Pro zákazníky.

Zbožové vyhledávače jsou logickým důsledkem rozmachu on-line nakupování. Díky stále rostoucímu počtu e-shopů začalo být problematické orientovat se v jejich nabídce. Proto vznikly weby, které mají na starosti agregování údajů z jednotlivých e-shopů a vyhledávání zboží podle konkrétních zákazníkových požadavků.  V případě, že zákazník zamýšlí například nákup pračky, do srovnávače zadá potřebné parametry a ten mu vyhledá nabídky všech zohledňovaných e-shopů, které těmto parametrům odpovídají. Nalezené nabídky si pak může zákazník nechat srovnat podle ceny, oblíbenosti atp. Zároveň zde najde uživatelské recenze, hodnocení jednotlivých obchodů, nákupní rádce a další přidané funkce.

Pro e-shopy.

Pro e-shopy jsou zbožové vyhledávače přínosem především z hlediska marketingu. Umístěním e-shopu na cenový srovnávač získává jeho provozovatel cílenou propagaci. E-shop se zobrazí zákazníkům, kteří reálně zvažují koupi právě jím nabízeného zboží.  Cílení a filtrování podle parametrů tedy logicky zvyšuje konverzi, která se na cenových srovnávačích obvykle pohybuje kolem 4–8 %. E-shop platí srovnávači za proklik, tedy za skutečně přivedeného zákazníka. Zboží je do srovnávače nejčastěji exportováno pomocí XML nebo CSV.  Některé eshopy nabízejí zákazníkům, kteří na něj přišly z cenového srovnávače, nižší ceny, než zákazníkům nakupujícím na eshopu přímo.<ref name="podnikatel.cz/clanky/na-srovnavacich-najdete-nizsi-ceny-nez-v-e-shopech-je-to-fer"></ref> Podle ČOI se nejedná o diskriminaci ani tím eshop neporušuje žádnou povinnost, kterou má ČOI pod dozorem.

Popis funkce.

K porovnávání cen a srovnávání produktů slouží tzv. srovnávací a nákupní galerie, které umožňují zákazníkům srovnání nabídek zvoleného zboží nabízeného obchodníky, a to podle ceny, případně dalších parametrů. Tyto nákupní galerie též často nabízejí svým uživatelům zpracování objednávek a jejich odeslání obchodníkům, kteří dané zboží nabízí. Veškeré vyhledávání na těchto webových stránkách je zdarma. Obchodníci umisťují pomocí automatizovaných softwarových prostředků (XML kódu) nabídky svého zboží na stránky srovnávací a nákupní galerie. Tyto nabídky jsou aktualizovány několikrát denně. Srovnávače neručí za případné chyby, nepřesnosti nebo vadné údaje jednotlivých nabídek. U každého zboží musí být uveden minimálně název zboží, fotografie zboží, specifikace zboží a konečná cena zboží včetně DPH. U ceny pak může být uvedena i cena dopravy od obchodníka k zákazníkovi, případně vyjmenované jednotlivé druhy dopravy. Obchodníci, kteří chtějí mít své nabídky na takovýchto srovnávačích, platí ceny za jednotlivé prokliky. Cena prokliku se odvíjí od toho, zda se jedná o obyčejný odkaz nebo zda se jedná například o zvýraznění daného e-shopu na stránkách srovnávače. Cena jednoho prokliku se také odvíjí od druhu nabízeného zboží. Jiná cena se tak účtuje prokliku na bytové dekorace a jiná na vysavače. Srovnávací a nákupní galerie vedle srovnávání cen zboží nabízejí i různé doplňkové služby. Některé nabízí svým uživatelům i různé nákupní průvodce, kteří radí lidem při výběrů produktů. Tyto rady pochází jak od expertů z oboru, tak i od uživatelů, kteří mají s produkty reálné zkušenosti (recenze).  Ty nejpropracovanější srovnávací a nakupovací galerie pomáhají uživatelům s výběrem produktu podle technických parametrů a specifikací produktů, umožňují, aby se uživatelé poradili s nákupními rádci, a zprostředkovávají reálné zkušenosti uživatelů, nezabývají se tak pouze prostým srovnáním cen. Tyto srovnávací a nákupní galerie se snaží přilákat nové uživatele na své stránky pomocí tzv. affiliate programů. Affiliate programy jsou provizní systémy pro provozovatele webových stránek. Když autor určité webové stránky nabídne zajímavé informace o cenách a populárních produktech, které nabízí srovnávače zboží, získávají pak nový zdroj příjmů prostřednictvím provizí z přivedených uživatelů. Nejznámější české porovnávače cen zboží jsou heureka.cz, zbozi.cz, hledejceny.cz, srovnanicen.cz nebo nejlepsiceny.cz.

Vyhledávače zboží v zahraničí.

Největším srovnávačem zboží ve světě je Google Shopping. Servis byl poprvé představen v roce 2002 pod jménem Froogle. Později v roce 2007 byl servis rebrandován na Google Product Search a pak v roce 2012 na Google Shopping. V současné době Google Shopping funguje ve 121 zemích. Uživatelé mohou vyhledat zboží přímo ve vyhledávacím panelu Google vyhledávače v záložce Nákupy (Shopping) nebo rovnou přejít na stránky Google Shopping.  Zajímavým příkladem mezinárodních srovnávačů je dál například Trustpilot, který je zaměřen na srovnávání poskytovatelů služeb a prodejců. Servis byl poprvé zaveden v Dánsku v roce 2007, v současnosti je populární stránkou v Evropě i Severní Americe.

Vyhledávač zboží (též porovnávač cen, cenový srovnávač, srovnávač zboží, zbožový vyhledávač) je web, který se specializuje na srovnání cen zboží z internetových obchodů. Slouží k vyhledávání nejvýhodnějších nabídek na trhu, nabízí ale i filtrování podle jiných parametrů, jako jsou například rozměry, značka produktu, cena dopravy nebo aktuální dostupnost zboží. V českém prostředí působí například srovnávače Heureka.cz a Zboží.cz.

格价,是指消费者对同一商品进行价格比较的行为,以找出最便宜的价格。随着因特网兴起令市场资讯更为流通,格价行为变得越见普遍,当中不少格价行为是透过专门提供格价服务的网站进行。2005年,英国格价网站产业的总收入达1.2至1.4亿英镑。


I. Letní olympijské hry 1896.

Athény zvoleny bez protikandidáta v Paříži 23. 6. 1894

II. Letní olympijské hry 1900.

Paříž zvolena bez protikandidáta v Paříži 23. 6. 1894

III. Letní olympijské hry 1904.

Chicago zvoleno bez protikandidáta v Paříži 22. 5. 1901, hry pak byly přesunuty do Saint Louis a spojeny se Světovou výstavou 1904

IV. Letní olympijské hry 1908.

Řím zvolen v Londýně v červnu 1904 V roce 1906 se Itálie pořadatelství z finančních důvodů vzdala a hry byly přiděleny Londýnu

V. Letní olympijské hry 1912.

Stockholm zvolen bez protikandidáta v Berlíně 27. 5. 1909

VI. Letní olympijské hry 1916.

Berlín zvolen ve Stockholmu 27. 5. 1912 Hry se nekonaly z důvodu první světové války

VII. Letní olympijské hry 1920.

Antverpy zvoleny v Lausanne 5. 4. 1919

VIII. Letní olympijské hry 1924.

Paříž zvolena v Lausanne 2. 6. 1921

IX. Letní olympijské hry 1928.

Amsterdam zvolen v Lausanne 2. 6. 1921

X. Letní olympijské hry 1932.

Los Angeles zvoleno bez protikandidáta v Římě v dubnu 1923

XI. Letní olympijské hry 1936.

Berlín zvolen 43 hlasy (voleb 26. 4. 1931 v Barceloně se nezúčastnil potřebný počet delegátů, proto byly hlasy posbírány korespondenčně a výsledek vyhlášen 13. 5. 1931 v Lausanne)

XII. Letní olympijské hry 1940.

Tokio zvoleno bez protikandidáta v Berlíně 31. 7. 1936. V roce 1938 se Japonsko pořadatelství vzdalo a MOV přidělil hry Helsinkám, nakonec se nekonaly kvůli druhé světové válce

XII. Letní olympijské hry 1944.

Londýn zvolen v Londýně 9. 6. 1939 Hry se nekonaly kvůli válce

XIII. Letní olympijské hry 1948.

Londýn zvolen v Lausanne v září 1946

XIV. Letní olympijské hry 1952.

Helsinky zvoleny ve Stockholmu 21. 6. 1947

XV. Letní olympijské hry 1952.

XVI. Letní olympijské hry 1956.

Melbourne zvoleno v Římě 28. 4. 1949 Jezdecké soutěže se konaly ve Stockholmu kvůli australským předpisům o karanténě pro dovážené koně

XVII. Letní olympijské hry 1960.

Řím zvolen v Paříži 15. 6. 1955

XVIII. Letní olympijské hry 1964.

Tokio zvoleno v Mnichově 26. 5. 1959

XIX. Letní olympijské hry 1968.

Mexico City zvoleno v Baden-Badenu 18. 10. 1963

XX. Letní olympijské hry 1972.

Mnichov zvolen v Římě 26. 4. 1966

XXI. Letní olympijské hry 1976.

Montreal zvolen v Amsterdamu 12. 5. 1970

XXII. Letní olympijské hry 1980.

Moskva zvolena 39 hlasy ve Vídni 23. 10. 1974

XXIII. Letní olympijské hry 1984.

Los Angeles zvoleno bez protikandidáta v Athénách 18. 5. 1978

XXIV. Letní olympijské hry 1988.

Soul zvolen 52 hlasy v Baden-Badenu 30. 9. 1981

XXV. Letní olympijské hry 1992.

Barcelona zvolena v Lausanne 17. 10. 1986

XXVI. Letní olympijské hry 1996.

Atlanta zvolena v Tokiu 18. 9. 1989

XXVII. Letní olympijské hry 2000.

Sydney zvoleno v Monte Carlu 23. 9. 1993

XXVIII. Letní olympijské hry 2004.

Athény zvoleny v Lausanne 5. 9. 1997

XXIX. Letní olympijské hry 2008.

Peking zvolen v Moskvě 13. 7. 2001

XXX. Letní olympijské hry 2012.

Londýn zvolen v Singapuru 6. 7. 2005

XXXI. Letní olympijské hry 2016.

Rio de Janeiro zvoleno v Kodani 2. 10. 2009

XXXII. Letní olympijské hry 2020.

Tokio zvoleno v Buenos Aires 7. 9. 2013

XXX. Letní olympijské hry 2024.

Volby proběhnou v Limě v září 2017

I. Zimní olympijské hry 1924.

Konaly se v Chamonix. (Původně nesly název "Týden zimních sportů", jako olympiáda byly uznány až dodatečně na kongresu MOV v Praze 1925)

II. Zimní olympijské hry 1928.

Svatý Mořic zvolen v Lisabonu 6. 5. 1926

III. Zimní olympijské hry 1932.

Lake Placid zvoleno 10. 4. 1929 v Lausanne

IV. Zimní olympijské hry 1936.

Garmisch-Partenkirchen dostal hry přiděleny na základě pravidla, že zimní olympiáda by se měla konat ve stejné zemi jako letní (pravidlo bylo zrušeno roku 1938)

Zimní olympijské hry 1940.

Sapporo zvoleno bez protikandidáta ve Varšavě 9. 6. 1937. O rok později se Japonsko her vzdalo, pořádáním byl pověřen Svatý Mořic a po jeho odstoupení Garmisch-Partenkirchen, po vypuknutí 2. světové války byly hry zrušeny.

Zimní olympijské hry 1944.

Cortina d'Ampezzo zvolena 9. 6. 1939 v Londýně Hry se nekonaly kvůli válce

V. Zimní olympijské hry 1948.

Svatý Mořic zvolen v Lausanne v září 1946

VI. Zimní olympijské hry 1952.

Oslo zvoleno 27. 6. 1947 ve Stockholmu

VII. Zimní olympijské hry 1956.

Cortina d'Ampezzo zvolena v Římě 28. 4. 1949

VIII. Zimní olympijské hry 1960.

Squaw Valley zvoleno 16. 6. 1955 v Paříži

IX. Zimní olympijské hry 1964.

Innsbruck zvolen 26. 5. 1959 v Mnichově

X. Zimní olympijské hry 1968.

Grenoble zvolen v Innsbrucku 28. 1. 1964

XI. Zimní olympijské hry 1972.

Sapporo zvoleno v Římě 26. 4. 1966

XII. Zimní olympijské hry 1976.

Denver zvolen v Amsterdamu 12. 5. 1970 Denver se pořadatelství zřekl roku 1973 z finančních důvodů, hry se konaly v Innsbrucku

XIII. Zimní olympijské hry 1980.

Lake Placid zvoleno bez protikandidáta ve Vídni 23. 10. 1974

XIV. Zimní olympijské hry 1984.

Sarajevo zvoleno v Athénách 18. 5. 1978

XV. Zimní olympijské hry 1988.

Calgary zvoleno v Baden-Badenu 30. 9. 1981

XVI. Zimní olympijské hry 1992.

Albertville zvoleno v Lausanne 17. 10. 1986

XVII. Zimní olympijské hry 1994.

Lillehammer zvolen v Soulu 15. 9. 1988

XVIII. Zimní olympijské hry 1998.

Nagano zvoleno v Birminghamu 15. 6. 1991

XIX. Zimní olympijské hry 2002.

Salt Lake City zvoleno 54 hlasy v Budapešti 16. 6. 1995

XX. Zimní olympijské hry 2006.

Turín zvolen 53 hlasy v Soulu 19. 6. 1999

XXI. Zimní olympijské hry 2010.

Vancouver zvolen v Praze 2. 7. 2003

XXII. Zimní olympijské hry 2014.

Soči zvoleno v Ciudad de Guatemala 4. 7. 2007

XV. Zimní olympijské hry 2018.

Pchjongčchang zvolen v Durbanu 6. 7. 2011

XV. Zimní olympijské hry 2022.

Peking zvolen 44 hlasy v Kuala Lumpuru 31. 7. 2015

Pořadatelské město olympijských her vybírá Mezinárodní olympijský výbor na základě nominací národních olympijských výborů na zasedání, které se koná sedm let před zahájením olympiády. Zvolené město hostí také paralympijské hry. Výběr pořadatele bývá provázen četnými spory. Jde spíše o politickou prestiž, ekonomická výhodnost olympiád je sporná vzhledem k velmi nákladným investicím do sportovišť a infrastruktury. Proto zájem o pořádání her klesá, zejména v evropských zemích. MOV na to reagoval vyhlášením programu "Agenda 2020", který chce náklady na hry omezit.

一般而言,奥林匹克运动会(以下简称奥运)主办城市的申办流程如下:国家奥林匹克委员会会自所属国家内挑选候选城市提交至国际奥林匹克委员会(以下简称国际奥委会),并在那里与其他国家的候选城市竞争主办奥运的资格;最终再由国际奥委会决定主办城市。残疾人奥林匹克运动会(以下简称残奥)的主办城市资格也是自同一程序中决选出来的;易言之,奥运主办城市通常与残奥主办城市相同。自国际奥委会于1894年创立以来,至今已举办了31夏季奥林匹克运动会、22届冬季奥林匹克运动会与15届残疾人奥林匹克运动会,而每年均有为数众多的城市为了获得主办资格而申办竞争。


Klubová kariéra.

