Förordning (2016:363) om elektromagnetisk kompatibilitet
1 § Denna förordning är meddelad med stöd av 

- 1 § lagen (1992:1512) om elektromagnetisk kompatibilitet i 
fråga om 6-9 §§ och 10 § 1-6,

- 2 § lagen om elektromagnetisk kompatibilitet i fråga om 
12 §,

- 5 § lagen om elektromagnetisk kompatibilitet i fråga om 
10 § 7,

- 7 § lagen om elektromagnetisk kompatibilitet i fråga om 
16-22 §§, och

- 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga 
bestämmelser.

Ordförklaringar

2 § I denna förordning avses med apparat en färdig anordning 
eller en kombination av färdiga anordningar som 
tillhandahålls som en funktionell enhet och är avsedd för en 
användare, om anordningen eller kombinationen kan alstra 
elektromagnetiska störningar eller om dess funktion kan 
påverkas av elektromagnetiska störningar.

Med apparat likställs i denna förordning 

1. en komponent eller en sammansatt inbyggnadsdel som 
tillhandahålls för att monteras in i en apparat av en 
användare och som kan alstra elektromagnetiska störningar 
eller vars funktion kan påverkas av sådana störningar, och

2. en installation som är avsedd att flyttas och användas på 
olika platser och består av en kombination av apparater och 
andra anordningar.

3 § I denna förordning avses med

fast installation: en särskild kombination av olika apparater 
och andra anordningar som är monterade på en i förhand 
bestämd plats och avsedda för permanent användning på den 
platsen, och

utrustning: en apparat eller en fast installation.

4 § I denna förordning avses med elektromagnetisk störning 
ett elektromagnetiskt fenomen i form av ett brus, en oönskad 
signal, en förändring i själva överföringsmediet eller något 
annat som kan försämra funktionen hos en utrustning.

5 § I denna förordning avses med ekonomisk aktör en fysisk 
eller juridisk person som

1. tillverkar eller låter konstruera eller tillverka en 
apparat och saluför apparaten, i eget namn eller under eget 
varumärke (tillverkare),

2. är etablerad inom Europeiska unionen och som enligt 
fullmakt från tillverkaren har rätt att i tillverkarens 
ställe utföra särskilda uppgifter (tillverkarens 
representant),

3. är etablerad inom Europeiska unionen och släpper ut en 
apparat från ett tredjeland på unionsmarknaden (importör), 
eller

4. tillhandahåller en apparat på marknaden och inte är 
apparatens tillverkare eller importör (distributör).

Skyddskrav

6 § Utrustning ska med hänsyn till tillämpbar teknik vara 
konstruerad och tillverkad så att den

1. inte alstrar en elektromagnetisk störning som överskrider 
en nivå som tillåter radio- eller teleutrustning eller annan 
utrustning att fungera som avsett, och

2. har en sådan tålighet att den elektromagnetiska störning 
som kan förväntas vid avsedd användning inte medför att 
utrustningens funktion försämras i en oacceptabel 
utsträckning.

En fast installation ska dessutom installeras enligt god 
branschpraxis och i enlighet med information om hur de 
ingående komponenterna är avsedda att användas för att 
uppfylla skyddskraven. 

Marknadstillträde

7 § Utrustning får släppas ut på marknaden eller tas i bruk 
endast om den  

1. när den är korrekt installerad och underhållen samt 
används för avsedda ändamål, uppfyller skyddskraven enligt 
6 §, och

2. uppfyller de krav i övrigt på utrustningen som följer av 
denna förordning eller av föreskrifter som har meddelats med 
stöd av förordningen.

Användning av utrustning

8 § Utrustning får bara användas så att den fungerar 
tillfredsställande i sin elektromagnetiska omgivning och inte 
orsakar oacceptabla elektromagnetiska störningar för annan 
utrustning. 

Ändring av utrustning

9 § Utrustning som är konstruerad och tillverkad samt 
installerad på föreskrivet sätt får inte ändras av användaren 
så att den inte längre uppfyller kraven på elektromagnetisk 
kompatibilitet. 

Bemyndiganden

10 § Elsäkerhetsverket får meddela

1. närmare föreskrifter om skyddskraven enligt 6 §,

2. föreskrifter om undantag från kraven enligt 6-9 §§,

3. föreskrifter om dokumentation av god branschpraxis vid 
installation av fasta installationer,

4. föreskrifter om kontroll och märkning av utrustning i 
fråga om dess elektromagnetiska kompatibilitet,

5. föreskrifter om information som ska följa med utrustning 
och som avser uppgifter

a) av betydelse för utrustningens elektromagnetiska 
kompatibilitet, och

b) om tillverkaren av utrustningen eller den som fört in 
utrustningen till ett land som omfattas av avtalet om 
Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

6. föreskrifter om skyldighet att bedriva skadeförebyggande 
arbete och vidta åtgärder när det finns anledning att anta 
att utrustning inte överensstämmer med de krav som följer av 
föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen, och

7. föreskrifter om ersättning för kostnader i samband med 
kontroll av utrustning.

