title: Kesknädal

maintext:
Eesti tööturul närune pale!
HEINAR VASERIK, 26. October 2016
Liialt sonime mingist innovatsioonist. Samuti õpetajate palga tõstmisest – kas aastast aastasse korduva õpikuteksti ettekandmise ja klassi ees seismise eest pole 800 eurot piisav?!
Rääkida tuleb keskmise Eesti inimese keskmisest palgast.
See ei ole 1090 eurot, vaid 400 eurot kuus. Miks? Lahakem seda!
Eesti tööandja mõtteviis: endale uus maastur ja eramaja liisida, naisele uus kasukas osta, suured kulutused firma tehnikale, kinnisvarale, maksudele ja sisseseadele tagasi teenida. Kõik see tuleb töötaja palgast viimne kui sent välja pigistada. Tuleb tunnistada, et see ongi õnnestunud. Tööandja ratsutab oma rahvus- ja liigikaaslaste turjal.
Kui nägin taas eelmisel palgapäeval, et ilma põhjuseta on ühe päeva palk kuhugi kadunud, siis mida see tähendab?
Põhjusteks on lihttöölisest eestlase paanilised hirmud kaotada sissetulek ja endaroll olla keegi ning panustada. Oli ju sovetiajal pea kõigile töö tagatud. Suur osa töötajaid on tülpinud ja ülejala-suhtumisega. Aga häält keegi ei tõsta.
Peapõhjus on tegelikult rahva mälus – esivanematelt pärinev tohutu hirm küüditamise, massivägivalla ja nälja ees. On see 21. sajandi oludes põhjendatud?
Tööandjal on vaja keskenduda töötaja heaolule, mitte kallima vara omandamisele või kontoriseinte värvimisele iga aasta tagant. Saad vastu innukamalt töötava ja rahulolevama alluva. KAS SEE POLE VÄÄRTUS?
Võttes seda arvesse, on arvestatav osa tööealistest kavalalt redutamas kas invapensionil, sotsiaaltoetusel või vanematelt saadaval rahanutsul. Minu tutvusringkonnas on nende inimeste arv üksteist 14-st.
Sama raha saaks ju kodanikupalgaks suunata! Pigem kõigile alla 500 euro kuus teenivatele inimestele riigipoolseks lisatoeks 100 eurot kuus, kui 230 eurot ühele, kes üleliigse summa tihti mõttetustele kulutab (alkohol, maiustused, kosmeetika jm pudi-padi).
Kõike seda kokku võttes ütlen taas: EESTI TÖÖTURG, MINE P…E! HAKKAME ENNAST ÜKSKORD AITAMA JA EELLOETLETUD MUUDATUSI ELLU VIIMA!
HEINAR VASERIK Rakverest
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Uus korteriühistute seadus nõuab põhjalikumat selgitustööd
OLGA IVANOVA, 26. October 2016
Kuid mis siis täpsemalt ikkagi uue seaduse rakendumisel muutub?
Vastavalt uuele seadusele toimub 2018. aasta alguses "kollektiviseerimine". See tähendab, et kõikides kortermajades, kus ei ole veel moodustatud korteriühistuid, luuakse 1. jaanuarist 2018 automaatselt ühistu.
Täna on asja tehniline pool paraku veel üsna lahtine ning on jäänud arusaamatuks, kuidas seda seadust ikkagi ellu viiakse. Kas lihtsalt lisatakse uus ühistunimi registrisse? Kuid kes siis neid uusi ühistuid siiski tegelikkuses juhtima asub? Vastuseta on ka teavitustöö rollijaotus.
Tänase seisuga on mulje, et seadus küll muutub, kuid sellest teada saamine ja selgituste otsimine jääb iga elaniku enda mureks.
Vajalik konverents
Olles korteriühistute probleemidega väga tihedalt kokku puutunud, julgen väita, et vajame tõsisemat selgitustööd, samuti koostööd elanike, omavalitsuste ja valitsuse vahel. Täna oleme aga koostööst kaugel. Selleks et inimestele anda mingitki ülevaadet uuest seadusest, korraldasin Tallinnas Lindakivi keskuses korteriühistute probleeme lahkava konverentsi „Korteriühistute elu peale uue seaduse rakendumist: põhilised muudatused ja uued reeglid“.
Konverentsil tutvustas korteriomandi- ja korteriühistuseaduse uusi reegleid ning põhilisi seadusemuudatusi jurist Marina Suhnjova. Uue seaduse rakendumisest praktikas andis ülevaate Notarite Koja esindaja. Kutsusin sellele üritusele ka Justiitsministeeriumi esindajaid, kuid kahjuks keeldusid nad meie konverentsil osalemast.
Pean tõdema, et üritus läks väga hästi korda. Olen veendunud, et saalitäis rahvast sai väga vajalikku infot. Sellist selgitustööd peaks aga tegelikult tegema riik.
Kuid uues seaduses on veel muidki muresid, kui ainult ebamäärasus ja selgitustöö puudumine. Näiteks on täna vastuseta, mis saab korteriühistutest, mis koosnevad mitmest majast. Kuidas peaksid nemad ikkagi edaspidi üldkoosolekuid korraldama, et mitte laguneda eraldi ühistuteks? Usun, et vastused on mõne ametniku peas iseenesest olemas, kuid sellest on vähe kasu, kui see informatsioon inimesteni ei jõua.
Võlgnike küsimus lahendamata
Kõige enam muret valmistab mulle aga asjaolu, et uus seadus ei näe ikkagi ette korralikke meetmeid ühistus olevate võlgnike mõjutamiseks.
Kohtla-Järve näitel oleme tuttavad olukorraga, kus korteriühistul puudub õigus välja lülitada pikaajaliste võlglaste gaasi-, vee- ja küttevarustust, kuid teenust pakkuval ettevõttel pole mingit kohustust tegelda võlglastega eraldi. Seetõttu kannatavad inimesed, kes on oma arved korrektselt tasunud, kuid peavad sellele vaatamata olema soojata. Olen veendunud, et olukorda saaks lahendada nii, et teenusepakkujal oleks kohustus sõlmida otseleping iga korteriomanikuga. Lisaks tuleks keelata teenuste katkestamine neile, kes on oma arved igati korrektselt tasunud.
Kahjuks jääb ka uue seadusega kehtima arusaamatu regulatsioon, mille kohaselt oleks otselepingud küll justkui kuidagi võimalikud, kuid reaalselt ei saa korteriühistu seda õigust kasutada, sest see pole monopoolse teenusepakkuja huvides. Kumb on siis ikkagi tähtsam? Kas inimeste heaolu või ettevõtete kasum?
Mina igatahes ei poolda arvamust, et inimesi võiks nende võlgade eest surma mõista. Kui inimestel pole külmaperioodil sooja elupaika, vaid tuleb elada kütteta tondilossis, siis see on sisuliselt allakirjutamine nende surmaotsusele. Tegemist on probleemiga, kus riik peab sekkuma, kuid seda siiski ei tee.
Korteriühistuseaduse muutumine mõjutab väga paljusid inimesi ning ma loodan, et meie ärgitustöö aktiviseerib ka ministeeriumiesindajaid selgitustööle. Olen veendunud, et seda ei saa jätta liialt viimse hetke peale, sest sellisel juhul ei pruugi sõnum inimestele õigeaegselt kohale jõuda. Aeg on tegutseda juba täna!
OLGA IVANOVA,
Riigikogu korteriühistute toetusrühma esimees
Viimati muudetud: 10/26/2016
Jaga
|

fasttext_language: et


title: Kesknädal

maintext:
Kostel Gerndorf: Keskerakond ei ole lõhki
19. October 2016
Ta kahetses, et Keskerakonna mõju ühiskonnale on jäänud oodatust väiksemaks. „Me lootsime, et Keskerakond osaleb võimu teostamisel palju aktiivsemalt. Osaleb valitsustes ja määrab Eesti arengut. Seda oleks võinud selle 25 aasta jooksul rohkem olla.“
Gerndorf tundis heameelt selle üle, et Keskerakond on kõige suurem erakond ja et on jäädud truuks oma programmile. „Meil on olnud igasuguseid probleeme organisatsiooni sees, aga meie programm, mis lähtub Rahvarinde ideaalidest, on jäänud paika,“ tõdes üks Rahvarinde asutajatest. Ta kinnitas, et Keskerakond ei ole lõhenenud. „Olen suure osa oma elust tegelenud organisatsiooniteooriaga. Isikutevahelised probleemid, mis on seotud kohaga organisatsiooni hierarhias, tekivad igas organisatsioonis. Seda enam vabatahtlikus organisatsioonis. Meilt on paljud läinud, aga õnneks veel rohkem on tuldud. Need probleemid tuleb erakonna sees lahendada. Ja lahendused on selleks ka olemas. Sest meil on demokraatlik organisatsioon, meil on oma põhikiri, meil on oma süsteem, kuidas täidetakse ametikohad,“ rõhutas Gerndorf.
„Nüüd on ees kongress. Esimehe valimine on täiesti normaalne. Valimistulemused määravad selle, kes jääb võimule. Valimistel on valitud ehk võitjad ja mittevalitud ehk need, kes kaotasid. Demokraatlikes organisatsioonides ja ühiskondades on kogu põhiprobleem selles, mis saab nendest, kes kaotasid, ehk opositsioonist.“ ütles Gerndorf. Tema sõnul on suhtumine, et võitja võtab kõik, vale. „Loodan, et pärast seda kongressi õnnestub erakonnas opositsiooni probleem lahendada niimoodi, et need, kes ei osutu valituks, saavad organisatsioonis väärilise koha, võivad edukalt töötada,“ rõhutas Gerndorf.
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
60 kangekaelset poliitikut otsis üliinimest
H. SURSEN, 05. October 2016
Individualism segab meie ühiskonnas iga päev mujalgi. Näiteks keelduvad mõned kodanikud korraliku kompensatsiooni eest andmast oma maad Rail Balticu ehitamiseks või riigipiirirajatiste paigutamiseks. Soovitakse, et vabale inimesele ei tohi vabal maal seada ühtki piirangut. Arvatakse: „Mis lähevad mulle korda teised inimesed, riik ja tema kallid projektid!?“
Arvatavasti leitakse nüüd napi kahe nädala jooksul vabariigile uus president. Ent eelneva nelja kuu poliitilised otsustused ja laialdane debateerimine lõppesid üksnes mitme potentsiaalse riigipea ränga solvamisega. Ühe erakonna puhul tajusime seda, kuidas võimujanu lõi nii pähe, et edu saavutamiseks kasutati suisa avalikku valetamist.
„Estonia“ kontserdisaalis toimunu näitas seekord, et on olemas piir, kus demokraatia läheb üle segaduseks, anarhiaks. On mitmeid näiteid teistest riikidest, kus see piir on ületatud, ning neis paigus valitseb kaos ja vägivald.
H. SURSEN Lõuna-Eestist
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Hiina ja IMF tahavad panganduses läbi viia enneolematuid uuendusi
INDREK VEISERIK, 12. October 2016
Kolm mahavaikitud uudist
1. oktoobril toimus midagi tähelepanuväärset. Hiina Rahvavabariigi iseseisvuspäeval lisas nimelt Rahvusvaheline Valuutafond (IMF) Hiina jüaani ehk renminbi IMF-i viie reservvaluuta hulka. Teised reservvaluutad on USA dollar, Jaapani jeen, Briti nael ja Euroopa ühisraha euro. Viimati lisandus IMF-i valuutakorvi euro 1999. aastal.
Hiina korraldas IMF-i eriõiguste reservi (SDR* – Special Drawing Rights) valuutakorviga liitumiseks pikaajalise kampaania. SDR on virtuaalne valuuta, mida IMF saab kasutada erakorralisteks laenudeks ning IMF-i liikmesriigid kriisiajal oma reservide toestamiseks.
See tähendab, et keskpankurid üle maailma hoiavad nüüd 10,92% oma rahavarudest jüaanides. Seega üle 1 triljoni dollari väärtuses jüaane hoitakse praegu maailma keskpankades. Samuti hakatakse üha rohkem investeeringuid maailmas tegema jüaanides, mitte reservvaluutaks olevates dollarites.
Teine tähelepanuväärne mahavaikitud uudis tuli tänavu suvel, kui 23. ja 24. juulil toimus Hiinas Chengdus G20 kohtumine. Kui peavoolumeedia kirjutas peamiselt sellest, millises meeleolus toimusid Vladimir Putini ja Barack Obama kokkupuuted, siis tegelikult langetati Hiinas tähtis otsus. Nagu portaal theepochtimes.com kirjutas, oli ainus reaalne resultaat, mis G20 kohtumisel saadi, see, et maailma finantseliit kavatseb IMF-i SDR-valuuta muuta maailma reservvaluutaks. "G20 kommunikees toetatakse võimaluste otsimise jätkamist, et mil moel saaks suurendada SDR-i kasutusulatust ja ühtlasi tervitatakse jüaani liitumist SDR-i resevvaluutaga," kirjutas Hiina suurim leht The People`s Daily.
Kolmas oluline mahamagatud uudis oli aga see, et eelmise aasta augustis asus Maailmapanga alluvusse kuuluv Rahvusvaheline Rekonstrueerimis- ja Arengupank müüma 3 miljardi dollari väärtuses SDR nomineeritud võlakirju. Ja seda ei milleski muus kui Hiina jüaanides! Viimati juhtus midagi seesugust 35 aastat tagasi. Milleks seda oli tarvis teha just nüüd?
Hiina plaanid
"2009. aasta kriisist alates pole Hiina eesmärgiks olnud mitte jüaani asendada dollariga, vaid dollar asendada maailmas SDR reservvaluutaga," kirjutas portaal thecorbettreport.com.
Ka endine IMF-i SDR-divisjoni juht dr. Warren Coats on ajakirjanduses öelnud, et Hiina teeb praegu meeleheitlikke jõupingutusi, et USA dollar troonilt tõugata. "Eesmärk asendada dollar ja euro ning teised rahvusvaluutad SDR-iga on Hiina suurim eesmärk," on Coats öelnud.
Portaalis thecorbettreport.com tuuakse välja, et 2009. aasta märtsis, kui maailm alles toibus globaalsest finantskriisist, kirjutas Hiina keskpanga juht Zhou Xiaochuan oma artiklis "Reformige maailmamajandussüsteem" sellest, et USA dollari kui maailma reservvaluuta valitsemise aeg on möödas ja kõige mõistlikum oleks finantsjuhtimine maailmas anda täielikult IMF-i kätte. Xiaochuan sõnas 2009. aastal, et just SDR täidab kõige paremini maailma „supersuveräänse“ reservvaluuta rolli.
Ennustused rahatust maailmast täitumas?
Seega tuleks lugejatel SDR-reservvaluuta kohta käivatel vähestel uudistel edaspidi silm peal hoida. Tasub vaadata kasvõi seda, kuidas Hiina ja Venemaa ehitavad praegu rahvusvahelise arveldussüsteemi SWIFT kõrvale oma sõltumatut süsteemi. Hiinlased ja venelased teavad midagi, mida meie ei tea, ja valmistuvad praegu aktiivselt eelolevateks suurteks muudatusteks maailmapanganduses.