Je odchovanec Szombathelyi Haladásu, kde si v průběhu sezony 2004/05 odbyl premiéru v dresu "áčka", se kterým na jaře 2008 postoupil do nejvyšší soutěže. V průběhu podzimní části ročníku 2009/10 se s Szombathelyiem představil v předkolech Evropské ligy UEFA, kde nejprve maďarský klub postoupil přes celek Irtyš Pavlodar FK z Kazachstánu (výhra 1:0 a prohra 1:2) a následně vypadl se švédským týmem IF Elfsborg (prohra 0:3 a remíza 0:0). V Haladásu byl kapitánem mužstva a v maďarské nejvyšší soutěži odehrál celkem 168 střetnutí. V září 2014 přestoupil do polského klubu Wisla Krakov, kde hrál pravidelně v úvodní jedenáctce. V lednu 2017 odešel za 1 milion € do čínského mužstva Jen-pien Fu-te, kde bránil i známé hráče jako například Hulk, Ezequiel Lavezzi, Oscar, Paulinho nebo Axel Witsel. V Číně si zahrál tamní první i druhou ligu.

ŠK Slovan Bratislava.

V zimním přestupovém období ročníku 2018/19 měl nabídky z Číny, Maďarska i Polska. Nakonec však v lednu 2019 zamířil jako volný hráč (zadarmo) na Slovensko do Slovanu Bratislava, se kterým uzavřel roční kontrakt a v klubu doplnil stoperskou dvojici Kenan Bajrić - Vasil Božikov. Ligový debut v dresu "belasích" si odbyl v 19. kole hraném 16. 2. 2019 proti klubu FC DAC 1904 Dunajská Streda (výhra 1:0), na hrací plochu přišel v 85. minutě místo krajana Dávida Holmana. Se Slovanem získal 14. dubna 2019 po výhře 3:0 nad týmem MŠK Žilina šest kol před koncem sezony mistrovský titul. V mužstvu se příliš neprosadil, za necelý rok odehrál v lize 14 střetnutí.

Mezőkövesdi SE.

V říjnu 2019 uzavřel v předstihu kontrakt platný od zimy 2019/20 s maďarským celkem Mezőkövesdi SE, ke klubu se připojil 1. ledna 2020.

Klubové statistiky.

Aktuální k 27. prosinci 2019

Reprezentační kariéra.

Richárd Guzmics je bývalý maďarský mládežnický reprezentant, nastupoval za výběry do 19 a 21 let.

A-mužstvo.

V A-mužstvu Maďarska debutoval 14. listopadu 2012 v přátelském zápase v Budapešti proti týmu Norska (prohra 0:2), na hřiště přišel v 72. minutě. Svůj první ligový gól za reprezentaci dal v utkání hraném 7. 9. 2015 v kvalifikační souboji s reprezentací Severního Irska (remíza 1:1), když v 74. minutě otevřel skóre střetnutí.

EURO 2016.

S maďarským národním týmem slavil v listopadu 2015 postup z baráže na EURO 2016 ve Francii. Německý trenér maďarského národního týmu Bernd Storck jej zařadil do závěrečné 23členné nominace na EURO 2016 ve Francii. Maďaři se ziskem pěti bodů vyhráli základní skupinu F. V osmifinále proti Belgii se po porážce 0:4 rozloučili s turnajem. Guzmics odehrál na EURU všechny čtyři zápasu, ve kterých nechyběl na hřišti ani jednu minutu.

Odkazy.

Externí odkazy.

Richárd Guzmics [richárd guzmič] (* 16. dubna 1987, Szombathely) je maďarský fotbalový obránce a reprezentant, od ledna 2020 hráč maďarského mužstva Mezőkövesdi SE. Mimo Maďarsko působil na klubové úrovni v Polsku, Číně a na Slovensku. Nastupuje ve středu obrany, dominuje ve vzdušném prostoru a soubojích jeden na jednoho.

古兹米奇·理乍得(,1987年-4月16日)是一位匈牙利足球运动员,出生于松博特海伊。目前正效力于中国足球甲级联赛球队延边富德队,司职后卫,球衣号码为26号。他也代表匈牙利国家足球队参赛。


Historické pozadí.

V roce 1835 začal zakladatel mormonismu Joseph Smith učit svých 12 apoštolů hluboké nauky Království. Za tímto účelem ustanovil tzv. Školu proroků, která se setkávala v horním patře Prorokova domu. Během četných setkání tam Joseph Smith učil apoštoly jak rozumět tajemstvím božství a exaltace (oslavení/zbožštění člověka). Apoštolové měli ve zvyku během těchto setkání živě debatovat a do toho kouřit a žvýkat tabák. To po určité době rozzlobilo Prorokovu manželku, Emmu Smithovou, která svému manželovi důrazně řekla, že po pravých apoštolech by jistě na zemi nezůstala taková spoušť, jako po těch mormonských. Byla to totiž právě ona, kdo pokaždé musel uklízet plivance, tabák a popel z podlahy domů. Joseph Smith se v důsledku rady své ženy zeptal Boha a údajně přijal zjevení, které se dnes nachází v mormonském svatém Písmu, knize Nauky a smluv, jako oddíl 89.

Struktura zjevení.

V samotném počátku zjevení je napsáno, že bylo dáno nikoliv jako přikázání (tedy nikoliv jako závazná povinnost a neporušitelné pravidlo církve), ale jako rada Svatým v Sionu. Z tohoto a mnoha jiných důvodů se Slovu moudrosti také přezdívá "Zákon zdraví". Jeho smyslem je poradit mormonům, jak zdravě žít, aby měli silné tělo i ducha.  První část zjevení je prostoupena "negativními pravidly" a týká se látek, které nejsou pro zdraví prospěšné a lidé by se jim měli vyhýbat (nebo jich užívat v malém množství). Mezi takovými látkami je vyjmenován tvrdý alkohol (víno ke svátosti je dovoleno), tabák a silné kávové nebo čajové odvary.  Druhá část zjevení je postavena na pozitivních premisách a týká se naopak látek, které jsou pro zdraví prospěšné a má jich býti užíváno pro zdraví a konstituci těla člověka. Mezi těmito látkami stojí na předním místě léčivé byliny. Zvláštní místo je ve zjevení přiřazeno i masu a jeho pojídání, k němuž jsou stanovena sice dobrovolná, ale jasně definovaná pravidla.

Slovo moudrosti v CJKSPD.

Původní postoj.

Několik desítek let po smrti přijímatele zjevení (Josepha Smithe) došlo k tomu, že jeden z jeho nástupců, Brigham Young, učinil Slovo moudrosti závazným pravidlem pro členy církve. Přesto však v jeho době i časech poté neplatilo toto přikázání absolutně, jak dokazuje mnoho mormonských svědectví. Brigham Young osobně při zvláštních příležitostech žvýkal tabák a pití piva považoval za prospěšné.  Ještě na počátku 20. století bylo Slovo moudrosti liberálně pojatým "přikázáním". Slavný je například příběh o tom, jak jeden z mormonských apoštolů, James Talmage (autor mormonského bestselleru "Jesus the Christ") psal svoje veledílo přímo v místnostech Chrámu Salt Lake, zatímco u toho kouřil doutníky a cigarety.  Podle některých svědectví mu toto bylo doporučeno Prvním předsednictvem (vedoucíma CJKSPD) kvůli jeho nervozitě a stresu. Jde o příklad toho, kdy může být Slovo moudrosti modifikováno pro osobní potřebu člověka. Talmage také během života vyprávěl o tom, jak si koupil a vyzkoušel 20 gramů marihuany.

Změna.

Během prezidentství Hebera J. Granta došlo k tomu, že se ze Slova moudrosti udělalo striktní pravidlo, nutné ke vstupu do mormonských Chrámů. Od té doby do současnosti musí každý člen CJKSPD absolutně dodržovat modifikované zásady Slova moudrosti, aby mohl vykonávat obřady v chrámech. Modifikace těchto pravidel znamenala mimo jiné absolutní zákaz všech látek, které jsou ve zjevení zmíněny v negativní souvislosti.  Došlo i k striktnímu zákazu piva a dalších látek, které byly zjevením povolené. V nynějších příručkách mormonské CJKSPD se nezmiňuje dobrovolnost daného zjevení a úvodní verše o tom, že daný text je nikoliv přikázáním, ale radou, jsou vynechávány nebo odlišně interpretovány. CJKSPD do Slova moudrosti také zahrnula všechny látky, nazvané souhrnně a moderně "drogy", ačkoliv o nich původní zjevení nemluví.  Tato změna byla uskutečněna bez nového Božího zjevení, pouze na základě pravidel církve. Někteří kritici mormonismu obviňují CJKSPD za manipulaci s původními spisy a "přepisování historie", kvůli kterému údajně většina dnešních členů netuší, že původní zjevení zadávalo jiné podmínky, než dnešní církev. Tato obvinění CJKSPD považuje za nepodložená.

Role Slova moudrosti v současné CJKSPD.

Největší mormonská církev (CJKSPD) má po světě okolo 80 tisíců misionářů. Jimi je Slovo moudrosti učeno při standardizovaných lekcích jako jedno ze stěžejních témat před křtem. Jeho dodržování je pro zájemce potřebné k získání církevního povolení křtu (spolu s dalšími pravidly, jako Zákon cudnosti a Zákon desátku). Podle současné Příručky pro biskupy mormonských odboček (příručka smí být cirkulována pouze mezi biskupy a běžní členové k ní nesmí mít přístup) nemá Slovo moudrosti a jeho porušování vést k vyloučení člena z církve. Jde o liberalizaci proti dřívějšímu postoji v této příručce.  Při vstupu do Chrámu kvůli obřadu Obdarování a mnoha dalších příležitostech musí člen mainstreamové mormonské církve, CJKSPD, deklarovat, že dodržuje Slovo moudrosti. Po korelaci (procesu standardizace) pohovorů v 20.polovině 20. století již nehraje roli, zda člověk dodržuje pozitivně postavená pravidla v druhé polovině Slova moudrosti (střídmé jezení masa, zdravý životní styl a užívání bylin...). Stačí se zdržet zakázaných látek (negativní vymezení v první polovině zjevení), a to způsobem, jak to definovali současní vedoucí církve (v nynější době absolutní zákaz i mírně alkoholických nápojů a zákaz všech omamných látek, ovlivňujících vnímání).

Jednotlivá témata Slova moudrosti.

Pivo.

Na konci zjevení se mluví o "jemných" nápojích, tedy slabě alkoholických přípravcích. Jak uvedl například druhý prezident a prorok CJKSPD, Brigham Young, tato pasáž vysloveně mluví o tom, že střídmé užívání piva a podobných nakvašených nápojů je zdraví prospěšné.

Coca-Cola.

Po dlouhou dobu bylo předmětem spekulací, zda se zákaz "kávy" týká všech kofeinových nápojů a přípravků, nebo nikoliv. Až do 21. století byla tato otázka nevyřešena, dokud vedoucí církve neuvedli, že Coca-Cola a podobné nápoje jsou povolené. Kritici poukazují na to, že vlivní a bohatí členové mormonské CJKSPD mají podíly ve společnosti, vyrábějící Coca-Colu, a že to může být jedním z důvodů tohoto postoje. CJKSPD toto popírá, avšak přiznává, že existují členové, kteří jim platí desátky v podobě akcií Coca-Coly, které církev okamžitě prodává na burze. Tento fakt vedl v moderní době k mylným obviněním, že "mormonská církev obchoduje s Coca-Colou".

Energy-drinky.

CJKSPD svou deklarací o povolení Coca-Coly a dalších kofeinových nápojů odmítla absolutní zákaz energy-drinků. O jejich škodlivé povaze však někteří vedoucí církve varovali na konferencích. Téma je stále předmětem debaty a v souladu s mormonskou tradicí mohou vedoucí církve kdykoliv definovat novou podobu "Slova moudrosti" a jeho pravidel.

Celé znění Slova moudrosti.

Zjevení dané skrze Josepha Smitha, Proroka, v Kirtlandu ve státě Ohio 27. února 1833 (History of the Church, 1:327–329).

Komentář.

V důsledku toho, že první bratří na svých shromážděních užívali tabák, Prorok byl veden k tomu, aby přemítal o této záležitosti; následkem čehož se na to tázal Pána. Výsledkem bylo toto zjevení, známé jako Slovo moudrosti. Původně byly první tři verše Prorokem napsány jako inspirovaný úvod a popis.

Úvod Josepha Smithe.

1 Slovo moudrosti, ku prospěchu rady vysokých kněží, shromážděných v Kirtlandu, a církve a také svatých v Sionu –  2 Poslané jako pozdrav; ne skrze přikázání nebo nucení, ale skrze zjevení a slovo moudrosti ukazující řád a vůli Boží ohledně časného spasení všech svatých v posledních dnech  3 Dané jako zásada se zaslíbením, přizpůsobené schopnosti slabých a nejslabších ze všech svatých, již jsou nebo mohou býti nazýváni svatými.

Zjevení.

4 Vizte, vpravdě, tak vám praví Pán: V důsledku zla a plánů, které existují a budou existovati v srdci spikleneckých lidí v posledních dnech, jsem vás varoval a varuji vás předem tím, že vám dávám skrze zjevení toto slovo moudrosti –  5 Že nakolik některý člověk mezi vámi pije víno nebo silný nápoj, vizte, není to dobré ani vhodné v očích Otce vašeho, leda když se shromáždíte, abyste přinesli před něj svátosti své.  6 A vizte, toto má býti víno, ano, čisté víno z hroznu vinného kmene, z vaší vlastní výroby.  7 A opět, silné nápoje nejsou pro břicho, ale pro umývání těla vašeho.  8 A opět, tabák není pro tělo ani pro břicho a není dobrý pro člověka, ale je bylinou, která má býti používána se soudností a obratností pro pohmožděniny a veškerý nemocný dobytek.  9 A opět, horké nápoje nejsou pro tělo ani pro břicho.  10 A opět, vpravdě pravím vám, všechny zdravé byliny Bůh ustanovil pro konstituci a podstatu člověka a užívání jím –  11 Každá bylina v období svém a každý plod v období svém, všechno toto má býti využíváno s prozíravostí a díkůvzdáním.  12 Ano, také maso zvířat a ptactva ve vzduchu jsem já, Pán, ustanovil pro užívání člověkem s díkůvzdáním; nicméně mají býti užívána střídmě;  13 A je mi příjemné, že nemají býti užívána, leda v časech zimy nebo chladu nebo hladu.  14 Veškeré obilí je ustanoveno pro užívání člověkem a zvířaty, aby bylo oporou života nejen pro člověka, ale i pro zvěř polní a ptactvo nebeské a veškerá divoká zvířata, která běhají nebo lezou po zemi;  15 A ta Bůh učinil pro užívání člověkem pouze v časech hladu a přemíry hladovění.  16 Veškeré obilí je dobré jako strava člověka; podobně také plody vinného kmene; to, co dává plody, ať v zemi nebo nad zemí –  17 Nicméně, pšenice pro člověka a kukuřice pro dobytče a oves pro koně a žito pro ptactvo a pro vepře a pro veškerou zvěř polní a ječmen pro veškerá užitková zvířata a pro jemné nápoje, podobně také další obilí.

