maintext:
Kohtla-Järve rahanõue tõstab vee hinda tarbijatele
20. oktoober 2016
Kui saab teoks Kohtla-Järve linna soov veeprojekti investeeritud miljonid eurod tagasi saada, peavad selle kinni maksma kõik Järve Biopuhastuse piirkonna veetarbijad − ka need, kes veeprojektist ise kasu ei saanud.
Kevadel teavitas Kohtla-Järve linn OÜ Järve Biopuhastus osanikke, et soovib oma veevarustuse tehnovõrkude ja rajatiste tagasiostuõiguse vee-ettevõttele 5,5 miljoni euro eest tagasi müüa. Need rajatised müüs linn Järve Biopuhastusele Euroopa ühtekuuluvusfondist rahastatud vee- ja kanalisatsioonivõrgu renoveerimisprojekti käigus aastal 2010 null krooniga maha, kusjuures lepingusse pandi kirja, et viis aastat pärast projekti realiseerimist tekib Kohtla-Järvel õigus need kolme aasta kestel tagasi osta. Selle õiguse loovutamise eest Järve Biopuhastusele linn ettevõttelt nüüd raha küsibki.
Linn ja vee-ettevõtja on sellise tehingu võimalusi, erisuguseid alternatiive ja võimalikke tagajärgi mitu kuud kaalunud ning läbirääkimised jätkuvad. Esmaspäeval pöördus linnapea Ljudmila Jantšenko rahandusministeeriumi poole, põhjendades sihtfinantseeringu tagastamise olulisust linna rahandussuutlikkusega ning küsides hinnangut pakutud alternatiivide õiguspärasusele.
Õiguslik ja majanduslik pool
Järve Biopuhastuse juhatuse liige Vladislav Korzanov ütles, et ettevõtte juhtkond on seda teemat kevadest alates korduvalt käsitlenud.
“Peame endale selgeks tegema, kas selline tehing, õigemini tehingute kompleks, on õigustehniliselt üldse võimalik, kas Järve Biopuhastus säilitab selle teokssaamise järel oma jätkusuutlikkuse ning millised majanduslikud ja tehnilised muutused tooks see kaasa meie klientidele. Suhtleme sel teemal keskkonnainvesteeringute keskuse, konkurentsiameti ja teiste ametkondadega; Kohtla-Järve pöördumine rahandusministeeriumi poole on samuti üks osa võimaluste selgitamisest,” rääkis ta.
Kui juunis pakkus Korzanov hinnanguliselt, et klientidele tähendaks Kohtla-Järve linna soovi teokssaamine hinnatõusu umbes 16 senti vee kuupmeetri kohta, siis nüüdseks valminud finantsmajanduslik analüüs väidab hinnatõusuks 18 senti.
“Lisakoormus tarbijale ei olene sellest, milline alternatiiv linnale raha tagasimaksmiseks valituks osutub. Kuni pole selge, kas tagasimaksmine õigustehniliselt üldse realiseeritav on, hoidun välja ütlemast ka meie eelistusi alternatiivide osas,” märkis Korzanov.
Üks omavalitsus korraga
Samasugune tagasiostuõigust võimaldav leping on Järve Biopuhastusel sõlmitud ka Kiviõli linna ja Jõhvi vallaga, kes osalesid rahastamises vastavalt 860 000 ja 1,7 miljoni euroga. Mõlemad on andnud mõista, et nemadki kaaluvad seda võimalust. (Vee-ettevõtte neljas osanik, Püssi linn − nüüd Lüganuse vald −, investeeringutes ei osalenud.)
Vladislav Korzanov ütles, et on kõigi osanike esindajatega konsulteerinud, neile olukorda tutvustanud ja selgitanud.
“Järve Biopuhastuse juhtkond peab oma majanduslikes prognoosides lähtuma sellest, et kõik need tagasiostuõigused võivad olla realiseeritavad. On ilmne, et sel juhul tuleb need nõuded õigesti ajastada. Ettevõte toimetab viieaastaste investeerimiskavadega, ühe viieaastase perioodi jooksul võiks tagasimakse saada üks omavalitsus, järgmine peaks nõudega ootama järgmist perioodi,” selgitas ta.
Järve Biopuhastus opereerib peale nimetatud omavalitsuste ka Illuka, Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallas, kes suurest linnu hõlmanud vee- ja kanalisatsiooniprojektist kröömikestki kasu ei saanud. Eeldatav hinnatõus kohaldus nende valdade veetarbijatele sellegipoolest samas suurusjärgus.
“Kõigis meie tegevuspiirkonna omavalitsustes kehtib ühine vee hind; eri aastatel teeme rohkem investeeringuid kord ühte, kord teise,” ütles ta.


title: Põhjaranniku teisipäeval, 25. oktoobril

maintext:
Põhjaranniku teisipäeval, 25. oktoobril
25. oktoober 2016
* Narva-Jõesuu linnapea Iraida Tšubenko otsustas eile ametist tagasi astuda. Oma üllatusliku sammu kohta ei andnud ta seejuures mingeid selgitusi. Kõigi eelduste kohaselt on tegu taktilisega sammuga kohalikus poliitilises võitluses. Tšubenko naaseb volikogusse ja sellega peaks muutuma seal jõudude vahekord taas selle leeri kasuks, kes ei soovi Narva-Jõesuu ja Narva ühinemist.
* Avinurmest pärit 23aastane Karmen Lepp püstitas Prantsusmaal toimunud Euroopa meistrivõistlustel 24 tunni jooksus uue Eesti rekordi, läbides ööpäevaga 173,319 kilomeetrit. Tähelepanuväärne on, et Karmen Lepp hakkas ultrajooksuga tegelema alles tänavu suvel. Asjatundjad peavad tema suurimaks plussiks eriti tugevat rutiini talumise võimet, mis sellise ala puhul on eriti vajalik.
* Keskerakonna Kohtla-Järve piirkonna juhatus esitas üksmeelselt erakonna esimehe kandidaadiks Jüri Ratase. Edgar Savisaar ja Yana Toom ei tulnud kõne allagi, kuigi mõlemal neist on Kohtla-Järve linnas hulganisti toetajaid.

fasttext_language: et


maintext:
Jõhvis on tekkinud liitumise asjus kõhklusi
9. oktoober 2016
Kuigi Jõhvi, Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme ühinemisläbirääkimised on jõudnud punkti, kus ettevalmistamisel on rahvaküsitlused ning pärast seda jääb volikogudel ühinemisotsus vaid heaks kiita, kostab Jõhvi võimukoalitsioonist hääli, mis sooviksid Kohtla ja Kohtla-Nõmme uuest omavalitsusest eemale jätta.
Üks skeptikutest on volikogu aseesimees Eduard Rae, kelle sõnul praegu vaid arutatakse ja kaalutakse plusse ja miinuseid. “Praktilisest küljest võttes aga tundub mulle isiklikult, et Jõhvi ja Toila liitumine on loogiline ja annaks palju rohkem sünergiat, ilma et siia liita veel Kohtla ja Kohtla-Nõmme vald,” sõnas Rae, lisades, et see on aga puhtalt tema isiklik arvamus.
Volikogus taas arutusele
Volikogu esimees Teet Enok ütles, et see teema pole lõplikku lahendust saanud ning Kohtla ja Kohtla-Nõmmega seotu on tulemas arutlusele volikogus. Ta lisas, et seni on teemaga tegelnud nelja valla esindajatest koosnev piirkondlik juhtgrupp. “Mäetaguse väljaastumisega ühinemislaua tagant on selgelt [läbirääkimiste] formaat muutunud ning sisu vajab põhjalikumat arutelu,” sõnas Enok. Eelmisel volikogu istungil septembris kiitis Jõhvi volikogu ühinemislepingu esimesel lugemisel heaks.
Toila vald on varem öelnud, et läheb Jõhviga kokku vaid siis, kui kaasatakse ka Kohtla ning Kohtla-Nõmme vald, vältimaks Toila neelamist Jõhvi poolt. Volikogu esimees Roland Peets ütles, et Jõhvi poolt on tunda mõningaid hirme. “Eks praegu valitseb ebamäärasus, kuni riigikohus pole teinud otsust haldusreformi seaduse kohta, ning see tekitab pingeid,” sõnas Peets. Ta avaldas lootust, et ühinemist siiski tagasi ei pöörata, sest nelja omavalitsuse volikogud on selle kallal peaaegu aasta tööd teinud. “Kui küsida Jõhvi valla Kahula küla elanikelt, siis nemad kindlasti pooldaksid ühinemist Kohtla-Nõmmega. Jõhvi valla Kose küla elanikud jälle eelistaksid ilmselt Illukat, kuid vaadata tuleb suurt pilti,” rääkis Peets.
Võidakse sundliita
Kohtla vallavolikogu esimees Arno Rossman avaldas lootust, et Jõhvit õnnestub siiski veenda seniste partneritega liituma. Kui mitte, siis ei jõua omavalitsused enam ümber orienteeruda ning ees võib oodata sundliitmine. Jõhvi võib tema sõnul liitumistest küll loobuda, kuid siis ei vea ta maakonnakeskuse rolli enam välja. “Üksi Jõhvi jääbki väikeseks külaks,” sõnas ta.
Kohtla-Nõmme vallavanem Tarmo Kütt ütles, et loodab, et kõhklused Kohtla ja Kohtla-Nõmme suhtes eksisteerivad vaid mõne Jõhvi volikogu liikme peas. “Jõhvi volikogu tegi ise meile, Kohtlale ja Toilale ettepaneku liitumiseks ja see on käegakatsutav Jõhvi volikogu seisukoht,” sõnas ta.
Kütt ütles, et kui ühinemine Jõhviga nurjubki, siis tema andmetel on valitsuse nimetatud haldusreformi piirkondliku komisjoni seisukoht, et kui Jõhvi naabervaldadest vabatahtlikult ühinemisel jääb keegi ripakile, siis see omavalitsus sundliidetakse suure tõenäosusega Jõhviga.
“Me oleme ühinemiskõnelustel jõudnud lõpusirgele, finišijoon paistab, paika on pandud rahvaküsitlused, mille järel jääb volikogudel veel otsus ära vormistada. Oleks ääretult kummaline, kui keegi nüüd ütleks, et oot-oot, me tahame veel mõelda. Mõni ehk korraks kahtleb, kuid usun, et sellest saadakse üle ja lõpuks ikkagi liitume,” avaldas Kütt lootust.


title: Kes loob agenda?

maintext:
Kes loob agenda?
3. oktoober 2016
Valimiste eel pälvis palju tähelepanu Postimehes ilmunud kirjatükk presidendiks pürgiva Marina Kaljuranna isa kahest Raudristist. See leidis tsiteerimist ja pilamist sotsiaalmeedias ning arvamusformaatides, aga teised lehed või uudistekanalid lugu üles ei korjanud ning edasi ei arendanud.
Oli ka põhjust, sest lehes avaldatu allikas oli omakorda artikkel, mis ilmus oletatavasti 26 või 27 aastat tagasi teadmata kuupäeval teadmata ajalehes ning mille autor on samuti teadmata. Autentsuse lisamiseks olid kirjutise juures kuvatõmmised algmaterjalist, kuid ka need ei pakkunud vihjet, millises või vähemalt millist tüüpi väljaandes see kunagi − kui üldse − ilmunud oli.
Eestis, kus reeglina kõiki trükiväljaanded alati hoolsalt raamatukogudesse on kogutud ja seal hoiustatud, on see üllatav, eriti kui arvestada, et me ei räägi sõja-aastatest või ajast, mis jääks sajandite taha.
Kuku saates “Olukorrast ajakirjanduses” küsis Rein Lang Postimehe juhatuse liikme Peep Kala käest, kuidas selline asi sai ilmuda ja kas polnud materjali toimetusse sokutanud Kaljuranna enda kampaaniameeskond. Kala, kes ilmselt otseselt ei puutu igapäevase lehetegemisega väga palju kokku, vahendas kaudset teadmist, et algtõuke artikli ilmumiseks andis Nõmme Raadios kõlanud viide Kaljuranna isa sõjaaegsele tegevusele.
Võib olla, et nii oligi. Lugejatel jääb üle lihtsalt uskuda. See ei ole ajalehe usaldusväärsuse seisukohast just ideaalne tulemus. Uskuda võib sama hästi ka, et tegelikult tegi keegi Postimehes avaldatud lehetõmmise valmis pilditöötlustarkvara kasutades. Varemgi valimiste eel toimunud asju arvestades (esimese näitena meenub populaarsesse telesaatesse ilmunud “selgeltnägija”, kes mõningatele erakondadele ebaõnne ennustas) pole see raske. Käekirigi on tuttav ja rahvusvaheliselt järele proovitud.
Laiemalt vaadates on küsimus: kes loob agenda? Kes ütleb, mis toimub, millised sündmused katkematus uudiste tsüklis on olulised ja millised mitte? Kuidas mõtestada keerulist ja üha keerulisemaks muutuvat maailma just siinse ühiskonna vaatenurgast? Lõppude lõpuks: kes on hea ja kes on halb?
Võimaluse üle maailmas toimuvat mõtestada käib pidev võitlus. Agendat soovivad dikteerida huvigrupid, poliitikud, riigid, suurettevõtted, lobistid ja suhtekorraldajad ning kindlasti ka paljud, kes seejuures ise sooviksid jääda sirmi taha. Ainus, kel selleks on läbipaistev ja avalik mandaat, on ajakirjandus, avalikkuse ehk lugejate, kuulajate ja vaatajate esindajana, sõnavabaduse ning vaba konkurentsi oludes.
Kui raha on vähe ja olud kitsad, siis võib ajakirjanikel tekkida kiusatus lõdvalt lasta. Milleks tekitada endale asjatute ambitsioonidega liigset tüli? Kas poleks lihtsam võtta kuskilt mujalt ette öeldav agenda ja targa näoga kaasa noogutada? Oleme ju tegelikult kõik ühe asja eest väljas, on ju?
Näete, liftis oli selline dokument, leheväljalõige − ei suuda küll ehtsust kontrollida, kuid − hei! − tegemist on ju asjaga, mida ise niikuinii välja ei kaevaks. Või siis − riigieelarve seletuskiri üksi on 331 lehekülge pikk, kuid valitsuse kommunikatsioonibüroo on juba olulised asjad välja sõelunud ja jääb vaid üle need ette lugeda? See ju “meie riigieelarve”.
Just seepärast parandabki vastutustundlik toimetaja “meie riigieelarve” uudises “Eesti riigieelarveks”. Eelarve panevad kokku valitud poliitikud, kes selle eest vastutavad. Ajakirjandus vastutab selle eest, et kui eelarves on raiskamist, kilplust, korruptsiooni või ebaõiglust, siis kogu ühiskond saab sellest teada, mitte ei kuule üksnes paraadlikke hõikeid, kuidas kõik järjest paremaks läheb ja kasvab.
Viimastel kuudel on mitmes riigis turvalisust tagavad riigiasutused pöördunud ajakirjanduse poole sooviga kokku leppida reegleid terrorirünnakute kajastamisel. See näib mõistetav, kuna terroristidele on kõige olulisem oma sõnumi edastamine, kommunikatsioon hirmu ja ebakindluse läbi. Miks mitte nõustuda sellega, et takistada selle sõnumi edastamist?
Asi on toimetuslikus sõltumatuses. Kui vaja, siis teevad toimetajad otsuse avaldatava ulatuse suhtes ise, igal juhul eraldi, konkreetseid asjaolusid arvestades. Aga otsuse tegemise õigust blankovekslina ära anda ei saa. See oleks lugejate huvide vastu.
On korduvalt nähtud, kuhu võib viia toimetuse otsustamisõiguse käest andmine, lähimad näited leiduvad Venemaalt. Seal pole ajakirjandust võimule allutatud kaugeltki üksnes jõuga, vaid see hakkas sõltumatust ise tükkhaaval ära andma alates 1996. aasta valimistest ning suuremad nihked toimusid just Beslani ja Nord Osti tragöödiate võimukuuleka kajastuse baasil.