Kui maailma finantseliit tahab muuta SDR reservvaluuta ülemaailmse tähtsusega rahaühikuks, läheb täide paljude ennustus sellest, et tulevikus saavad ühiskonnad elama ja arveldama rahatus maailmas. Muudatused maailma panganduses tulevad, see on kindel. Kuid kas ilma paanika ja krahhideta, seda näitab aeg.
* SDR on Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühik, mis loodi 1969. aastal eesmärgiga tekitada kunstlik reservvaluuta, mida riigid saaksid kasutada ka omavahelistes arveldustes (et valuutareservid Bretton Woodsi süsteemi tingimustes ei sõltuks ainult kulla tootmise ja USA dollarite mahust, mis oleks hakanud takistama väliskaubanduse arengut). SDR väljendab iga liikmesriigi kvooti ehk sissemakse suurust fondi kapitali. Kvoodist sõltub liikmesriigi hääleõigus ja fondi finantsressursside kasutamise ulatus kriisi korral. Eesti kvoot on 93,9 miljonit SDR-i ehk ligikaudu 111,2 miljonit eurot. Eestil on 1676 häält ehk 0,07% kõikidest häältest. Allikas: Eesti Panga kodulehekülg
INDREK VEISERIK
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Vabaerakond on muutunud väheste inimeste äriprojektiks?
05. October 2016
„Organisatsioonikultuurilt meenutab erakond pigem 10–15 inimese äriprojekti, mitte kaasavat, eesmärkide saavutamisele ja arengule suunatud laiapõhjalist organisatsiooni,“ kirjutas Ilisson Facebookis.
Tervikteemade osas ei ole tema sõnul Vabaerakonnas siiani ühist hingamist leitud. „Eelmisel aastal lubatud uue maksukontseptsiooni väljatöötamise nimel ei ole midagi sisulist tehtud. Tegelikult tuleks rääkida majandus- ja maksukontseptsioonist, kuna enamus makse on vahend, mitte eesmärk omaette,“ tunnistas Illison.
Illisoni sõnul on paljude vabaerakondlaste seas pettumus suur. „Paljude mulle paari päeva jooksul helistanute hulgas on umbes 10 inimest, kes arvasid, et astuvad lähiajal erakonnast välja,“ kirjutas Illison.
Asi on Ilissoni sõnul vägagi põhimõtteline. „Me lubasime uut poliitikat, me lubasime rahva kaasamist – pöörata ennast näoga rahva poole, lubasime avatust jne. Me oleme juba ammu oma lubadustest distantseerunud. Meie sõnad ja käitumine ei käi ühte jalga. Me oleme muutunud nende sarnaseks, kellest soovisime erineda,“ kirjutas Ilisson.
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Tulge Paide vallitorni!
05. October 2016
Eestimaa südames, Paide ordulinnuses asub kauni vaatega hubane klaasgalerii. Pakume seminariteenust maitsvate toitude ja ainulaadse rännakuga läbi Eestimaa ajaloo.
Korraldame ka meeldejäävaid pidusid.
Läheme vallitornis läbi eri ajastute korruste ajalukku, mis on täis nalja ja naeru, laulu ja tantsu. Erinevaid aegu tunnetame ka maitsemeeltega. Unustamatule reisile panevad punkti hõrgutised, kvaliteetvein, videodisko ja õhtujuht.
Einestada saab ka mõnes ajastus: orduajas Järva foogti pidusöögil, keskaegses kõrtsis või tsaarinna seltsis tsaariajal!
Tuleme ka teile külla – meilt toitlustus, eriprogramm, LED-ekraan, retrodisko.
Rohkem infot tel 55 543 170 või sander@wittenstein.ee
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kersti Kaljulaidi esimene prohmakas
ANDRES LAIAPEA, 19. October 2016
"Meie tugevus on see, et meie oleme väga otsekohesed. Meie ütleme selgelt, et meie suurim probleem ei ole kunagi majandus. Meie suurim probleem on alati julgeolek," teatas Kaljulaid reipalt.
Kahju, et uus riigipea alustas oma ametiaega sellise apsuga, sest majandus ja julgeolek on omavahel tihedalt seotud ning teineteist toetavad, mitte vastandlikud asjad. Ühe vastandamine teisele on fundamentaalne viga, sest tegelikult valitseb nende vahel sümbiootiline suhe: majanduseta ei saa olla julgeolekut ja julgeolekuta ei saa olla majandust.
Seda lihtsat tõde mõistis hästi näiteks USA president Franklin D. Roosevelt (FDR), kellele Kaljulaid oma kõnes viitas.
Kui meie president tsiteeris tema 1933. aasta kuulsat ütlust, mille kohaselt "ainus, mida karta, on hirm ise", siis siinkohal väärib tähelepanu ettekanne olukorrast riigis, mille FDR tegi Kongressile 1944. aasta jaanuaris, kui Teine Maailmasõda oli oma veriseimas faasis.
FDR märkis, et ilma julgeolekuta kodus ei saa olla püsivat rahu maailmas. Julgeolekut kodus seostas ta seejuures eelkõige just ameeriklaste majanduslike õiguste ja vabadustega.
FDR pidas vajalikuks kindlustada ameeriklastele õigus tulutoovale töökohale ja piisavale sissetulekule, mis annab võimaluse väärikaks eluks. Samuti leidis ta, et igal perel peab olema õigus korralikule eluasemele, vajalikule arstiabile ning kaitsele vanaduse, haiguste, õnnetuste ja töötusega kaasneva majandusliku viletsuse eest. Ka õigus heale haridusele oli üks neist asjust, mis tema silmis julgeolekut tagasid.
"Me oleme jõudnud selgele äratundmisele tõsiasjast, et tõeline isikuvabadus ei saa eksisteerida majandusliku julgeoleku ning iseseisvuseta," rõhutas USA president. "Näljased ja tööta inimesed on need, kellest tehakse diktatuure."
Roosevelti rolli ei saa hinnata Eesti Vabariigi seisukohalt positiivseks, sest osa tema poliitilisest pärandist moodustasid ka sobingud Teheranis ja Jaltas, millega Balti riigid jäeti NSV Liidu mõjusfääri. Kuid ameeriklaste julgeoleku kindlustamisel tegi ta ära suure töö, ning väga suure osa sellest tööst moodustas just majandusliku julgeoleku kindlustamine.
ANDRES LAIAPEA,
poliitikavaatleja
[fotoallkiri] LIHTNE TÕDE: F. D. Roosevelt (pildil) mõistis, et majandus ja julgeolek on omavahel tihedalt seotud. Kersti Kaljulaid ei mõista mitte.
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Nädala juubilar VACLAV HAVEL 80
JAAN LUKAS, 05. October 2016
Haveli ühe kreedo leiab 1989. aasta septembris ajakirjas "Vikerkaar" avaldatud artiklist „Poliitika ja südametunnistus“: „…meie kõikide ees, ükskõik, kas me elame Läänes või Idas, seisab üks põhiülesanne. See ülesanne on valvsalt, läbimõeldult, alati ja igal pool kõigest jõust seista vastu Ideoloogiate, Süsteemide, Aparaatide, Bürokraatiate, Kunstlike keelte ning Poliitiliste loosungite anonüümsuse isikupäratu ja ebainimliku võimu irratsionaalsele iseliikumisele, kaitsta end tema kompleksse ja võõrandava surve eest…“
Vaclav Havel sündis 5. oktoobril 1936. Ta kasvas jõukas ettevõtjate ja intellektuaalide peres, kellelt 1948. aastal võimule tulnud kommunistid konfiskeerisid suurema osa varast. Perekondlik taust sai takistuseks õpingute jätkamisel ning ta töötaski neli aastat keemialaboris assistendina. 1954. aastal õnnestus siiski lõpetada õhtukeskkool. Päritolu takistas aga ka kõrghariduse omandamist. Poliitilistel põhjustel olid temale välistatud õpingud humanitaarvaldkonnas. Nii sai ta kõrghariduse Tšehhoslovakkia Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas aastatel 1955–1957.
Teatrikooli sisse saamine algul ebaõnnestus ja Havel hakkas tööle Prahas ABC Teatris. Töötades teatris „Divadlo Na zabradli“ kirjutas ta oma esimesed näitemängud -- temast kujunes tšehhi absurditeatri eredaim viljeleja.
Esimeseks oma lavastuseks oli „Aiapidu“ (1963), mis tõi kohe rahvusvahelise tuntuse.
Seda, kuidas Vaclav Havel mõtestas lahti mõiste „näidend“, võime lugeda 1991. aasta 1. veebruari "Sirbist": „Näidend on ilmselt neist [mõeldud luulet ja proosat] erinevalt pooltoode, iseendaks saab ta alles teatris. Teater on aga jälle nii sotsiaalne nähtus, mis sõltub rohkem kui miski muu võimalusest eksisteerida avalikkuse ees.“
Havelil läks siiski korda jätkata haridusteed Praha Kunstiakadeemias. Draamakunsti Akadeemia lõpetas ta 1967. aastal.
Tulles korraks tagasi Vaclav Haveli lapsepõlve juurde, võib öelda, et juba toona kujunes välja tema keskkonnasõbralik maailmavaade. 1989. aasta "Vikerkaares" ilmunus meenutab ta pilti, kus külakoolist koju tulles kiiruga ehitatud vabriku (ilmselt sõjatehase) kõrget korstnat nägi. „Korstnast tõusis paksu pruuni suitsu, mis hajus sinisesse taevasse. Seda vaadates oli mul tunne alati, et tegu on millegi väga kohatuga – inimesed määrivad taevast.“
Samas kirjutises arutleb Havel: “Süüdi pole teadus kui selline, vaid teadusajastu inimese ülbus. Inimene lihtsalt pole jumal ja jumala mängimisel on kibedad tagajärjed.“
Kuuekümnendatel aastatel avaldusid üha tugevamini püüdlused vabaduse ja demokraatia poole nii Nõukogude Liidus kui ka Euroopa sotsialismileeris tervikuna. Tšehhoslovakkias oli vastavate ideede elluviijaks kommunistliku partei liberaalsem tiib eesotsas Alexander Dubčekiga. Ulatuslike reformide ehk Praha Kevade käigus tagati kogunemis-, reisimis-, usu- ja väljendusvabadust.
Demokratiseerimisel ja vabamate tuulte toomisel kultuuri lõi aktiivselt kaasa ka Vaclav Havel. Pärast seda, kui Nõukogude Liit koos teiste Varssavi pakti riikidega Tšehhoslovakkia 20. augustil 1968 okupeeris, algas seal loomingulise intelligentsi represseerimine. Haveli näidendid keelustati. Toona kolmekümnendates aastates mees ei andnud aga alla, vaid kolis Prahast maale, kus jätkas kirjutamist ja vaimset võitlust kommunistliku režiimi vastu. Muu hulgas korraldas ta totalitaarideoloogia-vastase muusika kontserte.
Muusika ajendaski Vaclav Haveli jõudmist dissidentliku tegevuse kõrgpunkti. Liikumise „Harta 77“ manifest kutsus Tšehhoslovakkia valitsust üles tagama 1975. aasta Helsingi lepetes sätestatud inimõigusi. Samal aastal kirjutas Havel Tšehhoslovakkia liidrile Gustav Husakile avaliku kirja, milles taunis kommunistliku poliitika hukutavat mõju.
Kommunistliku režiimi olemust kritiseeris Vaclav Havel 1978. aastal avaldatud essees „Võitmatute võim“. 1979 aitas ta luua komiteed ebaõiglaselt karistatute kaitseks. Võimulolijad ei jäänud seda rahulikult pealt vaatama -- Havelile mõisteti mitmeid kordi vanglakaristus, 1979. aastal vangistati ta neljaks aastaks.
Havel oli keskseks tegelaseks 1989. aastal Tšehhoslovakkias alanud revolutsioonilistes sündmustes – Sametrevolutsioonis. Veel sama aasta veebruaris tuli tal aga vangi minna. Ajakiri „Kultuur ja Elu“ on ära trükkinud Vaclav Haveli kõne kohtus, kus vabadusvõitlejast kirjanik ütles muu hulgas järgmist: „Kõige enne tuleb nentida, et sõnad „riigivastane“ ja „kommunismivastane“ kaotasid juba ammu otsese tähenduse, sest nad on pikaajalisel ja päris omavolilisel kasutamisel saanud ainult häbistavaks sildiks, mis kleebitakse külge kõigile, kes on võimule ükskõik mis põhjusel ebamugavad.“
„Nüüd istub maailmakuulus kirjanik järjekordselt vanglas. Tema vapper naine ja toredad lapsed toetavad teda nendel teenimatutel vanglakuudel. Moraalne võit on nii või teisiti ausa inimese, mitte silmakirjalikku totalitaarrežiimi päralt,“ kirjutas "Kultuuri ja Elu" samas numbris Arvo Valton, kes Haveliga ka kohtunud oli.
20. novembril 1989 pidas vanglast vabanenud Havel Vaclavske platsil poolemiljonilisele rahvahulgale kõne, kus julgustas jätkama režiimivastaseid meeleavaldusi: „Tõde ja armastus peavad valdama valede ja viha üle!“
Sametrevolutsiooni tõttu pidi kommunistlik partei kapituleeruma ja moodustama koalitsiooni Kodanikufoorumiga.
1989. a 29. detsembri valimistel sai Havel Tšehhoslovakkia ajutiseks presidendiks.
5. juulil 1990 valis vabalt valitud parlament Haveli uuesti presidendiks. Presidendina lõi ta uusi suhteid maailma liidritega ja aitas üles ehitada Tšehhoslovakkia välispoliitika alustalad. Ta õhutas sotsiaalseid reforme, keelustas surmanuhtluse, vabastas kõik poliitvangid ja sulges riigi sõjatehased. Esimese riigipeana maailmas kutsus ta ametlikule visiidile dalai-laama.
Uued olud tõid aga muudatusi kahest maast ja rahvast moodustatud riigi poliitikasse.
Nimelt 1992. aastal hakkas Slovakkia jõulisemalt taotlema autonoomiat. Havel, kes pooldas Tšehhoslovakkia terviklikuks jäämist, astus sama aasta 20. juulil ametist tagasi. Toimus riigi jagunemine Tšehhiks ja Slovakkiaks. 26. juulil Vaclav Havel valiti Tšehhi Vabariigi presidendiks.
Isiklikus elus kujunes Havelile raskeks 1996. aasta, kui 27. jaanuaril suri tema abikaasa Olga, kellele on pühendatud vanglas kirjutatud raamat „Kirjad Olgale“. Samal aastal diagnoositi Havelil kopsuvähk; kops tuli eemaldada. Pikaajalisel haiglaravil hoolitses Haveli eest näitleja Dagmar Veskernova, kellega ta pärast haiglast välja pääsemist 1997. aasta jaanuaris abiellus.
1998 valiti Vaclav Havel uuesti viieks aastaks (viimaseks ametiajaks) Tšehhi presidendiks. Sellesse perioodi jäid Tšehhi ühinemine NATO-ga ja kutse saamine Euroopa Liiduga ühinemiseks.
Vaclav Havel oli viimane endiste Nõukogude bloki riikide dissident, kes võimult lahkus. Samuti oli ta kõige kauem teeninud riigipea postkommunistlikus Euroopas. Nii läks sageli tõeks osutunud fakt, et revolutsioon sööb oma laps,i temast mööda.
