Přehled.

Mnoho stavebních prvků biologických systémů jako jsou sacharidy a aminokyseliny se v organismech tvoří pouze v jedom enantiomeru. Organismy tak mají vysokou míru chemické chirality a často různě reagují na odlišné izomery dané sloučeniny. Příklady této selektivity jsou:  Některé enantioselektivní syntézy mají velký význam avšak je obtížné takové syntézy dosáhnout. Enantiomery mají shodné hodnoty standardní slučovací entalpie a entropie a tak by se v neřízených procesech měly tvořit ve stejném množství - za vzniku racemické směsi. Enantiomerní syntézu lze provést za použití chirální látky, která v přechodném stavu upřednostňuje tvorbu jednoho izomeru před tvorbou jiného. Toto ovlivňování se nazývá asymetrická indukce a příslušná chirální látka může být substrát, reaktant nebo katalyzátor a může také pocházet z okolního prostředí; funguje tak, že sníží aktivační energii potřebnou pro tvorbu jednoho z enantiomerů.  Enantioselektivita se často popisuje poměry rychlostí enantiodiferenciačních kroků—okamžiků, kdy se reaktant přemění v jeden z enantiomerních produktů. Rychlostní konstanta "k" dané reakce je funkcí její aktivační energie, občas nazývané "energetická" nebo "aktivační bariéra", a je závislá na teplotě. Za použití Gibbsovy volné energie energetické bariéry, ΔG*, je relativní rychlost vzniku jednotlivých enantiomerů při teplotě T následující:  Tato teplotní závislost vytváří rozdíl v rychlostech příslušných reakcí a enantioselektivita je tedy při nižší teplotě větší. I malé rozdíly v aktivační energii mohou mít vést k zaznamenatelnému výsledku.

Možnosti asymetrické syntézy.

Enantioselektivní katalyzátory.

Enantioselektivní katalyzátory (tradičně označované jako asymetrické katalyzátory) jsou obecně chirální komplexní sloučeniny. Katalýza je účinná u širší skupiny reakcí než jakákoliv jiná metoda enantioselektivní syntézy. Většina enantioselektivních katalyzátorů má největší účinnost při malých hodnotách poměru substrát/katalyzátor. Díky jejich vysoké účinnosti jsou často vhodné pro syntézy v průmyslovém měřítku i když jsou drahé. Příkladem syntézy s použitím enantioselektivních katalyzátorů je asymetrická hydrogenace, která se používá k redukci řady funkčních skupin.  Ve vývoji nových katalyzátorů výrazně převažuje vývoj nových tříd ligandů. Některé ligandy, často nazývané „privilegované ligandy“, jsou účinné u velkého počtu reakcí; příklady takových ligandů jsou BINOL, Salen a bisoxazolinové ligandy. Celkově ovšem existuje jen několik málo katalyzátorů, které lze použít u více než jednoho typu asymetrických reakcí; například Nojoriho asymetrická hydrogenace s BINAP/Ru vyžaduje β-keton, zatímco jiný katalyzátor, BINAP/diamin-Ru, funguje rovněž s α,β-alkeny a aromatickými sloučeninami.

Chirální pomocníci.

Chirální pomocník je organická sloučenina, která se spáruje s výchozí látkou za vzniku nové sloučeniny, která může projít enantioselektivními reakcemi přes vnitromolekulární asymetrickou indukci.. Na konci reakce je pomocník odstraněn za podmínek, které nevyvolávají racemizaci produktu a obvykle je pro další použití obnoven.  Chirální pomocníky je třeba, aby byly účinné, používat ve stechiometrickém množství a vyžadují navíc další kroky pro připojení a následné odstranění. V některých příkladech jsou však na nich založené jediné dostupné stereoselektivní metody a tyto reakce jsou univerzální a dobře prozkoumané, což umožňuje použít nejúčinnější způsob získání enantiomernš čistých produktů. Produkty těchto reakcí jsou navíc diastereomery, díky čemuž je lze snadno oddělit metodami jako jsou sloupcová chromatografie nebo krystalizace.

Biokatalýza.

Při biokatalýze se používají biomolekuly (konkrétně izolované enzymy) nebo živé buňky k provádění chemických reakcí. Výhody těchto reaktantů spočívají ve velmi vysoké enantiomerové a reaktantové selektivitě, stejně jako v mírných reakčních podmínkách a minimálním dopadu na životní prostředí. Biokatalyzátory se častěji používají v průmyslu než v akademickém výzkumu; například při výrobě statinů. Vysoká specifita reaktantu může být problematická a často je třeba vyzkoušet mnoho biokatalyzátorů, než je nalezen nejúčinnější.

Enantioselektivní organokatalýza.

Organokatalýza je druh katalýzy, kdy se rychlost reakce zvyšuje působením organických sloučenin obsahujících uhlík, vodík, síru a/nebo jiné nekovové prvky. Je-li organický katalyzátor chirální, může být dosaženo enantioselektivní syntézy, například mnoho reakcí vytvářejících vazbu uhlík-uhlík se stává enantioselektivními za přítomnosti prolinu; takovou reakcí je mimo jiné aldolová reakce.  V organokatalýze se jako chirální katalyzátory často využívají přírodní sloučeniny a sekundární aminy, které nejsou drahé a jsou šetrné k životnímu prostředí, protože neobsahují kovy.

Alternativní metody.

Alternativami enantioselektivní syntézy často zahrnují izolaci jednoho enantiomeru z racemické směsi některou z mnoha metod. V případech, kdy jsou levnější a méně časově náročné (nebo existuje využití pro oba enantiomery), může být tento postup výhodnější.

Oddělení a analýza enantiomerů.

Dva enantiomery téže látky mají kromě optické otáčivosti stejné fyzikální vlastnosti jako jsou teploty tání a varu a polarita. To způsobuje, že se v chromatografii na tenké vrstvě pohybují se stejným R a mají stejné retenční časy v vysokoúčinné kapalinové chromatografii (HPLC) a plynové chromatografii (GC). Shodují se také jejich NMR a infračervená spektra.  Z těchto důvodů může být velmi obtížné určit, jaký proces vytváří jediný enantiomer (a o který z možných jde) stejně jako oddělit tyto enantiomery z produktů reakce, která není zcela enantioselektivní. Enantiomery téže sloučeniny však mají rozdílné chování v přítomnosti další chirální látky a toho lze využít k jejich oddělení a analýze.  Enantiomery mají rozdílný pohyb na chirálních médiích jako jsou křemen nebo standardní média, která byla chirálně modifikována. Tato skutečnost je základem chirální sloupcové chromatografie, kterou lze v malém měřítku použít k oddělení pomocí plynové chromatografie nebo HPLC a ve velkém měřítku na rozdělení chirálně nečistých materiálů. Tato metoda však vyžaduje velká množství dalších chirálních látek, což může být nákladné. Běžnou alternativou je použití chirálních derivačních činidel k přeměne enantiomerů na diastereomery, v podstatě stejným způsobem jako při použití chirálních pomocníků. Diastereomery mají rozdílné fyzikální vlastnosti a mohou tak být odděleny a analyzovány běžnými metodami. Zvláštním druhem chirálních derivačních činidel jsou chirální oddělovací činidla, která se používají v NMR spektroskopii stereoizomerů, často fungují na principu tvorby chirálních komplexů se sloučeninami europia jako jsou Eu(fod) a Eu(hfc).  Převaha jednoho enantiomeru látky může být rovněž určena za použití některých optických metod. Nejstarší takovou metodou je použití polarimetru ke srovnání optické otáčivosti dané směsi s jinou směsí o známém složení. Rovněž je možné použít UV-VIS spektroskopii stereoizomerů s využitím Cottonova jevu.  Jednou z nejpřesnějších metod určení chirality sloučeniny je určení její absolutní konfigurace pomocí rentgenové krystalografie, přičemž je však potřeba připravit vhodný monokrystal.

Historie.

Začátky (1815–1905).

Roku 1815 ukázal francouzský lékař Jean-Baptiste Biot, že některé látky mohou stáčet rovinu polarizovaného světla (tato vlastnost se nazývá optická aktivita). Příčina tohoto jevu nebyla známa do roku 1848, kdy Louis Pasteur navrhl, že má molekulární základ vycházející z určité formy asymetrie; označení chiralita zavedl William Thomson o rok později.  Samotný původ chirality byl plně popsán v roce 1874, kdy Jacobus Henricus van 't Hoff a Joseph Le Bel nezávisle na sobě navrhli čtyřstěnnou geometrii uhlíku. Předchozí strukturní modely byly dvourozměrné a van 't Hoff s Le Belem předpokládali, že uspořádání skupin kolem tohoto čtyřstěnu by mohlo určovat optickou aktivitu sloučeniny, což se dnes nazývá Le Belovo–van't Hoffovo pravidlo.  Roku 1894 Hermann Emil Fischer vytvořil pojem asymetrická indukce, jímž popsal jako selektivní tvorbu glukózy v rostlinách jako ovlivněnou opticky aktivními složkami v chlorofylu. Rovněž sám úspěšně provedl první enantioselektivní syntézu, pomocí enantioselektivně prodlužovanách sacharidů (nazvanou Kilianiho–Fischerova syntéza).  První enantioselektivní syntéza je nejčastěji připisována Willymu Marckwaldovi z Humboldtovy univerzity v Berlíně, jde o brucinem katalyzovanou enantioselektivní dekarboxylaci kyseliny 2-ethyl-2-methylmalonové popsanou roku 1904. Při reakci vzniká mírný o něco více (−) formy vzniklého produktu, kyseliny 2-methylmáselné, než (+) formy; tato látka je rovněž přirozenou součástí postranního řetězce lovastatinu vytvářenou příslušnou diketidsyntázou (LovF) v průběhu jeho biosyntézy - jedná se tedy o první zanamenanou enantioselektivní úplnou syntézu („první příklad asymetrické katalýzy, enantiotopního výběru a organokatalýzy“) Tato reakce má rovněž historický význam, jelikož v té době hovenmohla být enantioselektivní syntéza vysvětlena pouze pomocí vitalismu. Mnoho výnamných chemiků daného období, jako například Jöns Jacob Berzelius, se domnívalo, že přírodní a umělé sloučeniny jsou zásadně odlišné a že chiralita je jednoduše projevem „životní síly“, která se vyskytuje pouze v přírodních sloučeninách. Marckwald na rozdíl od Fischera provedl enantioselektivní reakci s nechirální, „nepřirozenou“ výchozí látkou, i když s chirálním organickým katalyzátorem.