Zaslíbení.

18 A všichni svatí, kteří pamatují na to, aby zachovávali a činili tato slova, kráčejíce v poslušnosti přikázání, obdrží zdraví v pupku svém a morek pro kosti své;  19 A naleznou moudrost a veliké poklady poznání, vpravdě skryté poklady;  20 A poběží, a nebudou znaveni, a budou kráčeti, a nebudou umdlévati.  21 A já, Pán, jim dávám zaslíbení, že ničící anděl projde kolem nich, jako kolem dětí Izraele, a nezabije je. Amen.

Slovo moudrosti je ustálený název pro zjevení, které roku 1835 zapsal mormonský prorok Joseph Smith. Definuje správný životní styl mormonů. Bylo údajně dáno Bohem "nikoliv jako přikázání, ale jako rada Svatým". Sehrálo důležitou roli v mormonské církvi. Nachází se dnes v mormonském svatém Písmu, knize Nauky a Smluv, jako oddíl 89.

智慧语(英语:Word of Wisdom)是由耶稣基督后期圣徒教会出版书籍《教义和圣约》中的一个章节,这本书被其下许多教会认为是神的启示 (后期圣徒教会)。该名称也是该段经文中关于健康规章的名称,耶稣基督后期圣徒教会、摩尔门教基本教义派以及少部分其他后期圣徒教派列表以此进行严格的饮食实践。在耶稣基督后期圣徒教会中,遵守智慧语是目前洗礼、进行全职传教工作、参与教会学校以及进入圣殿 (后期圣徒教会)的先决条件;然而,违反智慧语并非处以绝罚或其他纪律委员会 (后期圣徒教会)的理由。


Hitlerův rozkaz zničit Varšavu.

Němečtí okupanti považovali Varšavu za centrum polského odboje proti nacistickému „novému řádu“. Ačkoli se v rámci Generálního gouvernementu snažili polské hlavní město degradovat do role provinčního města, Varšava byla stále centrem polského politického, intelektuálního a kulturního života. Sídlilo zde také velení Polského podzemního státu a fungovaly zde také obzvláště silné a dobře organizované struktury odbojového hnutí. Generální guvernér Hans Frank si 14. prosince 1943 zapsal do deníku: „Máme v této zemi jeden bod, z něhož pochází veškeré zlo: je to Varšava. Kdybychom v Generálním gouvernementu neměli Varšavu, neměli bychom 4/5 obtíží, s nimiž musíme bojovat. Varšava je a zůstane ohniskem nepokojů, místem, z něhož se neklid rozšiřuje do celé země.“  Vypuknutí varšavského povstání 1. srpna 1944 bylo v této situaci nacistickými vůdci vnímáno jako dokonalá příležitost vyřešit „polskou otázku“. Během projevu k vůdcům vojenských obvodů a velitelům škol, který pronesl v Jägerhöhe 21. září 1944 vzpomínal Reichsführer-SS Heinrich Himmler, že když dostal zprávu o vypuknutí povstání, vyrazil okamžitě za Hitlerem a řekl mu: „Můj Vůdce, není to pro nás příliš vhodná chvíle. Z historického pohledu je [však] požehnání, že to Poláci udělali. Za pět, šest týdnů se z toho dostaneme. A potom bude Varšava – hlavní město, hlava, inteligence toho bývalého 16-, 17milionového národa Poláků – zničena. Tento národ nám už 700 let blokuje Východ a od první bitvy u Tannenbergu nám stojí v cestě. Ale tento historický polský problém už brzy nebude představovat velký problém pro naše děti a pro všechny, kteří přijdou po nás – a dokonce už ani pro nás.“  Během porady, která se odehrála večer 1. srpna 1944 nebo následující den ráno, dal Hitler Himmlerovi a šéfovi generálního štábu Vrchního velení pozemních vojsk (OKH) generálu Heinzovi Guderianovi ústní rozkaz srovnat Varšavu se zemí a vyvraždit všechny její obyvatele. Podle zprávy SS-Obergruppenführera Ericha von dem Bach-Zelewski, který byl jmenován velitelem sil určených k potlačení povstání, zněl rozkaz takto: „každého obyvatele je třeba zabít, brát zajatce je zakázáno. Varšava má být srovnána se zemí. Tímto způsobem vznikne odstrašující příklad pro celou Evropu.“ Šéf von dem Bachova štábu, SS-Brigadeführer Ernst Rode, po válce vypověděl, že SS-Oberführer Oskar Dirlewanger – velitel jedné z jednotek zaměřených na boj proti povstání – obdržel od Himmleta tužkou ručně psaný rozkaz, v němž mu Reichsführer-SS jménem Hitlera oznamoval, že Varšava bude srovnána se zemí a sám Dirlewanger je oprávněn „zabíjet, koho se mu zachce, jak se mu zlíbí“. Hitlerův rozkaz zničit Varšavu dostali také velitelé německé posádky ve Varšavě. SS-Oberführer Paul Otto Geibel, velitel SS a Policie (SS- und Polizeiführer) ve varšavském distriktu, po válce vypověděl, že mu Himmler již 1. srpna večer po telefonu doporučil: „zničte jich desítky tisíc“. Hitlerův rozkaz však platil nejen pro Himmlerovi podřízené útvary SS a policie, ale také pro jednotky Wehrmachtu.

Německé zločiny ve Wole ve dnech 1.–4. srpna.

Od prvních hodin povstání se oddíly německé posádky ve Varšavě dopouštěly mnoha válečných zločinů. Zajaté povstalce stříleli, raněné dobíjeli. Došlo také k prvním vraždám civilního obyvatelstva. K jejich zahájení nebyl potřeba zvláštní Hitlerův rozkaz, protože generál Reiner Stahel měl jako velitel varšavské posádky právo „použít vůči civilnímu obyvatelstvu ve Varšavě všechny prostředky nezbytné k udržení klidu, bezpečnosti a pořádku“.  Zločiny, které Němci ve Wole páchali, neměly zpočátku za cíl kompletní vyvraždění obyvatel čtvrti, ale měly spíše představovat ráznou odvetu za vypuknutí povstání. Za oběť popravám padali především muži podezíraní z účasti v bojích. 1. srpna brzy odpoledne – tedy ještě před vypuknutím povstání – vykonali Němci hromadnou popravu u domu č. 28 v Sowińského ulici (na rohu s Karlińského). Jako odvetu za dřívější potyčku s vojáky Zemské armády, kteří mířili na shromaždiště, zde bylo zastřeleno osm náhodně zadržených Poláků. Na úplném počátku povstaleckých bojů zase německá pěchota s podporou tanků zaskočila v části Woly zvané Koło jednotky poručíků „Ostoji“ a „Gromady“ z obvodu Zemské armády „Wola“. Když rozprášili polské oddíly, podnikli Němci v ulicích Koła štvanici, dobíjeli raněné a zabíjeli zajaté vojáky ZA. 1. srpna zabili Němci také několik civilních obyvatel domu na Okopowé ulici č. 20 a zapálili dům č. 165 na Wolské ulici zvaný Pekiełko, kde zastřelili šest polských mužů.  Vzhledem k početní i technické převaze nepřítele nedokázaly oddíly obvodu ZA „Wola“ dobýt většinu určených cílů. Pouze část této čtvrti se na přechodnou dobu dostala pod kontrolu povstalců. Zásadní vliv na průběh bojů ve Wole mělo to, že touto čtvrtí procházela jedna z nejdůležitějších komunikačních tepen města, trasa Wolska – Chłodna – Elektoralna – Senatorska – Kierbedziův most (tzv. wolská tepna). V létě 1944 to byla jednak z nejdůležitějších zásobovacích tras na centrálním úseku východní fronty, která spojovala se zázemím německé oddíly na pravém břehu Visly. Již od ranních hodin 2. srpna se německé frontové oddíly snažily tuto neuralgickou linii odblokovat. Kvůli tomu se polské oddíly ve Wole již na úplném začátku povstání dostaly do intenzivních obranných bojů. Nepřítel útočil každý den silněji, přičemž se dopouštěl mnoha zločinů na zajatcích i civilním obyvatelstvu. Jak se později ukázala, Wola se stala jednou z varšavských čtvrtí, kde se ještě před příchodem Himmlerem zorganizovaných „posil“ Němci dopustili největších porušení válečného práva.  Vojáci divize „Hermann Göring“, kteří ve Wole bojovali ve dnech 1.–4. srpna, zavraždili cca 400 zajatých povstalců včetně mnoha raněných. Jednotky této divize zároveň – s podporou vojáků 608. obranného pluku – systematicky vyháněly z obytných budov polské civilní obyvatelstvo. Vojáci se přitom dopouštěli vražd, loupeží a znásilnění. 2. srpna shromáždili v zahradě domu č. 43 v ulici Zawiszy dvacet tři polských mužů, které následně zabili granáty. Dalších patnáct mužů Němci zavraždili poblíž na Magistracké ulici č. 9/11. Téhož dne zastřelili také skupinu mužů z domu na Sokołowské č. 26 (roh s Górczewskou) a sedm mužů, které vyvedli z domů č. 17 a 19 na Prądzyńského ulici. Kromě toho 2. srpna Němci uvěznili první skupinu civilních obyvatel v budově kostela sv. Vojtěcha na Wolské č. 76 (další skupiny vyhnanců, zpočátku nevelké, sem přišly 3. a 4. srpna). 3. srpna si němečtí vojáci oblékli bílé pásky, kterými se identifikovali povstalci, a díky tomuto úskoku se jim podařilo dobýt domy č. 12, 14 a 16 na Młynarské ulici. Obyvatele domů ukrývající se ve sklepech zavraždili mj. pomocí granátů, které vhazovali dovnitř.  Německé oddíly bojující ve Wole často využívaly polské civilisty, zejména ženy a děti, jako živé štíty kryjící útok pěchoty nebo tanků. Chycené Poláky nutili také k rozebírání barikád přímo uprostřed bojů. Tuto zločinnou taktiku jako první ve Varšavě použily oddíly Wehrmachtu, teprve později jednotky SS a policie. 2. srpna vojáci divize „Hermann Göring“ použili 50 Poláků přivázaných k žebříku jako krytí pro tanky, které se blížily k pozicím povstalců v oblasti Okopowé ulice. Byl to první zaznamenaný případ, kdy byli polští civilisté během povstání využiti jako živé štíty. Následující den, když německé tanky zaútočily na povstalecké barikády na Wolské ulici, Němci hnali před kolonou tanků skupinu mužů a žen, kteří měli posloužit jako štíty vozidel i pracovní síla k rozebrání barikád. Útok byl zastaven, část civilistů se povstalcům podařilo osvobodit, ale mnoho dalších zemřelo uprostřed křížové palby. V dopoledních hodinách početná skupina tanků z divize „Hermann Göring“ opět udeřila podél Wolské. Před tanky šlo jako krytí přibližně 300 polských civilistů (mužů i žen). Německé koloně se podařilo proniknout přes barikády povstalců a následně přes Towarowou ulici a Aleje Jerozolimskie až k mostu Poniatowského. Teprve tady propustili zbylé přeživší civilisty. Němečtí tankisté využívali polské civilisty jako živé štíty také během bojů ve Wole 4. srpna.

Příchod německých posil.

Ačkoli vypuknutí povstání Němce nezaskočilo po taktické stránce, po operativní stránce se jednalo o neočekávanou událost. Německé velení proto mohlo do boje ve Varšavě poslat pouze ty jednotky, jejichž převelení do Varšavy umožňovala situace aktuálně panující na východní frontě. Již 2. srpna Reichsführer-SS Heinrich Himmler vyrazil letadlem do Poznaně, kde společně s místním gauleiterem Arthurem Greiserem a velitelem 21. vojenského obvodu generálem Walterem Petzelem vytvořili policejní skupinu, která měla vyrazit na pomoc německé posádce ve Varšavě; její velení svěřil Himmler SS-Gruppenführerovi Heinzi Reinefarthovi.  V první skupině německých sil převelených na boj proti povstání se nacházely následující oddíly:

Masakry ve Wole — vyvraždění obyvatel varšavské čtvrti Wola provedené oddíly SS a německé policie v prvních dnech varšavského povstání.

沃拉大屠杀( Rzeź Woli)是发生于波兰首都华沙沃拉,纳粹德国军队于1944年在华沙起义期间有系统地杀害大约40,000-50,000人。1944年8月5日至12日之间,数以万计的波兰平民与地下军被开枪打死或有组织的大规模处决。


Sportovní kariéra.

Sportovnímu zápasení se věnovala od svých 12 let v rodném Lvově. Připravovala se pod vedením Oresta Skobelského. V ukrajinské ženské reprezentaci se pohybovala od roku 2006 ve váze do 48 kg. V témže roce získala titul mistryně Evropy, o který však záhy přišla kvůli pozitivnímu dopingovému nálezu na látku snižující tělesnou hmotnost (furosemid). Dostala dvouletý zákaz startu, ale podařilo se jí prokázat neúmyslné užítí a trest jí byl snížen na jeden rok.  Začátkem roku 2007 jí reprezentační vedení sdělilo, že pro olympijskou kvalifikaci v roce 2008 počítá jako s reprezentační jedničkou Irynou Merleniovou, která se vracela po mateřské pauze. V témže roce přijala nabídku reprezentovat Ázerbájdžán, který poprvé reprezentovala na jeho domácí půdě na mistrovství světa Baku. Ke konci roku se vdala za svého jmenovce Andrije Stadnyka, se kterým má syna a dceru.  V roce 2008 se kvalifikovala na olympijské hry v Pekingu. Potom co v úvodním kole zaváhala s Kanaďankou Carol Huynhovou se přes opravy probojovala do souboje o třetí místo, ve kterém porazila Tetjanu Bakaťukovou z Kazachstánu a získala bronzovou olympijskou medaili. V roce 2010 měla mateřskou pauzu. V roce 2012 startovala na olympijských hrách v Londýně. V semifinále porazila svou dlouholetou rivalku Irynu Merleniovovu a ve finále vyhrála úvodní kolo proti Japonce Hitomi Obaraové. Další dvě kola však s Japonkou prohrála a získala stříbrnou olympijskou medaili. V roce 2013 měla mateřskou pauzu. V roce 2016 startovala na svých třetích olympijských hrách v Riu výborně přípravená. Do finále proti Japonce Eri Tosakaové postoupila bez ztráty bodu a nad svou finálovou soupeřkou vedla v poslední minutě 2:0 na body. Neodolala však závěrečnému náporu Japonky, v posledních sekundách jí pustila své nohy a prohrála 2:3 na body. Získala stříbrnou olympijskou medaili.

Marija Vasylivna Stadnyková (roz. Stadnyková) (* 3. června 1988 Lvov) je ukrajinská zápasnice – volnostylařka, olympijská medailistka z roku 2008, 2012 a 2016, která od roku 2007 reprezentuje Ázerbájdžán.

玛丽亚·瓦西里夫娜·斯塔德尼克(,1988年-6月3日)生于乌克兰利沃夫,是一名阿塞拜疆女子自由式摔跤运动员。她于2000年开始练习摔跤,她一开始代表乌克兰参加国际比赛,后来归化至阿塞拜疆。她的丈夫安德烈·斯塔德尼克同样也是一名摔跤选手,而她丈夫的妹妹Yana Rattigan则与她同属一个重量级。


Hybridní válka.