Dispens

11 § Elsäkerhetsverket får i det enskilda fallet i fråga om 
utrustning som inte tillhandahålls på marknaden men som är 
avsedd att användas och som kan alstra elektromagnetiska 
störningar, eller vars funktion kan påverkas av sådana 
störningar, ge dispens från skyddskraven i 6 § och från det 
som sägs i 8 §, om det inte medför oacceptabla 
elektromagnetiska störningar för annan utrustning.

Tillsyn

12 § Elsäkerhetsverket utövar tillsynen över att denna 
förordning och föreskrifter som har meddelats med stöd av 
förordningen följs. I fråga om användning av utrustning hos 
Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets radioanstalt 
och Totalförsvarets forskningsinstitut utövas dock tillsynen 
av Försvarets materielverk.

13 § Elsäkerhetsverket är marknadskontrollmyndighet och utövar 
marknadskontroll enligt Europaparlamentets och rådets 
förordning (EU) 2019/1020 av den 20 juni 2019 om 
marknadskontroll och överensstämmelse för produkter och om 
ändring av direktiv 2004/42/EG och förordningarna (EG) 
nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 över att produkter 
överensstämmer med kraven i Europaparlamentets och rådets 
direktiv 2014/30/EU av den 26 februari 2014 om harmonisering 
av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk 
kompatibilitet.

Bestämmelser om en marknadskontrollmyndighets befogenhet att 
besluta om åtgärder enligt förordning (EU) 2019/1020 finns i 
lagen (1992:1512) om elektromagnetisk kompatibilitet.
Förordning (2022:1192).

Information och samråd 

14 § Elsäkerhetsverket ska underrätta Europeiska kommissionen 
och andra medlemsstater om

1. en apparat som inte uppfyller gällande krav, om 
Elsäkerhetsverket anser att den bristande överensstämmelsen 
inte bara gäller i Sverige, och i underrättelsen informera om 
den bristande överensstämmelsen, utvärderingsresultat, 
fattade beslut och eventuella synpunkter från den som beslut 
har riktats mot, och

2. de åtgärder som Elsäkerhetsverket har vidtagit med 
anledning av information som en annan medlemsstat har lämnat 
på ett motsvararande sätt som i 1.

15 § Elsäkerhetsverket ska

1. när det är befogat, för Sveriges räkning invända mot ett 
beslut som en marknadskontrollmyndighet i en annan 
medlemsstat har fattat om en apparat och skyndsamt informera 
Europeiska kommissionen, andra medlemsstater och regeringen 
om invändningen och skälen för den, och

2. delta i samråd mellan kommissionen och andra medlemsstater 
när Europeiska kommissionen har utvärderat sådana beslut och 
invändningar som avses i 1 eller som följer av invändningar 
från en annan medlemsstat.

Sanktionsavgift

16 § En ekonomisk aktör ska åläggas att betala en 
sanktionsavgift om aktören eller någon som handlar på 
aktörens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit 
mot denna förordning eller föreskrifter som har  meddelats 
med stöd av denna förordning.

17 § Sanktionsavgiften ska uppgå till lägst femtusen kronor 
och högst fem miljoner kronor.

Avgiften får inte överstiga tio procent av den ekonomiska 
aktörens årsomsättning. Årsomsättningen ska avse omsättningen 
under det närmast föregående räkenskapsåret. Om överträdelsen 
har skett under aktörens första verksamhetsår eller om 
uppgifter om årsomsättning av annan anledning saknas, kan 
antas vara missvisande eller är bristfälliga, får 
årsomsättningen uppskattas.

Om en ansökan om att ta ut sanktionsavgift avser flera 
aktörer, ska en särskild avgift bestämmas för var och en av 
dem.

18 § När en sanktionsavgift bestäms ska det tas särskild 
hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och betydelsen av 
den bestämmelse som överträdelsen avser. 

19 § En sanktionsavgift ska inte tas ut

1. för en överträdelse av ett beslut om förbud som har 
förenats med vite eller för att ett föreläggande som har 
förenats med vite inte har följts,

2. om överträdelsen är ringa, eller

3. om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot 
senare än fem år efter det att överträdelsen upphörde.

20 § Avgiften behöver inte tas ut, om det finns synnerliga 
skäl för det.

21 § En sanktionsavgift ska betalas inom trettio dagar efter 
det att beslutet att ta ut avgiften har fått laga kraft eller 
inom den längre tid som anges i beslutet. Avgiften ska 
betalas till Kammarkollegiet och tillfaller staten.

22 § Skyldigheten att betala en sanktionsavgift upphör om 
beslutet att ta ut avgiften inte har kunnat verkställas inom 
fem år från det att beslutet fick laga kraft.
 Förklara den här lagen kortfattat (max fyra meningar) på enkel svenska.