Začátek rozvoje (1905–1965).

Rozvoj enantioselektivní syntézy byl ze začátku pomalý, hlavně kvůli nedostatku dostupných separačních a analytických metod. Diastereomery mají roztdílné fyzikální vlastnosti, což umožňuje oddělení konvenčními postupy, ovšem enantiometry bylo v té době možné oddělit pouze pomocí spontánního rozlišení (kde se enantiomery oddělují během krystalizace) nebo kinetického rozlišení (v tomto případě je jeden z enantiomerů selektivně zničen). Jedinou metodu analýzy enantiomerů tehdy představovalo měření optické aktivity polarimetrem, touto metodou nelze získat údaje o struktuře látky.  Pokrok v této oblasti začal v 50. letech 20. století díky chemikům jako byli Robert Burns Woodward a Vladimir Prelog, ale také díky rozvoji nových technik. První z nich byla rentgenová krystalografie, která byla v roce 1951 poprvé (Johannesem Bijvoetem) použita k určení absolutní konfigurace organické sloučeniny.  O rok později použil Dalgliesh chirální chromatografii, zde konkrétně papírovou chromatografii, k oddělení chirálních aminokyselin. I když nebyl prvním, kdo podobnou separaci provedl, tak správně přiřadil separaci enantiomerů k diferenciálnímu zadržování chirální celulózy. Tato metoda byla vylepšena roku 1960, kdy Klem a Reed popsali použití chirálně pozměněného silikagelu k chirální HPLC separaci.

Thalidomid.

I když již bylo známo, že různé enantiomery téhož léčiva mohou mít rozdílné účinky, díky výzkumu, který provedl Arthur Robertson Cushny, tak se s tímto při prvních návrzích a testech léčiv nepočítalo, po událostech kolem thalidomidu se vývoj a schvalování léčiv značně změnily.  Thalidomid, poprvé syntetizovaný v roce 1953, byl v letech 1957 až 1962 často předepisován k léčbě ranní nevolnosti, ale brzy bylo zjištěno, že je značně teratogenní, když došlo k více než 10 000 vrozeným vývojovým vadám u novorozenců. V důsledku toho se v mnoha zemích zpřísnila pravidla pro testování a schvalování léčiv.  První výzkumy teratogenního mechanismu, prováděné na myších, ukázaly, že jeden izomer thalidomidu má teratogenní účinky, zatímco druhý má veškerou terapetickou aktivitu. Tato domněnka byla později vyvrácena, ovšem vedla ke zvýšení významu chirality při vývoji léčiv, což vedlo k nárůstu výzkumu metod enantioselektivní syntézy.

Od roku 1965.

Cahnova–Ingoldova–Prelogova pravidla priority, publikovaná v roce 1966, umožnila snazší a přesnější popis enantiomerů. Ve stejném roce byla provedeno první úspěšné oddělení enantiomerů plynovou chromatografií, což bylo důležité při rozvoji tehdy používané technologie.  William Standish Knowles, Rjódži Nojori a Karl Barry Sharpless objevili kovy katalyzovanou enantioselektivní syntézu, za tento objev získali roku 2001 Nobelovu cenu za chemii. Knowles a Nojori v roce 1968 nezávisle na sobě objevili asymetrickou hydrogenaci. Knowles nahradil nechirální trifenylfosfinové ligandy ve Wilkinsonově katalyzátoru chirálními fosfanovými ligandy. Tyto experimentální katalyzátory byly zapojeny do reakce, v níž se objevil 15procentní přebytek jednoho z enantiomerů. Knowles byl rovněž prvním, kdo použil kovy katalyzovanou enantioselektivní syntézu v průmyslové výrobě; při práci pro Monsanto vyvinul enantioselektivní hydrogenační krok k výrobě -DOPA za použití DIPAMPu jako katalyzátoru:  Nojori vymyslel komplex mědi s chirální Schiffovou bází jako ligandem, který použil k mezimolekulární kovem katalyzované karbenoidové cyklopropanaci styrenu. Společně s Knowlesovými poznatky byly Nojoriho hodnoty enantiomerního přebytku u těchto ligandů první generace nízké: poze 6 %. Pokračující výzkum však vedl k rozvoji Nojoriho asymetrických hydrogenačních reakcí. Sharpless během 70. a 80. let doplnil tyto redukční reakce vyvinutím řady asymetrických oxidací (Sharplessovy epoxidace, asymetrické dihydroxylace a oxyaminace). První z těchto reakcí byla oxyaminace s použitím oxidu osmičelého.  Ve stejné době byly objeveny analýzy chirálních sloučenin pomocí NMR spektroskopie; v některých se používají chirální derivační činidla jako jsou Mosherova kyselina nebo na europiu založené reaktanty, z nichž je první použitou látkou Eu(DPM).  Používání chirálních pomocníků zavedl roku 1978 Elias James Corey. Přibližně ve stejné době byla vyvinuta enantioselektivní organokatalýza, první práce na toto téma zmiňovaly mimo jiné Hajosovu–Parrishovu–Ederovu–Sauerovu–Wiechertovu reakci. Během 80. let se rozšířilo používání enzymaticky katalyzovaných reakcí, a to především v průmyslu; příkladem těchto reakcí je asymetrická hydrolýza esterů prasečí jaterní esterázou. Vznikající technologie genetického inženýrství umožňují přizpůsobení enzymů specifickým procesům a tím i více různých selektivních přeměn, například asymetrickou hydrogenaci prekurzorů statinů.

Asymetrická syntéza, také nazývaná enantioselektivní syntéza, je druh chemické syntézy. IUPAC ji definuje jako chemickou reakci (nebo řadu reakcí), v níž je ve výchozí látce obsaženo jedno nebo více center chirality a při níž vznikají stereoizomerní (enantiomerní nebo diastereomerní) produkty v rozdílných množstvích. Zjednodušeně jde tedy o metodu syntézy, při níž je upřednostňován vznik určitého enantiomeru nebo diastereomeru.

按照IUPAC金皮书的定义,不对称合成(enantioselective synthesis、asymmetric synthesis),也称手性合成、立体选择性合成、对映选择性合成,是研究向反应物引入一个或多个具手性元素的化学反应的有机合成分支。按照Morrison和Mosher的定义,不对称合成是“一个有机反应,其中底物分子整体中的非手性单元由反应剂以不等量地生成立体异构产物的途径转化为手性单元”。这里,反应剂可以是化学试剂、催化剂、溶剂或物理因素。


Α,β-不饱和羰基化合物

Výroba.

Enony se obvykle vyrábějí aldolovou kondenzací nebo Knoevenagelovou kondenzací. Některé významné enony, například mesityloxid a izoforon vznikají kondenzačními reakcemi acetonu.  Při Meyerově–Schusterově přesmyku je výchozí látkou propargylalkohol. Cyklické enony lze připravit Pausonovou–Khandovou reakcí.

Reakce.

Enony mohou procházet různými typy reakcí:

Podobné sločeniny.

Enony by neměly být zaměňovány s keteny (R2C=C=O). Enaminy se podobají enonům, místo karbonylu mají aminovou skupinu.

Syntézy s využitím regiospecifické tvorby enolátů a maskované funkčnosti.

Regiospecifická tvorba je řízená tvorba enolátů zvláštní deprotonací na jednom z α uhlíků ketonové výchozí molekuly. Jedná se o jeden z nejlépe popsaných postupů k zavedení chemické komplexnosti u přírodních látek a při totálních syntézách. Jako příklad lze použít totální syntézu progesteronu popsanou na následujícím obrázku:  Když ketony reagují se zásadami, mohou vznikat enoláty, přičemž k deprotonaci může dojít na kterémkoli z α uhlíků. Selektivita je určována prostorovými i elektronovými efekty na α uhlíku i tím, jaká zásada je použita.  Prekurzorem v regiospecifické tvorbě enolátů mohou být také enony. Tento proces poprvé popsal Gilbert Stork, který je nejvíce znám díky svému podílu na studii metod selektivní přípravy enolátů.  Storkova metoda rovněž využívá enony jako „maskovanou funkcionalitu“ enolátu. Reakcí enonu s lithiem vzniká enolát na α uhlíku enonu. Enolát může být následně zachycen nebo alkylován. S využitím „maskované funkcionality“ je možné vytvořit enoláty, které se nedají získat tradičními postupy.  Regiospecifická tvorba enolátů pomocí maskované funkcionality se často používá při syntéze přírodních látek, například steroidního hormonu progesteronu., Stork a jeho spolupracovníci ji použili ke stereospecifickému vytvoření jednoho z kvaternárních uhlíků v molekule.

Enony jsou organické sloučeniny s alkenovou skupinou konjugovanou s ketonovou skupinou, tedy α,β-nenasycené ketony. Nejjednodušší takovou sloučeninou je methylvinylketon (butenon, HC=CHCOCH). Obdobné, tedy α,β-nenasycené, aldehydy se nazývají enaly, kam patří například akrolein (HC=CHCHO).