Märkimisväärne roll on Vaclav Havelil olnud ka Eesti ja teiste Baltimaade taasiseseisvumises. „Eriti tihedad olid nõupidamisel (1990. aastal toimunud Rahvarinde Haabneeme konverents) meie kontaktid Tšehhi Kodanike Foorumi juhtidega. Võib-olla aitasid need sidemed kaasa sellele, et sügisel just Vaclav Havel esines Pariisis OSCE nõupidamisel ja nõudis Balti riikide iseseisvuse taastamist,“ kirjutab Edgar Savisaar oma raamatus „Peaminister“ (lk. 181).
1996. aastal külastas Vaclav Havel Eestit. Usutluses „Postimehele“, ainsale ajalehele, millele Havel nõustus intervjuud andma, nimetas ta oma visiidi eesmärgiks näidata Tšehhimaad kui uut ja iseseisvat riiki.
Oma loomingu ja eluaegse inimõiguste eest võitlemise ja avameelsete arvamuste avaldamise eest on Václav Havel saanud nii riiklikke medaleid kui ka rahvusvahelisi auhindu ja nimetatud mitme ülikooli audoktoriks. Ta on pälvinud Austria riikliku kirjandusauhinna, Erasmuse preemia, Karl Suure auhinna, Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi, Franz Kafka auhinna.
Vaclav Havel suri 18. detsembril 2011. Tema nime kannab Praha lennujaam, mis olevat Euroopas suuruselt teine.
JAAN LUKAS
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kas haldusreformi seadus on põhiseadusega vastavuses?
ANNELI OTT, 12. October 2016
Küsimus, kas haldusreform ikka on põhiseadusega vastavuses, on tekkinud seoses seaduses ette nähtud minimaalse elanikearvuga ning omavalitsuste sunniviisilise liitmisega. Suurt pahameelt tekitab ka seadusepügal, mis näeb ette nende omavalitsuste toetustest ilmajätmise, kes vabatahtlikult ei ole nõus liituma või kes ei pea liitumist vajalikuks, sest suudavad ise edukalt oma elanikele pakkuda vajalikke teenuseid.
Valitsuse teerull
Kohalike omavalitsuste poolt esitatud küsimused on minu hinnangul igati õigustatud. Argumendid on kõigil avalduse esitanuil sisult sarnased ja rahulolematus riigipoolse sundliitmise suhtes mõistetav.
Põhiliseks vaidluskohaks on kujunenud elanike miinimumarv – 5000 inimest, mis on õiguslikult arusaamatu. Mille alusel on selline piirmäär seadusesse sisse kirjutatud?
Lisaks tekitab muresid riigi poolt liitumisprotsessi läbiviimiseks ette antud lühike aeg, mida omavalitsuste esindajad ei pea mõistlikuks.
Kui seaduspärane on jätta ühinemistoetuseta need omavalitsused, kes vabatahtlikult ei ühine? Olen veendunud, et ka sundliidetavad omavalitsused vajavad investeeringuid aga seadus jätab nüüd nende valdade inimesed teenuste kättesaadavuse poolest ebavõrdsesse olukorda. Samas on haldusreformi eestvedajad tugevalt toonitanud reformi elluviimise vajadust ennekõike just seoses kvaliteetsemate teenustega. Seaduses määratud tingimused on seega sisuliselt vastuolulised. See on taaskord liigse kiirustamise tulemus. On selge, et siinkohal on omavalitsuste küsimus võrdse kohtlemise printsiibi kohta igati asjakohane.
Põhiseaduskomisjon kahjuks ei näinud või ei tahtnud näha omavalitsuste tõstatatud küsimuste osas vastuolu põhiseadusega. Nagu ikka, domineerisid komisjonis koalitsioonijõud, ning seega leiti kõikidele murekohtadele valitsuse tegevust toetavad vastused. Keskerakonna seisukohad komisjoni enamusega ei kattu ja seetõttu oleme esitanud omapoolse eriarvamuse, milles toetame omavalitsuste seisukohti.
Kohalikud inimesed on segaduses
Keskfraktsiooni saadikud leiavad oma eriarvamuses kokkuvõtlikult, et kohalike omavalitsuste sundühendamine Vabariigi Valitsuse poolt on vastuolus põhiseadusega. Riive avaldub omavalitsuste autonoomia põhimõttes, ning ühinemiste puhul tuleb igal juhul eelistada volikogude algatatud ühinemisi, mitte riigi algatatud sundühinemisi. Riigi poolt algatatud ühendamine on väär ning saab olla seadusega kooskõlas üksnes juhul, kui eelnevalt proovitud ühendamised ei ole andnud soovitud tulemust.
Me leiame, et sundühendamise läbiviimiseks ette nähtud aeg on ebamõistlikult lühike ning omavalitsustel pole sundühendamise käigus tõhusat võimalust avaldada riive kohta oma arvamust. Sunniviisiline ühendamine on põhiseadusega kooskõlas juhul, kui saaksime täna väita, et kavandatud ühendamine tõstab võimekust tagada kvaliteetsete avalike teenuste osutamine. Paraku me seda täna öelda ei saa.
Olen ka seisukohal, et omavalitsustes elavatele inimestele pole veel piisavalt selgitatud sundühendamise tagajärgi – kohalikud inimesed ei tea, mida sundühendamine nende kodupiirkonnale võib kaasa tuua. Sellise vähese informatsiooni pinnalt on väga raske teha otsust liitumise poolt või vastu. Kuidas saame tagada, et kui väiksem omavalitsus ühineb suurema keskusega, ei arvestata vaid suurema omavalitsuse huve? Oleme veendunud, et uute regulatsioonide rakendamiseks peab olema ette nähtud piisavalt pikk aeg, mille jooksul elanikud saaksid uute normidega tutvuda ning vastavalt sellele oma tegevused ümber korraldada.
Haldusreform ja kohalikud valimised
Vägisi jääb mulje, et haldusreformiga kiirustamise taga on 2017. aasta sügisel toimuvad kohalikud valimised ning valitsuserakondade soov suurendada neil valimistel enda piirkondlikku toetust. Sellele soovile aitab ju kaasa mõnele omavalitsusele uute, varasemast enam sobivate piiride joonistamine. Ja et kes kaasa mängida ei taha, see jääbki toetustest ilma. Tõeliselt „demokraatlik“ käitumine!
Vaatamata päevakorras olevatele tõsistele vaidlustele, rõhutab riigihalduse minister Arto Aas endiselt, et 1. oktoober 2016 on haldusreformi seaduse ajakavas hiliseim omavalitsuste läbirääkimiste alustamise aeg, sest hiljem oleks vähese aja tõttu väga raske ühinemismenetlused korrektselt läbi viia ja taotlus 1. jaanuariks 2017 esitada. Samuti rõhutab minister, et vaatamata Riigikohtu poole pöördumisele tuleks omavalitsustel samal ajal tõsiselt tegelda ka liitumisläbirääkimistega.
Tuleb mõista, et Keskerakond pole haldusreformi vastu, kuid me ei poolda tänaseid tingimusi ning riigi üleolevat suhtumist omavalitsustesse. Täna ei jäeta mingit ruumi erisustele, ning ka reformi tagamaad ja sisueelnõud on endiselt avamata. Selline käitumine ja sundlus ei ole valitsuse poolt teist osapoolt aktsepteeriv ega lugupidav. See näitab sisuliselt koostöötahte puudumist. Sellist haldusreformi me paraku toetada ei saa.
[pildiallkiri] KESKERAKOND TOETAB OMAVALITSUSI: Tänavu 4. veebruaril peetud Keskerakonna Omavalitsuskogu algatusel toimus sisukas haldusreformi-teemaline seminar. Sõna võtsid erinevad poliitikud ja riigihalduse minister Arto Aas. Küsiti, kuidas omavalitsused pärast reformi ja sundliitmisi toime tulevad.
ANNELI OTT,
Riigikogu põhiseaduskomisjoni liige, endine omavalitsusjuht
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Savisaar: noored ei ole veel päris küpsed
Kn, 12. October 2016
Savisaar rõhutas, et tal ei ole olnud kergeid kongresse, ning meenutas Ratase ja Simsoni kandideerimist. Lisaks pakkus ta, et erakonna esimehe kohale võib pretendeerida hoopis Mailis Reps. "Mina näiteks pole asendamatu, aga kindlasti ma ei kavatse sellest loobuda, kui teised arvavad, et nemad on rohkem asendamatud kui mina.”
Keskerakonna lõhenemisest ning inimeste võimalikust lahkumisest rääkides ei soovitanud Savisaar neid asju väga tõsiselt võtta. “Mina usun, et Keskerakonnaga on alati olnud niimoodi, et ükski koht ei jää tühjaks. Kui mõned marsivad minema või tahavad parteid ümber teha, siis tuleb mõelda sellele, mida ülejäänud tahavad. Ja uskuge mind, neid inimesi, kes tühjad kohad täidavad, leidub meil alati.”
10. oktoobril ajalehes Pealinn ilmunud intervjuus nentis Edgar Savisaar, et tema taandumist ootavad erakonnakaaslased tahavad erakorralist kongressi, sest kardavad, et ta oleks 2017. aasta korralise kongressi jaoks liiga tugev. “Eks nad kibelevad ja kartsid, et ma saan kongressi ajaks liiga tugevaks. Teiseks, nad tahavad hirmsasti Rõivasega kokku leppida, aga öeldi, et saate kokku leppida heal juhul siis, kui olete ise Keskerakonnas võimul. Eks nad püüavad seda nõudmist täna rahuldada. Ega minagi ei saa sellest aru, miks kongressi on vaja just praegu teha. Aga üks minu asetäitja tõstis selle küsimuse üles, ja ma leidsin, et kui nad seda nii väga nõuavad, mis seal siis ikka,” ütles Savisaar.
Keskerakonna esimees leidis, et erakonna esimehe kohta ihkajatel ei ole ideid, ja nad ei oska neid ka ellu viia. “Nad oskavad maha võtta või maha kangutada. Mina tegelen aga täna sellise asjaga nagu kodanikupalk, mida katsetatakse Soomes ja ka mujal riikides. Ma mõtlen, kuidas pärast suuri valimisi seda Eestis rakendada. Samuti maksupoliitikas tuleb minna rohkem Läti teed ja muutuda ettevõtjasõbralikumaks. Samamoodi kavandavad nad astmelist tulumaksu. Mul on palju ideid, mida ellu viia. Nemad ei viitsi, neile tundub, et on vaja Reformiga sõber olla,” ütles Savisaar.
Uue presidendi Kersti Kaljulaidi osas pidas Edgar Savisaar vajalikuks oodata, millised on tema sammud selles ametis. “Ma ootaks ära, mida ta tegema hakkab. Kindlasti on ta parem kui see Jüri Luik. Tegelikult käib selle presidendivalimiste käigus võitlus poliitikute ja bürokraatide vahel, et kes peale jääb. Sellel tüdrukul on šanssi mõlemaks.”
Oma kriminaalasja kohta ütles Savisaar nii ERR-ile kui ka Pealinnale, et usub, et temaga läheb samamoodi, nagu Raimond Kaljulaidiga, kelle suhtes kriminaalasi lõpetati. Kn
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Mõtteid Keskerakonna 25. sünnipäeval
KÜLLO ARJAKAS, 12. October 2016
Uus ühendus loodi Rahva-Keskerakonna nime all. Sõna „Rahva“ märgitses otsest sidet Eestimaa Rahvarindega, mille kaudu tuldi poliitikasse; sõna „Kesk“ aga enesemääratlust poliitilisel skaalal. Erakonna programm võeti vastu II kongressil 17. aprillil 1993, sealtpeale on tegutsetud Eesti Keskerakonna nime all.
Vaevalt et asutajatest toona keegi mõtles erakonna 25. sünnipäeva tähistamisele. Keskerakond on esimene, kes jõuab sellise verstapostini. Veel vähem osanuks asutajad prognoosida, et erakonna siseelu on sellise juubeli eel kurvastavalt kehv.
Pean tunnistama, et pärast poliitikast tagasitõmbumist varakevadel 2007 pole ma enam kirjutanud ühtegi päevapoliitilist artiklit ning jooksvat elu Toompeal ei jälgi ammugi suure hoolega. Seega, olles asjadest eemal peaaegu et juba 10 aastat – ikkagi õige pikk aeg –, sestap võtke alljärgnevat kui ühe asutajaliikme tähelepanekuid. Ei rohkemat.
Seesmine seis, just juhtkonnas, näib mõistagi olema keeruline. Erakonna „üks tiib“ deklareerib, et vastuolude põhjus joonistub välja erinevas ideoloogias, sest „teised“ tahavad Keskerakonda muuta reformierakond nr 2-ks. Vabandust, aga selline tees ei kõla eriti usutavalt. Pigem on valimiskampaaniale omane tavapärane sildistamine.
Eesti poliitika on viimasel 25 aastal selgelt näidanud, et ükski nn duubel-erakond pole poliitikas läbi löönud ega püsi kaua. Vaid viimane näide on Rahva Ühtsuse Erakond (RÜE), mis oma pagulasteema tõstatamise ja käsitlemisega on täiesti jäänud EKRE varju. Pole ette näha erilisi võimalusi RÜE tõusuks, nii ei saa pikka pidu prognoosida ka reformierakond nr 2-le.
Erakonna „teise tiiva“ mõned liikmed on endale meedias lubanud peaaegu et uskumatuid isiklikke väljaütlemisi. Siin ei jää muud üle kui korrata poliitika aabitsatõde – kui enamik inimesi räägivad, mida nad teavad, siis poliitik ikka teab, mida tema räägib. Ehk teisiti öeldes, kaugeltki mitte kõiki isiklikke mõtteid ega emotsioone ei peaks kiirustama ajakirjanduse vahendusel jagama Eesti rahvaga. Ja kui mõni nädal jääb ajakirjanduses vahele, ei peaks kohe kartma, et „minu valijad mind ära unustavad“.
Erakonnas on alanud erakorralise kongressi eelne sisekampaania. Nagu öeldud, olen tegevusest eemal olnud 10 aastat ja kindlasti ei valda jätkuvas tempos kasvanud liikmeskonda. Kuna sisekampaaniat reglementeerivaid reeglistikke on napilt, siis on üleriigilise (kohalike omavalitsuste) valimiskampaania üldised lähenemisviisid ja võtted selgelt toodud erakonna sisemistesse tegemistesse. See ei näikse olema viljakas lähenemine.
Tekib vägisi tunne, et mõlemad „tiivad“ alahindavad Keskerakonna liikmeskonda. Siselistis avaldatud teadete järgi käib selge „võidurelvastumine“: kusagilt laekub toetusavaldus näiteks 10 allkirjaga ja vastuseks sellele tuleb teha uus avaldus vähemalt 15 allkirjaga; kui keegi midagi arvab, on seda vaja paari tunni pärast oponeerida jne. See kõik võtab aega ja energiat. Aga, tekib küsimus – milleks?
Kardan, et sedatüüpi päevapoliitiline võitlus (eriti) ei mõju liikmeskonnale, just kongressi saadikutele, kes peaks ikka olema üldisest liikmeskonnast kõige „mõtlevam osa“. Halvemal juhul tekitab triviaalne sisekampaania lihtsalt tülpimust või isegi tülgastust.
