Karantänsförordning (1989:302)
1 § Termer och begrepp som används i denna förordning har samma
betydelse som i karantänslagen (1989:290).

2 § Socialstyrelsen skall efter samråd med de berörda
landstingskommunerna och kommunerna föreskriva vilka hamnar och
flygplatser som skall vara karantänshamnar respektive
karantänsflygplatser.

3 § Socialstyrelsen får meddela föreskrifter om vilka sanitära åtgärder
och andra smittskyddsåtgärder som skall vidtas mot transportmedel, gods
och andra objekt samt personer som kommer till eller lämnar landet och
som för smitta eller som misstänks föra smitta av en karantänssjukdom.

4 § Den lots, tulltjänsteman eller tjänsteman vid kustbevakningen som
först kommer ombord på ett fartyg som skall anlöpa svensk hamn skall
underrätta befälhavaren om dennes skyldigheter enligt karantänslagen
(1989:290), denna förordning och föreskrifter som har meddelats med stöd
av denna förordning.

5 § Om en befälhavare på ett luftfartyg i fall som avses i 12 § andra
stycket karantänslagen (1989:290) lämnar uppgift till någon annan
myndighet än smittskyddsläkaren, skall den myndighet som mottagit
uppgiften omedelbart underrätta den berörde smittskyddsläkaren om det
inträffade och om innehållet i uppgiften.

6 § Socialstyrelsen skall meddela föreskrifter om vem som får utfärda
råttsaneringsbevis och om giltigheten av sådana bevis. Inom
försvarsmakten får generalläkaren utfärda råttsaneringsbevis och
bestämma giltigheten av sådana bevis.

Socialstyrelsen får meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten
enligt 16 § första stycket karantänslagen (1989:290) att visa upp
råttsaneringsbevis. Förordning (1994:660).

7 § Socialstyrelsen skall efter samråd med
Ekonomistyrningsverket, Sjöfartsverket och Luftfartsstyrelsen
fastställa en taxa för de avgifter som får tas ut enligt 17 §
första stycket karantänslagen (1989:290). Förordning (2004:1117).

8 § Socialstyrelsen skall meddela föreskrifter om vilka uppgifter om
hälsotillståndet ombord som skall lämnas enligt 9 § första stycket
karantänslagen (1989:290) och om hur bevis om vaccination mot gula
febern skall vara utformade. Sådana föreskrifter skall beslutas med
beaktande av vad som anges i de internationella hälsovårdsbestämmelser
som har antagits av världshälsoorganisationen.

9 § Om en läkare misstänker att en patient för smitta av en
karantänssjukdom, skall läkaren, genom telefonsamtal eller på annat
liknande sätt, omedelbart underrätta smittskyddsläkaren om detta.

10 § Råttsaneringsbevis, skriftliga intyg om läkarundersökning och
vaccination och andra skriftliga intyg om åtgärder vid en
karantänssjukdom, som har utfärdats i annat land i enlighet med de
internationella hälsovårdsbestämmelser som antagits av
världshälsoorganisationen, har samma giltighet som intyg som har
utfärdats här i landet.

11 § Socialstyrelsen får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs
för att hindra att karantänssjukdomar förs in i landet eller sprids till
utlandet.
 Förklara den här lagen kortfattat (max fyra meningar) på enkel svenska.