α,β-不饱和羰基化合物即共轭的不饱和羰基化合物,包括醛、酮、酯、腈、(硝基化合物)等,但一般指α,β-不饱和醛酮,简称不饱和醛酮。它们在结构上有一个共同的特点,也就是含有一个1,2-碳氧羰基与3,4-碳碳双键形成的1,4-共轭体系。如果共轭的双键数增多,则还可以产生1,6-、1,8-等类型的α,β-不饱和羰基化合物。这其中最简单的例子是丁烯酮(MVK),CH=CHCOCH。


Rozšíření.

Areál původního druhu se rozkládá v tropické jižní a jihovýchodní Asii, od jihu indického subkontinentu přes státy přiléhající k Bengálskému zálivu, ostrovy Indického oceánu, Malajský poloostrov, Indočínu, jihovýchod Číny, Filipíny a Indonésii až na Novou Guineu a Společenské ostrovy. Druhotně byla rozšířena na Taiwan, do monzunových oblastí Austrálie, na Havaj, ostrovy v západní části Indického oceánu v blízkosti Afriky a hlavně na ostrovy v Karibiku i území některých států Střední Ameriky, Floridy a Venezuely. Na novém působišti se přednostně začala rozrůstat ve vlhkém přímořském prostředí a mnohde se stala i dominantní rostlinou v mangrove.

Ekologie.

Vlhkomilná a stín snášející dřevina, která se rychle šíří ve vlhkých narušených, i zcela původních lesích, na opuštěných polích, málo vysýchajících pastvinách, v mokrých příkopech a podél cest. Snáší slanou, brakickou i sladkou vodu, nesnáší sucho a netoleruje chladné počasí.  Na písečném a bahnitém mořském pobřeží, v místech s nepříliš vysokým přílivem, dokonce omezuje a vytlačuje některé tradiční druhy flory mangrove. Vyskytuje se podél břehů řek ústících do moře i hluboko do vnitrozemí, až do míst, kam se při přílivu vzdouvá mořská hladina. Její porost se silně zahušťuje a vytváří monokultury bránící v růstu jiným rostlinám. Mladí jedinci dokáži přežívat po mnoho let v hlubokém stínu, po jeho ztrátě však rychle povyrostou. Životnost rostliny se předpokládá 25 až 40 let.

Popis.

Silně se větvící keř, nebo ojediněle strom s tenkým kmenem, který vytváří skoro kolmé větve a dorůstá do obvyklé výše 2 až 4 m. Má hnědé, lysé, hranaté větve spirálovitě porostlé řapíkatými listy. Čepele listů bývají obvejčité, mnohožilné, 6 až 12 cm dlouhé a 3 až 5 cm široké, na bázi klínovité, na vrcholu špičaté či tupé, po obvodě celistvé a na povrchu mívají tmavé tečky.  Květy jsou bílé nebo narůžovělé, hvězdovité, pětičetné, v průměru velké do 1 cm a nevonící. Jsou oboupohlavné, mají asi 1,5 cm dlouhé stopky a vytvářejí hroznovitá nebo okoličnatá květenství na koncích větví. Kališní lístky jsou zelené, vejčité a velmi drobné. Korunní lístky jsou bílé až narůžovělé, asi 8 mm velké, jsou široce vejčité, slabě voskovité, vně mají černé tečky a na konci ostrou špičku. V květu je pět žlutých tyčinek s krátkými nitkami nesoucí čárkovité prašníky, mezi nimi vyčnívá delší čnělka s drobnou bliznou. Kulatý semeník je svrchní, jednodílný a obsahuje několik vajíček. Květy jsou samosprašné, neprodukují nektar a obvykle bývají opylovány drobnými včelami přilétajícími pro pyl. Rostlina kvete průběžně po celý rok, ploidie druhu je 2n = 48.  Plod je kulovitá, asi 1 cm velká peckovice, která je původně zelená, pak červená až purpurová a ve zralosti černá. Obsahuje jedno kulaté, velmi tvrdé, 5 mm velké semeno obklopené bělavou hmotou podobnou buničině. Plody jsou oblíbenou potravou plodožravých ptáků i drobných savců, např. mývala severního. Semena při průchodu jejich žaludky a střevy nic netratí na klíčivosti.

Rozmnožování.

"Ardisia elliptica" se přirozeně rozmnožuje pouze semeny, která jsou v plodech odnášena do vzdálenějšího okolí živočichy nebo odplavována vodou. Ze semen opadaných plodů vyrůstají v těsné blízkosti noví jedinci, vyklíčí za dva až tři měsíce. Za příhodných podmínek se objeví pod a v blízkosti dřeviny na 1 m2 až stovky nových semenáčů, které pro zdárný růst potřebují jen vlhko a teplo. Dobré světelné podmínky nejsou v té době podmínkou, pomalejší rostlinky později uhynou. Pod takovým "příklopem" není schopná vegetovat žádná rostlina.  Čerstvá semena jsou téměř všechna schopná vyklíčit, po půl roce od dozrání plodů se jejich životaschopnost snižuje. Pro klíčení a vývoj semenáčů je základním požadavkem mít dostatek vláhy; proto nerostou v místech na delší dobu vysychajících. Za optimálních podmínek vyroste nový jedinec za rok do výše 1 m, (obvykle jen 0,5 m) a začne vytvářet prvé plody ve věku dvou, nejpozději ve čtyřech létech.

Význam.

Mimo výše zmiňovaného líbivého vzhledu, který byl prapůvodním důvodem rozšiřování tohoto druhu, jsou rostliny řídce využívány jako nízký větrolam nebo fyzická bariéra, živý plot. V jihoasijském léčitelství se používají obklady z listů proti svrabu a plody proti střevním parazitům. Dřevo je vhodné nejvýše k topení.  Díky snadnému šíření nových jedinců pomoci semen rozptylovaných živočichy, se z účelově vysazovaných okrasných dřevin staly rostliny s nehezkou pověstí invazního druhu, který pro sebe zabírá stále nová a nová místa na úkor původní flory. Nejvíce postižené jsou oblasti, ve kterých "Ardisia elliptica" původně nerostla, jsou to hlavně sever Austrálie (Severní teritorium a Queensland), Havajské ostrovy, ostrov Portoriko a floridský Národní park Everglades.

Ardisia elliptica je stálezelený, nevysoký, tropický keř rostoucí převážně ve vlhkém až močálovitém prostředí. Je jedním z několika stovek druhů rodu klíman a od přelomu 19 a 20. století byla hojně vysazována do zahrad a parků pantropické oblasti. Pro průběžně se objevující květy i pestré plody byla považován za nenáročnou okrasnou rostlinu, která ale záhy začala žít vlastním životem. Počala unikat do volné přírody a velmi rychle se šířit až tak, že se dostala na celosvětový seznam 100 nejvíce invazních druhů rostlin (Global invasive species database).

兰屿树杞(学名:),又称兰屿紫金牛、滨树杞,是紫金牛属的一个成员,为台湾的原生植物,分布于东南亚地区、台湾以及琉球。兰屿树杞是一种常绿灌木,通常作为观赏盆景,其果实可食用。它已经脱离私人、公众的花园侵入自然区域。由于繁殖力高且耐荫,苗木能在成树的下面生长。种子的高发芽率(99%)与鸟类、哺乳动物的咬食,导致迅速的传布横跨一片土地,并名列世界百大外来入侵种。


Taxonomie.

Alexandra modrého poprvé objevil francouzský hugenot François Leguat a zmiňoval jej ve svém vzpomínkovém díle "". Leguat byl vůdcem devíti hugenotských uprchlíků z Francie, kteří mezi lety 1691 a 1693 kolonizovali ostrov Rodrigues. Dalšími lidmi, kteří se o ptákovi zmiňovali, byl průzkumník Julien Tafforet, který na ostrově několik měsíců pobýval a zmiňoval ptáka v publikaci "Relation de l'Île Rodrigue" z roku 1726, či matematik Alexandre Pingré, jenž se vydal na Rodrigues roku 1761 sledovat přechod Venuše.  Roku 1871 odchytil rodrigueský úředník George Jenner samici alexandra modrého. Zakonzervoval ji v alkoholu a poslal správci mauricijské kolonie Edwardu Newtonovi. Ten ptáka dále zaslal svému bratrovi, britskému ornitologovi Alfredu Newtonovi, který roku 1872 druh vědecky popsal pod jménem "Palaeornis exsul". Druhové jméno „exsul“ („vyhnanec“) odkazuje na Leguata, který byl vyhoštěn z Francie (Newton chtěl původně zvolit jméno jiné, nejlépe popisující papouškovo zbarvení, avšak vhodné nevymyslel). V původním popisu Newton nezveřejnil kresbu samice, přestože mu pro to nabídlo prostor periodikum "Ibis". Chtěl počkat, dokud nebude odchycen samec, protože si myslel, že bude atraktivnější. Samice, která je holotypem, je uložena v Cambridgeském univerzitním muzeu jako vzorek UMZC 18/Psi/67/h/1.  A. Newton žádal o odchycení dalších exemplářů, hlavně usiloval o získání samce, ale nakonec roku 1875 publikoval popis samice s povzdechem, že žádný samec nebyl nalezen. Newtonův sběratel Henry H. Slater sice spatřil živého jedince již o rok dříve, ale neměl s sebou zbraň, aby jej mohl zastřelit. V půlce srpna roku 1875 byl samec nakonec zastřelen Williamem Vandorousem; je možné, že se jednalo o stejný exemplář, který roku 1874 pozoroval Slater. Pták byl odeslán Edwardu Newtonovi a i tento paratyp vlastní muzeum v Cambridgi jako vzorek UMZC 18/Psi/67/h/2.  Bratři Newtonové poznamenali, že samec postrádal typické červené znaky na křídlech, což naznačuje, že ještě nedosáhl pohlavní dospělosti. Stále jej však považovali za hezčího než samici. Tito dva papoušci jsou jedinými zachovanými exempláři druhu. Ze samice byla vypreparována hrudní kost a dolní čelist a další subfosilní pozůstatky byly nalézány v jeskyních Plaine Corail na Rodriguesu. Alexandr modrý a ostatní druhy pak byly z rodu alexandr ("Paleornis") přeřazeny do rodu "Psittacula" („psittacus“ znamená „papoušek“) a název "Paleornis" se stal mladším synonymem.