title: Ohtlik tüdimus haldusreformist

maintext:
Ohtlik tüdimus haldusreformist
15. oktoober 2016
Haldusreformi tegemine on jõudmas otsustavasse järku ning praegu peaksid käima eriti sisukad ja põhjalikud arutelud ning vaidlused selle üle, kuidas oleks parem edasi minna. Kuid selle kohta liialt palju märke silma ei hakka.
Avalikkuse huvi on kasin ning ametist või saadikustaatusest kohustatud isikud tegelevad sellega samuti erilise kire ja entusiasmita. Ühelt poolt on mõistetav, et kui üks protsess on veninud nii pikaks, nagu haldusreformiga on Eestis läinud, siis tekib sellest paratamatult tüdimus. Samamoodi nagu mõnel väga pikaks veninud tüütuvõitu koosolekul, kus osalejatel on lõpuks suhteliselt ükskõik, milliste otsusteni jõutakse. Põhiline, et lõpuks midagi ära otsustatakse ja saaks laiali minna teiste toimetuste juurde.
Ometigi ei tohiks haldusreformi finišisirgel teravat meelt ja tähelepanu kaotada. Sellist olukorda on hea ära kasutada neil, kel mõttes eelkõige oma isiklikud võimu- või ärihuvid, aga mitte selle piirkonna edasine käekäik. Praegu tehtavaid valearvestusi on hiljem keeruline parandada.
Seepärast on Põhjaranniku arvates igati asjakohane ergutada nii kohalike volikogude liikmeid kui ka aktiivsemaid linna- ja vallakodanikke ennast veel kokku võtma ning kaasa mõtlema selle üle, millised otsused on haldusreformi käigus nende kodukandi ja selle lähipiirkonna jaoks kõige paremad nii lähemas kui ka kaugemas tulevikus.


maintext:
Noorte kurjategijate karistamise alternatiivid
17. oktoober 2016
Eestis on alaealiste kuritegevus kümne aasta tagusega võrreldes vähenenud ligi kolm korda. Mullu registreeriti üle riigi 1428 alaealiste sooritatud kuritegu, Ida-Virumaal fikseeriti neist veidi vähem kui viiendik − 272. Noorte tavakuritegevuse vähenemise põhjused on erisugused, alates sellest, et ka noori endid on vähemaks jäänud, lõpetades sellega, et teismelised ongi tänapäeval vähem väljas, veetes rohkem aega arvutis või nutiseadmetes.
Riik on üldiselt ka selle kümne aasta jooksul hoidnud alaealiste seaduserikkujate suhtes seda joont, et võimalikult palju kohelda neid siidkinnastes. On levinud arusaam, et kohene karm karistamine ja “paberite rikkumine” ei ole kõige tõhusam tee noore õigusrikkuja suunamisel seaduskuulekuse teele.
Kuid tänases Põhjarannikus kajastatud Kohtla-Järve noorukikamba juhtum kinnitaks justkui vastupidist. Alaealine kuritegelik liider on korrakaitsjaile peavalu valmistanud juba pikemat aega.
Nüüd võiks ju olla üldine huvi, et ta võimalikult pikaks ajaks vangi läheks, ning selle põhjenduseks oleks asjaolu, et isolatsioonis ta vähemalt ei ohustaks kogukonna turvatunnet. Selle poisi puhul pole ametivõimud jõudnud aga põhjuseni, miks ta nii käitub, ehkki tal on olemas kodu ja korralik perekond.
Õnneks on riik alaealiste kuritegevuse mõjutamiseks püüdnud otsida alternatiive. Eelmisel aastal käivitas justiitsministeerium näiteks kõige probleemsematele alaealistele suunatud programmi, mis on teaduspõhine nüüdisaegne pereteraapia ning mis peaks olema alternatiiv karistustele ja kinnistele koolidele. Aasta kestnud programmi on Eestis läbinud üle 100 pere ning justiitsministeeriumi väitel on see juba andnud häid tulemusi.
See, et riik otsib noorte kurjategijate mõjutamiseks erisuguseid mooduseid, on ainult positiivne, sest paljude noorte puhul pelk karistamine ja vangipanek retsidiivsust ei vähenda. Pigem võib teismeea trots mõjutada vastupidi käituma.


title: Reinsalu Ida-Viru missioon

maintext:
Reinsalu Ida-Viru missioon
20. oktoober 2016
Justiitsminister Urmas Reinsalu üritab donquijote’liku järjekindlusega leida valitsuses liitlasi plaanile tuua lähima paari-kolme aasta jooksul Ida-Virumaale pealinnast üle tuhat riigivõimuga seotud töökohta.
Teiste ministrite seas pole see kavatsus vaimustust äratanud, samas pole keegi neist ka avalikult söandanud öelda, et Reinsalu idee oleks jama. Mõned, nagu erakonnakaaslasest keskkonnaminister Marko Pomerants, on vaid tõdenud, et tema haldusalas ei ole selliseid töökohti, mida oleks mõistlik Tallinnast Ida-Virumaale üle viia.
Mida sellise plaani elluviimine aga kaasa võiks tuua? Sissejuhatuseks tsiteerin Mart Laari esimese valitsuse nõunikku Aimar Altosaart, kes tõdes 1993. aastal Põhjarannikule antud intervjuus, et Narva on Eesti jaoks eriline piirkond, kuna seal on kõige rohkem Eesti suhtes umbusklikke inimesi.
“Riik peaks saatma oma struktuuridesse Narvas tööle parimaid spetsialiste ja varustama neid parima tehnikaga. Selles küsimuses on aga kõige keerulisem Tallinna ametkondliku barjääri murdmine. Just Ida-Virumaad ja Narvat püütakse ilma jätta. Põhjusteks võivad olla puhtisiklikud sümpaatiad. Mõnel ministeeriumiametnikul on kahtlemata rohkem lahedaid koolivendi tegutsemas muudes Eesti piirkondades. Ta tegeleb meelsamini nendega kui tõrksa Narvaga.”
Veerand sajandit hiljem kõlavad Urmas Reinsalu suust sisuliselt samad mõtted. Optimistide meelest on positiivne, et igasugustele hirmudele ja mustadele stsenaariumidele vaatamata on Ida-Virumaa endiselt Eesti osa ja saab endiselt vabalt heietada mõtteid, kuidas siduda seda kanti paremini ülejäänud Eestiga. Pessimistide meelest on tegu aga näitega, kuidas riigivõim pole Ida-Viru küsimuses sõnadest kaugemale jõudnudki.
Tõde on nagu enamasti ikka äärmuslike hoiakute keskel. On ilmselge, et veerand sajandiga on Ida-Virumaa tugevasti muutunud. Iseküsimus, kas sama palju on muutunud ka hoiakud mujal Eestis selle piirkonna suhtes. Tõrksus Narva, Jõhvi või Kohtla-Järvele tööle ja elama asumise vastu on selle kinnituseks. Kuigi tasapisi on üha rohkem neid, kes tulevad ega pettu. Osa hoopis vaimustub ja saab ise Ida-Virumaa säravaks “suursaadikuks”, püüdes murda aastakümnete jooksul kujunenud müüte. Olgu näiteks Jõhvi kontserdimaja direktor Piia Tamm või Narva kolledži järjestikused juhid Katri Raik ja Kristiina Kallas.
Ida-Viru huvide vastu töötab see, kui ta paistab pidevalt välja hädaoruna. Pigem võiks tema kuvandiks olla mitmekesiste võimaluste kant, kus hakkajatel inimestel on võimalik silmapaistvaid tegusid korda saata. Sageli kiputakse liiga kergel käel sildistama Ida-Virumaa elanikke kremlimeelsusega ja isegi Eesti riigi vastasusega. Selle kõrval tasuks teada, et teiste seas on Ida-Virust võrsunud kolm praeguse valitsuse ministrit, kaitseväe juhataja, kaitsepolitseiameti asedirektor ja suur hulk tuntud teatri-, kunsti- ja muusikainimesi.
Ja ometigi on Ida-Viru küsimus jätkuvalt aktuaalne ja paljud probleemid, mis olid päevakorral taasiseseisvumise esimestel aastatel, on seda ka praegu. Enamikul neist on sotsiaalmajanduslik tüvi ja juured nõukogudeaegses plaanimajanduses, kus hõivatud olnud osasid inimesi pole ka veerand sajandiga kõige paremini õnnestunud praegusesse aega kohandada. Pikaajaline ülejäänud Eestist suurem tööpuudus ja madalam palgatase loovad selle vundamendi, mille peale on kerge upitada nii julgeoleku- kui lõimumisprobleeme.
Tuhande riigiga seotud töökoha ületoomise otstarbekust peakski hindama eelkõige sellest vaatenurgast, kuidas aitaks see Ida-Virumaal jõuda paremale järjele.
Puhtalt julgeoleku seisukohast ei ole ilmselt suurt vahet, kas maakonda tuleb juurde sada, tuhat või kaks tuhat riigiametnikku või viiakse osa olemasolevaidki minema. 2007. aasta pronksiöö sündmused toimusid teatavasti pealinnas, kus asuvad parlament, presidendi loss, enamik ministeeriume − ometigi läks mölluks otse kaitsepolitsei peakontori akende all.
Küll aga võiks sel olla pikaajaline kaudne mõju. Riigiametnikel on võimalik igapäevase töö käigus kujundada kaasinimeste hoiakuid ning näidata riigi esindajatena abivalmidust ja sõbralikkust. Mida rohkem neid Ida-Virumaal on, seda parem. See oleks parim viis Eesti riigi suhtes positiivsema suhtumise kujundamiseks nende idavirulaste seas, kelle maailmapilt kujuneb suuresti vaid Venemaa telekanalite kaudu.
See eeldaks, et riigiametnikud ei isoleeru tööväliselt vaid oma suletud klubidesse ega riigi rajatud tsitadellidesse. Nii jääks pealegi kogu ettevõtmisest pigem kinnisvaraarendamise projekti maik. Kolimise motiveerimiseks võiks kaasneda riigi tugi näiteks korterite renoveerimisel. Samas oleks näiteks hea, kui need riigiametnikud oleksid selle maja korteriühistu toimetamistel ühed asjalikumad eestvedajad.
Oluline on siiski, et tuhandel riigitöökohal on kohalikule majandusele märkimisväärne positiivne mõju, mis toetab ka väikeettevõtluse ning kaubanduse ja teeninduse arengut.
Üks kaalukamaid tegureid võiks olla aga see, et Ida-Viru noortele tekib juurde väljavaateid pääseda kodukandis tulevikus mainekale ja hea tasuga riigitööle. See võiks olla tugev motivaator nii eesti keele kui teiste ainete õppimisel ning laiemalt Eesti riigi käekäigule pöidlahoidmisel.
Iseküsimus on, kuidas Urmas Reinsalul õnnestub oma plaani plusside usku pöörata ka lauanaabreid Stenbocki majas.


maintext:
Kohtla-Järve siiski nõuet Solovjovi vastu veel ei koosta
29. oktoober 2016
Kuigi Kohtla-Järve linnapea Ljudmila Jantšenko sõnadest võis aru saada, et linn on endiste linnajuhtide vastu koostamas hagi ligi miljonilise kahjunõudega, siis päris nii see pole, ütles linnasekretär Vadim Vilde Põhjarannikule.
“Proua Jantšenko väljendas ennast natuke valesti. Praegu me tegeleme selle kohtuotsuse analüüsimisega, et selgusele saada kõigis numbrites, mis seal ära on toodud,” ütles Vilde. Tema sõnul peab linn kohtusse minekuks üles otsima hulga tööde vastuvõtuakte ja muid dokumente, millele saaks tugineda. “Kui me analüüsi põhjal leiame, et kahjunõuet saab esitada, siis loomulikult me seda teeme.”
Tema sõnul käsitleb kohtuotsus väga ammust perioodi, mistõttu võivad mõned nõuded olla juba ka aegunud.
Võtab mitu kuud
Vilde ei osanud öelda, kui kaua võtab linnavalitsusel aega kohtuotsuse analüüs, mille järel võiks hakata hagi koostama. “Selles asjas toimus vaid kohtueelne menetlus kolm aastat, seepärast ei ole reaalne, et me suudame otsuse kuu ajaga läbi töötada. See võtab ikka mitu kuud, aga tähtaega on raske öelda,” lausus linnasekretär.
Ta ei välistanud, et seisukoha saamiseks hagi esitamise otstarbekuse kohta pöördutakse mõne advokaadibüroo poole, kellelt küsitakse sõltumatut arvamust. “Kuna tegu on keeruka probleemiga, tuleb põhjalikult kaaluda, kas kohtusse minek on üldse perspektiivikas ja kas linna elanike raha tasub sellele kulutada,” sõnas Vilde.
Kohtla-Järve linnapea Ljudmila Jantšenko ütles kolmapäeval toimunud volikogu istungil volikogu liikme Eduard Odinetsi küsimusele vastates, et linn valmistab praegu ette hagi kahjunõudega korruptsioonikuritegudes süüdi mõistetud ekslinnapea Jevgeni Solovjovi ning endise aselinnapea Jüri Kollo vastu.
Odinets ütles, et tema sai üheselt aru, et tegemist on hagi ettevalmistamisega. “See oli mulle ausalt öeldes üllatav ja et kindel olla, küsisin veel teist korda Jantšenkolt üle, kas ma sain õigesti aru, et hagi esitatakse,” sõnas Odinets.
Solovjovi ja Kollo süüdimõistmine jõustus selle aasta augusti lõpus, kui riigikohus ei võtnud meeste kassatsioonkaebusi menetlusse.
Maakohus mõistis kahju välja
Süüdimõistev otsus Solovjovi ja Kollo suhtes jõustus tänavu augustis, kui riigikohus ei võtnud nende kaebusi menetlusse.
Süüdistuse järgi esitas Kohtla-Järve linnale teede ehitus- ja remonditeenuseid osutanud ASi N&V juhatuse liige Nikolai Ossipenko 2006. aasta septembrist kuni 2009. aasta augustini linnavalitsusele valeandmeid tehtud remondi-, hooldus- ja korrashoiutööde kohta. Aktides kajastati muu hulgas lepingu raames tehtud tööde objekte, sisu, mahtu, maksumust ja tegemise aega, mis ei vastanud tõele ja mida linn ilma kontrollimata aktsepteeris. Peale selle vormistati tagantjärele ümber tööde vastuvõtu- ja ülevaatusakte, et varjata ülemaksete tegemist. Nende tööde vastuvõtmise eest vastutas Jüri Kollo. Uurimine tuvastas, et sel moel tekitati Kohtla-Järve linnale 840 000 eurot kahju, mille Viru maakohus Kollolt ka välja mõistis.
Esimese astme kohus mõistis lisaks sellele veel Kollo ja Solovjovi Kohtla-Järve linnale solidaarselt maksma 210 000 eurot.
Kohtunik Astrid Asi ütles tookord otsust kommenteerides, et Kohtla-Järve linn pole tsiviilhagi esitanud, kuid see on mõistetav, sest linnapea Solovjov on ise kahju tekitamises süüdistatav. Seadus annab tema sõnul mõningatel juhtudel kohtule võimaluse mõista kahju välja ka ilma tsiviilhagita ning praegusel juhul on need tingimused täidetud.
Ent ringkonnakohus muutis hiljem otsuse seda osa, mis puudutas kahju hüvitamist.
Ringkonnakohus tühistas
Ringkonnakohus nentis, et maakohtul puudus alus asuda lahendama kriminaalmenetluses tekitatud kahju hüvitamise küsimust. Kohus põhjendas seda asjaoluga, et tegude toimepanemise ajal kehtinud avaliku teenistuse seadus nägi ette, et kahjuhüvitisnõudeid süüliselt teenistuskohustusi rikkunud ametniku vastu lahendatakse halduskohtus. Maakohtu otsusest nähtub, et Kollole ja Solovjovile heidetakse sisuliselt ette teenistuskohustuste rikkumist, mistõttu puudus maakohtul ringkonnakohtu arvates pädevus lahendada nende süüdistatavate poolt Kohtla-Järvele ebaseaduslikult tekitatud kahju hüvitamise nõuet kriminaalmenetluses.
“Kriminaalasja materjalidest ei nähtu, et Kohtla-Järve linnavalitsust oleks menetlusse kaasatud kannatanuna, samuti ei ole linn esitanud tsiviilhagi. Riigikohus on varem märkinud, et kannatanu nõude lahendamine ilma tsiviilhagita on võimalik ja vajalik üksnes juhul, kui on põhjendatud alus arvata, et väljaspool kriminaalmenetlust ei oleks kannatanu ise võimeline kuriteoga tekitatud kahju hüvitamise nõuet kohasel või tõhusal viisil esitama või oleks see temale ebamõistlikult koormav,” teatas Tartu ringkonnakohus, märkides, et Kohtla-Järve linn on avaliku võimu kandja, kellelt saab eeldada suuremaid õigusalaseid teadmisi ja oskusi, ning puudub igasugune alus arvata, et ta ei ole ise oma õigusi võimeline kaitsma või et see oleks talle ebamõistlikult koormav.
Peale selle leidis ringkonnakohus, et praegusel juhul ei olnud kaitsjatel võimalust esitada vastuväiteid ega tõendeid kahju hüvitise väljamõistmise kohta, mis ei vasta kohtupraktikale.