Kui erakorralise kongressi eel seatakse üles näiteks kaks esimehekandidaati, siis pole vähimatki kahtlust: nad on teada ja tuntud, olnud erakonnas kaua aega ning silmanähtava aktiivsuse ja energiaga osalenud aastatepikkuses tegevuses. Küllap saavad mõlemad kandidaadid kongressil oma tulevikuvaateid pikemalt tutvustada. Ning küllap oskavad kongressi saadikud ikka oma peaga mõelda ja alternatiive vaagida ning teevad valiku valimiskasti lastud sedelis.
Nii ma usungi, et saadikud ei lase ega ei peaks laskma endid „mõjutada“ klassikalise valimiskampaania võtetest. See oleks oma inimeste alahindamine ja pigem teeb kongressieelne mudamaadlus paljusid kurvaks.
Ning pole kahtlust: erakonna esimees saab valitud! Vaid üks saab võitja olla. Aga, ärgem unustagem, ka teine – ka tema on jätkuvalt olemas. Kõige drastilisem oleks pidada olemasolevat kaotuseks ja olemasolevaid kaotajateks. Seega, vastvalitud esimehe poliitiline tarkus algab kas kahe või – uuendatud põhikirja järgi – näiteks nelja aseesimehe nimetamisest.
KESKMÕTE: Erakonna „üks tiib“ deklareerib, et vastuolude põhjus joonistub välja erinevas ideoloogias, sest „teised“ tahavad Keskerakonda muuta reformierakond nr 2-ks. Vabandust, aga selline tees ei kõla eriti usutavalt.
KÜLLO ARJAKAS,
Keskerakonna asutajaliige, peasekretär 1991–2003
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Nüüd siis veel üks absoluutne "aumees" Eesti poliitikas!
VELLO TUSTI, 12. October 2016
siis nüüd, aasta hiljem kinnitab seesama noormees valitsuse üksmeelset seisukohta antud küsimuses kommenteerides, et "vabanenud koht on vaja täita ning tulime siinkohal partneritele vastu" (http://www.delfi.ee/news/paevauudised/eesti/valitsus-kinnitas-juhan-partsi-kontrollikoja-liikmeks?id=75864517).
Nii et piisas vaid aastast murdmaks noore paljulubava poliitiku selgroogu ning panna ta oma absoluutse väitena esitatud sõnu sööma, ja mul on, ausalt öeldes, üsna raske aru saada neist valijatest, olgu siis erakondade sisestel või välistel valimistel, kes ehk oma lapsemeelsuses siiralt usuvadki, et selline põlvkonnavahetus meie riigile või rahvale kuidagi kasuks tuleb, ja kõiki neid tegelikult lennuvõimetuid broilereid vaid sisutühjade lubaduste ja meelituste peale pimesi toetavad.
VELLO TUSTI
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakond ühendab vanade kogemuse nooruse julgusega
LEMBIT KÜNNAPAS, 19. October 2016
Minu hinnangul on positiivne, et leidub noori, kes tahavad vastutada ning ka vastutust võtta. Noorus on viga, mis paraneb iga päevaga, ja oleme ausad – Jüri Ratas ei ole enam mingi kogemusteta noor nagu oli ja on Taavi Rõivas. Jüri on juhtinud Eesti suurimat omavalitsust ning juhtimiskogemus Tallinna linnapeana on väärtuslik. Tema pikaajalise töö parimaks hindajaks on valijad, kes on juba mitmel valimisel andnud Ratasele isikumandaadi.
Mulle teeb haiget, kui pean lugema sapiseid kirjutisi, kus heidetakse ette patte, mida päriselt ei eksisteerigi.
Jüri Ratasel üks väga hea omadus – ta hindab ning kuulab vanemate ja kogenenud inimeste arvamust. Häädemeeste inimesena tunnen väga hästi nii Jürit kui ka tema isa Reinu. Jüri on kogu oma elu hinnanud väga kõrgelt oma isa elutarkust ning -kogemust. See on väärt oskus, mida igal noorel ei ole. See on omadus, mis poliitikuna annab Ratasele jõudu kanda uue esimehena edasi ka seniseid Keskerakonna kogemusi.
Olen veendunud, et jutt sellest, kuidas Edgar Savisaar pärast kongressi üle parda heidetakse, on pahatahtlik laim. Keegi ei vaidlusta Edgar Savisaare suurt panust Eesti iseseisvuse taastamisel, kuid aeg ei peatu ning minevikuvaade peab asenduma tulevikuvisiooniga.
LEMBIT KÜNNAPAS,
Häädemeeste vallavolikogu aseesimees, Pärnumaa
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakonna programm viiakse kindlasti ellu
TOOMAS PAUR, 12. October 2016
Need on eesmärgid ja arusaamad, mis on keskerakondlastel südames ja millest keskpartei aktiivsed liikmed oma igapäevases tegevuses juhinduvad. Need on üllad põhimõtted, mis on kallid kõigile Keskerakonna poliitikutele ja mida maha ei müüda. Need on lähtekohad, mis on tähtsamad, kui isikutevahelised arusaamatused ja omavahelised tülid.
Keskerakonnas peetakse lahinguid – vähemalt selline mulje on ajakirjanduse vahendusel ühiskonnale meie koduparteist jäetud. Kas toimuvat tuleks pidada lahinguteks, aktiviseerunud sisedemokraatiaks või millekski muuks, on pigem hindaja südametunnistuse ja vaatenurga küsimus. Oluline on aga mõista, et omavahelisi erimeelsusi arutavad keskparteilased on kõik Keskerakonna liikmed, neid ühendab Keskerakonna missioon meie ühiskonnas ja nad on kõik nii sõnades kui ka tegudes Keskerakonna eesmärkide teenistuses.
Mitte keegi Keskerakonna sisevõitlejatest pole ju deklareerinud, et nad ei toeta Keskerakonna programmi, ei juhindu meie senise poliitika tõekspidamistest, pole motiveeritud meie valijate eest seisma, ei allu oma tegevuse korraldamisel erakonna põhikirjas sätestatud põhimõtetele või muul viisil ei toeta Keskerakonna üldiseid põhimõtteid võitluses ühiskondliku õigluse eest. Keskerakonna poliitikud võivad meie organisatsiooni sees küll konstruktiivse kriitikaga esineda, kuid väljaspoole vaatavad kõik ühise meeskonnana ja võitlevad kõhklematult ühises rivis.
Keskerakonna programm kehtib ja seda viiakse ellu. Erakonna aktiivsed liikmed teevad maksimumi selleks, et partei programmilised põhimõtted saaksid meie ühiskonnas lõpuks reaalsuseks ja ühel päeval saabuks hetk, kui praegune Eestis vaesust külvav röövkapitalistlik vabamajandus oma väljateenitud lõpuni jõuab.
Kui keegi Keskerakonna poliitikutest oleks väitnud või muul viisil mõista andnud, et tema Keskerakonna programmist ei lähtu ja soovib ellu viia mingit muud liiki poliitikat või et tema arusaamad ei kattu Keskerakonna põhimõtetega, siis tõenäoliselt oleks ta juba Keskerakonnast välja astunud. Liitunud mõne teise poliitilise jõuga, kus tema väärtused ja tegemised oleksid kooskõlas sealses organisatsioonis kehtivate poliitiliste arusaamadega.
Selles mõttes on viimasel ajal aktiviseerunud erakonnasisesest konkurentsist isegi ehk kasu olnud. Teravate kriitikanoolte all mõeldakse sageli enda sügavas sisemuses kindlasti läbi, kas kriitikas võiks terake tõtt olla, kas ma ikka olen selline nagu soovin, kas ma ehk saaksin kuidagi parem olla. Kõik see viib aga selleni, et inimesed võtavad parteitööd hoolikamalt ja panustavad sellesse rohkem, olgugi et see täiendav hoolsus võib tulla pelgalt sellest, et kriitikutele ennast paremast küljest näidata. Seega pole halba ilma heata.
Oluline on mõista, et täna käib erakonnas võitlus inimeste vahel, konkurents selles, kes on parem poliitik, aga mitte ei leia aset mingisugune erakonda õõnestav tegevus. Keegi ei takista erakonna tegevust ega tööta vastu meie poliitiliste eesmärkide realiseerimisele. Sisekonkurents võtab tõepoolest küll ära natuke võhma, mida võiks kasutada vaenlase materdamisel, kuid samas jällegi puhastab meie toimimismehhanisme.
Praegune olukord erakonnas mõneti justkui sarnaneb sügistormile järgneva suurpuhastusega. Kui ei oleks sügistormi, ei oleks vaja kõrvaldada tormi tagajärgi. Peale tormi tuleb aga laialipillutud sodi ja lõhutud asjad kokku korjata ning muu hulgas saab tavaliselt ka üldine puhastus tehtud. Tulemus on parem, kui enne tormi. Täpselt sama on meie erakonnaga – ägenenud sisekonkurents toob kaasa energiakulu ja emotsioonid, kuid selle käigus vaadatakse ka organisatsiooni toimimine üldiselt üle. Pärast töötab erakond õlitatumalt, kui enne võimuvõitlust.
Ja mis peamine, kõik Keskerakonna poliitikud austavad meie partei põhikirja. Arutatakse selle muutmise vajaduse üle, diskuteeritakse uute toimimispõhimõtete üle, kuid kehtivast reeglistikust peetakse kinni.
Seega jutud sellest, et Keskerakond läheb lõhki, ei vasta tõele. Keskerakonna programm viiakse kindlasti ellu ja Eesti saab just tänu meie parteile uue hingamise.
[fototekst]
KUNSTLIKULT LOODUD VASTASSEIS: Omavahelisi erimeelsusi arutavad keskparteilased on kõik Keskerakonna liikmed. Neid ühendab Keskerakonna missioon meie ühiskonnas ja nad on kõik nii sõnades kui ka tegudes Keskerakonna eesmärkide teenistuses. Tõmmis ajalehest Pealinn.
TOOMAS PAUR,
Keskerakonna arendusjuht
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Keskerakond vajab erakorralist kongressi, et taastada usaldus erakonna liikmete ja juhtide vahel!
JAANUS KARILAID, 19. October 2016
Tänaseks on esile kerkinud mitmeid väga valusaid mureküsimusi, mida saab kahjuks lahendada vaid kongressil. Keskerakonnas on lahvatanud usalduskriis, mida ei tohi lihtsalt maha matta. Tuhanded Keskerakonna liikmed väärivad austust ja selgust.
Juhtimiskriis on tõsine
Usalduskriisi ning ähmaste rahaasjade kulminatsiooniks võib pidada garantiikirjade küsimust, mis septembri alguses meie erakonda väga valusalt tabas. Garantiikirju varjati erakonna juhatuse eest ning sellest teadsid vaid väga valitud inimesed. Selleks, et niisuguseid olukordi edaspidi vältida, on vaja astuda samme, mida saab paraku teha vaid kongressil.
Me vajame kongressi, mis kiidaks heaks vajalikud põhikirjamuudatused, et finantskohustusi ei saaks keegi enam erakonnale peale võtta juhatuse eelneva nõusolekuta. Eelmisel aastal toimunud kongressil üritati Keskerakonna põhikirja mitmeid punkte parandada. Kahjuks see katse ebaõnnestus, sest hääletamisel osales liiga väike hulk delegaate. Me vajame kiiret parandust.
Lisaks usaldusprobleemidele valitseb Keskerakonnas tõsine juhtimiskriis. Loomulikult on meie jaoks tähtis teada saada, kuivõrd poliitilised on ikkagi meie erakonna esimehe kohtuvaidlused, ja me kaitseme teda. Aga see ei tähenda, et me tohiksime samal ajal jätta kõrvale tegelemise erakonna asjadega. Olen seisukohal, et organisatsioon peab oma juhtimises olema puhas kui prillikivi. Nii ei tohi olla, et vaid 2–3 inimest teavad võetud finantskohustusest ja juhatus ei kuule sellest mitu aastat mitte midagi.
Keskerakond vajab muutusi
Olen veendunud, et Jüri Ratas suudab erakonna eesotsas taastada organisatsioonikultuuri, mis arvestab erakonna sisemise mitmekesisusega. Erakonna arendamisele lisaks on tema ülim soov erakonna pikaajaline kestmine. Olen kindel, et Keskerakond saab endale juhi, kelle soov on erakonna kestmine ning kes oskaks kaasata erakonna juhtimise juurde senisest enam inimesi. Peame endale teadvustama, et meie programmilised ideed on üksikisikutest kõrgemal.
Olen kuulnud, kuidas osa keskerakondlasi väidab, et erakond ei vaja muutusi, sest ükskõik, kes meid juhib, valitsusse me ikka ei saa. Seetõttu peetakse paremaks edasitiksumist usalduskriisis, kus koostööd ei tehta ning mured lihtsalt peidetakse ära.
Soovin näha Keskerakonnas muutusi. Ma näen, et Eesti vajab tugevat Keskerakonda ning keskerakondlikke ideid valitsuses. Meie programm vajab rakendust.
Kongressi vajalikkuses kahtlevatele erakonnakaaslastele tuletan aga meelde, et ka erakonna esimees on juba meedias avaldanud toetust ideele korraldada kiiremas korras kongress ja lõpetada tekkinud kriis. Ma tänan erakonna esimeest sellise toetuse eest. Kongress annab meile võimaluse senisest suuremaks diskussiooniks ning inimesed saavad ise otsustada, kuidas nad soovivad erakonnaga edasi minna. Me ei saa seda neile ette kirjutada, tahe peab tulema ikkagi liikmetelt endilt.
Peame jääma koos tugevaks
Keskerakond on Eesti vanim ja suurim parlamendipartei. Eesti vajab, et me oleksime tugevad, mitte ei vaevleks sisemistes vastuoludes. Täna pole ju vaidlust Keskerakonna programmiliste punktide üle. Me kõik soovime ellu viia Keskerakonna poliitikat ega loobu oma põhimõtetest ka valitsusse mineku võimaluse kerkides. Kuid me vajame selgelt paremat ja laiapõhjalisemat juhtimisstiili. See ongi põhiküsimus, mille üle vaidlus käib.
Mina soovin, et Eesti Keskerakond oleks tugev ka 5 aasta, 10 aasta ja 25 aasta pärast. Loodan, et ka teised erakonnakaaslased jagavad minu seisukohta. Tulevikku vaatava otsuse langetamiseks aga ongi meil vaja erakorralist kongressi.
JAANUS KARILAID,
Keskerakonna aseesimees
[esiletõste:] KARILAID: Olen seisukohal, et organisatsioon peab oma juhtimises olema puhas kui prillikivi. Nii ei tohi olla, et vaid 2–3 inimest teavad võetud finantskohustusest ja juhatus ei kuule sellest mitu aastat mitte midagi.
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Suurlinna tuled ja äparduv haldusreform
MAREK JÜRGENSON, 19. October 2016
Ega selles loos polnud midagi uut. Esmalt arendajate enesekiitus ja seejärel müügiargumendid, millest peamine oli lubadus, et uue magistraaltee valmimisel on võimalik jõuda Tallinna kesklinna 20 minutiga, aga pärast Haabersti eritasandilise ristmiku ehitamist võib kuni hipodroomini kimada kiirusega 70 kilomeetrit tunnis.
Viimasel ajal ongi kujunenud praktika, kus kõiki põllule püsti pandud taristuvaeguses vaevlevaid pilpakülasid kiidetakse nende Tallinna-läheduse tõttu. Mis on selles halba, kui pealinna lähedalolekuga praalitakse ning sellele apelleerides kinnisvaramulli üha priskemaks pumbatakse?