Evoluce.

Na základě morfologických rysů se zdá, že se všichni alexandři, kteří žili na ostrovech Indického oceánu, vyvinuli z alexandra velkého ("Psittacula eupatria") původem z jižní Asie. Vlivem izolace se alexandři postupně rozrůznili do více druhů. Subfosilní pozůstatky alexandra modrého naznačují, že se v některých anatomických ohledech od ostatních alexandrů odlišuje, zároveň však u něj zůstávají znaky, jako snížená hrudní kost, které s nimi sdílí. Na základě kosterních pozůstatků se zdá, že alexandr modrý byl nejvíce spřízněn s alexandrem velkým a malým ("Psittacula krameri"), přesto mnoho odvozených znaků alexandra modrého svědčí o dlouhé izolaci na Rodriguesu.  Mnoho endemitních ptáků Maskarén, včetně drontovitých, pochází z jihoasijských předků. Podle britského paleontologa Juliana Humeho odtud pocházejí i všichni maskarénští papoušci. Během pleistocénu poklesla hladina moří natolik, že mohli kolonizovat Maskarény postupně pomocí „ostrovních skoků“; v některých oblastech byla hladiny moře nižší až o 145 m. Ačkoli se o těchto druzích dochovalo pouze málo informací, kosterní pozůstatky ukazují jejich společné rysy, jako jsou velká hlava a čelisti, redukované prsní kosti a mohutné kosti končetin. Hume navrhl, že všichni tito ptáci pocházejí z tribu Psittaculini, který prodělal evoluční radiaci. Tuto svou teorii podpořil podobnými morfologickými rysy a skutečností, že mnoho těchto druhů dovedlo kolonizovat ostrovy Indického oceánu. Tito papoušci mohli oblast osídlit i několikrát a prosperovat na ostrůvcích u horkých skvrn ještě před vznikem Maskarén. Mimo alexandra modrého Maskarény osídlil ještě existující alexandr réunionský ("Psittacula eques echo") i s jeho vyhynulým poddruhem "Psittacula eques eques" či taktéž vyhynulý papoušek Bensonův ("Psittacula bensoni").  V genetické studii z roku 2011 zkoumající fylogenezi papoušků nebyl alexandr modrý zařazen, protože nebyla získána dostatečně zachovalá DNA. Ve studii z roku 2015 (Jackson & kol.) již byla vyextrahována z exempláře samice a alexandr modrý tedy mohl být zařazen do fylogenetického stromu. Na základě studie tvořil jeden klad s poddruhy alexandra réunionského, od kterého se oddělil před asi 3,82 miliony let. Vyšlo také najevo, že se z něj vyvinuli alexandři na Mauriciu a Réunionu. Kladogram doprovázející studii je uveden níže.

Popis.

Alexandr modrý byl dlouhý asi 40 cm, tedy podobně jako alexandr malý. Rozměry samčího exempláře byly: křídlo měřilo 198 mm, ocas 206 mm, zobák měřil 25 mm a zánártí 22 mm. Rozměry samičího exempláře byly: křídlo měřilo 191 mm, ocas 210 mm, zobák 24 mm a zánártí 22 mm. Samec byl šedavě modrý, se zelenavými znaky, na hřbetě zabarven tmavěji. Hlava byla modřejší, s tmavým pruhem, který se táhnul přes obličej od očí až k ozobí, černý pruh se táhnul rovněž od brady až k týlu, kde se postupně zužoval. Spodek ocasu měl zbarvení šedé. Vršek zobáku byl tmavě načervenalý, spodek černý. Končetiny měl alexandr modrý zbarveny šedě, duhovku žlutě. Samice byla zbarvena podobně, ale hlava měla barvu šedou a zobák byl černý. Rovněž černý límec okolo krku nebyl tak výrazný jako u samce. Alexandr modrý se vzhledem, včetně černého zbarvení okolo krku, podobal ostatním zástupcům svého rodu, avšak odlišoval se modravošedou barvou; většina papoušků z rodu má zbarvení zelené.  Francouzský přírodovědec Philibert Commerson získal v 70. letech 18. století na Mauriciu živý exemplář a popsal jej jako šedavě modrý. Ilustrace tohoto exempláře, zveřejněné až roku 2007, které nakreslil francouzský umělec Paul Philippe Sanguin de Jossigny, jsou jedinými známými ilustracemi živého jedince. Některé rané zprávy z ostrova Rodrigues však do otázky ohledně zbarvení alexandra modrého vnášejí zmatek. Jednou z nich je Leguatovo prohlášení, který uvedl, že na ostrově žije "spousta zelených a houževnatých papoušků".  Pokud by ptáci, na něž Leguat poukazoval, nebyli papoušci rodriguezští ("Necropsittacus rodericanus"), mohlo jít o barevnou morfu alexandra modrého. Tuto teorii navrhl J. Hume. A. Newton ve svém původním popisu poznamenal, že peří exempláře samice vytváří jak modré, tak zelené odlesky, v závislosti na dopadu světla. To může také vysvětlovat některé zmatky. Možným vysvětlením je také, že se jednalo o papoušky z jiných ostrovů, kteří na Rodriguesu krátkou dobu přežívali.  Dva odchycené exempláře alexandra modrého byly uchovány v alkoholu. Ten sice může způsobit změnu zbarvení vzorku, ale je málo pravděpodobné, že ze zelené na modrou. Zelené zbarvení není u papoušků vytvářeno pomocí zeleného pigmentu, ale kombinací dvou různých pigmentů eumalaninu a psittacinu. Chybějící psittacin vytváří barvu čistě modrou, jeho malé množství potom zbarvení mezi zelenou a modrou (nazývanou parblue), kterému se podobají dva dochované vzorky. Alexandr modrý tedy mohl míti spíše zbarvení parblue spíše než čistě modré.  Popis možná alexandrů modrých poskytl také Julien Tafforet, čímž se otázka zbarvení více zkomplikovala, protože zmiňuje alexandry modré především zelené, ale ani jednoho čistě modrého. Tafforet napsal: ... Žijí tu tři druhy papoušků a je jich zde velké množství.... Druhý druh [možná samec alexandra modrého] je o něco menší a krásnější, má peří stejně zelené jako druh předchozí [papoušek rodriguezský], je však trochu modřejší a na křídlech má malé červené znaky, stejně zbarven je i zobák. Třetí druh [alexandr modrý] je celý zelený, s černým zobákem....  Navzdory nedostatku podrobností je Tafforetova zpráva důležitá, protože zmiňuje červené znaky na ramenou. Britský ekolog Anthony S. Cheke navrhl, že dvěma posledními zmíněnými druhy byl samec a samice alexandra modrého. Rozdíly mezi nimi pak byly způsobeny pohlavní dvojtvárností. Poslední zmíněný druh považoval A. Newton za agapornise šedohlavého ("Agapornis canus"), to však Cheke nepovažoval za pravděpodobné, protože má tento papoušek zobák šedý a nikoli černý. Alexandre Pingré se také zmiňoval o zelených ptácích, možná s některými červenými znaky, ale jeho vyjádření není plně srozumitelné a tudíž nejednoznačné. Červené zbarvení ramen má alexandr velký, ale žádný z dochovaných exemplářů alexandrů modrých tyto znaky nemá. Vzorek samce však ještě nemusel být pohlavně dospělý (odhadnuto na základě barvy zobáku), takže je možné, že by se mu toto zbarvení teprve vyvinulo.

Chování.

O chování tohoto druhu není známo téměř nic, ale je pravděpodobné, že jeho biologie byla podobná jako u ostatních zástupců rodu. Leguat uvedl, že se tito papoušci živili plody stromu "Cassine orientalis". Tafforet napsal, že se živili také semeny druhu "Fernelia buxifolia", který je dnes ohrožen, ale tehdy byl na ostrově Rodrigues a okolních ostrovech hojný. Alexandr modrý se také mohl krmit listy, tedy stejně jako alexandr réunionský. Skutečnost, že vyhynul až dlouho poté, co byl Rodrigues odlesněn, svědčí o větší přizpůsobivosti než u jiných druhů, jako byl papoušek rodriguezský.  Leguat se svými muži váhali s lovem těchto ptáků, protože byli krotcí a snadno se chytali. Jeden exemplář si ochočili a naučili jej mluvit. Napsali k tomu:  Lov a rybolov byly pro nás příliš jednoduché a časem nás omrzely. Často jsme si dělali radost tím, že jsme učili mluvit papoušky, kterých zde byla hojnost. Na Mauricius jsme dovezli jednoho, který uměl francouzsky a vlámsky. Autoři studie z roku 2015, která vyřešila fylogenezi maskarénských papoušků, naznačili, že po vyhynutí alexandra modrého a papouška rodriguezského by nejlépe uvolněnou niku obsadil alexandr réunionský. Ten byl sice v 80. letech 20. století na pokraji vyhynutí (zbývalo pouze dvacet ptáků), ale od té doby se jeho populace zotavila, takže by mohl být na nedaleké ostrovy vysazen. Zabránilo by to i možnému vyhynutí druhu.  Po příchodu lidí vyhynula mimo alexandra modrého i řada jiných zvířat a ostrovní ekosystém je i dnes těžce poškozen. Lesy, které před lidským osídlením pokrývaly většinu ostrova, byly z větší části vykáceny. Alexandr modrý v nich žil vedle jiných vyhynulých ptáků, jako byl dronte samotářský ("Pezophaps solitaria"), papoušek rodriguezský, chřástal Leguatův ("Aphanapteryx leguati"), špaček rodriguezský ("Necropsar rodericanus"), sovka zední ("Mascarenotus murivorus"), kvakoš rodriguezský ("Nycticorax megacephalus") či holub rodriguezský ("Nesoenas rodericana"). Žili zde i někteří, dnes vyhynulí, plazi, jako želva "Cylindraspis peltastes".