title: Meedikute kohtuasjade mõju

maintext:
Meedikute kohtuasjade mõju
7. oktoober 2016
Meedikute või raviasutuste vastu alustatud kohtuasjad ei ole Eestis sagedased, kuid neid siiski on. Sagedasemad on muidugi tsiviilasjad, kus patsiendid lähevad kohtusse rahalise hüvitise nõudega. Kuid Eestis on olemas ka pretsedent, kus arst on oma töö tõttu kriminaalkorras süüdi mõistetud. Aastaid tagasi oli Ida-Virumaal juhtum, kus ühte naistearsti süüdistati sündimata lapse surma tõttu ehk õigeaegse arstiabi andmata jätmises. Toona kohtuasi vaibus, sest prokurör loobus süüdistusest. See näitab, et meditsiini puudutavad kohtuvaidlused pole lihtsad, seda enam, kui kohtualused ja tunnistajad on meditsiinispetsialistid, mida prokurörid, patsiendid, kohtunikud loomulikult pole. Tugineda saab vaid eksperdiarvamusele.
Praegu Viru maakohtus arutusel oleva kohtuasja platvormiks ongi spetsialistidest koosneva ravikvaliteedi nõukogu otsus, kus leitakse, et arst tegi vigu. Muidugi on eksimine inimloomusesse sisse kirjutatud ja vigu tehakse igas valdkonnas. Küsimus on selles, et nimetatud juhul võisid need vead prokuratuuri väitel põhjustada inimese surma. Küsimus on ka selles, kas ja kui palju on arstil õigus eksida. Sest enamik karistusseadustiku paragrahve käsitleb ikkagi tegusid, mis on toime pandud tahtlikult.
Muidugi tuleb mõista patsiente ja nende lähedasi, kes vale diagnoosi või ravi tõttu rängalt kannatavad, ja nende õigus otsida abi õigussüsteemist on vaieldamatu. Ent pole sugugi kindel, et kohtuvaidlused meditsiini vallas aitavad kaasa ravikvaliteedi tõusule, kuna sellest tulenev kasvav eksimise hirm võib tulevikus kasvatada meditsiinibürokraatiat ning kahandada arstide otsustusjulgust.


title: Jõhvi andis liitumisele tagasikäigu

maintext:
Jõhvi andis liitumisele tagasikäigu
21. oktoober 2016
Jõhvi volikogu otsustas eile, et loobub ühinemast kolme vallaga, kellega aasta tagasi läbirääkimisi alustati ning mille kõneluste algataja Jõhvi ise oli.
Formaalselt otsustas Jõhvi küll lõpetada ühinemisläbirääkimised vaid Kohtla ja Kohtla-Nõmmega, kuid volikogu liikmetele oli selleks ajaks ka teada Toila volikogu eelmisel õhtul tehtud protokolliline otsus, et kui Jõhvi hülgab partneritena Kohtla ja Kohtla-Nõmme, siis pole nõus ka Toila jätkama ning kolm väiksemat valda liiguvad ühinemise suunas edasi ilma Jõhvita.
Kartis kaotada Jõhvi iseseisvust
Ametlik initsiaator ühinemisprotsessi lõpetamiseks oli volikogu esimees Teet Enok, kes väitis, et Kohtla ja Kohtla-Nõmme kaasamine viib Jõhvi Kohtla-Järve mõjusfääri ning tähendab lõpuks tema arvates maakonnakeskuse ühendamist Kohtla-Järvega.
“Jõhvi huvi pole minna kaasa Toila juhtimisel kujunenud olukorraga moodustada Kohtla-Järve ümber kobarvald. Jõhvi huvi oli ja on jätkata maaomavalitsuste keskusena. Seda mudelit nende läbirääkimiste formaat Mäetaguse väljaastumise järel enam pakkuda ei suuda. Vaadates tulevikku, soovitan riigil vajaduse korral sundliita rahvaarvuga kimpus olevad ning ühesuguste huvidega ja positsioonidega vallad: Toila, Kohtla, Kohtla-Nõmme, Vaivara ja Narva-Jõesuu. Nii moodustuks Ida-Virumaal valdadest korrektne halduspilt: Kiviõli piirkond, Lõuna piirkond ja Põhja piirkond, mille keskel positsioneerib maaomavalitsuste keskusena Jõhvi,” sõnas ta.
Opositsiooni kuuluv volikogu liige Ilmar Aun seevastu leidis, et kui Jõhvi jääb üksi, samal ajal kui ümberringi omavalitsused ühinevad, siis Jõhvi marginaliseerub. “Seni kiirelt arenenud ja innovatiivne Jõhvi muutub depressiivseks Eesti väikelinnaks ning kuidas me vaatame silma oma lastele, kes siit minema tambivad?” küsis ta.
Auna sõnul kaotab Jõhvi liitumise finišisirgel tagasikäiku andes usaldusväärsuse nii riigi kui ka naaberomavalitsuste silmis ning kui riigil on plaanis tulevikus luua neli regioonikeskust, siis ei pruugi selleks Jõhvi enam saada ja riik ka ei investeeri siia.
Allesjäänud kolmik puhastab lepingu
Ärimees Nikolai Ossipenko juhitav Jõhvi koalitsioon otsustas siiski lõpetada ühinemiskõnelused. Ja kuigi Toila volikogu esimees Roland Peets ütles pärast hääletust Põhjarannikule, et nüüd jätkavad omavahelisi liitumiskõnelusi Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme ilma Jõhvita, otsustas volikogu siiski eile korraldada ka rahvaküsitluse, kus küsitakse jõhvilaste arvamust Toilaga liitumise kohta.
Eilse otsuse järel pettunud nägudega vallavalitsuse trepil seisnud kolme valla juhid leppisid kokku, et täna hommikul kohtutakse Toilas, et võtta ette siiani nelja osapoole vahel ettevalmistatud lepingu projekt, et puhastada sealt välja Jõhvi nimi ning leppida kokku tulevase ühendvalla nimi ja sümboolika ning läbi arutada muud Jõhvi otsusest tulenevad asjaolud.


title: Põhjarannik kolmapäeval, 5. oktoobril

maintext:
Põhjarannik kolmapäeval, 5. oktoobril
5. oktoober 2016
* Ligemale 3000 elanikuga Narva-Jõesuu linnas on kujunenud kurioosne olukord, kus praegu teguteb vaid üks väike poeke. Senine ainus suurim pood sulges remondiks mitmeks kuuks uksed. Nii ei jäänud linnavõimudele muud üle kui panna käima eribussid, mis kohalikke elanikke 15 kilomeetri kaugusele Narva leiva, vorsti ja muu hädavajaliku jaoks sõidutavad.
* Kohtla-Järve linnal on tulnud seoses elanike vähenemise tõmmata koomale ka kultuuriasutuste võrku. Viimasena läks kinni Kukruse kultuurimaja, kus tegutsenud põlevkivimuuseumi toodi üle Järve linnaosa endise lugemissaali ruumides. Abilinnapea Niina Aleksejeva lubab Põhjarannikule antud intervjuus, et lähiajal rohkem kulutuuriasutusi sulgeda pole plaanis.
* Tuleval nädalal saadavad ühinemislepingu projekti oma piirkonna vallavolikogudele arutada nii Iisaku vald kui Mustvee linn, kes tõmbab Ida-Virumaalt ära Avinurme ja Lohusuu valla.


maintext:
Kirikumaketid tõid Narva muuseumile auhinnalise koha
3. oktoober 2016
Narva muuseumi väljapanek “Vana Narva kirikud” pälvis Eesti muuseumide festivalil peetud näituste võistlusel teise koha.
“Vana Narva kirikud” tuletab meelde aega, kui Narvas ja Ivangorodis kokku oli 16 kirikut, neist 11 õigeusu, 4 luteri ja 1 katoliku kirik. Teine maailmasõda tegi oma töö ning praegu on seis selline, et Narvas on neid kaks ja Ivangorodis neli.
Narva muuseumi väljapanekus on 19 kiriku maketti. Nende autor on Fjodor Šantsõn, keda tuntakse üle Eesti kui Narva maketimeistrit: ta on sõjaeelse Narva oma kätega makettidena üles ehitanud.
Need maketid, mis näitusel väljas, pärinevad ajast, mil Šantsõn polnud hakanud veel barokkpärlina tuntud Narvast vähendatud koopiat tegema. Näituse tööde hulgas on ka tema kaks esimest maketti Narvast: Aleksandri kirik ja Issanda ülestõusmise peakirik.
Narva muuseumi ürituste ja näituste kuraator Anna Judina ütles, et auhinnalise koha tõi neile meeskonnatöö. Väljapaneku kujundas Nikolai Kobzev ning idee autor on Narva muuseumi teadusjuht Ivo Posti. “Aga meil veab, et meie linnas on selline maketimeister nagu Fjodor Šantsõn,” tõdes ta.
Auhinnalise koha väärilist näitust saab kaeda muuseumi kunstigalerii suures saalis 9. oktoobrini.
Festivalil anti välja kaks teist kohta. Narva muuseumi kõrval pälvis selle Eesti rahva muuseumi postimuuseumi näitus “Tossutäkuga mööda Eestimaad”.
Esikoht läks Eesti teatri- ja Tartu ülikooli loodusmuuseumi ühisnäitusele “Hingab ja heliseb”. (PR)


maintext:
Kukruse mäge tuleval aastal veel ei liigutata
11. oktoober 2016
Kukruse aherainemäe naaberkinnistule ümbertõstmiseks käib praegu eriplaneeringu koostamine, kohapeal ei hakka midagi toimuma enne 2018. aastat.
Ligemale viiel hektaril laiuva 40 meetri kõrguse hõõguva sisemusega mäe teisaldamine ja keskkonnale ohutuks muutmine on üüratult suur ettevõtmine, mis eeldab pikka ja põhjalikku ettevalmistamist.
Augustis kinnitas keskkonnaminister Marko Pomerants selleks vajaliku 9,7 miljoni euro suuruse investeeringu, millest 85% tuleb ühtekuuluvusfondist ning ülejäänu keskkonnainvesteeringute keskuselt ja riigieelarvest.
Põllumaast jäätmehoidla maaks
Septembri lõpus alustati eriplaneeringu koostamist ja keskkonnamõju strateegilist hindamist.
“See võtab umbes poolteist aastat aega,” ütles keskkonnaministeeriumi projektijuht Raimo Jaaksoo.
Eriplaneering tähendab tema sõnul seda, et aherainemäe naaberkinnistul − sellelsamal, kuhu mägi ümber tõstetakse − muudetakse maakasutuse sihtotstarvet.
“Praegu on seal maatulundusmaa, kuhu seda mäge panna ei saa, mistõttu tuleb sihtotstarve muuta jäätmehoidla maaks,” selgitas ta.
Alguses kaalutud kahest võimalikust uuest asukohast jäi sõelale see, mis asub riigi maal ehk siis jääb praegusest asukohast Kohtla-Järve poole; lõplik valik tehakse eriplaneeringu koostamise käigus.
Kohalikud elanikud on ootel
Kogu eriplaneeringu protsess on avalik ning selle kestel kohtuvad asjaosalised kindlasti ka kohaliku rahvaga. Kohaliku omavalitsuse ehk Kohtla vallavalitsusega tehakse pidevalt koostööd ja hoitakse neid asjaga kursis.
Vallavalitsuse keskkonnanõunik Margit Juuse kinnitas, et koostöö on olemas nii ministeeriumi kui ka keskkonnamõju hindava ASiga Kobras.
“Kohalikud elanikud pole viimasel ajal mingite küsimustega meie poole pöördunud; eriplaneeringu asjus saatsime piirinaabritele teated, samuti oleme asjade käiguga kursis hoidnud kohaliku rahva aktiivse osa eestvedajat,” rääkis Juuse. “Eks me kuuleme nende arvamust jälle siis, kui uus avalikustamise protsess tuleb.”
Reostunud materjal veetakse ära
Ehitushanked kuulutatakse välja alles siis, kui eriplaneering ja keskkonnamõju hindamine on kinnitatud ning hangetest lepinguteni kulub veel umbes kolm kuud. Mis tähendab, et tuleval aastal Kukrusel veel midagi liigutama ei hakata.
Kukruse aherainemäe korrastamiseks ehk ohutuks muutmiseks kõige parema lahenduse leidmiseks analüüsiti ekspertide pakutud variante keskkonnamõju hindamise ning teostatavusuuringu raames. Parimaks lahenduseks hinnati mäe minimaalne äravedu ning allesjäänud materjalist kõrvalasuvale kinnistule uue mäe kujundamine.
Minimaalne äravedu tähendab seda, et ära viiakse polüaromaatsete süsivesinike, naftasaaduste ja benseeniga tugevalt reostunud materjal ning ülejäänu paigutatakse ümber õhukindlale põhjale vettpidava katte alla. Mäe korrastamise raames on kavandatud tõsta ümber 790 000 m³ materjali; kaetava mäe pind on 6 ha.


