenerite töötasudesse puutuv on habemega jutt. Kahel viimasel aastal toimivast palgatoetusest oli abi niipalju, et seni peamiselt stipendiumi või sootuks ümbrikupalka saanud treenerite töölepingud muutusid ametlikeks, nad hakkasid maksma makse ning said koos sellega ka sotsiaalsed garantiid.
Sellega riigi abi ka piirdub – palgatoetus tähendab sisuliselt ju seda, et kogu summa tuleb maksudena riigile tagasi anda. Treeneri kättesaadavat palka see aga ei suurenda. Tegelikult polnud ka sotsiaalsed garantiid enam eriline teema. Nendel, kes treeneritöö kõrvalt ka mujal töötasid, olid kõik seda laadi probleemid lahendatud. Nii tegelevadki spordijuhid suurtest rahasummadest rääkides sisuliselt vaid kosmeetiliste parandustega.
Raske on uskuda, et kultuuriministeeriumi ja EOK inimesed seda kõike ei adu. Millegipärast püütakse aga hullumeelse järjekindlusega probleemidest mööda vaadata ning rääkida reaalsusega mitte ühtivat juttu kohaliku omavalitsuse ja klubide endi suurenevast panusest. Võib-olla paistabki Tallinnas mugavatest kabinettidest vaadates kõik nii lihtne ja enesestmõistetav. Tegelik elu on midagi muud. Kui ametnikud seda ei usu, küsigu kasvõi iga päev spordipõllul rügava Killingu käest.
Käärid reaalse töö tegijate ning kontorites sportlaste ja treenerite teenindaja rollist käsin-poon-lasen-tegelasteks moondunud aparatšikute vahel on suured paljudes spordialaliitudes.
Korvpalliliidu värske president Jaak Salumets on lubanud, et seni vaid kitsa ringi arvamusega arvestanud alaliidust saab tõeline klubide teenindaja ning erilist tähelepanu hakatakse pöörama arendustööle maakondades. Enne valimisi tegigi ainsana kandideerinud Salumets Eestile ringi peale. Aeg näitab, kas see oli vaid häälte kindlustamiseks mõeldud näitemäng või on tõesti midagi ka päriselt muutumas.
Samas ei näita mitmes teises alaliidus tülid vaibumise märke. Suusaliidus käib vägikaikavedu alaliidu enda mõistes abstraktse Team Haanjaga, vehklemisliidus on eri leeride vahelised sisetülid viinud nii kaugele, et üks liige on alaliidu kohtusse kaevanud, opositsioon kipub paugutama kergejõustikuliidu presidendi suunas. Spordi jaoks kaugeltki mitte parimaid käike on teinud ka EOK – näiteks maakondlike spordimeisterlikkuse gruppide toetamine otsustati lõpetada. Sellega löödi aga kirvega selga just nii-öelda ääremaadel Eesti spordi jaoks üliolulist tööd tegevatele inimestele.
Tallinnast vaadates võib tõesti paista, et mis see paarisaja euro kadumine kuus ikka ära ei ole, kuid reaalset tööd tegevale inimesele tähendab see suurt probleemi. Väited, et sellised hädad peaksid olema kohaliku omavalitsuse lahendada, on eluvõõrad. Kõik, kes väljaspool suurlinnu elavad ja liiguvad, teavad, et kohalikel omavalitsustel pole spordi täiendavaks toetamiseks lisaraha kusagilt võtta.
Küll aga lubas oma valimiseelses programmis raha Eesti sporti juurde tuua aprillis EOK presidendiks saanud Urmas Sõõrumaa. Ta kinnitas, et pole jutu- vaid tegudemees, ning rääkis sellest, kuidas üks temaga seotud ettevõte saab EOK kuldsponsoriks ning tubaka- ja alkoholiaktsiisi tõusust saab EOK juurde viis kuni kuus miljonit eurot.


description: Kaitseministeerium korraldab avaliku arvamuse uuringuid, mille eesmärk on «mõõta elanike suhtumist ja hoiakuid riigikaitselistes küsimustes». See 15 aastat järjepanu tehtud töö on tänuväärne, sest aitab hinnata mitte ainult sise- ja välisjulgeolekuga seotud riske, vaid üldse Eesti kodanike suhet oma riigiga.

title: Juhtkiri: riigikogu maine paine

maintext:
Kuid uuringutest saadav kasu läheb vett vedama, kui need, kelle suhtes usaldust napib, ei viitsi või ei taha tulemustest järeldusi teha. See puudutab meie poliitilisi institutsioone, iseäranis riigikogu.
Ühest küljest võime tõdeda, et üldpilt rõõmustab silma. Päästeteenistuse, politsei, kaitseväe ja Kaitseliidu usaldusreiting on värskeima Turu-uuringute ASi küsitluse järgi kõrge. Päästjaid usaldab koguni 95 protsenti vastanuist ning see näitaja on ajas edukalt püsinud. Mullusega võrreldes on põhjust peeglisse vaadata politseil, sest neid, kes üldse või pigem avaliku korra kaitsjaid ei usalda, on viie protsendipunkti võrra rohkem. Politseijuhi mõtlematu saabaste ja kõrvaklappide ost, staažika kiirreageerija tapmises kahtlustatavana kinni pidamine septembris – just niisugused avalikkuse tähelepanu pälvinud lood mõjutavad rahva suhtumist. Tasub olla tähelepanelik.
Muret tekitab kindlasti asjaolu, et eesti- ja venekeelse elanikkonna usalduses institutsioonidesse paljastuvad endiselt suured käärid. Samas sõltub alati vaatajast, kas klaas on pooltäis või pooltühi. See, et eestikeelsetest usaldab NATOt 75 protsenti ja venekeelsetest 22 ei olegi dramaatilisim veelahe. Näiteks suhtumises politseisse ja päästjatesse ollakse üsna üksmeelsed – see pole vähetähtis. Ning kaitseväge usaldab 45 protsenti venekeelsetest vastajatest, jah, eestikeelsetest poole vähem, aga usaldus siiski.
Toompeal istuvad saadikud peaksid aga mõistma, et riigikogu maine on meie esindusdemokraatia tingimustes lausa ohtlikult madal. Kui veel mullu usaldasid riigikogu täpselt pooled vastanuist ning üldse või pigem mitte 40 protsenti, siis aasta hiljem on usaldajaid alles 43 protsenti, mitteusaldajaid on aga juba 47 protsenti! Presidendivalimiste fiasko, kuluhüvitistega seotud skandaalid, hea õigusloome jalge alla tallamine (ülereguleerimine, kobar- ja praakseadused jms), ebaväärikas käitumine, sh suhtumine oma kolleegidesse…
Ning mis võib-olla kõige olulisem – usaldusväärsuse ja mainega seotud küsimuste selge ja pidev alatähtsustamine. Aeg-ajalt tundub, et mõnele riigikokku valitud inimesele tähendab see koht peaasjalikult tsirkuseetenduse pakkumist, mitte tõsist tööd. Tuleks meeles pidada, et isegi siis, kui oma valijad selle peale aplodeerivad, otsustatakse esinduskogus ikkagi Eesti tänane ja homne pale. Kuskil olgu piir, millest madalamale ei laskuta. Vahest võiks siin peituda üks uusaastalubadus, head poliitikud?