Kui järele mõelda, siis on aga tegemist valdade ja maavalitsuse küünilise käitumisega, sest täiesti süüdimatult võimaldatakse eraettevõtjatel püstitada elamuid, samas teades, et valla uued asukad jäävad kaupluste, koolide-lasteaedade ja kodulähedaste töökohtadeta. Omavalitsusjuhid leiavad, et pole mõtet muretseda, sest Tallinn on käeulatuses ja küll seal tööd saab. Koolikohti pole uute elanike lastele samuti tarvis tekitada, sest „eks Tallinn hari ja kasvata“. Tallinna ümbritseva „kuldse ringi“ vallajuhtidele on oluline üksnes tulubaasi kasv, mille uued elanikud kindlustavad, mitte see, kuidas inimesed elementaarse taristu puudumisel eluga hakkama saavad.
Tallinna ümbritsevatest valdadest käib erinevate arvestuste järgi linnas tööl ning toob lapsed linna kooli või lasteaeda 60–100 tuhat inimest. Nad sõidavad siia autodega, sest riik on praktiliselt hävitanud maakonnasisese ühistranspordi. Hommikul ja õhtul ummistuvad linna suunduvad teed. Seega peab Tallinn tegelema kasvava autostumisega, ehitades mitmetasandilisi ristmikke ning tõstes magistraalteede läbilaskevõimet.
Ja ikka ei olda tehtuga rahul! Lugege vaid Tallinna ummikutest pajatavatele lugudele kirjutatud negatiivsusest kubisevaid kommentaare. Nii Viimsist kesklinna tööle sõitev pangahärra kui ka Tabasalust linnasüdame kaubanduskeskusesse kiirustav pereema kiruvad linnavalitsust, et too, pendelmigrantidele mõtlemata, hoopis ühistransporti arendab ja jalakäijatele paremaid liikumistingimusi loob, selle asemel, et autodele rohkem ruumi tekitada.
Nüüd võib mõnigi maamees vihaga öelda: mis need tallinlased kiunuvad; ise tahavad pealinn olla, aga pealinnale kohaseid kulusid kanda ei soovi!
Olen nõus! Tallinn on pealinn, kuid tulubaas moodustub sarnaselt väikevaldadega. Meid päästab küll suur maksumaksjate hulk, ent pealinna ülesannet teenindada kõiki riigi kodanikke on sellise mudeli juures raske täita. Tallinlased pole kadedad ja on oma töökusega saavutanud riigi keskmisest märksa paremini toimiva ettevõtluskeskkonna, ent ärikliima võiks veelgi paraneda ning innovatiivsus hoogustuda, kui pealinnaseadus kindlustaks suurema eelarve ja vabama otsustusõiguse.
Pole saladuseks, et riigis valitsev peamine poliitiline jõud vaatab Tallinnale kipras kulmul. Kindlasti on see põhjuseks, miks rusikaid taskus hoidev seltskond pole siiani vaevunud kaaluma võimalusi, kuidas aidata Tallinnal pealinna kohustusi paremini täita. Haldusreform ei kõneta Tallinnat, sest üle 11 000 elanikuga omavalitsused pole raamatupidajalikult ette valmistatud reformi teemaks. Samas oleks just haldusreformi kavandades võinud täpselt määratleda pealinna osa riigi üldises arengus ning pealinna kohustused äri- ja logistikakeskusena. Ehk oleks reformi käigus mõistlik üle vaadata ka selliste ilmselgelt Tallinnaga ühte kasvanud asumite nagu Viimsi, Tabasalu, Maardu jt tulevik?
Eestis on üks kohaliku tähtsusega megapolis, ja seda ei saa majandada väikevallale sobivat seadusandlust kasutades.
Tihti kõneldakse talupojamõistusest, mis aitas meie esivanematel ka kõige raskematel aegadel toime tulla. Kas poleks praegugi aeg, talupojamõistusest lähtudes, sellisel kujul haldusreformile pidurit tõmmata ning mõelda, kuidas paremini kasutada Tallinna kui suurima keskuse potentsiaali ning mil viisil seda kasvatada, sest mida tugevam on Tallinn, seda paremal järjel on ka Eesti riik.
KESKMÕTE: Ehk oleks haldusreformi käigus mõistlik üle vaadata ka selliste ilmselgelt Tallinnaga ühte kasvanud asumite nagu Viimsi, Tabasalu, Maardu jt tulevik?
MAREK JÜRGENSON,
Tallinna Haabersti linnaosa vanem
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kes peaks minema rahvusvahelise tribunali alla?
A. KUUSIK, 19. October 2016
Kui Euroopas oli Teine Maailmasõda juba võidukalt lõppenud, pani USA toime barbaarse tuumarünnaku Hiroshimale ja Nagasakile, eesmärgiks hirmutada tervet maailma eesotsas Nõukogude Liiduga – demonstreerimaks USA valduses oleva aatomipommi kohutavat hävitusvõimet. Tookord hukkus või sai vigastada ligi pool miljonit rahulikku elanikku!
Kui USA president ja Nobeli rahupreemia laureaat B. Obama külastas augustis Hiroshimat, lootis nii Jaapani rahvas kui ka terve maailm, et tal jätkub julgust ja head tahet lõppude lõpuks vabandada Jaapani rahva ees 1945. a. tragöödia pärast. Kuid Obama valmistas kõigile suure pettumuse, tõestades sellega, et on USA kõigi aegade nõrgim president.
1959. a. alustas Ameerika 16 aastat kestnud sõda Vietnamis, kus sai oma ajaloo suurima poliitilise ja sõjalise kaotuse. Selles sõjas kasutas USA džunglites varjuvate partisanide vastu massiliselt napalmi. See on bensiini või petrooleumi baasil valmistatud sültjas ja kleepuv magneesiumi või fosforit sisaldav aine, mille põlemistemperatuur on kuni 1600 kraadi ning mis aeglaselt põledes eritab musta tihedat ja mürgist suitsu. Napalm põhjustab raskeid ja parandamatuid põletushaavu ning piinarikast surma ning seda kasutatakse leegiheitjates, mürskudes ja lennukipommides. Vietnami sõja ajal heitsid Ameerika lennukid Vietnami partisanide hävitamiseks 3,2 miljonit tonni napalmi, sandistades sadu tuhandeid inimesi ja tekitades loodusele korvamatut kahju.
16. märtsil 1968 panid ameeriklaste „rohelised baretid“ toime kuriteo, mis tookord vapustas kogu maailma – nad mõrvasid Song Mi nimelises külas üle 500 naise, lapse ja vanuri.
Ka väljamõeldud põhjusel 2003. aastal Iraaki tungimine ja selle riigi kauaaegse seadusliku presidendi Saddam Husseini näidishukkamine poomise teel põhjustas seal tänini kestva kaose koos kümnete tuhandete ohvritega. Seega võib öelda, et kuhu iganes astuvad ameeriklased, sinna jäävad maha kaos, veri ja pisarad.
Kõike seda silmas pidades on USA välisministril õigus – Hiroshima, Nagasaki, Song Mi ja Iraagi tänaseks unustatud sajad tuhanded ohvrid tõepoolest väärivad rahvusvahelist tribunali!
A. KUUSIK Järvamaalt
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Libavasakpoolitsejad trügivad diktaatoriks
EERO LAIDRE, 26. October 2016
Selle ideoloogia läbi- ja pealesurumise on endale võtnud nn Sotsiaaldemokraatlik Erakond (SDE). Sotside hiiliv riigipööre toimus peaaegu kolm aastat tagasi, kui nad pärast Andrus Ansipi peaministrikohalt tagasiastumist Taavi Rõivase valitsusse kutsuti. Kuna ka Reformierakond oli üleöö moondunud võõra tahte teostajaks, hakkas riigis juuri ajama sisuliselt ühe-ideoloogia-diktatuur.
Tekkinud võimumonopoli kasutades hakati kohemaid rahva tahte vastaselt tegutsema. Minimaalse häälteenamusega suruti läbi rahva hulgas väga ebapopulaarne, ühiskonda lõhestav ja pingeid tõstev nn kooseluseadus. Selle täielikku tarbetust näitab, et 9 kuuga on laekunud vaid 30 avaldust sooviga “kooselluda”. Järgmisena võeti käsile – jälle rahva valdava enamuse meelepahaks – võõrast rassist ja/või religioonist pärit migrantide maaletoomine.
Eriti oluline, et need kaks enim pingeid tekitavat välisjõudude pealesurutud ahistust on kõige ulatuslikumat vastuseisu põhjustanud just venekeelse kogukonna hulgas.
Kas võime Eesti pinnal arvestada üsnagi väljakujunenud üheideoloogialise diktatuuriga, mille tagajärjed võiksid kahjustada kõigi Eestimaa rahvaste huve? Siin siis on eestlaste ja vene kogukonna ühisosa: panna seljad kokku ja tõrjuda liialt ahistavaks muutunud ühenäolise ideoloogia diktaati.
Ülimalt vajalik oleks säilitada Eesti poliitika mitmekesisus. Sest märgid näitavad, et ka Vabaerakond on vaikselt ujunud sotsistlike dekadentide kiiluvette. Mingeid libavasakpoolsuse algeid on märgata ka IRL-i mõne fraktsiooniliikme juures.
Paneb suisa imestama simsonlaste sotsismivaimustus ajal, mil kogu Euroopas on sotsiaaldemokraatide poliitika muutumas aina ebapopulaarsemaks. Ehk oleks simsonlastel siiski kasulikum kindlustada üldsuse poolehoid, kui himustada valitsusse pääsemist? Ehk tuleks nende mõningane distantseerumine libavasakpoolsest sotsismist kasuks ka Keskerakonna edasisele saatusele?
EERO LAIDRE
[fotoallkiri] Kas Hannibal oleks vääriline eeskuju?
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Laske Edgaril tegutseda!
HEIKI VEIDEBAUM, 12. October 2016
Esiteks, Keskerakond on alati seisnud nõrgemate ja kaitsetumate eest. Seda pole suutnud teha ükski teine erakond; isegi sotsiaaldemokraadid on meil seda ainult nime poolest. Kardan, et Edgar Savisaare üle parda heitmisega visatakse Keskerakonna väärtustest välja kõik see, mis temast on rahva hulgas nii hinnatud erakonna teinud. Jah, riigis ei lasta Keskerakonda võimule, sest kõik teised Eesti poliitikud kardavad paaniliselt Edgar Savisaart. Nad teavad, et tema on neist tugevam ja teeb otsuseid, mis on rahva huvides, mitte kitsa rahameeste kildkonna huvides, keda esindavad kõik teised Eesti erakonnad.
Vaadakem Tallinna, kus Edgar Savisaare Keskerakond on võimul olnud aastaid. Paremini ja targemini korraldatud omavalitsust meil pole. Rahvas on rahul ja kiidab Tallinna elu. Igal aastal lisandub Tallinna elanikkonnale ühe väikese Eesti linna jagu rahvast. Niisugune elu võiks olla kogu Eestis, kui seda juhiks Edgar Savisaare partei.
Sellepärast ütlen kõigile erakonnakaaslastele meie erakonna 25. sünnipäeval: Laske Edgaril tegutseda! Ärge tõtake meie erakonna asju kohe kogu maailma ette tirima, vaid püüdke need ikka omade vahel ära klattida. Kes seda teha ei taha, hoopis see peaks erakonnast lahkuma ja kõrvale astuma. Igatahes ei pea see kõrvaleastuja olema Eesti poliitika suurmees, kes on taganud pealinnas hea elu ning eri rahvuste vahel valitseva kodurahu.
Ja kui Edgar ükskord peaks väsima, siis kuulakem, keda tema ise soovitab enda töö jätkajaks!
HEIKI VEIDEBAUM,
Keskerakonna liige Tallinnast
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Märt Sults küsib uuelt ministrilt: miks töötavad õpetajad ülekoormusega, kuid selle eest palka ei saa?
12. October 2016
„Haridustöötajate tööaeg on määruse kohaselt 35 tundi nädalas. Paraku on õpetajatel sellest nõudest pea võimatu kinni pidada. Lühendatud töönädalasse peaksid õpetajatel justkui mahtuma kõik tema tööga seotud ülesanded. Endise koolijuhina tean, et ei ole võimalik anda tunde, neid ka ettevalmistada, olla samal ajal klassijuhataja ning tegeleda kõiksugu dokumentatsiooniga ning mahutada see kõik veel ka 35 töötunni sisse. Soovime minister Laurilt saada detailsemat selgitust, millistel alustel kujuneb õpetajate täistööaja töötasu,“ selgitas arupärimise tagamaid pikaaegne koolidirektor Märt Sults.
Ka ülejäänud arupärimise küsimused keskenduvad ennekõike õpetajate töökoormuse ning palga probleemidele. Märt Sultsi sõnul on arusaamatu, miks peavad Eesti õpetajad töötama ülekoormusel, kuid selle eest vastavat palka ei saa.
„2017. aasta riigieelarve seletuskirja järgi soovib valitsus tõsta õpetajaameti atraktiivsust ja mainet ning eesmärk on, et meie koolides töötaksid pädevad ning motiveeritud õpetajad. Nende ilusate sõnade taustal eraldatakse aga õpetajate palgafondi kasvuks kõigest kolm protsenti lisaraha. Olen üsna veendunud, et tegelikult reaalne sissetulek tuleval aastal ei kasva. Soovime, et minister kinnitaks, et järgmise aasta riigieelarves ettenähtud õpetajate palgafondi kasv jõuab ka reaalselt õpetajate pangakontole,“ lõpetas Märt Sults.
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
4. oktoobril oli Riigikohtu istung – omavalitsused ootavad lahendit
Riigikohtu pressiteatest, 12. October 2016
Riigikohtusse pöördunud kohalikud omavalitsused vaidlustavad haldusreformi seaduse sundühendamist puudutavate sätete kooskõla kohaliku omavalitsuse enesekorraldusõiguse, individuaalse õigussubjektsuse garantii, ärakuulamise nõude, finantsgarantii ja üksuste võrdse kohtlemise nõudega, samuti demokraatia ning õigusselguse põhimõtetega.
Istungil kuulati ära kõik menetlusosalised: kohalike omavalitsuste esindajad, Riigikogu põhiseaduskomisjoni esimees, Vabariigi Valitsus (justiitsminister ja riigihalduse minister), õiguskantsler, Eesti Linnade Liit ja Eesti Maaomavalitsuste Liit.
Riigikohtu pressiteatest
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Roheline energia – ulmeloomingu lipulaev
HARRY RAUDVERE, 19. October 2016
Kirjanik on tore olla. Ühe suletõmbega võid saata lugeja ookeanisügavustesse või kosmoseavarustesse. Inimesed loevad ja samastavad end kirjanduskangelastega. Eriti veel siis, kui teos on hästi kirjutatud. Targad inimesed on liigitanud kirjandusteoseid sisu järgi, ja kõik ebausutavad ning kirjaniku ebareaalseid fantaasialende sisaldavad teosed kuuluvad ulmekirjanduse valdkonda.