title: Vene turist on tagasi, aga vaesemana

maintext:
Vene turist on tagasi, aga vaesemana
27. oktoober 2016
Statistika andmed, mis näitavad, et Ida-Virumaal on Venemaa turistide arv taas tõusuteel, peaksid meid muidugi rõõmustama, sest just Ida-Virumaa turismitööstus ja kaubandus kannatasid kõige rohkem Venemaa majanduskriisi tagajärjel. Ilmselt on sellel mitmeid põhjusi, üks näiteks see, et sissetulekute järsk langus ei lubagi paljudel venelastel pikemat reisi ette võtta. Eesti on aga lähedal ja hindade poolest siiski kohati soodsam kui paljud Lääne-Euroopa riigid.
Aga tõsi on seegi, et kuigi Venemaa turistide vool on tõusuteel, naasevad nad meile vaesemana kui varem. On ju varasemast teada turismiettevõtjate kindel veendumus, et Venemaa klient on üks paremaid, sest kulutab heldelt. Ent kui kulutamiseks on märkimisväärselt vähem raha, sest rubla ostujõud on dramaatiliselt kukkunud, on loogiline, et ka meie turismimajandusse ja kaubandusse jõuab seda vähem.
Enne majanduskriisi läks kõik aina ülesmäge, turismiettevõtjad investeerisid eelkõige idaturistile mõeldes, samal eesmärgil laienesid kaubanduskeskused. Lähiaegadel mingit tuntavat tõusu Venemaa majandusele eksperdid ei ennusta, pole ka meie turismimajandusele sealt taevamannat oodata. Hakkajamad ettevõtjad ongi oma tähelepanu teistele naabritele suunanud. Kuid alahinnata ei tohiks ka siseturisti. Sest elu näitab, et paljudele Eesti inimestele on meie maakond ikka veel üks üsna tundmatu ja avastamata paik.


title: Põhjarannik reedel, 21. oktoobril

maintext:
Põhjarannik reedel, 21. oktoobril
21. oktoober 2016
* Korruptsioonikuritegudes süüdimõistmise tõttu Kohtla-Järve linnapea ametist lahkuma pidanud keskerakondlane Jevgeni Solovjov asus tööle temaga koos kohtu alla saadetud, kuid sealt tervisetõendi abil pääsenud ärimees Nikolai Ossipenkole kuuluva Uikala Prügila tegevdirektorina. Põhjarannik toob ka hulganisti näiteid, kuidas läbi paljude inimeste on Ossipenko ärid ning Kohtla-Järve ja Jõhvi võim viimastel aastatel üha tugevamini läbi põimunud.
* Jõhvi volikogu otsustas eile, et loobub ühinemast kolme vallaga, kellega aasta tagasi läbirääkimisi alustati ning mille kõneluste algataja Jõhvi ise oli. Eilse otsuse järel pettunud nägudega vallavalitsuse trepil seisnud kolme valla juhid leppisid kokku, et täna hommikul kohtutakse Toilas, et võtta ette siiani nelja osapoole vahel ettevalmistatud lepingu projekt, et puhastada sealt välja Jõhvi nimi ning läbi arutada muud Jõhvi otsusest tulenevad asjaolud.
* Tänases Põhjarannikus on ka pikem intervjuu lapsepõlves Kohtla-Järvel elanud ajakirjaniku Toomas Kümmeliga, kes tõdeb, et selles linnas elatud aastad andsid edasiseks eluks palju jõudu, meelekindlust ja läbilöögivõimet.


maintext:
Poluvernikud tõid Iisaku muuseumile turismi kvaliteedimärgise
8. oktoober 2016
Iisaku kihelkonna muuseumi poluvernikute ajalugu ja kultuuri tutvustavad õppeprogrammid pälvisid ökoturismi kvaliteedimärgise EHE − “Ehtne ja huvitav Eesti”.
“Me oleme kõik poluvernikutest küll kuulnud, kuid kes nad ikkagi olid ja kuidas elasid − mina sain teadmisi selle väikese vapra rahvakillu kohta puhtalt Iisaku muuseumist,” tunnistas Eesti Maaturismi EHE-märgistuse projektijuht-nõunik Ly Siilak, et Iisaku kihelkonna muuseumi õppeprogrammide hindamine tuli kasuks ka talle endale.
Tõusev trend
EHE-märgisega tunnustatakse ehedaid elamusi pakkuvaid turismitooteid ja -teenuseid, mis lähtuvad rahvusvahelistest ökoturismi põhimõtetest ning aitavad tutvustada Eesti rikkalikku loodus- ja kultuuripärandit.
“Ökoturism on maailmas tõusev trend,” tõdes Siilak, et keskkonnateadlike ja kultuuripärandihuviliste turistide arv on kasvamas. “EHE-märgise abil saavad ettevõtted oma tooteid ja teenuseid paremini turustada.” Lisaks räägib märk ettevõtte kliendisõbralikkusest ning koostööst kogukonnaga, nentis ta.
EHE-märgise pälvinud ettevõtteid kuvatakse Eesti ametlikul turismiinfolehel puhkaeestis.ee eelisjärjekorras.
Märgise andmist korraldavad EASi turismiarenduskeskus koostöös MTÜga Eesti Maaturism, märgise andmist kaasrahastab Euroopa Liidu regionaalarengu fond.
Märgist antakse välja kaks korda aastas: sügisel ja aasta alguses. Seekord pidas EHE hindamiskomisjon märgise vääriliseks 14 toodet või teenust 10 ettevõttelt.
Ida-Virumaalt oli Iisaku kihelkonna muuseum selles nimekirjas ainuke.
Sõbralikud ja toimekad
Tunnustuse pälvisid kaks muuseumi õppeprogrammi: “Elu griivadel” ja “Rahvariided ja rahvamängud Eesti kultuuriloos”.
“Elu griivadel” annab muuseumi eksponaate tutvustades kapaga teadmisi poluvernikute ajaloost ja kultuurist ning griivade − sisemaiste luidete tekkest ja seal elavatest loomadest. Õppeprogramm lõpeb poluvernikute paela punumisega, nagu ka teine kvaliteedimärgistuse saanud kava − “Rahvariided ja rahvamängud Eesti kultuuriloos”, mis tutvustab Kunderi muinasjutu “Vaeslaps ja vanapagan” abil Põhja-Eesti rahvariideid ja nende kandmist ning õpetab kaerajaani tantsima.
Mõlemat programmi on võimalik tellida aasta ringi.
EHE-märgise tunnistused antakse ettevõtjatele pidulikult üle 11. oktoobril Eesti rahva muuseumis toimuval turismikonverentsil “Ärimudelitest ja innovatsioonist turismis”.
“Elu on näidanud, et EHE-märgis toob ettevõttele juurde kliente ning ka oma töötajad muutuvad rõõmsamaks,” märkis Siilak, kel jätkub Iisaku muuseumi väikese kollektiivi kohta vaid kiidusõnu. “Iisaku kogukonnal on vedanud, et neil on selline väike, tore muuseum, kus on soe õhkkond, inimesed sõbralikud ja toimekad. Ja nende toimetamise viis on väga keskkonnahoidlik. Ma soovitan kõigil seda muuseumi külastada.”


maintext:
Miks ma kandideerin Keskerakonna esimeheks?
28. oktoober 2016
Eesti Keskerakond jõudis 12. oktoobril ajaloolise teetähiseni: rahvarindest võrsunud erakond tähistas oma 25. sünnipäeva. Juubeliaastal on kohane mõelda seni tehtule ning vaadata ka tulevikku. Olen veendunud, et Eesti ühiskond vajab nii praegu kui ka 5, 10 ja 25 aasta pärast tugevat Keskerakonda, mille alusväärtused on solidaarsus, iga inimese eest seismine ja eri kogukondade ühendamine. Ainult nii saame üles ehitada tugeva ja ühtehoidva riigi.
Kahjuks on Keskerakond olnud ligi kümme aastat järjest riigi tasandil opositsioonis. Seetõttu pole meil õnnestunud oma programmi vajalikul määral ellu viia ning Eesti poliitika on kaldunud tugevalt paremale kreeni. Kandideerin Keskerakonna esimehe kohale, et tuua põhimõttelisi muutusi Eesti ühiskonnas. Soovin anda oma panuse õiglasema ja laiapõhjalisema poliitika elluviimiseks riigi tasandil ning kohalikes omavalitsustes.
Maailmavaate ja poliitiliste põhimõtete üle võib jäädagi vaidlema, mistõttu võtame mõõdupuuks Eesti tegeliku olukorra. Senise poliitilise suuna ebaõnnestumist ilmestab kõige selgemalt meie rahvaarvu jätkuv langus. Avalikkust eksitavad vabandused “kestlikust kahanemisest” pole jätkusuutlikud ega paku lahendusi. Vajame terviklikku perepoliitikat, et tõsta sündide arvu. Vajame uusi töökohti ka väiksemates omavalitsustes ja maapiirkondades. Vajame lasteaedu, koole ja kõiki teisi eluks vajalikke teenuseid kogu Eestis. Vajame riiki, kus mitte kedagi ei jäeta kõrvale.
Meie suurim probleem on alati inimeste toimetulek ja rahvaarvu tõus. Poliitilisel tasandil tuleb märksa rohkem keskenduda Eesti elanike heaolu tõstmisele. Oleme kuulunud Euroopa Liitu üle 12 aasta, kuid vahe Euroopa jõukamate riikidega on jätkuvalt ülisuur. See väljendub nii madalates palkades ja pensionides kui ka tervelt elatud aastates. Euroopalik solidaarsus ning heaoluühiskond on saavutatavad ainult õiglasema maksu- ja sotsiaalpoliitika ning märksa tugevama regionaalpoliitika toel.
Kohe peab lõppema meie inimeste vastandamine rahvuse, vanuse, soo ja teiste kriteeriumide alusel. Riigijuhtide kohustus on kõnetada ja ühendada kõiki Eesti kogukondi, mitte ühiskonna lõhestamise hinnaga lühiajalist populaarsust taga ajada. Samamoodi tuleb erakondadel olla avatud uutele algatustele ning reaalselt kaasata inimesi otsustusprotsessidesse. Hämarad tagatubade kokkulepped jäägu minevikku. Riigijuhtimise läbipaistvamaks ja laiapõhjalisemaks muutmiseks tuleb esimeste sammudena seadustada presidendi otsevalimised ning rahvaalgatus.
Tõin lühidalt välja peamised põhimõtted, mille pärast kandideerin Keskerakonna esimeheks. Tean, et ajakirjandusele on omane kajastada demokraatlikke protsesse võimuvõitlusena ning jaotada erakonda eri leerideks. Tegelikult ei ole Keskerakonnas “omasid” ja “võõraid”, täpselt nagu pole Eestis üleliigseid inimesi. Minu soov ja eesmärk on minna edasi ühtse meeskonnana ning seista kogu Eesti riigi ja rahva eest.


title: Põhjarannik teisipäeval, 11. oktoobril

maintext:
Põhjarannik teisipäeval, 11. oktoobril
11. oktoober 2016
* Eesti hariduse tipud tõsteti seekord rambivalgusesse Jõhvi kontserdimajas, kus laupäeval peeti üleriigiline aasta õpetaja auhinnagala. Idavirulasi tabas tõeline Oskarite sadu. Täpsemini Joosepite, nagu Eesti hariduselu auhinnakujusid kutsutakse. Laureaadiks kuulutati kõik idavirulased, kes olid valitud esikolmikusse. Aasta lasteaiaõpetajaks tituleeriti Silja Sarap Toila lasteaiast Naerumeri. Aasta klassijuhataja on Narva eesti gümnaasiumi õpetaja Tiiu Assafrei. Aasta õppeasutuse juhiks valiti Kiviõli 1. keskkooli direktor Heidi Uustalu. Aasta hariduse sõbra tiitli sai SA Ida-Viru Ettevõtluskeskus, mis on haridusprogrammi “Ettevõtlik kool” algataja ja eestvedaja.
* Loomapoed on kimpus ukse taha jäetud lemmikloomadega. Jõhvi kesklinnas asuva loomapoe müüja on kahel hommikul tööle tulles leidnud ukse taha jäetud anuma rotipoegadega; Ahtmes tegutseva loomapoe ukse taha on jäetud kastitäis merisigu ja muidki väikeloomi.
* Rahvusooper Estonia on sel nädalal idavirulastele lähemal kui kunagi varem, andes etendusi Narvas. Viis päeva kestev ooperi- ja balletifestival “Narva täis muusikat”, mis toob Ida-Virusse üle 200 estoonlase, avati eile pidulikult Narvas Geneva keskuses.


title: Liimalasse kerkib rannarestoran

maintext:
Liimalasse kerkib rannarestoran
28. oktoober 2016
Eelmisel nädalal hakati Liimala rannas ehitama Tulivee restorani, mis peaks külastajatele oma uksed avama juba esimestel suvepäevadel.
Mullu kolme parema väikesadama hulka valitud Purtse jahisadama kõrvale kerkib uue navigatsioonihooaja alguseks restoran, mille terrassid avanevad otse merele ning kus vaadet nautides peaks saama süüa toitu, mis on tõstnud Tulivee nime kandva restorani 50 Eesti parema restorani hulka.
Taskukohane, aga hea
Restoran on üks osa Tulivee keskusest, kus mullu avati jahisadam ning tänavu augustis sadama territooriumil Viru Ranna Purtse kalatsehhi viimasel kalatraaleril saun. Nüüd on alustatud restorani ehitamist.
Rannas asuva restorani suuruseks saab 170 ruutmeetrit, mis mahutab kuni 60 sööjat. Restoranile lisavad suveperioodil suurust merele avanevad terrassid, mis annavad ilusa ilma korral võimaluse süüa peaaegu vee ääres.
“Ega meil selliseid rannarestorane, mis veepiirile nii lähedale ulatuvad, palju ole,” tõdes kompleksi arendaja Hannes Prits. Kui Tallinna juures on sellised Ruhe ja Oko, siis mida ida poole, seda kaugemale söögikohad rannast jäävad.
Kas Tulivee restoran suudab tõusta näiteks toodud Oko ja Ruhega ka kvaliteedilt samale tasemele, ei julge Prits veel lubada, kuid kinnitab, et eesmärk on pääseda 50 parema restorani sekka Eestis ja selleks on ka korralikult eeltööd tehtud.
Hoolimata sellest, et a la carte‘i tüüpi restorani sihid on kõrged, ei pea inimesed pelgama, et hinnatase jääb kõrgeks ja kättesaamatuks. “Meie praed hakkavad maksma 5-13 eurot,” kinnitas Prits, et nende eesmärk on pakkuda inimestele taskukohast ja head sööki. “Hakkame pakkuma maksimaalselt kohalikul ja hooajalisel toormel põhinevat menüüd,” lisas ta.
Nii ongi restoran mõeldud nii merd kui maad mööda liikuvatele sise- ja välisturistidele, aga ka rannas puhkajatele ning kohalikele inimestele, kes hea meelega nädalalõpus perega väljas söömas käivad.
2020. aastaks kõik valmis
Restorani ehitus kokku tähendab üle 300 000 euro suurust investeeringut. Köögitehnika soetamiseks saadakse loodetavasti toetust Leaderi meetmest. Kohaliku tegevusgrupi positiivne otsus on olemas. Lõpliku otsuse 41 778 euro suuruse toetuse kohta teeb PRIA aasta lõpuks.
“Ei saa teha head sööki ilma korraliku köögita,” tõdes Prits, et investeering on mahukas, aga korralik.
Restoranihoone ise tuleb lainekujuline ja liimpuitkonstruktsiooniga. Ka keskusesse planeeritud hotell ja muuseum tehakse samasugusest materjalist.
Hotell peaks valmis saama 2018. aastal. “Oleme endale eesmärgiks seadnud, et aastaks 2020 on kõik valmis, ja praegu oleme täitsa graafikus. Mõne asjaga isegi ees,” tõdes Prits.