Neoznačení vojáci a jejich neoficiální nasazení na území cizího státu bez formálního vyhlášení války je fenomenem nového pojetí války, tzv. hybridní války. Kromě tohoto fenomenu je hybridní válce vlastní také důraz na informační válku a psychologické akce.  Podle českého spolku Jagello 2000 právě v případě Ukrajiny dostala tato hybridní válka poprvé reálnější obrysy a kromě její vedení prostřednictvím neoznačených vojáků došlo také k zesílení ruské propagandy na mezinárodní scéně. Kromě tradičních způsobů byla také nasazena tzv. armáda trollů.

Zelení mužíčci na Krymu.

Poprvé se zelení mužíčci objevili během krymské krize, když obsazovali vojenská zařízení a politické instituce. Tehdy byli označováni jako neoznačení příslušníci místní domobrany, ale kvůli jejich vysoké profesionalitě a velmi moderní výbavě ruskými zbraněmi existovalo podezření, že jde o ruské vojáky. To nakonec potvrdil v březnu 2015 ruský prezident Vladimir Putin, který navíc na počest jejich klíčové role při anexi Krymu vyhlásil 27. únor "„dnem speciálních sil“" přezdívaný ruskými médii "„den zelených mužíčků“". Předtím existoval také ruskými vládními a armádními špičkami velmi oceňovaný návrh člena obranného výboru Státní dumy Igora Zotova, podle něhož by byl na 7. října, čili na Putinovy narozeniny, vyhlášen tzv. "„den uctivých lidí“". Uctiví lidé (, ) je označení těchto vojáků používané v Rusku a v ruských médiích. Zelení mužíčci se totiž při přebírání krymských institucí chovali k jejich zaměstnancům velmi uctivě.  Podle prezidenta Putina šlo o příslušníky GRU a námořní pěchoty, které vyslal na Krym pod záminkou posílení obrany tamních ruských vojenských objektů. Podle vysloužilého admirála Igora Kasatonova šlo v případě Krymu o příslušníky Specnaz, jejichž nasazení proběhlo pomocí šesti přistání vrtulníků a třech přistání letadel Il-76 v počtu celkem 500 mužů.

Zelení mužíčci na východě Ukrajiny.

Ruští vojáci a ruská vojenská technika dle tvrzení ukrajinské vlády a pozorovatelů NATO ve velkém figurují i v následné válce na východní Ukrajině. Rusko účast v této válce vytrvale odmítá, přestože se objevuje velké množství přímých (jako v případě sestřelení malajsijského letadla letu MH17) i nepřímých důkazů, že zde prostřednictvím neoznačené techniky a vojáků vede tzv. hybridní válku.

Zelení mužíčci či zelení človíčci (, ) je označení pro maskované vojáky v zelených neoznačených uniformách, kteří se objevili s moderními ruskými zbraněmi a vybavením na Ukrajině v roce 2014 během krymské krize. Označení se vžilo během období, kdy nebylo oficiálně jasné, ke komu tito neoznačení vojáci patří. Po počátečním popírání prezident Vladimir Putin přiznal účast ruských speciálních jednotek a námořní pěchoty, které přispěly k anexi Krymu.

小绿人(,)指着俄国装备的秘密武装人员。这种叫法在2014年初俄联邦吞并克里米亚期间被首次使用。由于其着绿色的制服和先进的武器装备,当地居民起初也称他们为“火星人”。俄罗斯联邦国防部长谢尔盖·绍伊古则称这些武装人员为有礼貌的人(,)。


Život.

Agésilaos se stal králem Sparty po svém nevlastním bratrovi Agidovi II., neboť Agidova syna Leótychida neuznali za legitimního následníka pro podezření, že byl nemanželským synem. Sparta byla na začátku kralování Agésilaa hegemonem v Řecku, ale v letech jeho vlády pro události, které sám nemohl zvrátit tuto pozici ztratila. Ještě před nástupem Agésilaa na trůn se Sparta zamíchala do vnitřních záležitostí Persie. Když v roce 404 př. n. l. zemřel perský král Dareios II. a jeho synové Artaxerxes a Kýros se dostali do sporu o trůn, Sparťané vojenskou pomocí o počtu 13 000 žoldáků podpořili Kýra, ale tento strategický tah jim nevyšel, neboť Kýros v roce 401 př. n. l. v bitvě u Kunax padl a dlouhou strastiplnou cestu domů nepřátelskou krajinou přežilo jen 6000 Sparťanů. Trest Peršanů nenechal na sebe dlouho čekat a vítězný Artaxerxés se Spartě pomstil válkou trvající od roku 399 do roku 394 př. n. l., která skončila prohrou Sparty v námořní bitvě u Knidu, kde Sparta přišla o téměř celé své loďstvo a tím o nadvládu v Egejském moři.  Na začátku války se i díky vojenským schopnostem krále Agésilaa Spartě ve válce dařilo. Agésilaos v bojích s Peršany osvobodil celou řadu maloasijských iónských měst a po významné bitvě u Sard, kde zvítězil proti Peršanům vedeným satrapou Tissafernem, hodlal proniknout hluboko do vnitrozemí Perské říše, ale tento úmysl mu zmařil rozkaz na návrat do Sparty pro vojenský konflikt, který propukl na Peloponésu.  V roce 395 př. n. l. vypukla tzv. Korintská válka a to přimělo Spartu odvolat z perské fronty krále Agésilaa. Bezprostřední příčinou této války byl lokální konflikt na Peloponésu mezi Spartou a spojenci z koalice Théb, Atén, Korintu a Argu ve kterém se angažovali hlavně Sparta a Théby, ale hlubší příčinou byla expanzivní politika Sparty. Válka se vedla na dvou frontách na souši a na moři. Na souši Sparta sice zvítězila ve více významných bitvách, ale tato vítězství nedovedla využít důsledně ve svůj prospěch a proto se válka na pevnině vyvíjela nerozhodně. Na moři dominovaly s podporou Peršanů Atény, neboť Sparta v bitvě u Knidy ztratila významnou část svého loďstva. Do války se Agésilaos zapojil vítězstvím v Bitva u Koronei, kde se mu 14. srpna v roce 394 př. n. l. pokusili spojené síly Théb a Arga blokovat přechod na Peloponés. Podle historika Xenofóna to byla bitva nesmírně krvavá, ve které padlo mnoho vojáků na obou stranách a Agésilaos byl v bitvě zraněn. V další fázi korintské války navzdory vynikajícím vojenským schopnostem Agésilaa Sparta ne vždy dokázala odolávat nepříteli, protože obě strany v bojích využívaly žoldáků v čem byly řečtí soupeři Sparty zvýhodněni, protože byly podporováni zlatem z Persie. To se ale později změnilo. Jelikož Athény po vítězství u Knidy opět vyrostly na námořní velmoc a postupně vzrostla i moc Théb, příliš velký vzrůst thébské a aténské moci nebyl v zájmu Peršanů. Tuto obavu Persie využila Sparta, která v roce 387 př. n. l. poměrně snadno přesvědčila prostřednictvím svého zmocněnce Antalkida perského krále Artaxerxa uzavřít tzv. "Královský mír". Podle společné dohody si perský král ponechal maloasijská města a Kypr. Athénám přiznaly ostrovy Lémnos, Skyros, Imbros a Sparta byla pověřena funkcí jakéhosi dozorce nad perskými zájmy v Řecku.  V dalších letech však vypukly v Persii nepokoje, které překročily rámec obvyklých palácových spiknutí. Proti ústřední moci vystoupili sami královští místodržící a proto byl vliv na dění v Řecku perskému králi omezený. Toho využily Athény a Théby, které mohly rozšířit svou moc. Athéňané v roce 378 př. n. l. začali organizovat svůj druhý námořní spolek a uzavřeli spojeneckou smlouvu s 32 státy a zanedlouho tento počet ještě vzrostl. Sparťané se rostoucí vliv Athén snažili zastavit, ale to jim nevyšlo, neboť v roce 376 př. n. l. námořní bitvě u ostrova Naxos utrpěli porážku. Také v Thébách obnovili Bojótský spolek, který spartský král Agésilaos neuznal a po neúspěšných jednáních za zrušení spolku vpadlo spartské vojsko v roce 371 př. n. l. pod velením Agésilaova spolukrále Kleombrota do Bojótie. Pod svým velením měl 10 000 těžkooděnců a 1000 jezdců. Thébané postavili vojsko o počtu 6500 mužů. V červenci tohoto roku se pak vojska srazila na pláni nedaleko vesnice Leuktry. Thébský velitel vojsk Epameinóndas menší počet svého vojska vykompenzoval novou taktikou boje a s bojovou formací tzv. "Kosý šik" dosáhl ohromujícího vítězství. Sparťané ztratili v boji 4000 mužů a mezi mrtvými ležel i jejich král Kleombrotos.  Následky této porážky byly pro Spartu přímo fatální. Peloponéský spolek se jim rozpadl a proti Spartě povstali Messéňané i Arkaďané a na následující rok Epameinóndas s armádou z celé Bojótie osvobodil nejprve Messénii po téměř 350leté porobě a později Arkadii. Navzdory převaze se jim však nepodařilo dobýt Spartu, kterou ubránilo vojsko vedené Agésilaem. Hegemonie Théb však trvala krátce. Zazářila rychle jako meteor, ale tak rychle i zhasla.  V roce 362 př. n. l. se spojila proti Thébám vojska tradičních nepřátel Sparty a Athén a jejich rozhodující boj se odehrál Bitva u Mantinei. I když bitva skončila nerozhodně, obě strany utrpěly velké ztráty na životech. Epameinóndas zahynul v boji a tím krátké období thébského hegemonie v Řecku skončilo. Ale i Sparta (jakož i Athény) ve svých následujících dějinách nedosáhla slávy z počátku panování Agésilaa. Agésilaos se se svým synem Archidamem ještě pokusili tento nepříznivý stav zvrátit, ale to se jim už nepodařilo. Když král Agésilaos jako 84letý ve Spartě zemřel, Sparta ho pohřbila velkolepě se všemi královskými poctami.  Úpadek Sparty nelze připsat pouze na vrub spartského krále Agésilaa. Pravomoci krále byly ve Spartě v jeho době omezené. Skutečnou moc měla Gerúsia a hlavně Eforové, kteří mohli odsoudit i samotného krále v případě porušení zákona i k trestu smrti. K úpadku Sparty přispěl i Epitadeův pozemkový zákon přijatý v těchto letech. Zákon otevřel cestu ke koncentraci pozemkového vlastnictví, což mělo pro Spartu dalekosáhlé negativní následky. Během dalších dvou generaci se počet vlastníků půdy snížil z původních 9000 na 1500. Půdy zbavení Sparťané se dali najímat jako žoldáci a jejich odchodem se snížil vojenský potenciál Sparty. Během prvních let panování Agésilaa došlo také k prvnímu známému spiknutí proti spartskému státu. Vůdce spiknutí Kinadón měl za cíl zlomit moc oligarchie a dát práva chudším Sparťanům. Pokus o převrat byl ale rychle potlačen a Kinadón po mučení popraven.  I přesto všemu antičtí historici popsali Agésilaa jako panovníka výjimečných kvalit, který žil svůj život jako skutečný "Sparťan". Známý je jeho výrok zaznamenán Plutarchem: ""Pokud jsem provedl jakýkoli čin, který si zasluhuje vzpomínku, tento skutek bude mým pomníkem. Pokud ne, žádný pomník nemůže zachovat mou památku."

Agésilaos II. nebo Agésiláos II. nebo Agesilaos II. () byl spartský král z královského rodu Eurypontovců. Na trůn nastoupil v roce 398 př. n. l. a vládl do roku 360 př. n. l. Byl synem Archidama II. a jeho druhé manželky Eupolie. Patřil mezi nejvýznamnější krále v dějinách Sparty. Jeho spolukrálem z dynastie Agiovců byl v letech 398–394 př. n. l. Pausaniás, v letech 394–380 př. n. l. Agésipolis I., v letech 380–371 př. n. l. Kleombrotos I., v letech 371–369 př. n. l. Agésipolis II. a v letech 369–360 př. n. l. Kleomenes II.

阿格西莱二世( Άγησιλαος Β,前444年-?-前360年),欧里庞提德世系的斯巴达国王(约前400年—前360年在位)。阿希达穆斯二世之子,在其同父异母的兄弟亚基斯二世死后继承王位。


Vznik.

Joseph Smith o Knize Abraham napsal, že jde o „překlad určitých dávných záznamů, jež se nám dostaly do rukou z egyptských katakomb“. Podle církevní historie se Smith dostal k papyrům skrze potulného obchodníka s egyptskými starožitnostmi. Překlad byl vydáván na pokračování v Times and Seasons počínaje 1. březnem 1842 v Nauvoo ve státě Illinois.

Obsah.

Kniha Abraham sestává z 5 kapitol a 4 různých tematických celků.

Tematické části.

První část (kapitoly 1–2) se týká samotného starozákonního proroka Abraháma. Abrahám usiluje o požehnání patriarchálního řádu a je v chaldejské zemi pronásledován kněžími faraonova kultu. Má být obětován, ale je zázračně zachráněn Jehovou. Abrahám poté opouští Ur, aby šel do Kanaánu, ale v Háranu se mu ukazuje Jehova a nasměruje ho dál do Egypta.  Druhá část (první polovina kapitoly 3) je astronomická lekce, kterou Jehova přednáší Abrahámovi, když jej učí o vesmíru. Abraham se prostřednictvím Urimu a Thumimu učí o Slunci, Měsíci a hvězdách.  Třetí část (druhá polovina kapitoly 3) popisuje tzv. předsmrtelnou existenci. Jehova učí Abraháma o věčné povaze duchů, o plánu na stvoření Země, o vyvolení Spasitele a o Luciferově první vzpouře.  Čtvrtá část (kapitoly 4 a 5) je přepracováním prvních 2 kapitol knihy Genesis.  Součástí Knihy Abraham jsou také tři faksimile (neboli egyptské obrazy), jejichž význam je vysvětlen v textu i poznámkách Josepha Smithe.

Faksimile 1.

První egyptský obraz v knize se týká obětování Abraháma. Je na něm chaldejský kněz, který je v textu knihy popsán takto: ""Nyní, v tomto čase bylo zvykem kněze Faraona, krále egyptského, obětovati na oltáři, který byl postaven v zemi kaldejské, jako oběti těmto cizím bohům muže, ženy a děti."" Badatelé dnes zkoumají chaldejský vliv na biblickou literaturu, postavu Abraháma a informace, které Joseph Smith ve své době o chaldejcích měl.  Příběh o obětování Abraháma připomíná některé jiné apokryfy. Představa o tom, že sám Bůh sestoupil na zem, aby zachránil Abraháma, byla na blízkém východě poměrně častá. V textu Knihy Abrahamovy popisuje záchranu sám Jehova slovy: ""Abrahame, Abrahame, viz, jméno mé je Jehova a já jsem tě slyšel a sestoupil jsem, abych tě vysvobodil a odvedl tě z domu otce tvého a od všech příbuzných tvých do cizí země, o níž nevíš"." Vedoucí CJKSPD se k lidské oběti vegyptském kontextu vyjádřili několikrát.