Juhtusin lugema 26. augusti „Õhtulehe” arvamusrubriigis Ats Milleri üllitist „Rohelise energia pettusest” ning sattusin vaimustusse. Kuna ma loo autorist peale nime midagi ei teadnud, siis otsustasin veidi uurida tema tausta. Oma suureks rõõmuks leidsin, et varjunime Siim Veskimees all esinenud persooni näol ongi tegemist Eesti ulmekirjanikuga. Täpselt nii ka arvasin, kui lehest seda arvamuslugu lugesin.
„Arvamusliidrite” õudus- ja ulmejutud roheenergiast
Taastuvenergeetika valdkond on läbi aegade pakkunud inimestele kõneainet ja omandanud suust suhu liikudes müstilisi varjundeid. Vahetevahel on mõni akadeemik või mingi arvamusliidri rolli pürginud isik üritanud avalikult oma selleteemaliste mõtete ja teadmistega hiilata ning seega oma väljaütlemistega lisandanud salapära ja õudu senitundmatute nähtuste suhtes.
Oleme kuulnud haritud peade suust, kuidas tuulegeneraatorite töötamine lõpetavat maakera pöörlemise ja Eestis pidavat tuul puhuma ainult Munamäe tipus.
Ida-Virumaal Toila vallas läbi viidud keskkonnamõjude avalikul arutelul tõusis kohalik perearst püsti ja rääkis rahvale, kuidas tuulegeneraatori tekitatav infraheli levivat uduste ilmadega neljakümne kilomeetri kaugusele, põhjustades inimestel kõikvõimalikke tõbesid, mis üldjuhul lõppevad letaalselt; ka koerad pidavat seejuures hulluma ja hoopistükkis karva maha ajama.
Inimesed kuulasid ja uskusid, sest ega haritud ning kogukonnas lugupeetud tohter saa ju nii tähtsas asjas valetada. Kui sai küsitud, et kuidas siis inimesed elavad näiteks Taanis ja Hollandis, kus paljude majapidamiste ja asulate vahetus läheduses on tuulepargid, ning kas seal on siis kõik inimesed sandid ja vigased ning koerad karvadeta, siis sellele küsimusele ei saanud me loomulikult adekvaatset vastust. Millegipärast on tuulegeneraatoritele vaatamata nendes riikides inimeste keskmine eluiga oluliselt kõrgem kui Ida-Virumaal.
„Õhtulehe” arvamusrubriigis avaldatud Ats Milleri õuduslugu ei erine oluliselt teistest samalaadsetest ja toimib kindla suunitlusega – tekitada ühiskonnas negatiivset suhtumist taastuvenergeetikasse. Mitte midagi ei toimi paremini kui kindla veendumusega esitatud arvandmed, mis peaksid rõhutama autori kompetentsi teema kajastamisel. Kujutage ette, 100 MW tuulegeneraatoreid võtab enese alla terve ruutkilomeetri!
„Noh, ja siis?!” tahaks seepeale küsida. Tundub, et autoril puudub üldse arusaamine, mida kujutab enesest 100 MW installeeritud tuulegeneraatoreid. Tuulegeneraatorid ei söö seda maad ära. Tuulegeneraatorite all võib harida põldu ja karjatada loomi. Näiteks, iga 3 MW nimivõimsusega tuulegeneraator vajab maapinnale toetamiseks ja teenindamiseks mitte rohkem kui 400 m2 maad. Ja kuivabki ruutkilomeeter kokku poolteiseks hektariks. Radioaktiivsete jäätmete eriline tekkimine jääb täielikult autori südametunnistusele ja sobib paremini mõnda ulmeromaani kui arvamusrubriiki.
„Mille poolest erineb tuulegeneraator tavalisest elektrimootorist?” küsiksin loo autorilt selgitust. Kui ajada tavalist elektrimootorit ringi, siis on võimalik saada elektrit. Tuulegeneraatoris olevat elektrimootorit ajabki tuul ringi, ja nii seda elektrit saadaksegi. Analoogiliselt töötavad autogeneraator, hüdroelektrijaama generaatorid või põlevkivielektrijaamades aurujõul töötavad generaatorid. Kõik nad ühtemoodi toodavad elektrit. Ainult jõud, mis neid generaatoreid pöörlema paneb, on erinev. Ühesugustel alustel töötavad nii pingeregulaatorid kui ka tootmisprotsessi juhtiv elektroonika. Lihtsad füüsikaseadused kehtivad reaalelus kõikide jaoks. Fantaasiamaailmas on võimalik piire avardada ja uidata kuhu iganes.
Tuuleenergia-vastaste põhiargumendiks on retooriline küsimus: mis siis saab, kui tuult ei ole?
Tuul puhub alati. Kui maapinnal tundub vaikne, siis kõrgel liiguvad alati õhumassid. Kui see nii ei oleks, siis võiks meil ju kogu aeg paista päike ja mõnel pool sadada. Kui pole täna tuult Eestis, puhub tuul Rootsis või Taanis. Kui pole ka nendes piirkondades tuult, toodavad elektrit rohkem hüdroelektrijaamad. Eesti ei ole energeetiline konnatiik, mida üritatakse tihtilugu näidata. Igale vähegi haritud ja teemaga kursis olevale inimesele peaks need lihtsad asjad olema arusaadavad, aga ikka ja jälle vaatab keegi lugupeetu sulle kalapilguga otsa ja esitab teab mitmendat korda küsimuse: „Aga mis siis saab, kui tuul ei puhu, ja kuhu panna see elektrihulk, kui tuult on ülearu?”
Ats Miller võiks oma fantaasiaid toita ning heita ajaviiteks kas või korrakski pilgu „Eleringi” kodulehele, kus on näha Eesti energiakaubandus täies hiilguses. Seal on kõik vastused kenasti kirjas, kuhu paneksid tuuleärimehed oma elektri, kui Venemaale minevad elektriliinid läbi raiuda. Või küsigu otse tuuleärimeestelt. Fantaasialennud võiks jääda ikkagi sinna, kus nende õige koht.
Tuuleenergia ei vaja mingit toetust
Teine oluline teema, mis kütab inimestes kirgi, on taastuvenergiatasud. Börsihinnale lisatuna täitvat need põhjendamatult ärimeeste taskuid.
Ka selle teema puhul on tegemist uskumustega, mitte faktipõhiste teadmistega. Näiteks tuuleenergia ei vaja lõppkokkuvõttes mitte mingisugust toetust. Tuulest saadav elektrienergia on vaieldamatult kõige odavam energialiik, arvestades tootmiseks tehtavaid kulutusi ja tootmisseadmete eluajal toodetud elektri kogust. Küsimus on investeeringuteks vajalike vahendite omamises või kaasamisvõimalustes.
Kui võrrelda tuuleenergia tootmiseks vajalike seadmete hinda muude tootmisseadmetega ühe installeeritud ühiku kohta, siis tuuleenergiale kuluvad investeeringud on ühed väiksemad üldse. Elektritootmiseks ei vaja tuulegeneraator midagi peale tuule. Pole vaja ronida maa alla põlevkivi järele ega nuputada, kuhu sokutada radioaktiivseid jäätmeid. Erinevalt arvajatest ja posijatest oskavad insenerid leiutada ja arvutada ning on leidnud töökindlamaid ja odavamaid tehnoloogiaid, mis võimaldavad tuulegeneraatoril töötada ilma kapitaalremondita aastakümneid.
Taastuvenergiatasudest rääkides: valitsuse uudse plaani alusel hakkab lõviosa sellest liikuma Eesti Energiale ja on ette nähtud kompenseerima puidu põletamist põlevkivikateldes. Täna on põlevkivist toodetava elektrienergia omahind müügihinnast oluliselt kõrgem, ja selleks, et reanimeerida Eesti Energiat, on välja mõeldud rida abinõusid, kuidas hinnavahet kompenseerida.
Lisaks ebanormaalsetele võrgutasudele ja Baltimaade kõrgeimale elektriaktsiisile annab puidu põletamine võimaluse suunata inimestelt kogutud taastuvenergiatasusid Eesti Energia bilansi tasakaalustamiseks. On täiesti arusaadav, miks sellel teemal avalikult ja ausalt ei räägita. Kuid ka näiteks Auvere elektrijaama investeeringute ümberhindamine polnud midagi muud kui vähendada amortisatsiooni koguväärtust, mis on teatavasti toodetava elektri omahinna üks komponent. Raha on ju sellegipoolest tuulde loobitud.
Erinevus pidavat rikastama. Kuid mida me selle rikkusega lõppude lõpuks peale hakkame, seda ei oska keegi arvata. Ka ulmekirjanikud mitte.
HARRY RAUDVERE,
Eesti Vabariigi kodanik
[fotoallkiri] HIRMUTAB: Kirjanik Siim Veskimees (Vabaerakond) püüab tekitada ühiskonnas negatiivset suhtumist taastuvenergeetikasse. Miks ja kelle huvides ta seda teeb?
Viimati muudetud: 10/19/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Kutsun erakonnakaaslasi otsima üles lahendusi eesseisvatele väljakutsetele
JAAK AAB, 05. October 2016
Kõige tähtsam on säilitada rahu, sest Keskerakond on suur ja tugev organisatsioon, mis tuleb toime ka keeruliste väljakutsetega. Erakonna juhatus ja volikogu on demokraatlikult valitud võimekad juhtorganid, kes suudavad kerkinud probleemid ja väljakutsed edukalt lahendada.
Erakond on keerulises olukorras
Keegi ei vaidle asjaolu üle, et erakond on sattunud seoses väljastatud garantiikirjadega üsna keerulisse olukorda. Viimasel ajal on seda teemat avalikkuses kajastatud erinevatest vaatenurkadest. Kahjuks varjati nii eelmise kui ka tänase juhatuse enamuse eest asjaolu, et Keskerakonna pikaajalisele reklaamipartnerile Midfield OÜ-le on antud garantiikirjad, millega garanteeritakse kõiki selle ettevõtte rahalisi kohustusi kolmandate isikute ees kuni 730 000 euro väärtuses. Erakonna juhatust ei teavitatud ka Midfield OÜ poolt juuli lõpul esitatud nõudest, mille tulemusena on Harju Maakohus seadnud Keskerakonnale kuuluvale Toom-Rüütli 3/5 kinnistule kolm hüpoteeki kogusummas 800 680 eurot.
Kuna peasekretär õigeaegselt ei informeerinud erakonna juhatust esitatud nõuetest, otsustas erakonna juhatus oma 25. septembri erakorralisel koosolekul Oudekki Loone peasekretäriametist tagasi kutsuda. Peasekretär üritas erinevate osapooltega pikka aega läbi rääkida ja võis käituda ju enda arvates erakonnale parimat soovides, kuid nii oluliste asjade puhul peab juhatus otsustama, milliseid õiguslikke samme astuda ning seda võimalikult kiiresti teha. Peasekretäri ametist vabastamise poolt hääletas üheksa juhatuse liiget ning vastu oli kolm; üks juhatuse liige ei hääletanud. Samal koosolekul määrati peasekretäri kohusetäitjaks juhatuse liige Jaak Aab.
Otsused võeti vastu kooskõlas seaduste ja erakonna põhikirjaga ning neid otsuseid pole keegi vaidlustanud. Juhatus tegi ka volikogule ettepaneku kutsuda kokku Keskerakonna erakorraline kongress 5. novembril 2016. Lõpliku otsuse kongressi kokkukutsumise ja päevakorra kohta teeb 15. oktoobril toimuv erakonna volikogu. Selge on see, et kongressi on erakonnale usalduskriisi ületamiseks ja selguse loomiseks väga vaja. Valmisolekust kutsuda kokku kongress on kirjutanud ka erakonna esimees siinsamas Kesknädala veergudel.
Garantiikirjad võidakse tühistada
29. septembril toimus korraline juhatuse koosolek, kus kuulati ära vandeadvokaat Paul Varuli analüüs garantiikirjade kohta. Tema hinnangul on Keskerakonna väljavaated selles kaasuses optimistlikud. Erakond on saatnud Midfield OÜ-le garantiikirjade tühistamise avalduse ning vaidlus jätkub arbitraažikohtus.
Samal juhatuse koosolekul tehti raske südamega otsus vabastada ametist Kesknädala peatoimetaja Urmi Reinde. Pingeline olukord erakonnas põhjustas ka ajalehe toimetuses pingelise olukorra; mis hakkas oluliselt segama igapäevast tööd ning toimimist. Peatoimetaja keeldus koostööst juhatuse liikmetega. Urmi Reinde on teinud Kesknädalas väga head tööd, aga sellises ärevas situatsioonis keesid emotsioonid üle, ning töörahu taastamiseks polnud muud varianti. Peatoimetaja kohusetäitjaks otsustati määrata ajalehe uudistejuht Indrek Veiserik.
Kesknädal ilmub jätkuvalt edasi
Omalt poolt võin kinnitada, et rahva poliitikaleht Kesknädal ilmub jätkuvalt edasi ning hirmujutud peatsest sulgemisest ei vasta tõele.
Kutsun erakonnakaaslasi üles säilitama rahu ning otsima ühiselt lahendusi meie ees seisvatele väljakutsetele. Taunin kõiki erakonna lõhestamise eesmärgil tehtavaid avaldusi ja tegusid. Erakonna juhatus ei langeta ühtegi otsust kiirkorras ja läbimõtlematult, vaid lähtub Keskerakonna huvidest. Peatselt toimuval volikogul ja kongressil saavad volinikud ja liikmed avaldada oma arvamust ning vastu võtta vajalikud otsused erakonna heaks toimimiseks.
Olen kindel, et Keskerakond jätkab peale kongressi ühisel jõul ja nõul. Selleks meile kõigile koosmeelt ja jõudu tööle!
JAAK AAB,
Keskerakonna juhatuse liige, peasekretäri kohusetäitja
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Ajaloo lõpp või geopoliitiline katastroof? Eesti taasiseseisvunud vabariik 25
TIIT TOOMSALU, 05. October 2016
Iga muutus, seda enam globaalpoliitiline, õilmitseb liberaalse „uue” otsingulainel, iga revolutsioon sööb oma lapsed, igat globaalpoliitilist pöördet hindab Ajalugu.
Ootuste filosoofia sõnastas Francis Fukujama oma kuulsas raamatus „Ajaloo lõpp ja viimane inimene” (1991), kuulutades eraomandusliku maailma „vaba indiviidi” huvide võitu, võitu globaalses vastasseisus. Läänemaailm tegi Mihhail Gorbatšovist ”kurjuse impeeriumi” lõpetanud revolutsionääri. 15 aastat hiljem käis Putin välja alternatiivi, nimetades toimunut „geopoliitiliseks katastroofiks”.
25 aasta taguselt distantsilt võib ajalugu juba vaadelda ja ka hinnata. Kas globaalselt võitnud kodanlik-kapitalistlik elumudel on ajalooliste muutuste lõpp, kas maailmast sai inimkonna turvaline ühiskodu, kas revolutsioon on söönud oma ajastu kangelastest lapsed, kas maailm on uus või on iga uus ammu unustatud vana? Milles seisneb katastroofi globaalsus? Globaalne geopoliitiline katastroof on mitmeti tõlgendatav.
Maailmakorra aluspõhimõtete evolutsioon
Suure ilmasõja (1939–1945) järgne maailmakorramudel on uuele jalgu jäänud. Kadus sotsmaailma (Varssavi pakt) ja läänemaailma (NATO) maailmarahu stabiliseeriv pariteet. Koloniaalimpeeriumide langus hävitas endiste metropolide võimsuse, tuues kaasa rahvusriiklike enesemääramiste orkaani.