title: Kas Kohtla-Järve vajab miljonit?

maintext:
Kas Kohtla-Järve vajab miljonit?
21. oktoober 2016
Kohtla-Järve endise linnapea Jevgeni Solovjovi ja aselinnapea Jüri Kollo protsessi jõustunud kohtuotsuses leidis tõestamist tõsiasi, et nende kuritegeliku tegutsemise ja tehingute tõttu ärimees Nikolai Ossipenkoga sai Kohtla-Järve linn ligemale miljon eurot kahju. See kriminaalne tulu läks kohtuotsuse kohaselt ASile N&V.
Kui see tõsiasi juba uurimise ajal ilmsiks tuli, ei teinud linnavõimud mingit katset põhjendamatult makstud raha linnale tagasi nõuda. Nüüd on seda N&V-lt võimatu nõuda, kuna Ossipenko muutis oma firma aktsiaseltsist osaühinguks, kel ei saa juriidiliselt olla kohustusi 2009. aastal hämaraid tehinguid teinud ja neist kasu saanud ettevõtte ees. Küll aga on linnavõimudel võimalik esitada nõue kahju põhjustanud Solovjovi ja Kollo vastu.
Kas seda tehakse või mitte, on keeruline aru saada. Nii volikogu esimees Riina Ivanova kui pärast Solovjovi linnapeaks saanud Ljudmila Jantšenko on Põhjarannikule kinnitanud, et seda küsimust tuleb kaaluda. Ka Äripäevale kinnitas Jantšenko, et linnavalitsuse juristid tegelevad sellega.
Samas kui Põhjarannik uuris hiljuti linnavalitsuse peajuristilt Marja-Liisa Veiserilt, kuidas edeneb selle küsimuse analüüsimine, tunnistas ta, et ei tea sellest midagi. Kui peajurist ei tea sellest midagi, siis millised linnavalitsuse juristid küsimusega tegelevad?
Toimuv viitab linnavõimude poolt kui mitte vassimisele, siis ebamugavatele küsimustele sisulise vastuse andmisest kõrvalehoidmisele igal juhul. Kas tõesti ei vajagi rahalistes raskustes Kohtla-Järve linn miljonit? Ütleks siis otse välja, et ei vaja, ja asi klaar.


maintext:
Tänavune aasta oli kehv kõikidele põllukultuuridele
14. oktoober 2016
Kevadine pikk põud ja sellele järgnenud vihmaperiood kukutasid saaginumbrid kahe eelmise aastaga võrreldes poole väiksemaks.
“No mõni pluss pidi sellel aastal ju ikka ka olema,” paneb nende kohta pärimine osaühingu Hiiemägi juhi Heiki Kuusmiku päris pikalt mõtlema. “Ilmastik oli kevadest saati väga raske… Hea oli see, et septembris andis paar nädalat mõistlikku ilma, selleta oleksid paljud põllud koristamata jäänud. Nüüd sai ikka kõik kätte, ehkki õiget kvaliteeti sel viljal ei olnud ja saagid olid kahe eelmise aastaga võrreldes ka poole väiksemad, minul vähemalt küll.”
Teine hea asi tuleb talle veel meelde: “Õnneks on kütused − nii kuivati kui traktori oma − sel aastal mõistliku hinnaga olnud.”
Saagid poole väiksemad
OÜ Lüganuse Agro juht ja Vendi aiandustalu peremees Aare Vent ütles, et temalgi ei jäänud ükski põld koristamata. Suuresti tänu sellele, et koristustöödega kõrvu võttis ta ette pikalt hooldamata seisnud kuivendussüsteemide kordategemise.
“Panin truupe, puhastasin ja kaevasin kraave. Sain veed jooksma ja vilja kätte ka neilt põldudelt, kuhu enne peale ei pääsenud,” tõdes ta, et kuivendussüsteeme tuleks ikka järjepidevalt hooldada.
Saagid tunnistab temagi viletsaks: “Suvinisu sain eelmisel aastal hektarilt 6,9 tonni, tänavu 3,7. Talinisuga oli veel hullem: mulluse 9,5 tonni asemel jäi selle aasta saak nelja tonni kanti. Kvaliteet on muidugi ka kehv; eelmisel aastal müüsin toidunisu 1500 tonni ja see läks 1. ja 2. kategooriasse, sel aastal kõlbas toidunisuks müüa ainult 300 tonni ja seegi oli 4. kategooria oma.”
Mullune oli viljasaakide poolest rekordaasta, siis koristati Lüganuse Agros 3000 tonni teravilja. Tänavu jäi kogusaak alla 1800 tonni.
“Eelmine hea vilja-aasta andis nii palju kasu, et Sillamäe sadamas ehitati välja korralik vilja vastuvõtukoht koos ladudega. Nii et enam ei pea me vilja Muuga sadamasse vedama, meile on Sillamäe ikka palju lähemal.”
Kõige kehvemaks hindab Vent sel aastal odrasaagi, millest tubli veerand kindlasti maha jäi.
“Oder vajub ju iga vihmaga üha rohkem alla, lõpuks murdusid pead otsast ära. Põud jättis ka väga suure jälje, oder kasvas selle tõttu kahte järku ja need olid ikka väga suure vahega järgud. Taliraps ja -rüps jäid ka põuaauku, nende saagid olid samuti kehvad.”
Põldoale ilm sobis
Heiki Kuusmik ütleb, et peaaegu ainus asi, mis sel aastal hästi kasvas, oli rohi.
“Kuiva heina küll eriti teha ei saanud, aga pärast vihmadega oli rohukasv nii hea, et loomakasvatajad ei tea, kuhu kõike seda massi ära panna. Nii et silo sai küllaga teha. Ja suvirapsi hilisemate külvide saagil polnud ka väga viga.”
Hästi kasvas ka üks Eesti põllumeestele veel üsna uus kultuur − põlduba. Kuusmik pole seda seni ise kasvatanud, aga järgmisel aastal on plaanis kindlasti.
“Naabrid on mul seda aasta-kaks kasvatanud; järeldusi on veel ehk vara teha, aga tänavune aasta sobis põldoale väga hästi ja saagid olid korralikud.”
Tema sõnul on uba natuke lollikindlam kultuur kui hernes, mis kipub nõrga varre tõttu lamanduma, nii et seda tihedat massi on keeruline koristada. Toiduoa ja -herne hinnavahe on küll 30-40 eurot tonni kohta oa kahjuks, ent oa kasvatamise risk on madalam.
Uued kultuurid ja sordid tulevad Eestisse lõunanaabritelt. Sordiaretajad püüavad aretada lühema kasvuajaga sorte, mis meie kliimavöötmesse sobiksid. Juba on Eestis hakatud kasvatama nii tatart kui sojauba; kuuldavasti võiks viie-kuue aasta pärast siin ka teraks koristatavat maisi kasvatada.
“Põllumees otsib kindlamaid kultuure. Ja neid peab olema erisuguseid, et riske maandada,” tõdes Heiki Kuusmik.
Köögiviljasaagid pole kiita
Aare Vent ütles, et kuigi vihmad kapsale hästi mõjusid, suutis varasem põud säilituskapsale põntsu ära panna ja kõigil sortidel ei kasvanud pead täis.
“Kõik kultuurid said sel aastal oma laksu kätte − mis põuast, mis vihmast. Peedi hilisema külviga võis üsna rahule jääda, aga varasem ei tulnud õieti üleski. Kaalikas tuli väga vaevaliselt üles, aga see, mis lõpuks tuli, kasvas päris ilusaks. Porgand oli väga vilets, üks sort sibulat samuti.”
Kartul võeti Vendi aiandustalus üles juba septembri alguses.
“Suutsime lehemädaniku ära hoida ja võtsime kiiresti üles − ega kartul taha märja maa sees olla. Praegu sordime; on mädanikuplekke ka, aga vähe. Saime kiiresti kuivatatud ja maha jahutatud, usun, et säilib päris hästi.”
Kuigi kartulisaagi üle pole kusagilt suurt nurinat kuulda olnud, tuleb kartuliaasta siiski tagasihoidlikuks hinnata.
“Seda on kohe tunda: müügisurvet ei olnud,” ütles Aare Vent. “Heal kartuliaastal hind koristuse järel kohe kukub, sest need, kel kartuleid kusagil hoida pole, tahavad oma saagi kiiresti maha müüa. Tänavu seda ei olnud.”


maintext:
Kohtla-Järve linnavalitsus loobus Jüri Kollo teenetest
5. oktoober 2016
Korruptsioonikuritegudes süüdimõistva kohtuotsuse tõttu oli Kohtla-Järve linnavalitsus sunnitud lõpetama ka 2011. aastal sõlmitud käsunduslepingu endise abilinnapea Jüri Kolloga, kes osutas eraisikuna linnale mitmesuguseid teenuseid.
Peale nelja aasta ja kolme kuu pikkuse tingimisi vanglakaristuse määras kohus Kollole lisakaristusena ka kolme aasta pikkuse keelu töötada riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuses.
Ei jäänud muud üle
Kohtla-Järve linnasekretäri Vadim Vilde sõnul tuleb sellist kohtuotsust tõlgendada sellisena, et Kollol ei tohi olla omavalitsusega mitte mingisugust töösuhet. Seetõttu lõpetati augusti lõpus, kui jõustus kohtuotsus, mille kohaselt pidi ametist päeva pealt lahkuma samuti samal protsessil süüdi jäänud Jevgeni Solovjov, ka leping Kolloga.
Kohtla-Järve linnavalitsus kulutas Jüri Kollolt teenuste ostmisele viie ja poole aasta jooksul ligikaudu 125 000 eurot.
Vastates eelmise aasta kevadel volikogu liikme Eduard Odinetsi arupärimisele, selgitas tollal veel linnapea ametis olnud Jevgeni Solovjov, et linnavalitsus on erisuguste teenuste osutamise eest maksnud Kollole iga kuu 1485 eurot ning lisaks tasunud sellega kaasnevad sotsiaalmaksud ja töötuskindlustusmaksud.
Tegeles “tsiviilkaitsega”
2014. aastal rääkis Jüri Kollo Põhjarannikule, et ta on linnavalitsuses lepingulisel tööl. “Tegelen nii-öelda endise tsiviilkaitse küsimustega. Pean päästeametiga tegema koostööd, korraldama õppusi, valmistama nendeks ette pabereid. Käin kriisikomisjoni koosolekutel, lahendan linnaasutustele tehtud ettekirjutusi,” rääkis ta oma tööst.
Samas tõdes ta, et teenitav rahasumma pole midagi erilist. “Töötasu on mul linnavalitsuse ametnikega võrreldes väike − 1000 eurot,” ütles Kollo, pidades silmas netotasu, mis pidanuks tegelikult jääma 1200 euro kanti.
Solovjov tunnistas samas arupärimises, et nende teenuste ostmiseks, mida Kollo on viimastel aastatel osutanud, pole linnavalitsus hanget korraldanud. Linnapea sõnul ei olnud see vajalik, kuna Kollo osutatud teenused ei kuulu riigihangete klassifikaatori lisades loetletud teenuste hulka, mille puhul tuleb hange läbi viia.
Odinetsi sõnul oli aga tegu fiktiivse lepinguga, sest sisuliselt on Kollol ja tema tegevusel kõik linnavalitsuse töötaja tunnused. “Talle on eraldatud linnavalitsuse hoone kabinet, ta on regulaarselt osalenud linnavalitsuse istungitel ja seal sõnagi võtnud, nagu ilmneb protokollidest,” ütles ta.
See, et linnavalitsus oli Jüri Kolloga töösuhte loonud käsunduslepinguga, võimaldas tal kuni süüdimõistva otsuseni kuuluda ka linnavolikogusse, kuhu linnavalitsuse ametnikud ja teenistujad kuuluda ei tohi.
Uut inimest pole palgatud
Vadim Vilde ütles, et pärast Kolloga lepingu lõpetamist ei ole linnavalitsus sõlminud lepingut ühegi uue inimesega, kes jätkaks neid töid, millega väidetavalt tegeles Kollo. “Jagasime osa tema ülesandeid teiste ametnike vahel ära. Kui asub ametisse korrakaitseametnik, siis lähevad talle samuti mõned asjad, millega seni Kollo tegeles,” kinnitas Vilde.
Jüri Kollo oli Kohtla-Järve linnapea aastatel 2000-2002. Hiljem on ta olnud nii linnavalitsuse nõunik kui aselinnapea ja kuulunud 2009. aastast ka linnavolikogusse.


title: Kuhjaga head tähelepanu

maintext:
Kuhjaga head tähelepanu
12. oktoober 2016
Idavirulased nurisevad, kui nende kodumaakond jõuab telepurki mõne negatiivse sündmusega. Möödunud laupäeval Jõhvis toimunud aasta õpetaja auhinnagala tõi kuhjaga head tähelepanu.
Ida-Virumaa oli igas mõttes pildil. Nii ürituse asukoha, laureaatide hulga kui esinejate poolest − lavale ja otseülekandena televaatajate ette jõudis arvukalt kohalikke talente.
Tublide haridustöötajate ja õpilaste tänamise üritus toimus neljandat aastat teles ülekantava gala vormis. Eelmisel kolmel aastal on mõned idavirulased küll nominentide sekka jõudnud, ent ükski pole pälvinud laureaadi tiitlit. Seekord tuli neid maakonda lausa neli.
Tähtis on mõista, et meie suurepärastel õpetajatel, koolijuhtidel ja hariduse sõpradel on võimalik laureaadiks saada üksnes siis, kui keegi neid konkursile esitab. Seekord sai seda teha kevadel kuu aja jooksul üheteistkümnes kategoorias. Põhjaranniku hinnangul väärivad aupaistet ka esitajad. Selle eest, et nad vaevuvad märkama ja aduvad, et tunnustus aitab põleda veel eredama leegiga.
Olulised haridussündmused pole aga sellega läbi. Sel reedel toimub Ida-Virumaal täiskasvanud õppija nädala avapauk. TÜ Narva kolledžis kuulutatakse välja nii maakonna kui üleriigiline aasta õppija, koolitaja, koolitussõbralik organisatsioon, õpitegu ja raamatukogu. Piduliku ürituse kõrval toimub hulk tasuta loenguid ja õpitube. On ju täiskasvanud õppija nädala sõnum, et inimese oskused ja teadmised püsivad heal tasemel ainult siis, kui ta neid aktiivselt arendab.