Místo a doba.

V textu je zmíněno konkrétní místo, kde oltář údajně stál (""kněz Faraonův obětoval na oltáři, který stál u pahorku zvaného Putifarův pahorek, na začátku planiny Olišem""). Tato pláň je dochovaná v akkadštině na jednom z nápisů Naram-Sína, o němž se mnozí domnívají, že je biblickým Nimrodem. Islámská mytologie taktéž vypráví o tom, že měl být Abrahám obětován na příkaz stavitele babylonské věže, Nimroda. Obětování Abraháma se nachází i v Koránu (Súra 21 - Proroci). Židovské abrahámovské tradice zmiňují další příběhy o Abrahámovo obětování Nimrodem, stavitel babylonské věže. Všechny 3 konkrétní verze obětování (židovská, islámská a mormonská) se od sebe liší ve způsobu obětování.  Místo Abrahamova obětování je také popsáno v knize veršem: ""Vizte, Putifarův pahorek byl v zemi Ur v Kaldei"". Badatelé debatují kvůli zmínce mezopotámského města Ur o vlivu Egypta na starověkou Mezopotámii a její kulturu. Někteří zkoumají fakt, že víme o 2 různých městech v Mezopotámii, která byla nazývána Ur.

Lidské oběti v Egyptě.

Obětovávání lidí ve starověkém Egyptě sloužilo často k náboženským rituálů. Je doložené, že k němu docházelo i v oblastech, ovlivěných egyptskou kulturou.

Obětní dýka.

Faksimile 1 zobrazuje kněze držícího obětní dýku. Tento typ rituálních nožů byl ve starověkém Egyptě používán a nalezen (viz například dýka Gebel el-Arak, pocházející z doby výše zmíněného Naram-Sína). Rituální nože se používaly k obětovávání zvířat nebo lidí (popřípadě jiné rituální úkony, jako obřízku), jak bývá patrné na rukojetích těchto nožů (v případě Gebel el-Arak se jedná o zobrazení válečných zajatců nebo otroků, kteří jsou nejspíš vedeni k rituální popravě).

Lví sedačka.

Obětovávaný Abahám leží na obětním oltáři, který je na faksimile 1 zpodobněn jako tzv. "lví sedačka". Ta byla ve starověkém Egyptě častou součástí veřejných i soukromých obřadů (ať se týkaly živých nebo mrtvých). Egyptské lví sedačky měly většinou podobu kovových stolů, jak ukazuje nález z "antechamber" v Tutanchámonově hrobě. V případě Abrahámova příběhu jde spíš o kamenný oltář, na němž je vyrytý obraz lví sedačky (podobný oltář byl nalezen v Memphisu jako pozůstatek Apisova chrámu). Existují i jiné egyptské obrazy se lví sedačkou podobnou té z faksimile 1; některé z těchto obrazů obsahují Abrahámovo jméno.  Sedačka je popsána i v textu Knihy Abrahamovy ve verších 12 a 13: ""A abyste mohli míti znalost o tomto oltáři, odkazuji vás na znázornění na začátku tohoto záznamu. Byl učiněn podle tvaru lože, takového, jaké bývalo mezi Kaldejskými, a stál před bohy Elkenovým, Lebnovým, Mamakrovým, Korášovým, a také bohem podobným bohu Faraona, krále egyptského.""

Užití v egyptských obřadech.

Lví sedačka byla egyptskou podobou blízkovýchodních oltářů. Měla podobu "lože" neboli postele, jelikož se pojila k příběhu posledního spočinutí a oslavení boha Usira. Ten si podle egyptských mýtů lehl do zlatého sarkofágu, kde jej však uvěznil jeho zlý bratr Sutech.  Usire byl později v egyptském příběhu vzkříšen a stal se bohem mrtvých (bohem podsvětí/egyptského pekla i nebe). Jeho rituální oběť (skrze kterou se stal později vzkříšeným bohem) však v egyptské kultuře zůstala. Faraoni každoročně prováděli veřejné náboženské obřady, při nichž procházeli Usirovým příběhem oni sami. V některých dobách se namísto faraona používal lidský "obětní beránek", který byl při rituálu skutečně zabit. Podobu vzkříšeného boha pak nabíral pouze faraon, jako zástupce bohů na zemi.  Podle badatelů je možné, že Abrahám měl být obětován při speciálním náboženském svátku jako součást rituálních obětí. Tomu by nasvědčovaly i další oběti, které chaldejský kněz (podle textu Knihy Abrahamovy) předložil na oltáři. Nejprve je zmínka o oběti malého dítěte (""Vpravdě děkovnou oběť dítěte obětoval kněz Faraonův na oltáři, který stál u pahorku zvaného Putifarův pahorek, na začátku planiny Olišem.""), poté o oběti 3 panen (""Nyní, tento kněz obětoval na tomto oltáři současně tři panny, jež byly dcerami Onitovými, jednoho z královské linie, přímo z ledví Chama.")" a na konci o oběti Abraháma samotného. Podle badatelů je možné, že sled obětí (nemluvně, 3 panny, dospělý muž) měl náboženský účel v egyptských nebo mezopotámských příbězích.  Lví sedačka se ve starověkém Egyptě užívala také jako všeobecný symbol lože, na němž dochází mrtvý člověk vzkříšení a oslavení. Z těchto důvodů byla sedačka užívána při mumifikaci mrtvých nebo jiných rituálech, které se zemřelými souvisely.

Ptačí duch.

Existují také obrazy lvích sedaček, kde je pouze mumifikovaný člověk a andělský/božský pták, který má mrtvého vzkřísit z mrtvých. Jde o mytologickou ozvěnu Usirova mýtu, v němž byl bůh vzkříšen svou manželkou/sestrou Eset, která naněj dosedla v podobě holubice. V pozdní době byla holubice někdy chápána jako duše mrtvého, která se vrací do vzkříšeného těla.  Na faksimile 1 se také nachází ptačí posel. Byl popsán Josephem Smithem jako "Anděl Páně" a v textu jej údajný Abrahám zmiňuje při obětní scéně: ""A když pozdvihli na mne ruce své, aby mne mohli obětovati a mne připraviti o život, vizte, pozdvihl jsem hlas svůj k Pánu, Bohu svému, a Pán poslouchal a slyšel a naplnil mne viděním Všemohoucího a stál při mně anděl z přítomnosti jeho a ihned mi rozvázal pouta"."  Motiv anděla, vystupujícího při záchraně Abraháma, je ve starověké literatuře obvyklý - ať již jde o židovskou, islámskou nebo raně křesťanskou literaturu. Egyptská mytologie dokládá podobný příběh, týkající se Usira, který leží bezmocně na lví sedačce a volá k andělům o pomoc. Andělé však v příběhu nemají potřebnou pravomoc, a tak musí dojít pro pomoc k samotnému Bohu všech. Podle některých badatelů je možné, že jde o egyptizovaný příběh, vzatý z abrahámovských apokryfů.

Kanopy.

Na faksimile 1 se pod oltářem nachází čtveřice sošek. Jde o egyptské kanopy, užívané při mumifikaci a obětování. Každá z nádob reprezentovala jednoho ze synů egyptského boha Horuse a reprezentovala orgán, který je nutné ze zemřelého vyjmout a zachovat pro jeho vzkříšení.  Někteří badatelé vidí spojitost mezi 4 symbolickými zvířaty egyptských kanop a 4 zvířecími bytostmi, které se nachází v některých částech Bible. Tyto bytosti podle knihy Ezechiel a Zjevení Janova stojí pod Božím trůnem. Mormonský archeolog Hugh Nibley vyslovil tezi, že Lví sedačka v egyptském prostředí symbolizuje faraonův božský (exaltační) trůn a tudíž obsahuje stejnou symboliku, jako Jehovův trůn v Bibli. Biblický příběh o Abrahámovi obsahuje podobnou symboliku, spojenou s blízkovýchodním pojetí obětních oltářů a zvířat.  4 zvířecí postavy pod trůnem se nachází také v Apokalypse Abrahámově (XVIII), apokryfu z 1.století n.l., kde je taktéž zmíněný andělský pták, sestupující k Abrahámovi (viz ptačí duch).

Elkenah.

Jako první z "modlářských bohů" na faksimile 1 je zmíněn Elkenah. Tento bůh reprezentuje v Abrahámově knize nejen jednu z kanop, ale také boha chladejského kněze (který je v textu popsán slovy "A kněz boha Elkenah byl taktéž knězem Faraóna"). Jde pravděpodobně o kanaanského boha El, který byl ztotožněn s egyptským božstvem (Kebehsenufem) a převzat chaldejským kultem.  Na faksimile 1 je jeho jméno zmíněno třikrát, v textu první kapitoly Knihy Abrahamovy sedmkrát (nejčastěji ze všech bohů). Je vždy jmenován jako první. V textu knihy není občas zcela jasné, zda je Elkenah pouze jméno modlářského boha, nebo zda je také pojmenováním konkrétního místa, odkud daný bůh pocházel (v angličtině, v níž Joseph Smith Knihu Abrahamovu zapsal, se jedná o lingvistický rozdíl mezi "the god Elkenah" a "the god of Elkenah"). V záznamech Josepha Smithe bylo jméno tohoto boha nejprve zapsáno jako "Elkkeen", "Elk-kener"a "Elk-Keenah". Při pozdější revizi bylo jméno upraveno do dnešní podoby (Elkenah).

Původ jména.

V Bibli nacházíme několik postav s podobným jménem. V základním překladu toto jméno (El-qanah) znamená něco jako "(bůh) El to zajistil". Jiní badatelé uvádí, že jméno El-qanah znamená "bůh stvořil". Samotné slovo "el" znamená v překladu bůh" (ačkoliv je zároveň samostatným názvem kanaanského boha) a bylo podobně jako v případě boha Elkenah používáno jako součást teoformních jmen (Eleazar, Ezechiel, Daniel...). Jméno Boží ("EL") můžeme najít i v samotném pojmenování národa Izrael ("ten, kdo zápasí s bohem").  Někteří badatelé spojují toto jméno s bohem El-kuni-irsa ("bůh, který stvořil zemi"), kterého nacházíme v chetitském textu a který je pravděpodobně totožný s fénickým "(e) ́l qen ́rs" ("bůh, stvořitel země") a akkadským "il-gi-na" a "Ilu-qana". V izraelských textech je tentýž božský titul zapsán hebrejsky jako Elyon konei shamayim va-aretz ("Nejvyšší Bůh bohů, stvořitel nebe a země").  Podle egyptologů by se slovo "qen" nebo "qeni" v syropalestinském prostředí četlo jako "ken/y". Egyptský kořen "qen" znamená v překladu "mocný" a je užíván ve jménech mnoha blízkovýchodních králů. Koncovka "ah" ve jménu Elkenah je typickým přenosem egyptského jména do kanaanských jazyků. Kanaan byl egyptskými nazýván "Kinahhi", a proto nazývali boha kanaanu jednoduše jako "boha kenah" - "El-kenah" (viz úvodní odstavec o možnosti, že Elkenah je název místa, odkud modlářský bůh pocházel).  Středověký židovský učenec (konvertita ke křesťanství) Bar-Hebraeus tvrdil, že podle židovské tradice přijali během života Abrahámova otce Teraha egypťané chaldejský kult, pro nějž Terah vytvořil modlu hlavního boha "Kena" (nebo také "Kenose"). Islámská historie taktéž tvrdí, že Terah byl výrobce model pro svůj lid. V Knize Abrahamově se v první kapitole píše o tom, že Abrahámův otec svého syna předal kněžím chaldejského kultu.

Spojení mezi Egyptem a Biblí.

Izraelský národ měl od počátku své historie časté kontakty s Egyptem. Nejen Abrahám navštívil podle Bible Egypt, ale také Jákob a jeho 12 synů (zvláště Josef, kterého egypťané někdy ztotožňují s Imhotepem). Mojžíš žil v Egyptě 40 let svého života a vyrůstal na faraonově dvoře. Po dobytí Jeruzaléma babylonským králem Nabuchodonozorem utekla do Egypta část Židů spolu s prorokem Jeremjášem. Podle legend byla tehdy do Egypta odnesena Archa úmluvy.  Posledním egyptským kontaktem v Bibli je exil "Boží rodiny", kdy Josef s Marií a nově narozeným Ježíšem museli na několik let utéct do Alexandrie. Právě v egyptském prostředí poté vznikly a také byly nalezeny apokryfní příběhy o Ježíšově dětství (např. Tomášovo evangelium dětství a další...).

Kniha Abrahamova (česky též "Kniha Abraham") je dokument, který v roce 1835 napsal mormonský prorok Joseph Smith a který prý přeložil z egyptštiny. Tvoří součást mormonského svatého Písma a nachází se v sekci zvané Drahocenná perla. Dokument je předmětem mnoha kontroverzí. Přibližně ve stejné době Jean-François Champollion rozluštil sice egyptské hieroglyfy, o čemž však Smith netušil. „Překlad“ se tak prokázal jako podvrh, protože původní text papyru pojednává o úplně jiné tématice. Kniha silně ovlivnila mormonský obřad Obdarování.

《亚伯拉罕书》是后期圣徒运动创始人约瑟·斯密出版的一部书。其文本内容宣称是由一份埃及纸草纸上翻译而来的,该份埃及纸草纸1835年由他的教会(即后来的耶稣基督后期圣徒教会,俗称摩门教)出面从一个巡回的木乃伊展览会购入。斯密约瑟指定翻译的内容。这文本在后期圣徒运动的官方报纸《时代与季节》上面和纸草纸上面的图样的摹本以及斯密约瑟的解释一起出版。


Státní vlajky Konfederace.

První státní vlajka: Stars and Bars.

První státní vlajka Konfederace nazývaná jako „Stars and Bars“ byla v různých variantách používána od 4. dubna 1861 do 1. května 1863. Byla navržena německo/pruským umělcem Nicolou Marschallem v Alabamském městě Marion a připomínala vlajku Rakouského císařství, kterou Marschall dobře znal. Vlajka „Stars and Bars“ byla přijata 4. dubna 1861, v první dočasném hlavním městě Konfederace Montgomery, a vztyčena nad prvním konfederačním kapitolem. Marshall rovněž navrhl armádní uniformy Konfederace.  V průběhu používaní na Konfederační vlajku přibývaly hvězdy, až do počtu třináct. Tento proces odrážel konfederační tvrzení o začlenění států Kentucky a Missouri do Konfederace. Ačkoliv byly oba státy reprezentovány v Konfederačním kongresu, Konfederace nikdy nekontrolovala ani nespravovala celé jejich území.

Druhá státní vlajka: Stainless Banner.

Během přípravy druhé statní vlajky existovalo mnoho návrhů, které většinou vycházely z bojové zástavy Konfederace, která se kolem roku 1864 stala velice známou mezi občany Konfederace. Nový design vlajky byl určen Konfederačním kongresem jako bílé pole „s Unii (dnes užívanou jako bojová vlajka) byl čtverec do dvou třetin šířky vlajky, mající červený základ, přeškrtnutý modrým, bíle ohraničeným ondřejským křížem, ozdobeným bílými pěticípými hvězdami, odpovídajícími počtu konfederačních států.“  Vlajku, známou jako „Stainless Banner“, navrhl novinář William Tappan Thompson žijící ve městě Savannah v Georgii za asistence Williama Rosse Postella, konfederačního pašeráka. Přezdívka "„stainless“" (či neposkvrněný) odkazuje k čistě bílému poli, které zabírá většinu vlajky. Samotný Tompson, autor vlajky, nazýval své dílo „Vlajkou bílého muže.“ Ve vztahu k bílému poli, které zabírá většinu vlajky Tompson uvedl, že barva symbolizuje „nadřazenost bílého muže“.