Tekkinud USA-keskne unipolaarne maailm teisendub üha enam multipolaarseks (USA, EL, Venemaa, Hiina jt.). Riigipiiride vääramatusega on võrdsustunud rahvusliku enesemääramise õigus. Markantseimaiks näiteiks Kosovo ja Krimm kui riigipiiride vääramatuse põhimõtte asendumine enesemääramisõigusega. Putinile viidates – „mulle ei loe riikide piirid ega territooriumid, vaid loevad inimesed“. Teiste sõnadega: loeb rahvaste enesemääramisõigus. „Geopoliitilise katastroofina“ tuleb seega käsitleda maailmakorra aluste muutust.
Euroopa ja globaalse julgeolekumudeli deformatsioon
Globaalne julgeolekumudel aastani 1991 tugines Lääne ja Ida sõjalisel tasakaalul. Selle on asendanud Lääne üleolek. Rahu Euroopas on tagatis globaalsele julgeolekule – siit said alguse kaks verist maailmasõda. See tugineb Nõukogude Liidu ja lääneriikide nn „Helsinki lõppaktil“ 1975, monitoorijaks OSCE, sisuks Euroopa sotsriikide sõjalise alliansi ja Atlandi-ülese Lääne sõjalise alliansi kokkulepe sõjalisest tasakaalust Euroopas, riigipiiride vääramatusest.
Julgeolekumudel kadus koos Nõukogude Liiduga, uute riikluste (sh Eesti iseseisva riikluse) tekkega. Uue julgeolekumudeli võtmesõnaks on NATO tulevik, alliansi piirid, selle distants Venemaast.
Käes on geopoliitiline tupikseis. Venemaa jaoks Lääs petab, Lääs eitab lubadusi. Putin: „25 aastat tagasi langes Berliini müür, aga nähtamatud müürid liigutati Euroopa idaossa." USA: „Venelastele pole kunagi lubatud NATO mittelaienemist Ida-Euroopasse.“
Gorbatšovi sõnul lubas Nõukogude Liit Berliini müüri langemist ja Saksamaa taasühendamist, saades USA-lt (välisminister James Baker) kinnituse NATO mittelaienemisest – ka endise Ida-Saksamaa aladele mitte.
Edasist laienemist ei arutatud üldse – selle enesestmõistetavust on kinnitanud NATO peasekretär Manfred Wörner. Novembris 2014 deklareeris kokkulepete sõlmimise juures olnud Gorbatšov, et Lääs on kuritarvitanud usaldust, mis võimaldas rahumeelsed revolutsioonid Saksamaal jm Kesk-Euroopas.
Poliitilisel tipptasandil käsitleti 1990-ndatel NATO-st Euroopa uue julgeolekustruktuuri kujundamist, seda Venemaa osalusel (Egon Bahr). Kas NATO oleks sobinud uueks Euroopa-üleseks kollektiivkaitse mudeliks sisu kaotanud Helsinki lõppakti asemel? Ehk olekski! Venemaale kaugeltki mitte sõbralik Eesti kolumnist Olev Remsu esitab rea fakte, mis panevad mõtlema. Stalingi käsitlenud 1949. aastal loodud NATO-t Euroopa tulevase julgeolekumudeli alusena ja pidanud läbirääkimisi NSV Liidu liikmelisuse üle selles, sest pidas lääneriike maailmasõja võitnud „relvavendadeks“. Peaminister Molotov esitanud 1954. aastal ametliku taotluse Nõukogude Liidu astumiseks NATO-sse.
Stalini-järgselt peaministri või parteijuhi staatuses Lavrenti Beria, Georgi Malenkov ja Nikita Hruštšov jätkasid seda geopoliitilist liini. Lääs keeldus. Vastukaaluks loodi Varssavi Lepingu Organisatsioon (1955).
Putini esmase presidentuuri algust ilmestas initsiatiiv NATO liikmelisusest. Venemaa saamist organisatsiooni liikmeks üheaegselt Baltimaadega peeti võimalikuks ka NATO-s. NATO piir poleks siis ühildunud Venemaa piiriga, tekkinud oleks vastastikustel sõjalistel garantiidel tuginev julgeolekumudel. Lääs keeldus jälle, loogiliseks jätkuks Putini laineidlöönud hinnang „XX sajandi suurimast geopoliitilisest katastroofist“.
Euroopa julgeolekuarhitektuuri kokkuvarisemine on geopoliitiline katastroof globaalses mõõtmes. Putini jaoks tundubkatastroofiks olevat aga kitsalt Venemaa kui suurriigi majanduslik ja sõjaline nõrgenemine omaaegseNõukogude Liiduga võrreldes.
„Külma sõja“ uusmodifikatsioon – sõda majanduslike mõjusfääride nimel
„Külm sõda“ tähistab ideoloogiate sõda, ideoloogia aga on alati majandushuvide teenistuses. Sotssüsteemi asendumine nn uuskapitalistliku Venemaa ja Ida-Euroopaga lõi illusiooni „külma sõja“ kui maailmavaatelise vastasseisu globaalsest ammendumisest – eestkõnelejaist tuntuim Francis Fukujama.
Tänaseks on kuju võtmas „külma sõja” uusversioon. Vaatamata eraomandusliku mudeli globaalsele võidule ei taha geopoliitiline vastasseis vaibuda. Gorbatšov oli see, kes 2014. aastal esmakordselt nimetas „maailma külma sõja lävel olevaks“. Ega eksinudki! Suurbritannia peaminister Cameron taaskäivitas aasta hiljem propagandasõja Ida-Euroopas (Ukraina, Moldova, Gruusia, Bosnia, Serbia) tõrjumaks seekord „Vene domineerimist“.
I ja II Maailmasõja käivitas tollase Saksamaa eluline huvitatus majandusruumi laiendamisest.Maailmamajanduse jõukeskuste vahel käib mõjusfääride ümberjagamine ka täna. Venemaa nn „domineerimine“ on olnud suunitletud postsovetliku majandusruumi säilitamisele (SRÜ, tolliliit, Vene–Valgevene liitriik), selle kujundamine Euraasia majandusliiduks analoogselt EL majandusruumiga – eesmärgiga integreerida kõnealused kaks turumajanduslikku ruumi. Geopoliitiline vastasseis toimib ka siin. Putin: „Venemaa on pikka aega rääkinud vajadusest luua ühine majandusruum Lissabonist Vladivostokini, ja Lääs pole vastu olnud. Tegelikult töötab ta sellele vastu.“
Üheks näiteks Ukraina kriisi põhjustanud vabakaubandusleping EL-ga ning katsed idapartnerluspoliitika raames hõivata Moldova ja Gruusia turge. Sisult on see uus „külm sõda“ majanduslike mõjusfääride geopoliitiliseks ümberjagamiseks. „Geopoliitilise katastroofi“ uusmodifikatsiooniks on saamas sõda majanduslike mõjusfääride ümberjaotamise nimel geopoliitiliselt ühetüübilises maailmas.
Ajaloorevisjon. Gorbatšovi oreooli kustumine
Globaalne ideoloogiamuutus toob kaasa ajaloo ümberkirjutuse. Sotsialismi kui maailmasüsteemi kollaps 1991. aastal Fukujama „Ajaloo lõpu“ reaalina on 25 aastat hiljem vormunud „külma sõja“ lõpparveks – ajaloorevisjoniks. Võitnud ideoloogia on astunud võitja õigustesse. Tõdemus iga revolutsioon sööb oma lapsed levib. Gorbatšovist on saamas „geopoliitilise katastroofi“ peasüüdlane.
Ajaloo ja sümbolite revisjon on käsil nii võitnud Läänes kui ka võidetud postsotsialistlikul Venemaal. Lääs panustab II Maailmasõja reaalide ümberkirjutamisele, võitjariigi (kommunistliku Nõukogude Liidu) ideoloogilisele samastamisele kaotajariigiga (natsi-Saksamaa). Võitjariigist välja kasvanud uuskapitalistlik Venemaa kustutab põlvkondade mälust nõukaideoloogiat, sh. Vladimir Leninit kui ajastu sümbolit, taastades Esimese Maailmasõja eelset Venemaad koos kaasneva monarhiakultusega.
„Kurjuse impeeriumi” lõpetanud Gorbatšov tõdeb: „Õnnelikke reformaatoreid ei ole!“ ja “Olen vastutav Nõukogude Liidu kokkuvarisemise eest, suutmatuse eest moderniseerida Nõukogude Liitu.“
Nii sööbki iga revolutsioon oma lapsed! Geopoliitiliseks katastroofiks ideoloogiate sõjas on kaotaja maailmanägemuse hävitamine võitja poolt.
Terendub „geopoliitilise katastroofi“ järgne globaalne mudel
Nikita Hruštšovi poolt välja kuulutatud kommunismi ja kapitalismi rahumeelsest kooseksistentsist asja ei saanud. „Geopoliitilise katastroofi“ (1991) järgne USA-keskne maailm on kriisis. Võrseid ajab uus, tsivilisatsioonilistel erisustel tuginev ja mitmekeskuseline geopoliitilise tasakaalu mudel.
USA on (hambaid kiristades) ära märkinud Hiina ja Venemaa kasvava osa maailmas. Venemaa ja Hiina deklareerivad õigust suveräänsele omanäolisusele. Filosoofilise raamistiku terenduvale trendile on sõnastanud Olev Remsu: „Lääs on lääs ja ida on ida ning kokku nad ei saa – lääne jumalaks on inimene, idale kollektiiv.“
Iga uus on ammu unustatud vana! See, mida me sündimas näeme, on sajanditagune geopoliitiline argipäev, kust lähtuvad uued geopoliitilised katastroofid.
Mihhail Gorbatšovi jaoks on katastroofiks Nõukogude Liidu kadumine ajalooareenilt. Siinkirjutaja jaoks on geopoliitiliseks katastroofiks viiendiku maailmast hõlmanud sotsialistliku elukorralduse mudeli – sotsialistliku maailmasüsteemi – kokkuvarisemine ja marginaliseerumine, kodanlik-kapitalistliku maailma restauratsioon globaalses ulatuses.
Vt ka Euronews 19.08.2016, „25 years ago the USSR collaps“
[fotoallkiri] VASTUOLULINE RIIGIJUHT: Läänemaailm tegi viimasest NSVL-i liidrist Mihhail Gorbatšovist "kurjuse impeeriumi" lõpetanud revolutsionääri. 15 aastat hiljem käis Putin välja alternatiivi, nimetades toimunut "geopoliitiliseks katastroofiks". Gorbatšov on endiselt populaarne Läänes, kodumaal aga mitte.
TIIT TOOMSALU, ekspoliitik, Riigikogu IX koosseisu liige
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Koalitsioon muudab oma seisukohti haldusreformi osas nii kuidas parasjagu vaja
ANNELI OTT, 26. October 2016
Kevadel, mil valitsus algatas parlamendis haldusterritoriaalse reformi seaduse, rõhutati meile, et vaid vähemalt 5000 elanikuga omavalitsusüksused on võimelised täitma kõiki seadusest tulenevaid ülesandeid ja pakkuma kohalikele elanikele kvaliteetseid avalikke teenuseid. Juba siis jäi mõistmatuks, miks just 5000 elanikuga omavalitsusüksus suudab tagada riigi silmis vajaliku võimekuse, aga vähema elanike arvuga omavalitsus selleni ei küündi. Meie hinnangul ei saanud juba siis ega saa ka edaspidi võrdsustada elanike arvu kohaliku omavalitsuse võimekusega. Sellest juhindudes tegi Eesti Keskerakonna fraktsioon haldusreformile üle poolesaja seadusemuudatuse, et vältida miinimumkriteeriumist lähtumist.
Nüüdseks on sellest aru saamas ka koalitsiooni esindajad, kuid seda alles pool aastat hiljem. Nimelt pidasime 17. oktoobril põhiseaduskomisjonis maha ootamatult rahumeelse arutelu omavalitsusreformi teemal. Kui varem on komisjonis haldusreformi teemal peetud tuliseid vaidlusi, siis sel korral oli ministeeriumi esindaja arvamus miinimumkriteeriumi suhtes märksa leebemaks muutunud. Komisjonis väideti meile, et Vabariigi Valitsus ei lähtu sundliitmise toimumisel elanike arvu kriteeriumist, vaid teostab iga liitmise korral kaalumisõigust.
Loomulikult näen siin teatavat arengut, mis tähendab, et enam ei hoita nii kiivalt kinni 5000 elaniku normist. Samas ei saa asjaolu, et sundliitmise otsuse teeb Vabariigi Valitsus, pidada endiselt õigeks. Valitsusel ei ole omavalitsustes toimuvast tervikpilti. Kahjuks ei saa täna välistada ka seda, et sundühendamisel kerkivad üles erakondlikud huvid, kus asutakse tegema „omadele“ eeliseid teiste omavalitsuste ees.
Nagu näha, on koalitsioonile vaikselt kohale jõudmas, et suurt reformi ellu viies ei saa lähtuda karmist kirvemeetodist ning viia seda läbi vaid iseenese tarkusest ja omavalitsustega konsulteerimata.
Keskerakond jätkab parema haldusreformi eest seismist. Loodan, et saame lähiajal tühistatud ka muud kahjulikud kriteeriumid eesotsas sundliitmisega.
ANNELI OTT,
Riigikogu põhiseaduskomisjoni liige, endine omavalitsusjuht
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Moodustatakse rahvaliikumine Edgar Savisaare toetuseks
KN, 05. October 2016
„Meie jaoks on Keskerakond ilma Edgar Savisaareta surnud erakond, mistõttu toetame ainult Keskerakonda, mida juhib Edgar Savisaar. Edgar Savisaare poliitiline nägemus on meile kõige vastuvõetavam, kuna ta näeb Eestit kodumaana kõigi siinelavate rahvuste jaoks. Savisaar tahab, et igal Eestimaa inimesel, mitte üksnes vähestel väljavalitutel, oleks siin hea elada,“ selgitas Žinkovskaja. „Jüri Ratas, Kadri Simson või Mailis Reps on oma senise vääritu ja lugupidamatu tegevusega väga selgelt üles näidanud eesmärki viia Keskerakond eliiti esindavate parteide sekka, mis meie jaoks on õõvastav, kuna Keskerakond on siiani alati tavarahva eest seisev partei olnud.“
Žinkovskaja kutsub kõiki Edgar Savisaare toetajaid uue liikumisega ühinema. „Täna võib oma liitumissoovist teada anda meiliaadressil savisaareliit@gmail.com, kuna loomisel on ka mittetulundusühing.
KN
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Oluline pole sisu, vaid algataja!
26. October 2016
Keskerakond on aastaid seisnud idee eest, et võimaldada tööandjal investeerida töötaja tervisesse maksuvabalt. Seda selleks, et tõsta töötajate motivatsiooni, parandada nende tervist ja vähendada kutsehaigustesse haigestumise riski. Paraku on see jutt olnud siiani vaid kurtidele kõrvadele.
Nii rääkis kaks aastat tagasi veel tollane rahandusminister Jürgen Ligi Riigikogu saalis, kuidas sellise muudatuse tulemusena hakkavad kõik tööandjad töötajatele palka maksma golfiväljaku või jõusaali piletites. Õnneks on see suhtumine tänaseks muutunud ning Keskerakonna idee saab suure tõenäosusega reaalsuseks.