title: Koolide tõhususe mõõdupuu

maintext:
Koolide tõhususe mõõdupuu
20. oktoober 2016
Haigekassa armastab kuluefektiivsuse väljendit. Sellest aastast saame rääkida ka koolide tõhususest. Nimelt ei piisa haridus- ja teadusministeeriumi hinnangul riigieksamite tulemustest, et hinnata koolide tööd. Seetõttu üritatakse punktideks ümber arvestada kooli panus õpilaste arengusse.
Eksamitulemuste põhjal ajakirjanduses koostatud edetabelites troonivad suuresti gümnaasiumid, kes valivad õpilasi. Nüüd tekib kõrvale alternatiiv, mis näitab, kui palju kool n-ö etteantud materjaliga vaeva näeb. Eelkõige võimaldab analüüs koolidel endil peeglisse vaadata. Samamoodi võib see olla huvipakkuv lastevanematele, kes leiavad andmed HaridusSilmast.
On tõsi, et kõike pole võimalik hariduses mõõta. Teisalt väärib tunnustust soov vaadata eksamitulemuste taha.
Haridus- ja teadusminister Maris Lauri rääkis esmaspäeval riigikogus, et tulevikus võiks lisada veelgi mõõdikuid, millega hinnata koolide ja õppetöö tulemuslikkust. Siis muutuks õppetöö võrdlemine paremaks ja aitaks liikuda eesmärgi poole, et kõikides Eesti koolides antakse head haridust. Praegu ei julge minister selles sada protsenti kindel olla.
Analüüsil, mis arvestaks nii koolist sõltuvate kui mittesõltuvate teguritega, oleks veel üks suur pluss. See ei laseks nõrgematel lõputult pugeda vabanduste taha, nagu oleks kool heal tasemel õpetamiseks liiga suur või väike. Juba koolide panuse analüüsimisel leiti, et häid tulemusi on võimalik saavutada eri piirkonnas ja eri suurusega õppeasutustes.


maintext:
Maas vedeleval võimul pole üleskorjajaid
22. oktoober 2016
Kuigi Keskerakonna pikaajaline valitsemine nii Narvas kui Kohtla-Järvel pälvib rohkesti teenitud kriitikat, ei tasu neil ilmselt väga palju muretseda, et võim neis linnades ka aasta pärast toimuvate valimiste järel käest peaks libisema. Iseasi, kui nad just ise kodusõja käigus mitmesse leeri ei jagune.
Kõik teised suuremad erakonnad on oma tegevusetusega muutnud Keskerakonna jaoks võimulpüsimise mugavaks. Aasta enne valimisi pole mingeid märke, et nad püüaksid oma positsioonide parandamiseks midagi ette võtta.
Eelmistel kohalikel valimistel Keskerakonnale ainsana konkurentsi pakkunud Sotsiaaldemokraatliku Erakonna lipp on pärast Jevgeni Ossinovski saamist erakonna esimeheks Ida-Viru linnades sootuks longu vajunud. Kui peaks nimetama nii Narvas kui Kohtla-Järvel vähemalt viis tuntud sotsiaaldemokraati, kes oleksid võimelised võtma kohalikel valimistel vähemalt 300 häält, siis jääb see ülesanne vastuseta.
Reformierakonna seis pole sugugi parem. Piirkonnajuht Deniss Boroditš räägib küll pidevalt kõvast töötegemisest, aga selle tulemused ei kiirga kusagilt välja. Pigem on oravapartei lootused rihitud sellele, et Kohtla-Järvel kokkuleppel Valeri Korbi ja Narvas Mihhail Stalnuhhiniga väikegi võimuraas endale saada.
IRLi mitmed juhtfiguurid tulevad küll aeg-ajalt välja Ida-Virumaa-teemaliste algatustega, ent oma erakonna piirkondlik organisatsioon on mõlemas linnas sama hästi kui koomas.
Vabaerakond on teatanud, et nemad oma nimekirju tegema ei hakka ja nende kandidaadid lähevad valimisliitudesse. Justkui selleks, et mitte parteistada kohalikke valimisi. Tegelik põhjus paistab olevat aga selles, et neil lihtsalt pole piisavalt oma inimesi, et nimekirjadega välja tulla.
Narvas ja Kohtla-Järvel pikutab võim piltlikult öeldes maas. Aga kummardamata seda üles ei korja.


maintext:
Kohtla-Järve tüdruk ministrina teisel katsel
17. oktoober 2016
Kui Maris Lauri kolis kuu aja eest riigikogu saalist haridusministri kabinetti, iseloomustas erakonnakaaslane Liina Kersna teda kui “meie oma Merkelit”. Sest ta on tasakaalukas ja tagasihoidlik, oskab kuulata, aga kui vaja, siis olla ka otsustav ja otsekohene. Peale selle oskab värske minister raha lugeda.
Teie Ida-Viru päritolu ei saanud kuidagi mõjutada seda, et aasta õpetaja auhinnagala toimus eelmisel laupäeval Jõhvi kontserdimajas − otsustamise ajal te ei olnud veel minister. Aga kas Joosepite jagamine just Ida-Virumaal tekitas hea tunde?
Kahtlemata. Arvan, et Ida-Virumaa vajab tähelepanu. Ja mitte ainult põlevkivi ja energeetika ning tihtipeale negatiivse pärast, vaid ka postiivsete asjadega − kultuuri- ja haridussündmustega.
Haridus on valdkond, kus igaüks peab end suureks eksperdiks, sest kõigil on sellega isiklik kogemus. Olete jõudnud olla haridus- ja teadusminister üürikest aega. Kui suureks eksperdiks teie olete saanud?
Ma ei pea end nüüd küll hariduse teemadel eksperdiks. Eksperdid töötavad oma ametikohal pikalt ja tunnevad lõpuni oma asja. Eks on valdkondi, millega ma olen rohkem kokku puutunud, ja selliseid, millega vähem. Kindlasti aitavad isiklikud kontaktid ja seosed midagi mõista, aga neid ei saa ka üle tähtsustada, sest see on üks vaade. Ministri ametis ei saa vaadata ainult ühe poole pealt.
Milline on olnud teie kokkupuude kooliga pärast seda, kui te seal enam ise ei õppinud?
Minu tädi oli pikaaegne õpetaja − ta on nüüd küll pensionil. Nii et meie peres on kogu aeg olnud puude kooliga. Ja mu vanemad olid oma tööelu algusaastatel lühikest aega õpetajad. Olen ise ka loenguid pidanud, küll valdavalt kõrgkoolides. Aga kas või “Tagasi kooli” raames olen käinud rääkimas majandusest. Olen isegi ühe gümnaasiumi ühiskonnaõpetuse õpiku kaasautor.
Kui teie kooliajal tähistati õpetajate päeva, siis olite ilmselt nende seas, kes klassi ette saadeti.
Jah. Ühel aastal oli minu korraldada, kes millist õpetajat asendama läheb. Ja läksin ka ise õpetajana klassi ette.
Kas sellist tõmmet ei tekkinud, et oleks tahtnud sinna jäädagi?
Ma sain aru, et see ei olegi nii hirmus. Kõik on ju kogu aeg rääkinud, et õpetajaamet on nii raske ja kole, keegi ei taha õpetajaks saada, aga siis nägin, et võib küll õpetaja olla.
Jah, ma valisin eriala [majandusküberneetika − toim.], kust üldiselt õpetajaid ei tule, aga olen ikka ja jälle sattunud klassi ette.
Ettevõtete ja asutuste juhid on rääkinud, et kui sa oled piltlikult öeldes juhtinud õmblusfirmat, võid sama edukalt olla metallitööstuse eesotsas. Ometi oli see ootamatu, kui haridusministri ametisse kutsuti just teid. Inimest, kellel on kauaaegne majandusanalüütiku ja lühiajaline rahandusministri taust.
Ministriametit pakub peaminister ja siis tekib alati küsimus, miks sind valiti ja kas sa ise ka tunned, et see koht sulle sobib. Minu esimene reaktsioon oli samuti üllatus.
Kuidas Taavi Rõivas teile oma valikut põhjendas?
Ta rääkis majandusest ja kokkupuutest teadusteemadega. Pärast esimest üllatust hakkasin ka ise selle peale mõtlema. Olen pidevalt kokku puutunud teadusteemadega, aga ka haridusega laiemalt, eriti viimased paar aastat. Kui on küsimus selles, kuidas majandus kasvama saada, jõuame kogu aeg selleni, et kõik on inimestes kinni. Inimesed peavad õppima uusi oskusi ja teadmisi, ka ennast juhtima. Lõpuks on kõik kahe kõrva vahel ja seal on tõrge sees.
Kui mõelda edasi, mis koht see on, kus kahe kõrva vahel olevat asja edasi liigutada, siis see ongi haridus. Õpetajad loovad meile pidevalt uut ühiskonda. Haridusministri ülesanne on aidata kaasa, et see tuleviku loomine läheks sujuvalt edasi. Niimoodi mõeldes paigutus peaministri ettepanek õigesse kohta.
Majanduse teemad on hariduses kogu aeg pildil, olgu selleks siis õpetajate palgad või koolivõrgu korrastamine ja säästlikumaks muutmine. Ilmselt ma ei eksi, et need teemad on teile südamelähedasemad kui hariduse sisuline uuendamine.
Majandust on väga paljudest asjadest keeruline lahutada. Näiteks küsimus, kuidas me haridusse minevat ressurssi praegu kulutame. Meil läheb õpetajate palgaks ainult 40 protsenti, OECD (majandusliku koostöö ja arengu organisatsiooni) näitaja on 60 protsenti. Meil on liiga suured hooned ja liiga väikesed klassid. Meie õpetajate keskmine koormus on 80 protsenti.
Näen seal päris palju ruumi, et vabastada ressurssi õpetajatele. Muidugi eeldab see aega, koostööd. Ka omavalitsuste päris märkimisväärset rolli. Näiteks kuidas korraldada mitme omavalitsuse vahel koolitunde. Ühes väikeses koolis ei saa muusika- või füüsikaõpetaja täiskoormust. Oleks loogiline, et ta kaks päeva oleks ühes koolis ja järgmised kusagil teises koolis. Et ta töötabki kahes või isegi kolmes koolis ja saab oma koormuse kätte.
Aga sellist sujuvat korraldust saab teha siis, kui keegi seda ülevalt koordineerib. Sest kui igas koolis tehakse oma tunniplaanid, on kooskõla ülimalt keeruline saavutada.
Teine asi on see, kui klassis on kümmekond õpilast. Siis tasub kaaluda, ehk on mõistlikum sõidutada lapsed suuremasse kooli. Ka huvikoolid on enamasti keskuses, sinna peab niikuinii vedama. Laiemat mõtlemist on vaja.
Olete teinud ettepaneku, et tulevast aastast kasvaks õpetajate miinimumpalk vähemalt 1000 euroni ning keskmine töötasu vähemalt 1200 euroni. Haridustöötajate liit on pahandanud, et sellega kaugenetakse 2019. aastaks plaanitud palganumbrist. Eesmärgist, et õpetajate palgad on 20 protsenti kõrgemad kui Eesti keskmine tasu. Teie väljapakutu järgi õpetajate töötasu riigi keskmise palgaga võrreldes väheneb, mitte ei suurene.
Eesmärgini jõudmine võib nihkuda, sest nagu ma ütlesin, ei ole see üksnes ministeeriumi kanda. Me võime taotleda riigieelarvest lisaressursse, aga ainult sellest ei piisa. Nagu ma kirjeldasin, tuleb ka muudest kohtadest raha vabastada ja see võib võtta natukene rohkem aega. Loodan, et pärast suuremate omavalitsuste moodustumist hakkab reform kiiresti pihta.
Tahaks, et omavalitsused mõtleksid juba praegu selle peale. Et nad ei kirjutaks ühinemisleppesse lubadust säilitada kõik koolid. Peaksime mõtlema ratsionaalselt. Teiseks peavad koolid olema ühtemoodi tugevad ja kvaliteetsed. Ei tohiks olla sellist asja, et linnakool on parem kui maakool.
Täpselt kümme aastat tagasi ütlesite Põhjarannikule antud intervjuus, et Eesti majanduses on parim aeg pärast taasiseseisvumist. Millal me saame jälle nii head seisu kogeda ja kõigile tööinimestele väärikat palka lubada?
Oleme sellises seisus, kus natukene keeruline on isegi öelda, mis on hea ja mis halb. Kui vaatame sissetulekuid, siis need on tõesti jõudnud tasemele, mida meil ei ole kunagi varem olnud. See võiks anda inimestele rahulolu, aga no ei anna. Põhjus on selles, et inimesed tahavad alati rohkem.
Kui me vaatame majanduse poole pealt, siis meil võiks olla rohkem investeeringuid ja majanduskasv tugevam. Aga väga raske on kiiresti edasi minna, kui naabritel ei lähe asjad kõige paremini.
Ja teine asi − me oleme jõudnud sellisesse seisu, kus vanamoodi enam ei saa. Peame hakkama teistmoodi tegema ja see eeldab mõtlemise muutust. Me ei saa enam loota odavale tööjõule. Selleks, et saada korralikku palka, peab tegema tööd, mis võimaldab kõrgemat palka maksta.
See tähendab, et me ei saa panna lihtsalt mingeid vidinaid kokku. Peame tegema selliseid asju, mida saame palju kallimalt edasi müüa. See eeldab rohkem leidlikkust, aga ka seda, et kõik peavad õppima, nii töötajad kui juhid.
Peame ka rohkem teadussaavutusi kasutama. Kui ma vaatan Eesti edukaid ettevõtteid, siis neil on üks joon − nad teevad koostööd ülikoolide ja teadlastega. On väga häid näiteid, kuidas proovitakse kasutada mitmesuguseid materjale või seadmeid. Teistmoodi lihtsalt tänapäeval ei saa.
Tänasite õpetajate päeva tervituses isiklikult oma õpetajaid, kes on teid inspireerinud. Kes tollasest Kohtla-Järve 1. keskkoolist mõjutas teie edasist käekäiku kõige rohkem?
Kui öeldakse sõna “õpetaja”, tuleb mulle alati meelde minu keskastme matemaatikaõpetaja Õilme Ülle, keda kahjuks enam ei ole. Tal oli aega kõigile, alates kõige nõrgematest ja lõpetades kõige tugevamatega. Tal oli aega tegelda pärast tunde, et nii nõrgemaid järele aidata kui tugevamaid lisaks arendada. Ta oli ka inimesena fantastiline. Ka kõige nõrgemad õpilased, kes võisid öelda, et matemaatika on “pähh”, leidsid, et ta on üks paremaid õpetajaid.
Kindlasti on mind inspireerinud kõik minu klassijuhatajad ja mitmed aineõpetajad, näiteks füüsikaõpetaja Lehho Jõumees. Ka meie kooli legendid, nagu Jaan Jõgi ja Heldur Samel.
Nüüd on teie kunagises koolis, praeguses Järve gümnaasiumis, suur osa õpilastest vene emakeelega. Vene kodukeelega lastest on moodustatud isegi mõned eraldi klassid. Kuidas teie vaatate eesti ja vene laste koosõppimisele?
Aeg on nii palju muutunud, et ilmselt tulebki teisiti läheneda. Kunagi võiksime jõuda selleni, et lapsed olenemata oma kodusest keelest õpivad ühes koolis. Siis ei teki üksteise vahele seinu. Koos õppides on küll erinev kultuuritaust, aga ühine suhtlemisväli ja tekivad ka ühesugused arusaamised.
Kui õiguskantsler Ülle Madise tuli aasta tagasi välja mõttega, et Eestis võiksid kõik koolid kuuluda riigile ja olla riigikeelsed, ei läinudki ühiskonnas väga suureks madinaks.
Saan väga hästi aru, et liigume sinna sammhaaval, aga näen, et eesti ja vene lapsed ühes koolis on meie tulevik. Võib-olla siin piirkonnas võtab see kauem aega, aga mõnes teises on see juba ära tehtud.
Mulle tundub, et vene perede vanemad on valmis oma lapsi rohkem eesti kooli panema kui eesti koolid neid vastu võtma. Võib-olla tõesti teha eraldi klassid, aga et lapsed oleksid ühes hoones ja kõrvuti. Mitte nii, et see on vene, see eesti korrus. Tähtis on, et suheldaks, sest kui tekib võõristus, tekivad ka konfliktid. Ülikoolides on kogu aeg kõrvuti õpitud. Usun, et meil on varsti üks eesti kool.