Třetí státní vlajka: Blood-Stained Banner.

Třetí státní vlajka, nazývaná "„Blood-Stained Banner“" (Zkrvavený prapor), byla přijata 4. dubna 1865. Svislý červený pruh byl navržen majorem Arthurem L. Rogersem, který tvrdil, že čistě bílé pole na druhé státní vlajce může být během bezvětří považováno za vlajku příměří.  Rogers úspěšně prosazoval svůj návrh v konfederačním senátu. Svůj návrh hájil jako takový, „který má co nejméně Yankeeské modré jak je to jen možné“. A popisoval jej jako symbolické znázornění původu občanů Konfederace s křížem svatého Ondřeje, pocházejícím z Britské vlajky a červeným pruhem z vlajky francouzské. Ačkoliv byl zákon schválen již v roce 1865 velice málo těchto státních vlajek bylo vyrobeno a použito v boji. Takže jí mnoho vojáků Konfederace nikdy nevidělo.

Konfederační jižanská vlajka.

Byla navržena Williamem P. Milesem členem výboru pro vlajku a znak, tato ve 20. a 21. století populární varianta Konfederační vlajky byla zamítnuta jako státní vlajka v roce 1861. Místo toho byla přijata jako bojová zástava Armády Severní Virginie pod velením generála Roberta E. Leeho. Přesto, že historicky nikdy nereprezentovala Konfederaci jako stát a nebyla nikdy uznána jako státní vlajka, je nazývaná jako „Konfederační vlajka“ a stala se uznávaným symbolem amerického Jihu. Je známá také jako rebelská vlajka nebo Jižní kříž a často nesprávně označovaná jako „Stars and Bars“.  Během druhé světové války byla vlajka opětovně využita jako neoficiální bojová zástava. Po bitvě o Okinawu byla americkými mariňáky krátce vztyčena nad hradem Šuri. O tři dny později byla z rozkazu generála Simona B. Bucknera ml. (syna konfederačního generála Simona B. Bucknera st.) nahrazena tehdejší americkou vlajkou. Buckner vlajku označil jako nemístnou, protože „dobytí ostrova se účastnili všichni Američané“.

Současné užití.

Útok v Charlestonu.

17. června 2015 bylo v kostele Africké metodistické episkopální církve v Charlestonu v Jižní Karolíně zavražděno devět lidí. Podezřelý Dylann Roof pózoval na svém Facebookovém profilu s jižanskou vlajkou stejně jako s vlajkou Rhodesie a apartheidní Jihoafrické republiky. Den po útoku guvernérka Jižní Karolíny Nikki Haleyová vyzvala ke stažení konfederační vlajky ze státních budov. Velké prodejní řetězce jako Amazon.com a Walmart zastavily prodej zboží, obsahující konfederační vlajku. V reakci na útok stáhla Alabama jižanskou vlajku ze státních budov. 10. července 2015 byla vlajka sundána z úřadů a státních budov státu Jižní Karolíny.  15. června 2016 schválila Jižní baptistická konvence, největší křesťanská a dříve také pro–otrokářská denominace na americkém jihu dokument odsuzující užívání „jižanské vlajky“, jako symbolu rasistického rozdělení.

Během své existence v letech 1861 až 1865 vystřídaly Konfederované státy americké (Konfederace) celkem šest státních vlajek. Podle převažujících motivů jsou označovány jako „Stars and Bars“ (Hvězdy a pruhy), „Stainless Banner“ (Neposkvrněný prapor), Blood-Stained Banner (Zkrvavený prapor). První čtyři vlajky označované jako „Stars and Bars“ vycházely z vlajky Spojených států amerických.

美利坚联盟国国旗(英语:Flags of the Confederate States of America)是指美利坚联盟国于1861–1865年间分别采用的三面国旗。除国旗外,经常使用的旗帜中亦存在一些国旗或军旗的变体。南北战争结束后,尽管这些旗帜存在争议,但仍能以官方或个人名义使用。


Život.

Na "École polytechnique" byl žákem Gasparda Mongeho. Po studiu nastoupil jako inženýr poručík na "École d ́application" v Métách. V roce 1812 se zúčastnil Napoleonova tažení do Ruska. Během ústupových bojů o přechod přes Berezinu byl zajat a odveden do 1500 km vzdáleného Saratova. V zajetí v Saratově, společně se svými zajatými kolegy z "École polytechnique", začal formulovat své geometrické myšlenky. Roku 1814 se ze zajetí vrátil a deset let působil jako vojenský inženýr v Metách. Věnoval se též mechanice, upravil turbíny a vodní mlýny tak, že zdvojnásobil jejich výkon.  V letech 1820-1821 spolu s Brianchonem formulovali tzv. Feuerbachův teorém (viz Kružnice devíti bodů). Roku 1822 vydal práci "Traité des propriétés projectives des figures" (Pojednání o projektivních vlastnostech geometrických obrazců), kde rozvinul myšlenky, jež se v hrubých obrysech zrodily už v Saratově. Navázal na Mongeho, který se zabýval rovnoběžným promítáním. Poncelet pracoval na středovém promítání a aplikoval svůj pohled na celé soubory rovinných útvarů. Definoval zde základní koncepty projektivní geometrie: perspektiva, involuce a cirkulární body v nekonečnu.  Roku 1825 byl jmenován profesorem mechaniky na "École d'application". Roku 1837 se stal profesorem mechaniky na Sorbonně a ředitelem či náčelníkem École polytechnique v hodnosti generála. Od roku 1842 byl prezidentem Francouzské Akademie věd, členem Královské společnosti a 1853 byl jmenován velkým důstojníkem Řádu čestné legie. Roku 1850 odešel do výslužby. V letech 1862 a 1864 publikoval "Applications d'analyse et de géométrie", dvoudílný úvod do projektivní geometrie a roku 1865 byl zvolen členem Americké akademie umění a věd.  Je jedním ze 72 významných mužů, jejichž jméno je zapsáno na Eiffelově věži v Paříži.

Jean-Victor Poncelet (1. červenec 1788, Mety – 22. prosinec 1867, Paříž) byl francouzský matematik, mechanik a geometr. Položil základy moderní projektivní geometrie, teorie dynamiky strojů a aplikované mechaniky.

让-维克托·彭赛列(,1788年-7月1日-1867年-12月22日),法国数学家、工程师,也译作彭赛利、庞斯列或蓬斯莱,是射影几何学的创立人之一,曾担任巴黎综合理工学院的校长。他的名字与众多法国重要的科学家与工程师等一起写在埃菲尔铁塔上。


Pozadí.

Referendum vyhlásil premiér Alexis Tsipras (SYRIZA) překvapivě dne 27. června 2015 bez jakékoliv dřívější snahy o debatu. Příštího dne, 28. června, referendum schválil parlament a potvrdil prezident Prokopis Pavlopulos. V parlamentu pro referendum hlasovalo 178 poslanců (ze Syrizy, Nezávislých Řeků a opozičního Zlatého úsvitu), proti bylo 120 poslanců z dalších opozičních stran, dva poslanci se zdrželi.  Jedná se o první celostátní referendum v Řecku od roku 1974, kdy Řekové zrušili monarchii.  Dne 3. července 2015 rozhodoval řecký nejvyšší správní soud o stížnosti na konání referenda, kterou podali dva řečtí občané. Soud ve zrychleném jednání rozhodl, že referendum nijak neporušuje zákony a proto se může konat ve stanoveném termínu.

Otázka referenda.

Otázka referenda byla netradičně dlouhá a relativně složitá. Její celé znění v češtině znělo: „Měl by být přijat návrh dohody předložený 25. června euroskupině Evropskou komisí, Evropskou centrální bankou a Mezinárodním měnovým fondem, sestávající ze dvou částí tvořících celý návrh? První dokument nese název ‘Reforms for the completion of the current programme and beyond’ (Reformy nutné pro dokončení nynějšího programu a pro další období) a druhý ‘Preliminary debt sustainability analysis’ (Předběžná analýza dluhové udržitelnosti)“.  Kontroverzní se stala i podoba odpovědí na hlasovacím lístku. Netradičně byla první v pořadí uvedena možnost „Neschvaluji (ne)“ a až poté „Schvaluji (ano)“. I samotné zvolení slov schvaluji a neschvaluji bylo považováno za nestandardní a matoucí.

Kampaně.

Premiér Alexis Tsipras i další vládní představitelé se veřejně vyjádřili za odmítnutí návrhů věřitelů. Naopak opoziční politické strany se vyjádřily proti referendu a pro jednání s mezinárodními věřiteli. Vláda dne 30. června 2015 spustila informační web k otázce referenda. Informace na něm byly dostupné v řečtině a angličtině. Dne 1. července 2015 Tsipras v televizním projevu potvrdil konání referenda a jménem vlády se znovu vyjádřil pro odmítnutí návrhů věřitelů. Současně uvedl, že referendum nepojednává o vystoupení z eurozóny. Řecký ministr financí Janis Varufakis spojil s výsledkem referenda svůj osud ve vládě, již 2. července oznámil, že pokud voliči přijmou návrhy věřitelů, podá demisi.  Šéfka Mezinárodního měnového fondu Christine Lagardeová prohlásila, že referendum se stalo neplatným s vypršením termínu nezaplacené splátky, tedy 30. června 2015. Původní návrh, o kterém Řekové hlasovali, tak již nebyl platný. Francouzský premiér Manuel Valls prohlásil, že referendum je svobodnou záležitostí Řeků, ale že v případě odmítnutí úspor je odchod Řecka z eurozóny reálný. Český premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) označil referendum za nesmyslné, alibistické a špatně načasované.  Dne 3. července 2015 se současně konaly manifestace příznivců i odpůrců dohod s mezinárodními věřiteli. Na podporu přijetí návrhů mezinárodních věřitelů se na aténském stadionu z konce 19. století sešlo okolo 23 000 lidí, naopak odpůrců návrhů mezinárodních věřitelů se na aténském náměstí Syntagma sešlo okolo 30 000. Druhou akci svou přítomností podpořili i premiér Tsipras nebo předsedkyně parlamentu Zoi Konstantopuluová.  Kampaně skončily 4. července 2015 v souladu se zákonem o zákazu vedení kampaní a zveřejňování průzkumů jeden den před volbami (či hlasováním v referendu). Téhož dne řecké deníky "To Vima", "To Proto Thema", "Eleftheros Typos" a "RealNews" vyzvaly své čtenáře k přijetí návrhů věřitelů, naopak list "I Avgi" vyzval k odmítnutí návrhů.

Průzkumy mínění.

Exit polls a průzkumy z 5. července:  Po ukončení referenda dne 5. července 2015 v 18:00 všechny velké řecké televizní stanice zveřejnily aktuální průzkumy či exit polls. Všechny poukazovaly na těsnou výhru „NE“, tedy odpůrců návrhů věřitelů. Rozsah podpory se dle nich u „NE“ pohyboval mezi 49 % až 54,5 %, naopak u „ANO“ mezi 45,5 % až 51 %. Účast byla odhadnuta na 65 %.

Důsledky referenda.

V noci dne 5. července, po sečtení většiny hlasů, rezignoval předseda opoziční politické strany Nová demokracie Antonis Samaras. Samaras byl silným zastáncem dohody s mezinárodními věřiteli. V téže době předseda Evropské rady Donald Tusk svolal summit eurozóny na 7. července 2015. Tématem je otázka Řecka po konání referenda.  Dne 6. července se rozhodl rezignovat i řecký ministr financí Janis Varufakis (Syriza), který již dříve hodlal rezignovat, pokud by voliči podpořili návrhy mezinárodních věřitelů. Svůj odchod i přes výhru odpůrců dohody s věřiteli zdůvodnil vírou ve snazší vyjednávání pro řeckou vládu. Novým ministrem financí byl brzy poté jmenován hlavní vyjednávač Atén s mezinárodními věřiteli Euklidis Tsakalotos.  Od 12. července 2015 vedli představitelé Evropské měnové unie (EMU), především Angela Merkelová, François Hollande, Jean-Claude Juncker a Donald Tusk, v Bruselu jednání s ministerským předsedou Alexisem Tsiprasem o řešení řecké dluhové krize. Tsipras o tato jednání požádal bez ohledu na výsledek referenda z 5. července, protože se krize během několika dní vážným způsobem prohloubila. Dne 13. července 2015 bylo v Bruselu podepsáno předběžné ujednání mezi představiteli EMU a ministerským předsedou Tsiprasem o poskytnutí nových úvěrů ve výši zhruba 86 miliard eur (po odpočtu předpokládaného vlastního řeckého příspěvku jen 72 miliard eur) v rámci třetího záchranného programu s cílem dosáhnout v následujících třech letech restrukturalizaci státního dluhu země. V tom je započtena také částka 25 miliard eur na nezbytnou výpomoc pro opětné zprovoznění řeckého finančního systému, především bank. Potřebné úvěry by mohlo Řecko obdržet z prostředků Evropského stabilizačního mechanismu (EMS).

Řecké referendum o záchranném programu 2015 či také referendum o přijetí návrhů mezinárodních věřitelů na řešení řecké dluhové krize je referendum ze dne 5. července 2015, které vyhlásil řecký premiér Alexis Tsipras jako výsledek neúspěšných jednání mezi řeckou vládní koalicí stran SYRIZA a Nezávislí Řekové a mezinárodními institucemi, které tvořily Evropská unie (EU), Mezinárodní měnový fond (MMF) a Evropská centrální banka (ECB). Řekové v něm hlasovali o přijetí návrhu mezinárodních věřitelů ze dne 25. června 2015. Referendum bylo součástí řešení dlouhodobé dluhové krize.

2015年希腊纾困案公投,是指2015年希腊为了决定是否接受欧盟(EU)、国际货币基金组织(IMF),以及欧洲中央银行所提出的纾困条件,而举办的公民投票,投票订于2015年7月5日进行。此项公投案由总理阿列克西斯·齐普拉斯在6月27日凌晨提出,并在次日经过议会与总统的批准;而欧盟各国主要领导人称,此项公投,也将连带影响希腊是否退出欧元区。


Historie.

Překladač Babel fish byl poprvé spuštěn 9. prosince 1997 na stránkách internetového prohlížeče AltaVista. Ten spatřil světlo světa o 2 roky dříve, tj. 15. prosince 1995. Tyto stránky měly původně ukazovat na vysoký potenciál serverů společnosti Digital Equipment Corporation, která tento vyhledávač založila.  V roce 2003 koupila AltaVistu firma Overture Services, Inc. Rok nato převzala Overture firma Yahoo!. Webová adresa překladače přesto zůstávala babelfish.altavista.com, a to až do května roku 2008, kdy se změnila na babelfish.yahoo.com.  Další změna přišla 30. května 2012, kdy adresa babelfish.yahoo.com začala odkazovat na Microsoft Bing Translator, protože právě tento překladač Babel fish nahradil. Od roku 2013 již odkaz babelfish.yahoo.com přesměrovává uživatele přímo na domovskou stránku Yahoo!.