Kui üldiselt karistatakse ikka inimest, kes ei hooli oma ligimesest või kipub tema vara kallale, siis ettevõtjate puhul on täna asi vastupidi. Ettevõtjat karistab riik oma töötajatest hoolimise eest. Kehtiva seaduse kohaselt on töötajate tervise edendamiseks tehtavad kulud käsitletavad erisoodustusena ning maksustatakse tulu- ja sotsiaalmaksuga.
Tööalase aktiivsuse ja pika tööea alustalaks on hea tervis. Ebaterved eluviisid, vähene liikumine ja varajane suremus ei lase täielikult kasutada tööjõupotentsiaali, mõjutades seekaudu negatiivselt nii inimese elukvaliteeti kui ka produktiivsust tööturul.
Statistika järgi vähendab kehv tervis meeste töötunde nädalas enam kui 12 tundi ja naistel enam kui 8 tundi. Üle poole Eesti haiguskoormusest langeb tööealisele elanikkonnale. See väljendub nii haiguse tõttu kaduma läinud töötundides ja varases pensionilejäämises kui ka kõrges suremuses tööealise elanikkonna hulgas.
Terviseedendus on igati kiiduväärt algatus iga tööandja poolt, mis aitab lõppkokkuvõttes nii tööandjat ja töötajat kui ka riiki, kes saab endale produktiivsed ja aktiivsed elanikud.
Viimati muudetud: 10/26/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Mis on valesti? Rallid ja olümpiamängud kiidetakse ette ära, ja siis on soss
AIVO OINA, 05. October 2016
2001. aastal tunnistati Uno Aava Eesti 20. sajandi parimaks rallisõitjaks. Hoogu andis ka Gunnar Holmi osalemine London–Mexico rallil. Tekkisid uued ralliklubid Sport, Sõprus, Tallinna Taksopark, ETKVL, Harju KEK jt.
Spordi raha oli peidus sõjaväelises organisatsioonis
Suurem osa klubisid olid ALMAVÜ alluvuses ja rahadel. See oli selline kaval organisatsioon, mis valmistas ette noori teenimaks sõjaväes. Lisaks auto-motospordile arendati laskesporti, allveesporti, lennusporti (ka langevarjundust) ja isegi teenistuskoerte kasvatamist. Noored, kes pidid minema armeeteenistusse, said eelnevad ametioskused täiesti tasuta kätte. Eriti populaarne oli autojuhtide ja tuukrite koolitamine – erialad, mis ka edaspidi ära tasusid.
Alguse said ka rahvarallid. Esimene Viru ralli startis Rocca al Mare pioneerilaagrist (kus täna kool ja vabaõhumuuseum). Kohale tuli üle 400! eraauto. Televisioon tegi sellest erisaate.
Järgmistena tulid Eesti Raadio korraldatud raadiorallid, kus esmakordselt N.Liidu territooriumil tehti otseülekandeid võistlusautodest, raja kõrvalt nii mandril kui ka praamiga ülesõidul Saaremaale. Rallit seega Maarjamaal propageeriti. Pealtvaatamine oli loomulikult tasuta!
Ka ralli oli osa sõjalisest õpetusest
Sportrallid kestsid ikka kaks-kolm ööpäeva, pikkustega üle 2000 km. Tihti sõideti tundmatul rajal ja marsruudikaart anti kätte vaid üks tund enne starti. Ajakontrollipunktidesse tuli jõuda täpselt – iga minut oli karistatav. Lisaks kõigele tuli jälgida keskmist kiirust kogu ralli aegu. Selle kontrollimiseks olid OAKP-d – ootamatud ajakontrollipunktid. Sinna tohtis hilineda, kuid iga varem jõutud minut pälvis karistuse.
Et selle kõigega toime tulla, tootis Rootsi firma Shalda spetsiaalseid „speedpilot’e“ ja „twinmaster’eid“, kus oli kaks seierit – üks näitas sinu matemaatilist ajagraafikut ja teine sinu tegelikku olekut ajagraafikus. Lihtsamalt öeldes, tuli sõita, mõlemad seierid koos. Kõik see oli ühendatud spidomeetri ajamile. Kahe-kolme ööpäeva jooksul oli vaid paar mõnetunnist puhkepausi ja need kulusid autode korrastamisele. Mehaanikud ja muu lõbu oli luksus. Välismaa rehve kasutada ei tohtinud. Talverallidel olid naelkummid keelatud. Omaaegne rallikoolitus saigi alguse just oskusest kaardi abil liikuda mööda kindlat marsruuti. Aga see oligi osake sõjalisest õpetusest.
Tänased rallimehed olid veel sündimata
Markko Märtin nägi ilmavalgust 10. novembril 1975. Tema on esimene eestlasest rallisõitja, kes on võitnud autoralli maailmameistrivõistluste etapi (2003 Kreekas). Hiljem võitis ta etappe veel 2003. aastal Soomes ja 2004. aastal Mehhikos.
Ralli on tänapäeval väga kallis harrastus. Võistlusauto on ülikallis, aastaeelarve tavasõitjail 100 000 €uro piirimail. WRC-klassis kulub isegi 180 000–360 000 €urot. Autod on küllaltki kapriissed, sest mootorid on forsseeritud viimase peale ja kasutavad ka erikütust, mis meie tavabensiinist üle kümne korra kallim. Ka mootoriõli on päris kallis, rehvidest rääkimata.
Võistluse põhimõte tänapäeval on vaid kiiruskatsetel kihutamine, ülesõidud on lõdvestuseks. Tänased rallid on kommertsasjad. Kihutavad need, kel selleks raha olemas. Pealtvaatajad saavad nende lõbutsemist raja ääres ainult raha eest vaadata. See ongi kapitalism.
Praegu on meie tähelepanu 1987. aastal sündinud Ott Tänakul. Alustas ta juba 2008. aastal ja sai Eesti meistriks N4-klassis. Tänavu sõidab DMACK meeskonnas ja on rehvide katsetaja. Kahjuks iga ralli eel kiidetakse ta eelnevalt peavoolumeedias nii üles, et peaks kohe ka suurvõit tulema. Aga ei!
Kas see paljulubav eelreklaam mõjub kahjustavalt või on just tema teele „sattunud“ mõni kivi, aga üha enam on katkestamisi. Purunevad rehvid, ja vahel isegi paar korda ühe ralli jooksul.
Ei kujuta ette, kui tema peaks sõitma mitu ööd-päeva jutti ja öösiti, mitte magama valgete linade vahel ja mitte sööma restoranis, mis siis oleks?
Ülemäärane kiidulaul ka olümpiasportlaste kohta
Kahjuks sama kiidulaul käib ka meie olümpiameeste ja -naiste kohta. Ennustati mitmeid medaleid. Kettaheites pidi olema vaat et kaks võidumedalit, tõstja pidi tõstma ülivõimsalt jne.
Samas tegi kahekordne olümpiavõitja ja 41 maailmarekordiga Jaan Talts meie esitõstja ETV telekommentaaris maatasa. Kogu esinemine ja treeningukava pidi olema lausa kõlbmatu.
Ei mõista, kas meeskonna komplekteerimisel on määravaks vaid olümpianormi täitmine? Või peaks vaatama teiste sportlaste saavutusi, kellega kokku minnakse?
Kõikide võistluste andmed on vabalt saadaval ja ametimehed saaksid nendega tutvudes aru, keda on mõtet kalli raha eest olümpiaturistiks saata ja keda mitte. Vaid sõudjad said medalile nii-öelda „ninast veri välja“, ja nemad jäidki Rios ainsateks. Ülejäänutelt lootis meedia palju suuremaid saavutusi.
Eestile jäi üldarvestuses viimane koht.
Mis oli seekord valesti? Asjatundjad peaksid seda ka lahti seletama ning Jaan Taltsi hinnangutele tuleb lisada asjalikke ja õpetlikke kommentaare. Kõigil osaletud aladel.
Üks on aga kindel – peavoolumeedias ei tohi ettekiitvat reklaami teha. Ei rallide ega olümpiaalade kohta.
Vaat siis…
Zimbabwe president Robert Mugabe käskis Nigeeria meedia teada vahistada kõik Rio olümpiamängudel osalenud Zimbabwe sportlased, sest nad ei võitnud mitte ühtki medalit. Põhja-Korea olümpiasportlastel tuli Rio olümpial võistelda sõna otseses mõttes oma elu eest, et nad ei satuks kodumaal karistuseks söekaevandusse sunnitööle.
[fotoallkiri]
VAJAB ROHKEM ÕNNE: Eestis on rallisõit olnud aastakümneid populaarne. Praegu on meie suurimad lootused seotud Ott Tänakuga (pildil). Tänavu sõidab ta kuninglikus WRC-sarjas DMACK meeskonnas. Kahjuks iga ralli eel kiidetakse tubli rallimees eelnevalt peavoolumeedias nii üles, et peaks kohe ka suurvõit tulema. Aga ei! Katkestamisi on olnud tõesti palju. Foto Facebook.
AIVO OINA
Viimati muudetud: 10/05/16
Jaga
|


title: Kesknädal

maintext:
Eesti vajab tugevat Keskerakonda
KERSTI SARAPUU, 12. October 2016
Olen seisukohal, et Keskerakond seisab oluliste muutuste veerel. Meie ees on lihtne, kuid oluline valik: kas suudame ja soovime Eesti arengus kaasa rääkida või jääme olulistest otsustest ka tulevatel aastatel kõrvale? Pole saladus, et Keskerakond on küll pealinna kontekstis täielik staarmängija, kuid maapiirkonnad on unustatud vaeslapse rolli, ning ka riigitasemel oleme jäänud juba aastaid täiesti kõrvale. Kuid meie võimuses on seda kõike muuta.
Pead liiva alla peita ei tohi
Keskerakond on viimasel ajal meedia huvi all püsinud seoses probleemidega erakonna juhtimise tasandil. Usalduskriis ja läbipaistmatud rahaasjad päädisid senise peasekretäri Oudekki Loone ametist taandamisega, ning ma loodan siiralt, et nüüd lähevad meie rahaasjad selgemaks. Juhatuse liikmete eest ei tohi kunagi probleeme varjata, pead lihtsalt liiva alla peita. Keskerakonna enam kui 14 000 liiget väärivad austust ning selgust erakonna juhtimises.
Pidevalt Keskerakonna piirkondadega suheldes näen, et inimesed ootavad ja toetavad muutusi ning loodavad, et just meie erakond on võimeline pakkuma teistsugust poliitikat – tõsist alternatiivi tänasele paigalseisule. Selleks aga peame tegutsema senisest aktiivsemalt ja jõulisemalt, samuti ka läbipaistvamalt. Erakonna igal institutsioonil on siinkohal oma väga selge roll, olgu selleks siis erakonna esimees, fraktsioon Riigikogus või erakonna volikogu.
Keskerakond vajab muutusi. Olen veendunud, et siinkohal tuleb meil kõigil panustada. Seetõttu olen otsustanud vastu võtta mitmete erakonnakaaslaste pakkumise kandideerida Keskerakonna volikogu esimeheks. Soovin elavdada ja tõhustada volikogu tööd, tugevdada kogu meie erakonda. Olen veendunud, et erakonna volikogul on väga oluline roll Keskerakonna poliitika ja juhtimiskultuuri kujundamisel.
Keskerakonna volikogu roll on pakkuda erakonnale ja laiemalt kogu Eesti riigile poliitilisi lahendusi. Volikogu peab kujunema tõsiseks koostööpartneriks, mis aitab Eesti arengut õiges suunas juhtida. Valitsusse minekuks peab just volikogu otsustama meie peamised eesmärgid ning põhimõtted koalitsioonilepingu sõlmimisel.
Keskerakond on end tõestanud tugeva parteina
Kohalike valimisteni on jäänud kõigest üks aasta, ning konkurents Eesti poliitikas on väga tugev. Esile on tõusnud mitmed uued poliitilised jõud ja ka parlamendis on esindatud kuus erakonda varasema nelja asemel. Keskerakond on ennast tõestanud Tallinnas ja teistes suuremates keskustes. Peame sama ühtselt ja jõuliselt töötama ka väiksemate linnade, samuti maapiirkondade hüvanguks.
Kui erakonnakaaslased usaldavad mulle Keskerakonna volikogu esimehe väga vastutusrikka positsiooni, siis luban, et asun aktiivselt tegema koostööd meie erakonna kõigi piirkondade ja osakondadega. Ainult nii saame ühiselt tugeva seljataguse ning võime kindlustundega vastu minna kohalikele valimistele. Kohtumistel piirkondade esindajatega kuuleb varasemast enam muret, et erakonna juhtfiguurid ei suhtle nendega piisavalt. Niisugune olukord peab muutuma. Keskerakonna omavalitsuskogu juhina näen, et erakonna kohustus on toetada oma piirkondade arengut ja tegevust.
Opositsioonis olles ei saa muutusi ellu viia
Keskerakonna volikogu koosneb teadupärast kõigi maakondade esindajatest. Volikogu on justkui erakonna selgroog, mis ühendab kõiki meie piirkondi ning aitab hoida erakonda õigel kursil. Selleks et tagada volikogule adekvaatne ülevaade meie erakonnas toimuvast, korraldaksin regulaarseid kohtumisi maapiirkondades ja oleksin aktiivses suhtluses meie volikogu komisjonidega.
Teen igapäevaselt tööd Riigikogus ning näen, et meie fraktsioon on parlamendi aktiivseim. Algatame pidevalt seadusemuudatusi, mis kannavad Keskerakonna väärtusi ning teeksid inimeste elu paremaks. Paraku on opositsioonis olles raske Eestis põhimõttelisi muutusi ellu viia. Oma eesmärkide saavutamiseks vajame ühtset ja tugevat erakonda ning seetõttu soovin olla Keskerakonna uuendamise ja tugevdamise juures.
Kandideerin volikogu esimeheks, sest hoolin erakonnast ja soovin panustada oma kogemusi ning teadmisi Keskerakonna hüvanguks. Eesti südamest Paidest pärit poliitikuna tean ja tunnen hästi Eestimaa inimeste muresid ja väljakutseid. Olen veendunud, et just meie kohustus on pakkuda selgeid ja toimivaid alternatiive tänase valitsuskoalitsiooni poliitikale nii riigis kui ka kohalikul tasandil. Eesootav nädalavahetus annab meile suurepärase võimaluse astuda järjekordne vajalik samm mööda muudatuste teed.
Hea erakonnakaaslane, loodan siiralt, et ka Sina näed vajadust muutuste järele, ning palun Sinu toetust volikogu esimehe valimistel.
[esiletõste:] Keskerakond on ennast tõestanud Tallinnas ja teistes suuremates keskustes. Peame sama ühtselt ja jõuliselt töötama ka väiksemate linnade, samuti maapiirkondade hüvanguks.
[pildiallkiri] VÕIMAS BRÄND: Vaatamata keerulistele aegadele on Keskerakond jäänud alati ühtseks. Välistele rünnakutele pole allutud ja partei populaarsus pole langenud ka kümnete aastate möödudes. Arhiivfoto.
KERSTI SARAPUU,
Riigikogu liige, Keskerakonna volikogu esimehe kandidaat
Viimati muudetud: 10/12/16
Jaga
|