maintext:
Narva-Jõesuu hakkab inimesi Narva poodi sõidutama
6. oktoober 2016
Narva-Jõesuu ainus suurem Maxima kauplus, mis eelmisel nädalal suleti, avatakse pärast remonti taas alles detsembris. Seni aga pakuvad kohalikud võimud inimestele võimalust kaks korda nädalas tasuta Narvas kauba järel käia.
OÜ Maxima Eesti kommunikatsioonijuht Katja Ljubobratets andis teada, et Põhjarannikus avaldatud info nende ainsa kaupluse sulgemise kohta Narva-Jõesuus ei ole päris tõene: kauplus suleti remonditööde ajaks vaid kaheks ja pooleks kuuks − 20. detsembrini.
Kauplus asendatakse hommikuse bussiga
Ljubobratets märkis, et Narva-Jõesuu Maximat uuendatakse üheksa aasta jooksul esimest korda: kuurortlinna Maxima avati 2007. aasta 20. veebruaril nõukogudeaegses kaubandushoones.
“Selleks, et Narva-Jõesuu elanikud ja külalised saaksid oma oste teha nüüdisaegses kaupluses, mille kaubavalik ja interjöör vastavad igati ostjate ootustele, võtsime ette põhjaliku remondi. Remonditööde ajal kutsume linlasi üles oma ostude sooritamiseks külastama meie jaeketi Narva, Sillamäe, Jõhvi või Kohtla-Järve kauplusi,” ütles Maxima Eesti kinnisvara arendamise ja ehituse juhtimise direktor Ülar Hallikivi.
Samuti anti teada, et remonditööde maksumus ulatub 500 000 euroni. Valdav osa 21st uuenduskuuri läbiva kaupluse töötajast jätkab vahepealsel ajal tööd jaeketi teistes kauplustes.
Remonditööde ajaks paneb Narva-Jõesuu linnavalitsus Narva-Jõesuu ja Narva vahele käima bussi, mis viib soovijad Narva Fama kaubanduskeskuse juurde.
“Loodame, et tänu võimalusele tasuta Narva ja tagasi sõita saavad linnaelanikud mugavalt kõik oma vajalikud ostud sooritada. Teisipäeviti ja reedeti sõidab buss Narva-Jõesuust välja kell 8.30 ning suundub Narvast tagasi kell 11.30,” ütles Narva-Jõesuu linnapea Iraida Tšubenko.
Linlased on mures
Peale suletud Maxima kaupluse on Narva-Jõesuus veel vaid üks väike poeke − Sepa tänaval asuv Kuldne Kala −, kus pakutakse esmatarbekaupu. Ent kohaliku pensionäri Valentina sõnul ei ole sealne sortiment kuigi suur, ruum aga on väike ja müüjaid vähe. “Ja hinnad on tunduvalt kõrgemad.”
“See on suur probleem,” ütles Valentina 2830 elanikuga linnas kujunenud olukorra kohta. “Meil siin on väga palju vanureid, kes liiguvad ringi tugiraamide ja keppidega või ei kõnni üldse. Kuidas nad Narva sõidavad, kui neil miski meie väikeses kaupluses saamata jääb?”
Valentina usub, et selles väikeses kaupluses hakkab nüüd käima väga palju ostjaid ning kaubad hakkavad seal väga ruttu otsa saama. Seda kardavad ka teised kohalikud elanikud.
“Läheb mööda veel kaks-kolm päeva ning inimeste varud saavad otsa,” arutles Valentina, lisades, et nägi isiklikult, kuidas inimesed enne kaupluse sulgemist toiduaineid kokku ostsid. “Üks mutike ütles mulle, et on juba isegi leiba kuivatanud. Kujutate ette, millistesse tingimustesse meid seatud on!? Võib-olla asi siiski veel laheneb ja midagi võetakse ette, kuid esialgu on paljud paanikas.”


maintext:
Narva häkatoni parimaks tunnistati geolokatsiooniga keeleõppe äpp
12. oktoober 2016
Narvas toimunud ideede maratonil tunnistati parimaks leiutiseks eesti keele paremaks omandamiseks mõeldud geolokatsiooniga keeleõppe äpp, mis annab kasutajale keelenõuandeid olenevalt tema asukohast. Selline virtuaalne vestmik võib marjaks ära kuluda ka Eestit külastavatele venemaalastele.
Tartu ülikooli Narva kolledžis toimus 7.-9. oktoobrini esimene Ida-Virumaa regionaalne häkaton “TeamLab@IdaViru”. Kolmepäevasest ideede maratonist võttis osa üle saja aktiivse inimese Ida-Virumaalt, Tallinnast ja Tartust. Ideede arendamisel olid osalejatele abiks ligi 20 mentorit Eestist ja mujalt. Žürii koosseisu kuulusid oma ala paremad eksperdid, nende hulgas Tehnopoli inkubaatori juht ja start-up´i arendamise ekspert Martin Goroshko ning USA ettevõtlusspetsialist Lawrence Wright.
33 esitatud ideest jõudis häkatoni lõppvooru 21.
ZeroTurnaroundi 1000eurose eriauhinna sai Kohtla-Järve meeskonna idee “Artstuudio”, mille eesmärk on luua oma kodulinnas omanäoline foto- ja kunstistuudio. Skype premeeris eesti keele õppemängu “MEO” noori leiutajaid võimalusega töötada ühe päeva Skype’i Tallinna kontoris. Arvutimängu “Limestone” loonud meeskond sai võimaluse arendada oma toodet Tehnopoli inkubaatoris ja crowdfunding’u kampaania käivitamise konsultatsiooni Fundwise’ilt. Eripreemiad AHHAA keskuselt, Playtechilt ja FastVPSilt said vabatahtlike otsingu veebiportaali, virtuaalseid õppematerjale ning meestele suunatud põlevkivist kosmeetika sarja esitlenud meeskonnad.
Virtuaalne teekaaslane
Swedbanki 5000eurose peaauhinna võitjaks osutus häkatoni käigus välja kujunenud tiim Walk Talk. Meeskonna idee on luua geolokatsiooniga keeleõppe äpp, mis annaks kasutajale keelenõuandeid olenevalt tema asukohast − kauplus, restoran, muuseum, linnatänav vms − ja aktuaalsest temaatikast. Lisaks peaauhinnale sai seesama meeskond ka Prototroni rahastu eripreemia, millega jätkatakse tööd leiutatud äpi kallal.
Võitjameeskonna liige Anna-Olga Luga selgitas, et selline äpp loob inimesele virtuaalse keelekeskkonna lähtuvalt kohast, kus too parajasti asub. Kui aga geolokatsioon välja lülitada, saab selle äpi abil lihtsalt õppida ja korrata neid sõnu või fraase, mida parajasti enim vaja on.
“Me kulutame saadud raha prototüübi väljatöötamiseks ning tutvustame oma ideed investoritele,” rääkis Luga. “Valmis toodet võib esitleda umbes aasta pärast.”
Anna-Olga Luga on eesti filoloog ning hiljuti avas ta Sillamäel eesti keele kohviku. See kogemus on talle abiks töös tulevase äpi kallal: külastajad ütlevad talle ise ette, millised teemad neile kõige olulisemad on.
Esialgu luuakse nimetatud äpp vaid vene keelt kõnelevatele eesti keelt õppivatele inimestele.
Elav suhtlus on tähtis
Ent Luga meelest peab igasugust virtuaalset keelekeskkonda kindlasti täiendama ka reaalne eestikeelne suhtlus, ja sellest jääb meie regiooni vene inimestele väga vajaka. Seepärast jätkab ta paralleelselt äpi kallal tegutsemisele tööd ka kahe kogukonna vaheliste kontaktide arendamisel. Tulevikus võiks mobiiliäpp tema sõnul jagada infot ka nende paikade kohta, kus on võimalik eesti keelt praktiseerida.
“Keelekohviku loojana puutun kokku sellega, et mõni siin juba käinud eestlastest saab tulla ka järgmisele kohtumisele, mõni aga ei saa, ning ma pean infot selle kohta levitama võimalikult paljude inimeste seas üle kogu Eesti. Paljudel on huvitav meie juures käia, inimesed tunnevad sellisest tegevusest mõnu. Ja meile on nad äärmiselt vajalikud, sest õpetajaid ei jätku ja paljud kardavad pärast keelekursuste läbimist siiski veel eesti keeles kõnelda,” märkis Luga.
Tema sõnul võib äpp olla vestmikuna kasulik ka Eestit külastavatele venemaalastele. “Ma lausa imestan, et Eesti-suguses e-riigis ei ole sellist asja varem tehtud.”


maintext:
Ida-Viru korvpallis tehti haldusreform ära
8. oktoober 2016
Ajal, mil Ida-Viru vallad alles peavad liitumisläbirääkimisi, on Iisaku ja Toila korvpallimeeskond jõudnud tegudeni ning mängivad sel hooajal Eesti teises liigas ühise meeskonnana Iisaku/Toila nime all ja üritavad murda esiliigasse.
“See oli ikka paras virelemine, kui ühtelugu tuli ette mänge, kus vaid viis-kuus meest kokku saime. Sel moel polnud mõtet jätkata,” sõnas Iisaku meeskonna juht Aulis Paal.
Toila valla spordielu eestvedaja Peeter Sööt tõdes, et samasugused probleemid olid eelmisel hooajal ka Toila meeskonnal. “Paljud meilt pärit mängijad õpivad või töötavad Tallinnas või Tartus ja sageli nad lihtsalt ei saanud kohale sõita,” rääkis ta.
Esiliiga on loogiline eesmärk
Kahe meeskonna ühinemine kerkis tema sõnul päevakorrale juba kevadel ja nüüd tehtigi see ära. “See oli ratsionaalne otsus, millest peaksid mõlemad pooled võitma. Usun, et ka mängijate motivatsioon on tugevam, kui neil on tugevam ja stabiilsem koosseis,” arvas Sööt, kelle sõnul on mõnevõrra kergem ka meeskonna majandamine, sest kulusid jagatakse võrdselt.
Kokku on lepitud selles, et kodumänge peetakse kordamööda Vokas ja Iisakus. Mõlemal meeskonnal oli juba arvukas toetajaskond. Võib eeldada, et nüüd on ühismeeskonna mängude ajal saalid sageli puupüsti täis.
Iisaku/Toila meeskonna nimekirjas on koguni 18 mängijat. Seal on Eesti meistriliigas mänginud mehi, nagu Jalmar-Joosep Saar, Markus Laanemets, Andrus Lehismets, Rasmus Luud ja Riho Unt, aga ka 15-18aastasi noormehi. Lisaks tuli HITOst üle 194 cm pikkune Ülar Sala. “Ta ise tahtis meile tulla, kuna seal oli ka ühtelugu meeste kokkusaamisega tegu. Tema tüüpi mängija kulub meeskonnale kindlasti ära,” tõdes Sööt.
Iisaku/Toila alustas alagrupimänge võimsalt. Esmalt alistati 18 punktiga Narva, seejärel purustati HITO koguni 31 silmaga. “Alagrupimängudest ei tohiks me ühtegi kaotada. Sellise koosseisuga peame teises liigas igal juhul nelja parema hulka jõudma. Meie eesmärk on tõusta esiliigasse. Muidu poleks mõtet sellist võistkonda kokku panna. Niisama oma lõbuks võiksime teises liigas palli patsutada oma Iisaku vanakeste võistkonnaga,” sõnas Paal.
Ka Peeter Sööt lisas, et kui mängijatel endil huvi jätkub, siis peaks Ida-Virumaa esindusklubiks kerkinud Iisaku/Toila jaoks olema loogiline samm esiliigasse jõudmine. Meistriliiga mõtteid oleks praegu veel asjatult vara veeretada.
Ida-Viru meistriliigas armutud konkurendid
Kui Eesti teises liigas on Toila ja Iisaku leivad ühte kappi pannud, siis Ida-Viru meistriliigas mängitakse omaette ja seal teineteise vastu armu ei tunta. Kui 2015. aastal tuli maakonna meistriks Toila, lõpetades HITO pikaajalise valitsemisaja, siis tänavu läks meistrikarikas esimest korda Iisakusse.
“Sel aastal tahame maakonnas võita kõik, mis võimalik: nii meistritiitli kui karika,” kuulutas Paal.
Ida-Viru meistriliigas mängib sel aastal vaid neli meeskonda. Peale Toila ja Iisaku veel Mäetaguse ja mullune hõbe Kohtla-Järve Remeks.
Ida-Viru korvpalli kauaaegne lipulaev HITO osaleb küll Eesti teises liigas, ent maakonna meistrivõistlustel meistriliigast loobuti ja mängitakse hoopis esiliigas. Meeskonna treeneri Marko Tali sõnul oli nõrgemasse seltskonda kolimine sundkäik. “Vennad Kuldmaad mängivad tänavu Mäetaguse eest, üks põhimeestest läks aega teenima. Vanemad tegijad Edvard Trumm ja Siim Laur saaksid vaid üksikutes maakonnamängudes osaleda. Peame mõned aastad ootama, enne kui 2002-2004 poisid meestemänguks suuremaks kasvavad,” kirjeldas ta olukorda.