Problémy překladu.

Obecně lze říči, že čím obsahuje zdrojový text více idiomatických výrazů, tím spíše bude jeho překlad nepřesný. Nejinak tomu bylo i u Babel fish. Připouštějí to i sami tvůrci, na druhou stranu ale říkají: “Tato technologie funguje nejlépe, pokud je text gramaticky správný a neužívá příliš mnoho idiomů, přesto by ale uživatelé měli být schopni porozumět i špatně napsaným dokumentům.” Dalším častým problémem, se kterým se strojový překlad potýká, je syntaktická struktura věty. Babel fish funguje na principu překladu “slovo za slovem”. Navíc provádí velice základní přeskupení slovosledu, aby byla výsledná věta co možná nejsrozumitelnější. Při komplikovanějších strukturách se ale může stát, že výsledný text bude těžko pochopitelný.  Strojový překlad může být buď vícejazyčný (překlad se uskutečňuje mezi třemi a více jazyky) nebo dvoujazyčný (překlad mezi dvěma jazyky). Přestože Babel fish nabízí překlad z a do několika desítek jazyků, každý “jazykový pár” je vlastně samostatný program, takže se vlastně jedná o systém dvoujazyčných překladů. V každém “jazykovém páru” existují navíc dva oddělené dvoujazyčné slovníky a překladové programy.  Proto může docházet k odlišnostem například při překladu z angličtiny do němčiny a naopak. Při překladu z angličtiny do němčiny systém správně přeloží větu “My son eats broccoli” na “Mein Sohn ißt Brokkoli“. Ovšem když tuto větu zadáme pro překlad z němčiny do angličtiny, dostaneme „My son eats Brokkoli“. To znamená, že přestože je slovo „broccoli“ v anglicko-německém slovníku, totéž slovo chybí ve slovníku německo-anglickém.  Jednoduše řečeno, i u sebehoršího dokumentu mohl čtenář pochytit z překladu alespoň hlavní myšlenky. Bylo to jednoduché, rychlé a hlavně zadarmo.  Překladač Yahoo! Babel Fish byl k nalezení na webu Yahoo!. Na doméně, která funguje i nyní, najdeme více funkcí. Yahoo! nabízí aktuální zpravodajství, finance, filmy... Překladač Yahoo! Babel Fish byl opravdu unikátní. Umožňoval překlad zhruba v 40 jazycích. Jazyky, které překladač dobře ovládal, byly např. angličtina, němčina, francouzština, řečtina, čínština aj. V rámci jazykových párů chyběla čeština. Yahoo! Babel Fish by neměl být chybně zaměňován za The Babel Fish Corporation (Oscar Jofre). Překladač Yahoo (v rámci pravidlového překladu) vyřeší i otázky morfologické roviny. V této oblasti je nutné analyzovat gramatické kategorie. Je důležité, aby překladač zachytil základní tvar, který je pro výchozí analýzu nezbytný. Z něho totiž vše vychází. Byly zvoleny pro zjednodušení i značky. Ty patří vždy k určitému druhu. Gramatické kategorie je někdy opravdu velice obtížné rozdělit, aby byl význam komplexní a nedocházelo k nedorozumění.

Historie strojového překladu.

Vývoj strojového překladu započal během druhé světové války. Strojový překlad tehdy sloužil výhradě pro válečné účely. Přibližně dvacet let “vojenského” strojového překladu bylo završeno vznikem SYSTRANu, společnosti zabývající se strojovým překladem. Jejím zakladatelem se stal roku 1968 Peter Toma v Kalifornii. Během 80. let byla technologie strojového překladu využívána hlavně velkými korporacemi (např.: Commission of European Communities, the U.S. Air Force, and Xerox Corporation) pro překlad velkých objemů dat.  Počátkem let devadesátých technologie SYSTRANu začala pronikat i do sféry osobních počítačů. A poté to byl právě SYSTRAN společně se společností Digital, kdo poskytl technologii pro spuštění Babel fish.

Babel Fish byl nejstarším bezplatným internetovým překladačem, který byl spuštěn roku 1997. Vznikl a fungoval jako součást tehdy oblíbeného vyhledávače AltaVista. V roce 2003 přešel Babel fish pod záštitu vyhledávače Yahoo!, v roce 2012 jej potom nahradil překladač Microsoft Bing Translator. Babel fish dokáže překládat text nebo obsah webových stránek mezi 38 jazyky.

Yahoo! Babel Fish(Yahoo! 奇摩称作Yahoo! 奇摩翻译;又译宝贝鱼、巴别鱼)是一个因特网上一个自动化的免费机械翻译系统服务,由门户网站AltaVista(已被雅虎收购)提供。宝贝鱼可以为用户翻译一段文字,或指定的网页内容。早期的宝贝鱼服务只提供有五种最常见的欧洲语言,分别是:英语、法语、德语、西班牙语及意大利语。现时系统已能作12种语言(繁简中文算作一种)的翻译。从2012年6月1日起,Yahoo!Babel Fish已经关停,如果访问Yahoo! Babel Fish则会自动转向Bing Translator。


24 preludií, Op. 28.

Tento opus je cyklus preludií ve všech 24 tóninách, vydaný roku 1839. Jejich inspirací byl Chopinův oblíbený cyklus preludií a fug, Bachův Dobře temperovaný klavír.

Historie.

Chopin psal preludia především za svého pobytu s George Sandovou a jejími dětmi na ostrově Mallorca, nejdříve ve vile poblíž města Palma de Mallorca, poté v kartuziánském klášteře Valldemossa, Chopinovými slovy „zvláštním místě mezi skalami a mořem“. Chopin sem vyrazil na idylickou dovolenou, odpočinout si od vlhkého pařížského podnebí. Tato idyla však skončila, když se zhoršilo na Mallorce počasí a Chopin vážně onemocněl. To vedlo ke zdržení v komponování, skladby byly vydány až po návratu na pevninu. Rukopis byl věnovaný německému klavíristovi J. Kesslerovi, první francouzská edice však byla věnována výrobci klavírů Camille Pleyelovi, který za skladbu zaplatil 2 000 franků (ekvivalentní přibližně dnešním 700 000 Kč).

Další preludia.

Preludium č. 25.

Preludium cis moll, op. 45 bylo složeno v roce 1841. Bylo věnováno princezně Elizawetě Černyševové a obsahuje rozšiřující se bas a chromatické modulace na celkem uniformním tematickém základu.

Preludium č. 26.

Neotitulované "Presto con leggierezza" As dur bylo složeno roku 1834 jako dárek pro Pierra Wolffa a bylo publikováno v Ženevě v roce 1918. Toto preludium je velmi krátké a jasného tónu.

Preludium "Ďáblův trylek" (č. 27).

Toto preludium v es moll bylo pojmenováno "Ďáblův trylek" univerzitním profesorem Jeffrey Kallbergem podle podobnosti s Tartiniho houslovou sonátou známou jako "Ďáblův trylek", kterou se Chopin pravděpodobně inspiroval. Originální rukopis byl rychle načrtnut, ale zanechán nedokončen. Ačkoliv na něm Chopin pracoval na Mallorce při kompozici opusu 28, preludium es moll, které nakonec zaujalo v tomto opusu místo, s ním nijak nesouvisí.

Preludia Fryderyka Chopina jsou skladby pro sólový klavír seskupené především v opusu 28, složeném mezi léty 1838–1839 při pobytu na Mallorce.

萧邦创作了一些钢琴独奏用的前奏曲,包括24首前奏曲, Op. 28和一些独立的作品。他并没有为这些作品加上标题,但阿尔弗雷德·科尔托和汉斯·冯·彪罗于他逝世后各自加上别称。


Kariéra.

Amatér.

Mark Allen než vstoupil mezi profesionály, vyhrál amatérské tituly světa a Evropy. Po Dennisi Taylorovi a Alexu Higginsovi je dalším nejnadanějším hráčem Severního Irska.

Profesionál.

Sezóna 2005/2006.

Mark vstoupil do Main Tour v roce 2005. V témže roce se dostal do čtvrtfinále pozvánkového turnaje Northern Ireland Trophy, když v prvním kole porazil Steva Davise 4-0, v last 16 Johna Higginse 4-1 a ve čtvrtfinále prohrál se Stephenem Hendrym 1-5. Na UK Championship ho vyřadil v last 32 Steve Davis 9-7. Dostal se i do last 32 na bodovaném Malta Cupu, kde prohrál se Shaunem Murphym 2-5.

Sezóna 2006/2007.

Na nebodovaném Irish Professional Championship v Templelogue prohrál v semifinále s Kenem Dohertym 2-6. Na mistrovství světa se probojoval do last 16 s Matthewem Stevensem, který zvítězil 13-9.

Sezóna 2007/2008.

Mark se zúčastnil opět nebodovaného Irish Professional Championship, kde prohrál ve čtvrtfinále s Fergalem O'Brienem 4-5. Dostal se dostal se do semifinále už bodovaného Northern Ireland Trophy, kde prohrál s O'Brienem 3-6. Na UK Championship porazil v prvním kole Andrewa Higginsona 9-7, v druhém Stephena Hendryho 9-4 a v last 16 prohrál s Markem Williamsem 5-9. Na bodovaném Welsh Open prohrál v last 32 s Ryanem Dayem 2-5. Allen byl ve čtvrtfinále China Open, do kterého se probojoval přes Drew Henryho, v kole "wild card" porazil Li Hanga, v last 32 Neila Robertsona a v last 16 Allistera Cartera. Ve čtvrtfinále se střetl se Shaunem Murphym a prohrál 3-5. Na mistrovství světa ho vyřadil v last 32 Stephen Hendry 10-9. Poprvé se dostal v žebříčku do top 16 a sezónu zakončil jako světová šestnáctka.

Sezóna 2008/2009.

Mark se dostal na Northern Ireland Trophy do čtvrtfinále s Ali Carterem, když porazil v předchozích dvou kolech Dominica Dalea a Marka Williamse. S Carterem prohrál 2-5. Semifinále dosáhl na Bahrajn Championship. V tomto bodovaném turnaji porazil v last 32 Judda Trumpa 5-1, v last 16 Michaela Judgeho 5-2, ve čtvrtfinále Barry Hawkinse 5-2 a v semifinále ho vyřadil Neil Robertson 6-4. Na UK Championship skončil v last 16 po prohře se Shaunem Murphym 7-9. Na Masters se dostal do čtvrtfinále, kde prohrál s Markem Selbym těsně 5-6. Na Welsh Open a China Open došel do last 32. Na mistrovství světa byl v semifinále poté, co porazil v Martina Goulda, Ronnieho O'Sullivana a Ryana Daye. Ze semifinále postoupil John Higgins, který Marka Allena porazil 13-17.Allen skončil sezónu jako světová jedenáctka.

Sezóna 2009/2010.

Sezóna začala v Číně na pozvánkovém turnaji Jiangsu Classic, který Allen vyhrál, když ve finále porazil domácího favorita a obhájce titulu Dinga Junhui 6-0. Byl to jeho první vyhraný titul na profi tour. Na Shanghai Masters ho vyřadil v last 32 Matthew Stevens 5-2. Na Grand Prix došel do čtvrtfinále, kde prohrál s Johnem Higginsem 1-5. Na UK Championship vypadl v prvním kole se Stephenem Leem 8-9. Na Championship League se probojoval až do finále s Marcem Fu, ve kterém prohrál 2-3.  Na Masters po vítězství v last 16 nad Johnem Higginsem 6-3 se dostal do čtvrtfinále, kde prohrál s Markem Selbym 5-6. Na Welsh Open dosáhl dalšího čtvrtfinále, V last 32 v porazil Toma Forda 5-2, stejně tak v last 16 Matthew Stevense a ve čtvrtfinále prohrál s Ronniem O'Sullivanem 2-5. Ještě lepšího výsledku dosáhl na China Open, kde měl v semifinále za soupeře domácího Dinga Junhui, se kterým prohrál 6-2. Na World Championship porazil v last 32 Toma Forda 10-4. V druhém kole udělal v zápase proti Marku Davisovi svůj první nejvyšší break 146 a postoupil s vítězstvím 13-5 do čtvrtfinále, kde ho vyřadil z dalších bojů Graeme Dott 13-12. Sezónu zakončil na 10. místě světového žebříčku.

Sezóna 2010/2011.

Prvním turnajem sezóny byl opět turnaj v Číně – Wuxi Classic, který byl tento rok ještě pozvánkovým. Allen porazil ve čtvrtfinále Marca Fua 5-3 a prohrál v semifinále se Shaunem Murphym 1-6. Dalším dobrým výsledkem bylo až semifinále na PTC 5 v Hammu, kde byl v semifinále se Shaunem Murphym, který nad ním zvítězil 4-1. Na EPTC 6 v Praze došel do last 16, kde byl jeho soupeřem John Higgins, který Allena porazil 1-4. Byl v semifinále UK Championship, ve kterém prohrál s Johnem Higginsem 5-9.  Dalšího semifinále dosáhl na Masters, když v prvním kole porazil Ronnieho O'Sullivana 6-4, ve čtvrtfinále Neila Robertsona 6-4 a v semifinálovém zápase prohrál s Marcem Fuem 4-6. Na Welsh Open prohrál v last 16 s Dingem Junhuiem 3-4.  Na mistrovství světa vyhrál v prvním kole nad Matthewem Stevensem 10-9, v last 16 nad Barry Hawkinsem 13-12 a ve čtvrtfinále byl vyřazen s Markem Williamsem 5-13. Na konci sezóny byl světovou dvanáctkou.

Sezóna 2011/2012.