Vyhynutí.

Ze zhruba osmi druhů papoušků, jež obývali endemitně Maskarény, přežil pouze alexandr réunionský. Ostatní jsou považováni za vyhynulé, pravděpodobně kombinací odlesňování a nadměrného lovu. Když Leguat dorazil na ostrov, uvedl, že zde byl alexandr modrý hojný. To potvrdil ještě Tafforet roku 1726, ale v roce 1761 se Pingré zmiňoval, že se pták stává vzácnějším. Společně s papouškem rodriguezským se alexandr modrý vyskytoval ještě na ostrůvcích Isle Gombani směrem na jih od hlavního ostrova.  Podle raných zpráv se zdá, že přistěhovalci se živili také masem papoušků a chválili jeho chuť. Kvůli malé velikosti bylo pravděpodobně třeba ulovit hned několik jedinců k přípravě jednoho jídla. Pingré uvedl:  Papoušek [alexandr modrý] mně chutnal mnohem víc [než kaloň]. Pokud by byl na Rodriguezu hojný, neměl by ve Francii chybět mezi zvěřinou; začíná však být vzácný. Na ostrově žije ještě menší populace jiných papoušků [papoušek rodriguezský], dle Leguata tam však kdysi žilo těchto ptáků mnohem více. Malý ostrůvek jižně od Rodriguezu si však stále zasluhuje jméno Ostrov Papoušků. Dle vládního inspektora Thomase Corbyho měl být alexandr modrý hojný ještě roku 1843. Slater hlásil, že během pozorování přechodu Venuše roku 1874 viděl jeden exemplář na jihozápadě ostrova. Tajemník William J. Caldwell pak viděl několik exemplářů ještě během tříměsíční návštěvy ostrova roku 1875. Samec ulovený pro Newtona roku 1875 je posledním zaznamenaným jedincem druhu. Následující rok zasáhla ostrov série tropických cyklón a možná zahubila zbývající populaci. Další velké bouře zasáhly ostrov v letech 1878 a 1886, a protože zde byla většina lesů vykácena, ptáci neměli kde najít vhodné útočiště.  Americký ornitolog James Greenway přišel roku 1967 s podnětem, že extrémně malá populace mohla přežít do současnosti na některých malých ostrůvcích při pobřeží, kde žijí i jiní velmi ohrožení ptáci. Hume však tuto teorii zavrhl, protože dle něj byly na udržení životaschopné populace příliš malé.

Králík japonský ("Pentalagus furnessi", jap. アマミノクロウサギ 奄美野黒兔, doslovně "černý divoký amamský králík"), také známý jako králík amamský, amaninský či stromový, je tmavosrstý králík, který se vyskytuje pouze na Amami Óšima a Tokunošima, dvou malých ostrovech mezi jižním Kjúšú a Okinawou v prefektuře Kagošima v Japonsku. Králík amamský je nazýván živoucí fosílií, protože obýval asijskou pevninu, na které vyhynul a zachoval se pouze na těchto dvou ostrovech, kde v současnosti žije.

琉球兔(学名"Pentalagus furnessi"),又名奄美短耳兔,是一种只分布奄美大岛及德之岛的原始兔。牠们是亚洲大陆古代兔的遗族,故被称为活化石。


Výroba a struktura.

Cukerné alkoholy mají obecný vzorec HOCH(CHOH)CHOH; odpovídající sacharidy mají o dva vodíkové atomy méně, jejich vzorce jsou například HOCH(CHOH)CHO nebo HOCH(CHOH)C(O)CHOH. Většina jich má pět nebo šest atomů uhlíku, jelikož jsou odvozeny od pentóz (pětiuhlíkatých monosacharidů) nebo hexóz (šestiuhlíkatých monosacharidů); na každém uhlíku mají navázanou jednu hydroxylovou skupinu (-OH). Lze je dále dělit podle relativního uspořádání (stereochemie) těchto hydroxylů. Na rozdíl od sacharidů, které vytvářejí cyklické formy, se vyskytují v acyklické podobě; mohou ovšem tvořit cyklické ethery, například sorbitol může být dehydratován na isosorbid.  Cukerné alkoholy se vyskytují v přírodě a mannitol byl dříve také získávan z přírodních zdrojů. V současnosti se všechny cukerné alkoholy získávají hydrogenací sacharidů za použití Raneyova niklu jako katalyzátoru. Přeměny glukózy a manózy na sorbitol a mannitol probíhá podle následujících vzorců:  Tímto způsobem se ročně vyrobí více než milion tun sorbitolu. Podobným způsobem se získává z xylózy xylitol a z laktózy laktitol. Erythritol se oproti tomu vyrábí kvašením glukózy a sacharózy.

Zdravotní účinky.

Cukerné alkoholy nezpůsobují zubní kaz, bylo dokonce zjištěno, že xylitol před jeho vznikem chrání.  Při studiích na krysách potrava s obsahem xylitolu zvýšila hustotu kostí, což vedlo k zájmu o to, zda by se pomocí tohoto cukerného alkoholu dala léčit osteoporóza u lidí.  Konzumace cukerných alkoholů zvyšuje obsah glukózy v krvi, i když méně než jak je tomu u sacharózy. Cukerné alkoholy, kromě erythritolu, mohou také při konzumaci ve větších množstvích způsobit nadýmání a průjem.

Běžné cukerné alkoholy.

Cukerné alkoholy mohou být odvozeny od mono-, di- i vyšších sacharidů, ty, které jsou odvozené od disacharidů, ovšem nejsou zcela hydrogenované, protože je k redukci použitelná pouze jedna aldehydová skupina.

Cukerné alkoholy jako potravinářské přísady.

Následující tabulka ukazuje relativní sladkost a energetickou hodnotu nejpoužívanějších cukerných alkoholů.  Cukerné alkoholy jsou oproti sacharóze obecně méně sladké a mají nižší energetickou hodnotu. Nejsou metabolizovány bakteriemi v ústní dutině a tak nezpůsobují zubní kaz; při zahřátí u nich nedochází ke karamelizaci.  Některé cukerné alkoholy (například sorbitol, erythritol, xylitol, mannitol, laktitol a maltitol) mohou při vyšší koncentraci způsobit pocit ochlazení v ústech, tohoto účinku se využívá v bonbonech a žvýkačkách bez cukru. Jev je způsoben tím, že rozpouštění cukerných alkoholů je endotermická reakce, která má vysokou entalpii rozpouštění.  Cukerné alkoholy často nejsou zcela absorbovány z tenkého střeva do krevního oběhu, což způsobuje menší změnu v obsahu cukru v krvi než u sacharidů, jako je sacharóza. Díky tomu jsou často používány diabetiky, ovšem jejich použití ve větších množstvích, podobně jako u dalších neúplně strávených látek, vede k nadýmání, průjmu a zvýšené flatulenci. Při dlouhodobém užívání se u většiny osob vytvoří určitá tolerance k cukerným alkoholům a tyto účinky se již neobjevují.  Etrythritol je absorbován v tenkém střevě a vylučuje se močí v nezměněné podobě, takže má i přes sladkou chuť nulovou energetickou hodnotu.

Cukerné alkoholy jsou alkoholy odvozené od sacharidů (zpravidla od mono- nebo disacharidů), jsou podskupinou polyolů. Jedná se o bílé ve vodě rozpustné pevné látky, které se mohou vyskytovat v přírodě nebo být vyrobeny průmyslově redukcí sacharidů. Často se používají v potravinářství jako zahušťovadla a sladidla. V potravinách slouží obvykle jako náhrada cukru, často v kombinaci se silnými sladidly (mnohem sladšími než cukr). K nejčastěji používaným cukerným alkoholům patří sorbitol a xylitol.

糖醇(Sugar alcohol)是指糖类的醛、酮羰基被还原为羟基后生成的多元醇,通式 H(CHOH)H。


Charakteristika.

Většina dužnatek má listy uspořádané v přízemní růžici. Některé mají jednotlivé, kompaktní růžice, zatímco u jiných se vytváří při bázi růžice skupinky dceřiných rostlinek. Některé druhy ovšem mají protáhlý stonek s méně nahloučenými listy. Tyto druhy mohou vyrůst až do podoby malých sukulentních keřů.

Popis.

Dužnatky jsou vytrvalé, sukulentní, lysé nebo chlupaté byliny až polokeře. Listy jsou zpravidla uspořádané v růžici, výjimečně roztroušené po celé délce stonku. Některé druhy mají přízemní růžici listů bez zřetelného stonku, u jiných může být stonek dlouhý a větvený. Listy jsou silně dužnaté, obvykle kopinaté nebo obkopinaté, často šedozelené nebo různě kolorované. Květy jsou uspořádány v hroznovitých, latovitých nebo vrcholíkovitých květenstvích. Kališní lístky jsou téměř zcela volné, přilehlé ke koruně nebo odstávající, podobného tvaru a velikosti nebo i silně nestejné. Koruna je bílá, žlutá, oranžová nebo červená, výjimečně zelenavá, trubkovitá až baňkovitá. Z vnitřní strany jsou při bázi koruny zpravidla nektáriové prohlubně. Tyčinek je 10, 5 z nich je přirostlých na vrcholu nektáriových prohlubní, zbývajících 5 spočívá na vrcholu korunní trubky mezi korunními laloky. Gyneceum je složeno z 5 na bázi srostlých plodolistů. Plodem je souplodí měchýřků.