maintext:
Avinurmest pärit naine jooksis ööpäevaga üle 173 kilomeetri
26. oktoober 2016
Avinurmest pärit 23aastane Karmen Lepp püstitas Prantsusmaal toimunud Euroopa meistrivõistlustel 24 tunni jooksus uue Eesti rekordi, läbides ööpäevaga 173,319 kilomeetrit.
Lepp ületas Heleen Vennikase kolm aastat tagasi püstitatud Eesti tippmargi ligemale kolme kilomeetriga ja pälvis EMil 50. koha. Ränga katsumuse, kus asus starti 77 naist, võitis rootslanna Maria Jansson, kes läbis 250,647 kilomeetrit, mis on maailmas läbi aegade paremuselt teine tulemus.
Tohutu rutiini taluvuse võime
Esimese kuue tunniga läbis Lepp veidi üle 53 kilomeetri. 12 tunniga jäi selja taha 100,6 kilomeetrit. Sealtpeale hakkas tempo küll veidi langema, ent ta ei andnud alla ja suutis järelejäänud 12 tunni jooksul alistada veel ligemale 73 kilomeetrit.
Võistluse teises pooles toetasid teda ka mitmed teised Eesti jooksjad. Senise rekordiomaniku Heleen Vennikase võistlemine läks palaviku nahka, kuid ta jätkas jooksmist ja ergutas Leppa. “Aitasime kõik Karmenit. Ta oli väga tubli, sest jooksis esimese 12 tunniga juba 100 kilomeetrit täis. Lõpus jooksime temaga koos ja pakkusime talle kõike. Kogu Eesti tiimiga panustasime Karmeni tulemuse peale,” ütles Heleen Vennikas Jooksuportaali uudistele.
Karmen Lepa saavutuse teeb eriti tähelepanuväärseks, et oma esimese täispika maratoni jooksis ta alles eelmisel aastal. Kokkupuude 24 tunni jooksuga sündis aga sel suvel küllaltki juhuslikult. Ta plaanis tänavu juulis osaleda Iisakus staadionimaratonil. Selle ürituse peakorraldaja Rene Kundla meenutas, et kui Karmen Lepp sai viimasel hetkel teada, et kavas on ka 24 tunni jooks, mõtles ta panna end proovile hoopis sel alal.
Ta tuligi selle katsumusega toime ja läbis debütandi kohta üllatuslikult palju − 153,329 kilomeetrit. “Karmenil on erakordne rutiini taluvuse võime. See on sellise ala juures väga tähtis,” sõnas Kundla.
Korraldas sõiduraha kogumiseks jooksu
Pärast Iisaku võistlust tärkas Lepal soov osaleda sügisel Prantsusmaal toimuvatel Euroopa meistrivõistlustel. Et koguda kulukaks sõiduks raha, korraldas Karmen Lepp Avinurme staadionil heategevusjooksu, mille osavõtutasud läksid tema sõidukuludeks.
Kui sinnani oli ta harjutanud oma parima teadmise järgi, siis viimastel kuudel järgis ta ultrajooksja Cris Polli nõuandeid ja treeningplaane. Poll ise osales ka EMil ja läbis kolmandat korda elus 24 tunniga rohkem kui 200 kilomeetrit. 201,064 kilomeetrit andis meeste seas 51. koha.
Karmen Lepp peab ka blogi, kus kirjeldab üksikasjalikult jooksmisega seotud rõõme ja muresid. “Usun, et motivatsioon on kõigis meis peidus. Minu oma ilmutas end pärast tütre sündi, mil soovisin olla aktiivne ja normaalkaalus ema, kes näitab eeskuju. Peamine on järjepidevus ja leppimine, et elus ongi tõusud ja mõõnad. Tuleb edasi tegutseda isegi siis, kui on väga keerulised olud. Ajaga motivatsioon kasvab, kui tekivad ümber inimesed, kes ei näe sporti kui igavat ajaveetmisvormi, vaid toetavad ilusate kirjade ja tunnustavate sõnadega. Tahaks ise ju veelgi paremini ning enesekindlus ja usk koos isikliku arenguga muutub järjest tugevamaks tundeks. Tahtejõudu jätkub,” märkis ta hiljuti oma blogis.


maintext:
Jõhvi poolt ära põlatud kolmik teeb uue vallavalitsuse Jõhvi
26. oktoober 2016
Jõhvi poolt ära põlatud Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme valla juhid otsustasid eile, et jätkavad ühinemiskõnelusi ning ühine vallavalitsus hakkab asuma Jõhvis.
Eile leppis ühinemiskõneluste juhtgrupp kokku, et uus omavalitsus, mille nimeks saab Põhjaranniku vald, hakkab tegutsema Jõhvi linnas, kuigi Jõhvi vald ise otsustas ühinemisest loobuda.
“Vallakeskust kui sellist ei tule. Seniste omavalitsuste territooriumile jäävad teeninduspunktid ning vallavolikogu ja vallavalitsus hakkavad tegutsema Jõhvis. Selles pole midagi kummalist,” sõnas Toila volikogu esimees Roland Peets. Tema sõnul pole uue vallamaja ruume veel otsitud, kuid sellega on plaanis tegelda järgmisel aastal.
Tänasel volikogu istungil kavatseb Toila vastu võtta otsuse, millega lõpetatakse ühinemisläbirääkimised Jõhviga.
Eelnõus selgitatakse, et Toila volikogu võttis 19. oktoobril toimunud volikogu istungil vastu protokollilise otsuse peatada ühinemisläbirääkimised Jõhvi vallaga juhul, kui viimane peaks 20. oktoobril toimuval volikogu istungil lõpetama ühinemisläbirääkimised Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga.
Jõhvi osatähtsus väheneb
“Toila vallavolikogu on seisukohal, et Jõhvist on võimalik kujundada tugev tõmbe- ja maakonnakeskus vaid juhul, kui omavalitsus suureneb hetkel ühinemisläbirääkimisi pidava Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga. Alternatiivina vaid Toila ja Jõhvi valla ühinemisel moodustuva omavalitsuse osatähtsus pikemas perspektiivis nii maakondlikul kui riiklikul tasandil kindlasti väheneks, mistõttu saaks olema pärsitud ka täna ühiselt ühinemislepingusse kirja pandud eesmärkide saavutamine,” seisab täna arutusele tuleva otsuse eelnõus.
Selgituses seisab veel, et Jõhvi vallavolikogu otsus lõpetada ühinemisläbirääkimised Kohtla ja Kohtla-Nõmmega viiks olukorrani, kus Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme jätkavad läbirääkimisi ning püüavad jõuda ühinemislepingu heakskiitmiseni veel käesoleval aastal, et tagada vabatahtliku ühinemisega kaasnevate toetuste kasutamise võimalikkus valdade elukeskkonna parandamiseks.
Jõhvi volikogu otsustas eelmisel neljapäeval, et lõpetab kõnelused Kohtla ja Kohtla-Nõmme vallaga ning jätkab neid Toilaga.
Jõhvi volikogu esimees Teet Enok põhjendas kõneluste lõpetamist sellega, et Kohtla ja Kohtla-Nõmme kaasamine viib Jõhvi Kohtla-Järve mõjusfääri ning tähendab lõpuks tema arvates maakonnakeskuse ühendamist Kohtla-Järvega.
“Jõhvi huvi pole minna kaasa Toila juhtimisel kujunenud olukorraga moodustada Kohtla-Järve ümber kobarvald. Jõhvi huvi oli ja on jätkata maaomavalitsuste keskusena. Vaadates tulevikku, soovitan riigil vajaduse korral sundliita rahvaarvuga kimpus olevad ning ühesuguste huvide ja positsioonidega vallad: Toila, Kohtla, Kohtla-Nõmme, Vaivara ja Narva-Jõesuu,” ütles Enok Põhjarannikule enne volikogu istungit.
Tõenäoline on sundliitmine
Valitsuse kinnitatud haldusreformi Põhja-Eesti piirkondliku komisjoni esimees Kaia Sarnet avaldas eelmisel nädalal arvamust, et Jõhvi otsus tähendab suure tõenäosusega, et riik sundliidab Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme, kuid sellisel juhul jääb Jõhvil saamata vabatahtliku ühinemisega kaasnev toetus (umbes 1,3 miljonit eurot). Ta ütles, et komisjon koguneb sel nädalal ja arutab ka Jõhviga seonduvat, kuid lisas, et ta selle kõrval, et riik neli valda sundkorras liidab, palju muid võimalusi ei näe. “See saab olema muidugi meie komisjoni ettepanek valitsusele ning valitsus siis otsustab,” sõnas ta. Sarneti sõnul ei vasta Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme riigi kehtestatud kriteeriumile, mille kohaselt peab omavalitsuse elanike arv pärast haldusreformi olema vähemalt 5000. Nelja valla peale oleks elanike arv 16 500, ilma Jõhvita aga umbes 4800.
Toila volikogu esimees Roland Peets kommenteeris Jõhvi volikogu otsust nii: “Mul on kahju, et praegusel Jõhvi koalitsioonil ei ole ambitsiooni ehitada Suur-Jõhvit. Ega me kõiki neid põhjusi ju täpselt tea. Aga teisalt on saabunud selgus. Olgem ausad: sellise virvarri järel oleks praeguse Jõhvi volikogu esimehega ühise laua taga koostööd otsida ka suhteliselt raske.” Toila vald on kõneluste algusest saadik kinnitanud, et on ühinemisläbirääkimisteks valmis vaid siis, kui kaasatakse ka Kohtla ja Kohtla-Nõmme vald.
Pärast Jõhvi volikogu otsust leppisid Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme juhid kokku, et jätkavad omavahelisi liitumiskõnelusi ning tulevase omavalitsuse esialgu kokku lepitud nimi on Põhjaranniku vald.
Eile ütles Peets, et kuigi Jõhvi volikogu otsuses seisab, et Toilaga jätkatakse läbirääkimisi, oli see ilmselt algusest peale formaalne lubadus. “Oleks nad olnud huvitatud läbirääkimiste jätkamisest, oleks Jõhvi poolt tulnud järgmised tegevused. Aga meie seda ei tunneta,” sõnas ta.


maintext:
“Tegelikult olen mina Liivimaa parim ratsutaja!”
31. oktoober 2016
Meenutades maikuus toimunud sündmusi Jõhvi vallavolikogus, saab tõdeda, et värskelt valitud volikogu esimees Teet Enok lubas uut juhtimist: rohkem koostööd volikogu ja vallavalitsuse vahel ning avatust. Aeg on näidanud aga seda, et ei ole koostööd selle õiges tähenduses ega avatud juhtimist (enamik koosolekuid on salajased).
Volikogu esimees Teet Enok on Jõhvi vallavolikogu töösse toonud küll uusi tuuli, kuid muudatused päädivad sellega, et volikogu töö käib keelan-käsin-poon-ja-lasen-põhimõttel.
Teet Enoki arvates seisnebki koostöö vallavalitsusega selles, et olemas on “kodustatud” vallavanem, kes otsust iseseisvalt vastu võtta ei saa. Kui ta seda ka teeb, tormab uue võimu esindaja kohale ja teeb oma korrektiivid, sekkudes lubamatult valla juhtimisse (näiteks valla ametnikele või töötajatele makstavate lahkumishüvitiste ja lisatasude suuruse otsustamine, nn kokkuleppeline valla töötaja lahkumine jms).
Vallavanemast on kahju, sest olla lihtsalt sellepärast, et olla, on igale inimesele keeruline ja kahjustab tervist.
Mind paneb imestama ka see, et volikogu esimees võtab reedeti vastu vallavalitsuse ametnikke ja töötajaid. Milleks siis vallavanem, kas neil ei ole oma juhti või oodatakse neilt salakaebusi või -ettekandeid? Ehk peaks sellise juhtimise vastu huvi tundma kaitsepolitsei, sest tundub, et Jõhvi uus juhtimine ei näe ette järgida võimude lahususe printsiipi.
Kogu selle kaose tekitanud K.Õ.V.A fraktsiooni liige on linna peal uhkeldanud, et see kõik on teile [praegusele opositsioonile − toim.] selle eest, et Teet Enoki Järve Biopuhastuse nõukogust tagasi kutsusite.
Aina rohkem paneb imestama, et volikogus on grupp poliitikuid, kes juhinduvad isiklikest solvumistest, millega kaasnevad alati ka karistusaktsioonid.
Uue võimu tulekuga on läbivaks jooneks umbusalduste laine, kus kõik, kes on “kõvasid poisse” solvanud või pole nende poolel, tuleb hävitada.
Ajal, mil olime koalitsioonina võimul, avaldati umbusaldust ainult kaks korda: Tiit Lillemetsale (põhjuseks volikogu libaistungi korraldamine) ning Eduard Raele (kukkus läbi, seejuures oli üks umbusalduse avaldamise initsiaator Teet Enok ise). Endine eelarvekomisjoni esimees Ljudmila Jantšenko jäi komisjoni esimehe kohast ilma ajal, kui liideti kaks komisjoni ning valiti uus esimees, seega ei ole teda kunagi umbusaldatud.
Tamara Põlevina (kes on hariduse valdkonnas pädev) oli kogu selle aja jooksul hariduse ja noorsootöö komisjoni aseesimees ning meil ei olnud plaaniski teda umbusaldama hakata ainult seetõttu, et ta oli opositsiooni esindaja.
Samuti loobus mingil hetkel tööst koalitsioonis komisjoni esimees Elle Seliverstova, kuid keegi ei hakanud teda selle eest umbusaldama, kuigi Teet Enokil ja Vadim Jerjomenkol oli väga suur soov teda karistada, mille nad, tõsi küll, veidi hiljem ikkagi täide viisid.
Koalitsioonis oleku ajal püüdis Teet Enok korduvalt kutsuda tagasi Pargi Arenduse nõukogust Ilmar Auna, millega meie keegi kaasa ei läinud. Ei ole välistatud, et nüüd, kui Ilmar Aun on välja öelnud oma arvamuse liitumise kohta, järgneb ka tema karistamine.
Ilmar Auna spordikomisjoni esimeheks saamise kohta (enne juhtis seda komisjoni Teet Enok) on selle liikmetelt tulnud ainult positiivset tagasisidet. Komisjon on hakanud sisukalt tööle ja nii mõnigi, kes enne kaalus komisjoni tööst loobumist, on praeguseks need mõtted unustanud.
Karistamiste jadas on järgmiseks sammuks Kaarel Pürgi umbusaldamine sotsiaalkomisjoni aseesimehena (avaldus anti sisse viimasel volikogu istungil). Niikaua kui praegusel volikogu enamusel oli võimalike uute komisjoni esimeeste pink lühike, sobis ka Kaarel seda tööd tegema, aga Velli Naberi tulekuga volikogusse saab viimane vaenlane seljatatud.
Poliitiline korrektsus näeb ette revisjonikomisjoni pakkumist opositsioonile ning kuna seda tehtud ei ole, on selge, et eeskuju on võetud naaberomavalitsuselt, kus opositsioon on täiesti kõrvale tõrjutud.
Arusaamatuks jääb, mis huvid on Kairi Soomeril jätkata töötamist volikogus, kui ta töötab juba üle aasta Mäetaguse vallavalitsuses abivallavanemana, kui ta elab Toila vallas ning kui teda seob Jõhvi vallaga kõigest fiktiivne sissekirjutus. Ehk motiveerib teda see, et ta saab nii tasuda oma isiklike solvumiste eest, jättes demonstratiivselt hääletamata sotsiaalvaldkonda puudutavate eelnõude puhul või hääletades põhjendamatult nende vastu. Kelle huve ta sellise käitumisega esindab, jääb küll arusaamatuks. Ilmselgelt mitte Jõhvi vallaelanike huve.
Siin tuleb au anda Tauno Võhmarile, kes pärast Mäetaguse vallavanemana tööle asumist teatas avalikult, et kirjutab ennast Jõhvist välja, sest ta elab Iisaku vallas ning seetõttu ei seo teda Jõhviga enam miski. Tauno lahkus sirge seljaga, jättes endast maha suure hulga oma algatatud ja teostatud projekte.
Eeltoodule tuginedes võib öelda, et mitu praeguses enamuskoosseisus olevat poliitikut peab ennast Liivimaa parimaks ratsutajaks, kes ei pea teistega arvestama ning võib kõikidest üle kapata.