title: Žėima
text: Žėima īpatings čiesos žmuogou īr nug senuobės. Diel šalta uora žmuonis dėdliuojė dali sava čiesa liuob būtė nomūs. Dėdlē svarbē žėimā torietė ožtektėnā jiedė ė kora. Par vasara ė rodeni gauts jiedis liuob būtė atėdē kieravuojams, seikiejams, ka ožtektom lėgė pavasarė, tūdie lėgė Kaliedu liuob laikītės pasninka. Vėsos gīvenėms liuob soktėis aplėnkou pečio žėima (tūdie īr ė tuokė mīslė: vasara muolis, vuo žėima bruolis); anon kūrentė par vėsa vasara ė rodeni ī dėrbams kors. Diel šaltė, snėiga, pūgū, viepūtėniu par žėima žmuonis liuob retiau kortās keliaus: jēgo būtėnā rēks, tūmet kinkīs arklius i ragės. Par žėima liuob būtė svarbo ė gīvolēs rūpintėis ka nesošaltom, ka suotūs būtom, nes anėi žėima leid kūtie ė jied par vasara padėrbta šierala. Ka nesošaltom, žėima liuob būtė dėdlē svarbo pasrūpintė šėltās apriedās: pagrindėnē žėimas apriedā ī kailėnē, žėimišks pluoštios (mėlėnė), keporė, šalėks, pirštėnės, vailuokā.