Rozšíření.

Rod "Echeveria" zahrnuje asi 139 až 170 druhů. Je rozšířen od Texasu a Mexika přes Střední Ameriku až po Bolívii a severní Argentinu. Centrum druhové diverzity je v Mexiku, které je také považováno za vývojové centrum rodu. V Texasu roste pouze druh "Echeveria strictiflora", který sem přesahuje z Mexika. Do Argentiny zasahuje jediný druh, "Echeveria peruviana". Dužnatky rostou ve středních a vyšších horských polohách, zpravidla v nadmořských výškách od 1000 do 3000 metrů, některé druhy až přes 4000 metrů. V nížinách se nevyskytují. Druh "Echeveria laui" sestupuje i do výšek okolo 500 metrů. Většina druhů roste v mírném zástinu na skalnatých stanovištích, na bocích skalních útesů a skalních teráskách s mělkou půdou a malou konkurencí jiné vegetace. Druh "Echeveria rosea" je epifytní. Některé nemnohé druhy ("Echeveria heterosepala", "E. schaffneri", "E. paniculata") vyhledávají plochá písčitá stanoviště v aridních oblastech.

Etymologie.

Rod byl pojmenován na počest mexického botanického výtvarníka jménem Atanasio Echeverria, který okolo roku 1787 pořídil jedny z prvních kreseb této rostliny.

Taxonomie.

Dužnatky jsou v rámci jednotlivých druhů velmi variabilní rostliny a jejich taxonomie je proto obtížná. Rozdíly mezi jednotlivými varietami téhož druhu mohou být markantnější než rozdíly mezi jednotlivými druhy. Velké množství různých lokálních forem již známých druhů tak bylo popsáno jako nové druhy. Další příčinou jejich relativně malé prozkoumanosti je fakt, že často rostou rozptýleně v nepřístupných horských oblastech. Každým rokem je popsáno několik nových druhů.

Význam.

Dužnatky jsou pěstovány v četných okrasných kultivarech jako atraktivní sukulenty, jimž je ovšem pro úspěšné pěstování třeba poskytnout náležité podmínky. V zahradních centrech a obdobných podnicích jsou často nabízeny jako pokojová dekorace, pro dlouhodobé pěstování v takových podmínkách však tyto rostliny nejsou vhodné. V zastínění rychle ztrácejí pěkný, kompaktní tvar a atraktivní vybarvení a stávají se nevzhlednými. V poslední době se v obchodní síti jako novinka objevují rostliny, které ve tmě světélkují. Jsou nabízeny pod názvem "Echeveria" 'Glowing Star in the Dark' nebo 'Glowing Wonder in the Dark'. Tyto rostliny nejsou produktem genetické manipulace, světélkující voskovitá substance je pouze nanesena na jejich povrch.  V některých oblastech světa s mírným létem a nepříliš vlhkou, víceméně bezmrazou zimou je možno s úspěchem celoročně pěstovat dužnatky i jako venkovní zahradní rostliny.

Kříženci a kultivary.

Všechny druhy dužnatek se mohou mezi sebou v podstatě libovolně křížit. V kultuře tak vzniklo nepřeberné množství různých kříženců a hybridních forem. V přírodě k jejich samovolnému křížení vesměs nedochází, neboť mu brání různé geografické bariéry (areály jednotlivých druhů jsou odděleny např. horskými masívy či rozlehlými údolími) a vzdálenost mezi místy jejich výskytu. Také se pěstují různé mutantní a monstrózní formy, které se v rámci rodu občas samovolně objevují.  První kříženci byli vypěstováni koncem 18. století ve Francii. V druhé polovině 19. století byl v Evropě boom pěstování dužnatek a některé ze starých hybridů se dochovaly dodnes. Náleží mezi ně např. "Echeveria" 'Imbricata', kterou v roce 1870 vypěstoval M. Deleuil zkřížením "E. gibbiflora" 'Metallica' a "E. secunda" (syn. "E. glauca"). V průběhu 20. století pak byla objevena řada nových atraktivních druhů a pěstování sukulentů se také stalo poměrně rozšířenou zálibou.

Mezirodoví kříženci.

Rod "Echeveria" se může křížit i s některými jinými rody čeledi tlusticovité. Byli vypěstováni kříženci s rodem "Graptopetalum" (×"Graptoveria"), "Pachyphytum" (×"Pachyveria") a také s rodem "Sedum" (×"Sedeveria").

Pěstování.

Dužnatky mají určité specifické nároky, neboť se jedná o horské sukulenty. Mezi snadno pěstovatelné druhy náleží např. "E. agavoides", "E. elegans" a "E. secunda" a jejich kultivary. Pěstování řady jiných druhů je již obtížnější. Rostliny dospívají ve 2 až 3 letech, kdy jejich růžice dosahují největší velikosti. Dospělé dužnatky zpravidla kvetou každoročně v období pozdního jara. Někteří pěstitelé květenství odstraňují. Dužnatky dobře prospívají při pěstování v květináčích, které lze na léto umístit např. na balkon či verandu. Svědčí jim pohyblivý a suchý vzduch, kdežto v zapařeném či zatuchlém prostředí se u nich rozvíjejí různé choroby. Z tohoto důvodu by také neměly být pěstovány příliš na husto. Ačkoliv jsou to velmi světlomilné rostliny, měly by být chráněny před extrémním slunečním úpalem. Teploty nad 30 °C, k nimž dochází např. v horkých letních dnech při umístění za jižním oknem, způsobují poškození listů. Přes léto mají rostliny lepší vzhled, jsou-li pěstovány v chladnějších podmínkách. Ideální denní teploty v létě se pohybují mezi 20 až 25 °C, noční pak mezi 5 až 15 °C. Rovněž zálivka má být v období růstu přiměřená podobně jako u jiných sukulentů, neboť dlouhodobější přemokření vede ke hnilobě kořenů. Za horkého léta mohou být zalévány i denně, zpravidla to však není nutné. Přílišné sucho ve vegetační sezóně vede ke zpomalení růstu rostlin. Mladé rostlinky potřebují pravidelnější a vyrovnanější zálivku než dospělé. Mexické druhy vyžadují suchou periodu v chladné části roku. Dužnatky nejsou mrazuvzdorné, byť většina hybridů je schopna přežít lehký mráz. Nejkrásnějšího zbarvení dosahují na podzim. Na zimu je třeba je umístit na světlé místo ve skleníku či u okna. Dospělé rostliny jsou schopny přečkat i 5 měsíců úplného sucha, přes zimu však nejlépe prospívají při opatrné zálivce v přibližně čtrnáctidenních intervalech. Při nedostatku slunce se rostliny málo vybarvují a nedosahují krásy rostlin rostoucích v optimálních podmínkách.  Dužnatky vyžadují dobře propustnou půdu, obvyklý substrát používaný pro sukulenty však pro ně není příliš vhodný, neboť obsahuje příliš mnoho písku či štěrku a je málo humózní. Je proto vhodné jej smíchat s klasickým zahradním substrátem. Hnojení je nejlépe zajistit pomalu se uvolňujícím hnojivem, neboť na přehnojení dusíkem rostliny reagují překotným a neforemným růstem. Některé druhy či kultivary nejlépe vypadají, pokud jsou pěstovány ve starém a živinami chudém substrátu. Patří mezi ně např. často pěstovaný kultivar "E. runyonii" 'Topsy Turvy'. Staré odumřelé listy je vhodné průběžně odstraňovat, aby se nestaly zdrojem hnilobných onemocnění.

Dužnatka ("Echeveria") je rod rostlin z čeledi tlusticovité. Jsou to sukulenty se silně dužnatými listy a pětičetnými květy v květenstvích různých typů. Plodem je měchýřek. Rod zahrnuje asi 140 až 170 druhů a je rozšířen výhradně v Americe od Texasu až po Argentinu. Největší počet druhů roste v Mexiku. Dužnatky jsou horské suchomilné rostliny, v nížinách se nevyskytují.

拟石莲花属(学名:"英语:Echeveria")是一种景天科植物,分布于中美洲从墨西哥到南美洲西北部的半沙漠地区及山区,特征是叶子肥厚多汁,因此较为耐旱,可供园艺使用。


Rozbor.

Podle legendy se „Smrt“ zjevuje každoročně o půlnoci v předvečer slavnosti Všech svatých. Smrt vyvolá mrtvé z jejich hrobů, aby pro ni tančili, zatímco hraje na housle (ve skladbě reprezentované tímto sólovým nástrojem). Její kostlivci pro ni tancují dokud za úsvitu nezakokrhá kohout, načež se všichni musejí vrátit do svých hrobů až do příštího roku. Skladba začíná harfou hrající dvanáctkrát jediný tón d, (symbolizující dvanáct úderů do půlnoci) který je doprovázen jemnými akordy smyčců. Vstupují sólové housle hrající tritón, ve středověkém a barokním období známý jako "diabolus in musica" („ďábel v hudbě“), který se skládá z A a E♭ – v příkladu skordatury je houslová struna E skutečně naladěna na E♭ pro vytvoření disonantního tritónu. Objevuje se první téma hrané sólovou flétnou, následované druhým tématem tvořeným sestupnou stupnicí na sólových houslích, které doprovází jemné akordy smyčců. První a druhé téma nebo jejich fragmenty pak zaznívají v různých sekcích orchestru. Skladba se stává energičtější a v jejím středu, hned za kontrapunktovou částí založenou na druhém tématu, se objevuje přímá citace "Dies irae", gregoriánského chorálu melodicky příbuzného druhému tématu, kterou hrají dřevěné nástroje. "Dies irae" je proveden neobvykle v durové tónině. Po této části se skladba vrací k prvnímu a druhému tématu a vrcholí celým orchestrem hrajícím s velmi silnou dynamikou. Následně dochází k prudkému zlomu v charakteru hudby a následná coda představuje začátek svítání (kokrhání kohouta, hrané hobojem) a kostlivce vracející se do hrobů.  Skladba obzvláště využívá xylofonu k napodobování zvuků chrastících kostí. Saint-Saëns použil podobný motiv pro zkameněliny ve suitě "Karneval zvířat".