Allenovi se podařilo několik dobrých výsledků. Na Australian Goldfields Open se dostal do čtvrtfinále, kde prohrál se Stuartem Binghamem 3-5. Na Shanghai Masters porazil v prvním kole Ryana Daye 5-2, ale vypadl v last 16 se Shaunem Murphym 4-5. Byl v semifinále PTC 8 v Killarney s Neilem Robertsonem, které prohrál 3-4.  Úspěch přišel na UK Championship, kdy se hráči z Antrimu opět vrátila chuť do hry po depresích, kterými trpěl před mistrovstvím světa na jaře tohoto roku. Mark se probojoval přes Adriana Gunnela, Allistera Cartera, Marca Fua a Ricky Waldena do finále tohoto bodovaného turnaje v Yorku. Tam měl za soupeře Judda Trumpa, který Allena porazil 10-8.Allen v průběhu turnaje podrobil kritice šéfa World Snookeru Barry Hearna za to, že mění formát zápasů na UK Championship z best of 17 na best of 11 frames a měl obavy, aby úpravami neprošel i World Championship, což původně neměl šéf World Snookeru při jeho zvolení v roce 2010 v úmyslu. Byl přesvědčen, že snooker začíná replikovat šipky, které jsou dalším z Hearnových sportů a vyzval Hearna, aby odstoupil. Allen nebyl v této věci sám. Tyto změny také kritizoval John Higgins. Allen také přišel na další tiskovou konferenci s páskou přes ústa, aby dal najevo svůj protest, že nesouhlasí s kritikou jeho předchozích komentářů směřovaných na Barry Hearna.  Dostal se do čtvrtfinále PTC 12 ve Fürstenfeldbrucku (Německo), kde prohrál s Martinem Gouldem 4-3. V Championship League dosáhl semifinále ve "Winners group" s Juddem Trumpem, který postoupil do finále výhrou 3-0.  Před Masters vedl Barry Hearn s Markem Allenem přes rozdílnosti v názorech pozitivní rozhovor. Ale přesto mu byla udělena pokuta za klení během tiskové konference na UK Championship 250 liber. Na Masters skončil v last 16, když prohrál s Neilem Robertsonem 6-3. Na dalším z bodovaných turnajů German Masters skončil opět mezi last 16, když ho Trump porazil 5-2. Na Welsh Open se probojoval přes Kena Dohertyho a Stephena Maguireho do čtvrtfinále se Shaunem Murphym, které skončilo 5-4 pro Murphyho.  Na World Open 2012 v Haikou se dočkal prvního vítězství v bodovaném turnaji. V prvním kole vyřadil Jimmy Robertsona 5-1, v last 16 Judda Trumpa 5-4, ve čtvrtfinále Marka Kinga 5-1 a v semifinále Marka Selbyho 6-5. Ve finále byl jeho soupeřem Stephen Lee, nad kterým zvítězil 10-1. Allen opět, co se týkalo podmínek na turnaji, nemlčel, a nazval je na Twiteru úděsnými a popsal svoje dojmy.  Na China Open a World Championship skončil v last 32. Když na mistrovství světa utrpěl ohromující porážku od hráče na 81. místě světového žebříčku Cao Yupenga 6-10 přiznal, že byl naprosto přehrán, ale na tiskové konferenci po zápasu obvinil čínského hráče, že nepřiznal vlastní faul v důležitém framu, kdy on mohl jít na 5-5, ale rozhodčí faul neviděl. Allen byl znovu za svoje slova pokutován, dostal k zaplacení 11.000 liber, varování, že by mohl mít pozastaveno turné na tři měsíce, pokud poruší znovu pravidla v následujících šesti měsících a musel se podrobit mediálnímu tréninku. Sezónu ukončil opět jako světová dvanáctka.

Sezóna 2012/2013.

V této sezóně si Mark Allen polepšil na konci sezóny o pět příček ve světovém žebříčku. Jeho největšími úspěchy byl vyhraný titul na European Tour 3 - Antwerp Open, kde ve finále porazil Marka Selbyho 4-1. Na International Championship byl ve čtvrtfinále, kde prohrál s Juddem Trumpem 6-5. Na Masters byl ve čtvrtfinále, když porazil v last 16 Marka Davise 6-2 a pak prohrál s Neilem Robertsonem 5-6. Byl ve finále pozvánkového turnaje Shoot-Out v Tower Circus v Blackpoolu.  Allen obhájil svůj titul v Haikou na World Open, kde porazil ve finále Matthewa Stevense 10-4. Dostal se do čtvrtfinále na PTC Grand Final v Galway (Irsko). V tomto zápase prohrál s Dingem Junhuiem 3-4, když Ding měl maximální break v prvním framu. Před zahájením World Championship Allen vyjádřil obavy, že World Snooker klade větší důraz na turnaje v Asii a hráči si nyní platí letenky i ubytování ve většině zámořských událostí, což může vést ke ztrátě profesionálních hráčů v příští sezóně. Na mistrovství světa prohrál v prvním kole s Markem Kingem 9-10. Sezónu ukončil jako světová sedmička.

Sezóna 2013/2014.

Mark se dostal do čtvrtfinále European Tour (ET) v Doncasteru, kde prohrál s Ricky Waldenem 4-3. Vypadl brzy ve Wuxi i na Shanghai Masters. Pak přišlo finále v další European Tour v Mülheimu, kde prohrál s Dingem Junhui 1-4. Na Indian Open opustil turnaj v last 32 po porážce od Pankaje Advaniho 2-4. Na International Championship dosáhl last 16, kde ho vyřadil Joe Perry 6-4. Mark se probojoval do dalšího finále ET 6 Kay Suzanne Memorial Cup v Gloucesteru, kde získal titul, když ve finále zvítězil nad Juddem Trumpem 4-1. Na UK Championship porazil v prvním kole Jaka Jonese 6-1, potom Dave Harolda 6-3 a Michaela Holta 6-5, v last 16 Judda Trumpa 6-4 a ve čtvrtfinále prohrál s Ricky Waldenem 2-6. Masters opustil v prvním kole po prohře s Neilem Robertsonem těsně 5-6.  Na World Open v Haikou obhajoval titul, ale prohrál v semifinále se Shaunem Murphym 4-6. Na Players Championship Grand Final ho porazil ve čtvrtfinále Gerald Greene 2-4. Allen odstoupil z China Open. Důvodem bylo, že Players Championship Grand Final se původně mělo konat v Thajsku, ale nakonec zůstalo ve Spojeném království a tak se rozhodl věnovat přípravě na mistrovství světa. Dostal se však pouze do druhého kola, kde prohrál s Neilem Robertsonem 7-13. Sezónu zakončil na desátém místě světového žebříčku.

Sezóna 2014/2015.

Markovi se podařilo po Australian Open, kde vypadl v last 32 dostat do finále Euroepan Tour 1 Riga Open, kde prohrál s Markem Selbym 3-4. Na European Tour 2 Paul Hunter Classic to bylo opět finále, Mark jej vyhrál nad Juddem Trumpem 4-2. Dařilo se mu i na Shanghai Masters, kde byl v této sezóně ve třetím finále za sebou. Stuart Bingham v něm porazil Allena 10-3. Na International Championship dosáhl dalšího finále, kde prohrál s Ricky Waldenem 7-10.  Na pozvánkovém Masters porazil v prvním kole Johna Higginse 6-4, ve čtvrtfinále Joe Perryho 6-4 a prohrál v semifinále se Shaunem Murphym 2-6. Oba hráči se ještě setkali na German Masters, kde Allen prohrál 4-5 v last 16. Na Welsh Open vypadl v last 32 a na Players Championship Grand Final došel do last 16, stejně tak i na mistrovství světa, kde prohrál s Barry Hawkinsem 11-13. Nicméně sezóna byla pro Marka úspěšná, přestože na konci sezóny byl na dvanáctém místě ve světovém žebříčku.

Sezóna 2015/2016.

Allen se zúčastnil prvního bodovaného turnaje Australian Goldfields Open, ale hned prohrál s Markem Joycem 2-5.

Život mimo snooker.

Mark Allen má s bývalou přítelkyní a světovou šampiónkou ve snookeru, Reanne Evans, dceru Lauren, narozenou v roce 2006. Mark trpěl jeden čas depresemi a pak potkal Kylu McGuigan. Kyla má o rok staršího syna Robbieho od Lauren, o kterého se společně starají. Vzali se 10. května 2013 v hotelu Hillgrove v Monaghanu.

Úspěchy.

Profesionál.

výhry v bodovaném turnaji: výhry v malém bodovaném turnaji: výhry v nebodovaném turnaji:

Mark Allen (* 22. února, 1986, Antrim), je profesionální hráč snookeru ze Severního Irska. Vyhrál World Amateur Championship v roce 2004. Hraje levou rukou. Mezi profesionály vstoupil v roce 2005.

马克·艾伦(Mark Allen,1986年2月22日-),是北爱尔兰职业斯诺克选手。他在2004年赢得了世界业余锦标赛冠军。第二年,他进入了主巡回赛,只用了三个赛季就进入了精英前16名。作为一名多产的破纪录者,艾伦已经在职业比赛中打了400多次破百。


Život.

V letech 1813-1817 absolvoval studium na École polytechnique v Paříži a pokračoval na École des mines (důlní škole), kde roku 1832 obhájil titul inženýra. V tomtéž roce požádal ruský car Alexandr I. Pavlovič francouzskou vládu o pomoc ve snaze posílit vědeckou činnost v Rusku. Povzbuzoval ruské učitele a vědce, aby cestovali na západ, navazovali odbornou spolupráci a zvali dobré odborníky do Ruska. Uvědomil si totiž jak rostoucí význam přírodních věd, a to i pro vojenskou techniku, tak také ruské zaostávání v této oblasti. Francouzská vláda mu vyhověla a vyslala do Petrohradu dva mladé nadějné vědce se zájmem o inženýrské problémy. Vedle Lamého to byl termodynamik a konstruktér lokomotiv Émile Clapeyron. Lamé byl jmenován profesorem na institutu ženijního vojska a komunikací, kde působil 12 let a publikoval množství odborných článků ve francouzštině, němčině i ruštině. Některé napsal společně s Clapeyronem, přičemž sám sledoval i hlubší teorii řešených problémů. Přednášel matematickou analýzu, fyziku, mechaniku a inženýrská témata, zejména teorii pružnosti. Účastnil se také plánování silnic a mostů kolem Petrohradu a v této souvislosti se začal zajímat i o železnice, jimž se pak věnoval po návratu do Paříže. Zúčastnil se otevření první železniční trati pro osobní dopravu Liverpool – Manchester 15. září 1830.  V Paříži byl hned po návratu v roce 1832 jmenován profesorem fyziky na "École Polytechnique" a s Clapeyronem a dvěma dalšími kolegy založili inženýrskou firmu. Od roku 1836 byl vrchním inženýrem francouzských dolů a podílel se na projektech železničních tratí z Paříže do Versailles a do St Germain, které byly otevřeny v roce 1837. Roku 1843 byl zvolen do Akademie věd a o rok později přešel z "École Polytechnique" na Sorbonnu, kde od roku 1851 vedl katedru matematické fyziky a pravděpodobnosti.

Dílo.

Věnoval se široké řadě většinou inženýrských problémů, které však sledoval do jejich teoretických základů. Tak když pracoval na problému stability klenba|kleneb a visutých mostů, vytvořil soustavnou teorii pružnosti. Studium vedení tepla ho dovedlo k teorii křivočarých souřadnic, jimž se věnoval v různých souvislostech. Významně přispěl k diferenciální geometrii, k teorii čísel a dalším matematickým disciplinám.

Ocenění.

Jeho jméno je jedním ze 72 jmen významných mužů, zapsaných na Eiffelově věži v Paříži. Je po něm pojmenován i kráter Lamé na Měsíci

Gabriel Léon Jean Baptiste Lamé (22. červenec 1795, Tours – 1. květen 1870, Paříž) byl francouzský matematik a fyzik. Věnoval se hlavně teorii pružnosti a izostatickým a izotermickým povrchům těles. Určil tzv. Laméovy koeficienty pružnosti.

加布里埃尔·拉梅(,1795年-7月22日-1870年-5月1日),法国数学家。


Předcházející události.

Původní termín voleb byl plánován až na podzim 1920, kdy mělo být rozhodnuto na základě plebiscitů o konečné podobě německých hranic. Ve Východního Pruska probíhal plebiscit o připojení některých jeho jižních částí k Polsku (více: Plebiscit ve Varmii a Mazursku), v Šlesvicku o připojení severních částí k Dánsku (více: Šlesvické plebiscity) a v Horní Slezsku o jeho rozdělení mezi Německo a Polsko (více: Hornoslezská povstání). Volání po volbách ale byl jedním z požadavků vzbouřenců v tzv. Kappově puči a vláda výměnou za jejich složení zbraní s dřívějším termínem voleb souhlasila. Ve výše zmíněných oblastech se nakonec hlasovalo se zpožděním (v únoru 1921 Východním Prusku a Šlesvicku a v listopadu 1922 v Opolí).  Nejen Kappův puč, ale i povstání dělníků v Porúří v březnu 1920, daňová reforma a výsledky Versailleské smlouvy měly na volby výrazný vliv. V levém politickém spektru došlo k výrazné radikalizaci a následně ke kritice sociálních demokratů od koaličních partnerů, že nedělají dostatek proti růstu vlivu reakčních sil. Měšťanstvo se na druhou stranu přimklo ve stínu neustálých nepokojů k touze po vládě silné ruky, a tudíž k volbě pravicových stran.

Výsledky.

Vládní koalice.

Vláda (tzv. Výmarská koalice, tvořená sociálními demokraty, katolickým Centrem a německými demokraty) ztratila ve volbách většinu. Sociální demokraté (SPD) volby opět vyhráli, ale museli se obejít bez 62 křesel. Ztráty byly způsobeny lepší připraveností a organizovaností jejího největšího konkurenta z nezávislé sociální demokracie (USPD) než tomu bylo ve volbách předešlých. Koaliční partneři SPD levicově liberální němečtí demokraté (DDP) ztratili polovinu svých křesel a Centrum dalších 27 křesel.

Opozice.

Ze ztrát vládní koalice těžily nevládní strany na obou křídlech politického spektra. Vlevo si nejvíce polepšili nezávislí sociální demokraté (USPD), kteří získali v porovnání s předchozími volbami dalších 10 %. USDP přebrala radikálnější voliče sociálním demokratům a její zisky pocházely hlavně z velkých měst. Komunisté (KPD) se voleb účastnili vůbec poprvé a získali 2,1 %. Z pravicových stran Německá lidová strana (DVP) získala taktéž dalších 10 % v porovnání s předchozími výsledky a Národní lidová strana (DNVP) se udržela své pozice. Strany, které se stavěly k nové Výmarské republice kriticky nebo přímo nepřátelsky (USDP, KPD, DVP a DNVP), získali po volbách 49 % všech hlasů.

Volby podle volebních obvodů.

Sociální demokraté získali 11 obvodů a jejich pozice byly nejsilnější v severním Německu a Dolním Slezsku. Nezávislí sociální demokraté získali 7 obvodů s nejlepšími výsledky ve středním Německu. Centrum bylo úspěšné v převážně katolických obvodech v jižním Německu, Porýní a Horním Slezsku. Nacionalisté získali tři obvody na východě země, které po konci války přišly o část svého území ve prospěch Polska.

Tvorba vlády.

Říšský sněm se po volbách poprvé sešel 24. června 1920. Volební jednání byla kvůli výsledkům voleb velice dlouhá. Nakonec byla vytvořena menšinová vláda Centra, německých demokratů (DDP) a německých lidovců (DVP) (více: Vláda Konstantina Fehrenbacha). Lidovci před stupem do koalice museli slíbit, že budou jednat podle ústavy. Sociální demokraté se koalice přímo neúčastnili, jednak kvůli lidovcům a jejich pravicové politice a jednak nechtěli dál dělat nepopulární vládní rozhodnutí. Na druhou stranu celá nová vláda závisela na toleranci sociálních demokratů. Říšským kancléřem byl jmenován Konstantin Fehrenbach z Centra.

Německé federální volby konané 6. června 1920 byly v pořadí druhé volby do říšského sněmu Výmarské republiky. Sociálnědemokratická strana se stala opět nejsilnější stranou, ačkoliv ztratila třetinu mandátů. Po volbách vznikla koalice, kterou tvořilo Centrum, Německá lidová strana a Německá demokratická strana (více: Vláda Konstantina Fehrenbacha).

1920年德国国会选举(德语:Reichstagswahl vom 6. Juni 1920)1920年6月6日,德国举行了联邦选举。尽管失去了超过三分之一的席位,但社会民主党仍然是国会中最大的党派。