Instrumentace.

Skladba je napsána pro sólové housle a orchestr skládající se z jedné pikoly, dvou fléten, dvou hobojů, dvou klarinetů v B♭, dvou fagotů; čtyř lesních rohů v G a D, dvou trubek v D, tří pozounů, jedné tuby; sekce bicích, která zahrnuje tympány, xylofon, velký buben, činely a triangl; jedné harfy a smyčců.  Krátce po premiéře skladbu upravil pro klavír Ferenc Liszt (S.555), Saint-Saënsův dobrý přítel. Nejznámější klavírní přepis (pro čtyřruční klavír) vytvořil Ernest Guiraud. Skladba byla později znovu přepsána pro klavír Vladimirem Horowitzem. Edwin Lemare zhotovil přepis díla pro varhany.

Přijetí.

Při svém prvním uvedení se "Danse macabre" nesetkal s příznivým přijetím. Skladba způsobila všeobecné pohoršení: komentátor Roger Nichols zmiňuje odmítavé reakce na „zdeformovaný "Dies irae"“, „hrůzný skřípot sólových houslí“, použití xylofonu a „hypnotizujících opakování“, v čemž Nichols slyší předzvěst Ravelova "Bolera".

Tanec kostlivců (v originále Danse macabre), Op. 40, je symfonická báseň pro orchestr, zkomponovaná roku 1874 francouzským skladatelem Camille Saint-Saënsem. Je napsaná v tónině g moll. Původně vznikla jako píseň pro sólový hlas a klavír, kterou Saint-Saëns napsal v roce 1872 na text básníka Henriho Cazalise, založený na staré francouzské pověsti. Teprve dva roky po této verzi Saint-Saëns skladbu přepsal pro orchestr, lidský hlas nahradily sólové housle.

《骷髅之舞》(),作品40,又名《死之舞》,是法国作曲家圣桑的管弦乐作品。此曲本源自1872年的一首艺术歌曲,1874年将原曲改成为管弦乐作品,并于1875年1月24日于巴黎由指挥爱德华·科隆作首演。可惜当时并未受到观众的欣赏,尤其是对于他运用了木琴那种刺耳的效果,认为是低俗的趣味。不过,现今《骷髅之舞》已经成为了其中一首受一般人所认识的正统音乐曲目之一。


Aplikovaná harmonická analýza.

Mnoho aplikací harmonické analýzy ve vědě a technice vychází z myšlenky nebo hypotézy, že určitý jev nebo signál je tvořen součtem dílčích oscilačních složek. Obvyklými a jednoduchými příklady jsou slapové jevy v oceánech a kmitající struny. Pak je často používaným přístupem zkusit systém popsat diferenciální rovnicí nebo soustavou rovnic, ze kterých lze předpovědět základní vlastnosti, jako jsou amplitudy, frekvence a fáze jednotlivých oscilačních složek. Konkrétní rovnice mohou být různé, ale teorie usiluje o takový výběr rovnic, aby reprezentovaly obecně použitelné principy.  Při experimentálním přístupu je nezbytné získat data, která příslušný jev přesně kvantifikují. Například při studiu slapových jevů je třeba získat vzorky hodnot hloubky vody jako funkce času v dostatečně krátkých intervalech, aby byly vidět všechny oscilace, a za dostatečně dlouhý časový interval, aby pokryly několik period oscilací. Při studiu kmitajících strun je obvyklé, že experimentátor získává tvar zvukové vlny vzorkované nejméně dvojnásobnou frekvencí, než je nejvyšší očekávaná frekvence a s trváním mnohanásobku periody nejnižší očekávané frekvence.  Horní z dvojice obrázků vpravo ukazuje průběh zvukové vlny vytvořené záznamem zvuku prázdné struny A basové kytary. Je patrné, že základní frekvence je 55 Hz; průběh je (přibližně) periodický, ale mnohem složitější než jednoduchá sinusová (harmonická) vlna, což ukazuje na přítomnost zvuků dalších frekvencí. Různé vlnové složky přispívající k výslednému zvuku lze odhalit aplikací techniky matematické analýzy známé jako Fourierova transformace, jejíž výsledek je zobrazen na spodním obrázku. Na obrázku je patrný první výrazný vrchol na frekvenci 55 Hz, existují však další maxima na 110 Hz, 165 Hz a dalších frekvencích odpovídajících celočíselným násobkům 55 Hz. V tomto případě je frekvence 55 Hz základní frekvence vibrací struny a její celočíselné násobky jsou vyšší harmonické složky.

Abstraktní harmonická analýza.

K nejmodernějším odvětvím harmonické analýzy s kořeny v polovině dvacátého století je analýza na topologických grupách. Hlavními motivacemi jsou různé Fourierovy transformace, které lze zobecnit na transformaci funkcí definovaných na Hausdorffových lokálně kompaktních topologických grupách.  Teorie abelových lokálně kompaktních grup se nazývá Pontryaginova dualita.  Harmonická analýza studuje vlastnosti této duality a Fourierových transformací, a snaží se tyto vlastnosti aplikovat na další případy, například na neabelovské Lieovy grupy.  Pro obecné neabelovské lokálně kompaktní grupy má harmonická analýza těsnou souvislost s teorií reprezentací unitárních grup. Pro kompaktní grupy vysvětluje Peter–Weylova věta, jak lze dostat harmonické složky výběrem jedné irreducibilní reprezentace z každé třídy ekvivalence reprezentací. Tato volba harmonických složek využívá některé užitečné vlastnosti klasické Fourierovy transformace přenesením nesoucí konvoluce na bodové součiny a demonstruje jistý způsob chápání podkladových grupových struktur. Viz také Nekomutativní harmonická analýza.  Pro grupy, které nejsou ani abelovy ani kompaktní, neexistuje v současnosti žádná obecná uspokojivá teorie („uspokojivou“ je myšleno aspoň tak silná jako Plancherelova věta). Bylo však analyzováno mnoho speciálních případů, například speciální lineární grupa SL. V tomto případě hrají klíčovou roli grupy reprezentací nekonečné dimenze.

Harmonická analýza je odvětví matematiky zabývající se reprezentacemi funkcí nebo signálů jako superpozicí základních vlnění a studiem zobecnění pojmů Fourierova řada a Fourierovy transformace (tj. rozšířený tvar Fourierovy analýzy). V posledních dvou stoletích se harmonická analýza stala rozsáhlým oborem s aplikacemi v mnoha různých oblastech jako teorie čísel, teorie reprezentací, zpracování signálu, kvantová mechanika, teorie přílivu a neurověda.

调和分析(Harmonic analysis)也称为谐波分析,是数学中的一个分支,是由基本波的叠加来表示其他函数或是信号,并且研究及扩展傅里叶级数及傅里叶变换(也是傅里叶分析的扩展)。自十九世纪以来,调和分析已用在许多的领域中,像是信号处理、量子力学、潮汐理论及神经科学。


Dny Zakladatelů.

Po celém světě se Den zakladatelů slaví téměř ve všech skautských organizacích 22. února, na narozeniny Roberta Baden-Powella, 1. barona Baden-Powella (1857–1941), zakladatele skautingu, a shodou okolností i jeho ženy Olave Baden-Powellové (1889–1977), spoluzakladatelky Světového sdružení skautek.  Jednotlivé organizace také v jiných termínech oslavují svoje vlastní založení, i když tyto oslavy jsou obecně omezeny na takzvaná "velká" výročí, jako desetiletí. Skautky z USA slaví Den zakladatelů 31. října, na narozeniny Juliette Lowové, spoluzakladatelky dívčího skautu v USA společně s Robertem Baden-Powellem.

Světový den zamyšlení.

Den zamyšlení se slaví 22. února. Světová asociace skautek (WAGGGS) si vybrala datum narozenin zakladatelů skautingu Roberta Baden-Powella a Olave Baden-Powellové. Tento den slaví sdružení skautek i skautů. Obvykle se ho účastní i sdružení SAGNOs, jež jsou současně součástí WAGGGS i Světové organizace skautského hnutí (WOSM). Slaví ho také některá chlapecky orientovaná skautská sdružení, která patří do WOSM (např. v Řecku, kde se svátek jmenuje "Imera Skepseos").

Den svatého Jiří.

Svatý Jiří je patronem skautingu. Nejbližší neděle od 23. dubna je v některých zemích uznávána jako svátek, například ve Spojeném království a ve Španělsku.  V Británii mnoho skautských okresů oslavuje tento den přehlídkou skupin a sekcí, v kostele nebo na jiném vhodném místě. Skautské oddíly pak většinou venku (kde se služba koná), znovu potvrzují své skautské sliby.  Nicméně se stává obtížnější získat podporu účasti mladých členů, takže mnoho okresů vzdalo pořádání průvodu a mši a více se orientují na rodinné dny. Zaměření dne je stále na potvrzení Slibu všech členů.

Windsor a Královnini Skauti.

Každý Den svatého Jiří je také poznamenán službou v Kapli sv. Jiří na hradě Windsor, který je otevřený všem, kdo v předchozím roce obdrželi Královnin skautský řád, nejvyšší skautské vyznamenání ve Spojeném království a v celém britském Společenství národů.

Skautská neděle, Skautský Jumuah, a Skautský Sabbath (Boy Scouts of America).

Boy Scouts of America mají určenou neděli předcházející 8. únoru nebo 8. únor, pokud to je neděle, jako Skautskou neděli, následující pátek jako Skautský Jumuah, a následující sobota je označena jako Skautský Sabbath. evangelické Církve Metodistické a Presbyteriánské Církve (USA) slaví Skautskou neděli druhou neděli v únoru, aby nedošlo k rozporu s jejich Proměnění v neděli.  Tento den, je možno označit za den vzniku skautingu ve Spojených státech. Uznání se liší dle jednotky a národního prostředí. Skauti jdou na svoje místa uctívání v kroji a pomáhají se službami.  Ve Spojených státech byl skauting používán církvemi, chrámy, synagogami a mnoha jinými náboženskými organizacemi jako součást jejich společenství mladých. Přibližně 50 procent všech skautských jednotek jsou provázané s nějakou náboženskou skupinou. Tyto rituály nabízejí příležitost pro shromáždění na počest Skautů, stejně jako se dozvědět více sami o hodnotě skautingu jako program pro mládež.

Skautský týden (Skautky ve Spojených státech).

Skautky v USA slaví Skautský Týden v týdnu, který zahrnuje 12. března. První Skautský oddíl byl založen Juliette Gordon Low v Savannah, v Georgii v roce 1912.

Týden Skautů a Skautek (Kanada).

V Kanadě Skautky i Skauti oslavují Týden Skautů a Skautek, je týden (neděle-neděle), v němž je 22. únor (mimo první neděli). V tento den obě skupiny často pořádají společné akce.

Africký Skautský Den.

Africký Skautský Den je den oslav pro skauty v Africe a koná se každoročně 13. března. Na 62. řádném zasedání Rady Ministrů tehdy OAJ, (v současné době Africká Unie) v Addis Abebě v roce 1995 byla schválena usnesením, že skauting v Africe musí být uznán a jako takový je dne 13. Března oslavován jako Africký Skautský Den.

Světový šátkový den.

Světový šátkový den je snaha povzbudit aktivní a bývalé Skauty po celém světě nosit své šátky na veřejnosti každoročně na 1. srpna jako symbol Skautského slibu a ducha skautingu. Byl propagován na Facebooku a Skautskými organizacemi od roku 2007. Datum události připomíná první skautský tábor na Ostrově Brownsea v roce 1907.

Týden Skautské Služby a Veřejných vztahů (Srí Lanka).

Týden Skautské Služby a Veřejných vztahů se koná každoročně v červnu–červenci. Hlavním účelem je ukázat důstojnost a hodnotu práce. Akce začíná za účasti skautů ze všech 37 okresů současně čítající přibližně 40 000 skautů ve věku mezi 7 a 18 lety. Patrola skládající se ze čtyř nebo více skautů v krojích nosí oficiální kasičku danou Srí Lanskou Skautskou Asociací pro veřejné příspěvky. Skauti sbírají peníze pro své oddíly prostřednictvím Týdne Skautské Služby a Veřejných vztahů každý rok. Jdou do domů, dílen nebo kanceláří a pomáhají jejich majitelům s drobnou prací, kterou mohou dělat. Lidé jim poté dají malé množství peněz za jejich úsilí. Sdružení žádá veřejnost, aby jim přispívala velkoryse, protože to je hlavní zdroj získávání finančních prostředků na ostatní projekty.

Den skautů nebo Den skautek je obecný pojem pro výjimečné dny, uznávané členy skautského hnutí v průběhu celého roku. Některé z těchto dnů mají náboženský význam, zatímco jiné mohou být jednoduchou oslavou skautingu. Typicky to je den, kdy všichni skauti znovu potvrzují svůj skautský slib.

童军节(英语:Scouts' Day)或女童军节(英语:Guides' Day)是每年针对童军运动成员的特殊节日之总称。部分节日具有宗教意涵,其他节日则仅仅作为庆祝童军活动的日子。通常在童军节当天,所有的童军活动成员都会重温童军诺言。


Zařízení.

Mobilní telefony a phablety.

Samsung Galaxy C.

Samsung představil řadu Galaxy C v Číně se spuštěním modelů C5 a C7. Oba tyto smartphony mají kovový design a běží na operačním systému Android 6.0 Marshmallow. Oba smartphony jsou k dispozici ve variantách 32 GB a 64 GB.  V polovině roku 2016 zahájila společnost Samsung prodej Galaxy C5 a C7 v Hongkongu a Macau. Také ve stejném období začala společnost C9 Pro v dalších zemích jihovýchodní Asie.  Zařízení Samsung Galaxy C zahrnují:

Samsung Galaxy J.

Série Samsung Galaxy J (J znamená "Joy") je řada přístrojů střední třídy začínajících na "J" od roku 2013.  Zařízení Samsung Galaxy J zahrnují:

Samsung Galaxy E.

Série Samsung Galaxy E (Elegant, česky Elegantní) je řada středních mobilních zařízení, která byla spuštěna v roce 2015. Tato série byla nahrazena sériemi Galaxy C a A.  Zařízení v řadě Samsung Galaxy E zahrnují:

Samsung Galaxy Core/Grand.

Série Galaxy Core/Grand jsou řady středních přístrojů vydaných od roku 2013 do roku 2015.  Tyto série byla později nahrazeny řadou Samsung Galaxy J.

Samsung Galaxy Y.

Prvním zařízením v řadě Samsung Galaxy Y bylo Samsung Galaxy Y, které bylo vydáno v roce 2011. V roce 2013 byl vydán jeho nástupce Samsung Galaxy Young. Nástupce Samsungu Galaxy Young je Samsung Galaxy Young 2, který byl vydán v roce 2014.

Samsung Z.

Řada Samsung Z je řada zařízení s operačním systémem střední velikosti Tizen od roku 2015.

Tablety.

Samsung Galaxy Book.

Série Samsung Galaxy Book je řada počítačů se systémem 2 v 1 se systémem Windows 10. Samsung Galaxy Book 10.6 bylo vydáno v roce 2017 jako nástupce Samsung Galaxy Tab Pro S z roku 2016.

Chytré hodinky.

Samsung Galaxy Gear.

Samsung oznámil hodinky Samsung Galaxy Gear se systémem Android 4.3 dne 4. září 2013. Galaxy Gear byly jediné chytré hodinky společnosti Samsung s přídomkem "Galaxy". Pozdější chytré hodinky a chytré náramky značky Samsung používají přídomek Samsung Gear.  V aktualizaci softwaru společnost Samsung nahradila operační systém Galaxy Gear z platformy Android na Tizen.

Samsung Galaxy je řada mobilních počítačových zařízení navržených, vyráběných a prodávaných společností Samsung Electronics. Produktová řada zahrnuje řadu smartphonů Galaxy S, řadu tabletů Galaxy Tab, Galaxy Note (phablety s přidanou funkcí stylusu) a první verzi inteligentního nositelného zařízení Galaxy Gear. V novějších verzích nositelných zařízení Samsung upustil od přídomku Galaxy.

三星Galaxy(Samsung Galaxy,风格化:SAMSUNG Galaxy,曾经有段时间风格化为Samsung GALAXY),其中国官网译名为三星盖乐世)是由韩国三星集团其下的三星电子设计,制造和销售的一系列移动设备品牌。产品线中较为知名的包括高端智能电话的Galaxy S和Galaxy Note,而及平板的三星Galaxy Tab S系列/A系列。智能手表的三星Galaxy Watch。从2009年到2013年9月,型号均为“ GT-xxxxx”格式,2013年9月至今,三星Galaxy系列设备的型号代码均为“ SM-xxxxx”格式(不包括Galaxy J (SC-02F或SGH-N075T))。


Kariéra.

Sezóna 2014-2015.

Dne 5. prosince 2014 poprvé startoval na Světovém poháru ve skocích na lyžích. Nicméně byl diskvalifikován kvůli příliš velkému dresu. O týden později v norské Reně na Kontinentálním poháru jednou zvítězil a dvakrát se umístil na druhém místě. Zásluhou těchto výkonu se dostal znovu světového poháru ve skocích na lyžích. V Engelbergu se umístil na 12. místě. Od té doby již pravidelně bodoval v každém závodě. Na začátku února 2015 na Mistrovství světa ve skocích na lyžích juniorů zvítězil jak v individuální tak v týmové soutěži.  První stupně vítězů ve Světovém poháru ve skocích na lyžích získal na mamutím můstku ve Vikersundbakkenu. Na Mistrovství světa v klasickém lyžování 2015 byl jednou diskvalifikován a jednou skončil na 18. místě. V sezóně 2014/15 se v celkovém hodnocení umístil na 23. místě.

Sezóna 2015-2016.

Již od začátku sezóny 2015/2016 se držel ve špičce Světového poháru. V individuálních závodech se třikrát dostal na třetí, třikrát na druhé a jednou na první pozici. Týmu pomohl čtyřikrát. Tým Norska obsadil dvakrát první a dvakrát druhé místo. V konečném hodnocení skončil na třetí pozici. Na Turné čtyř můstků se vždy umístil do první desítky, z toho byl dvakrát čtvrtý. Na Mistrovství světa v letech na lyžích 2016 těsně nedosáhl na stupně vítězů.

Sezóna 2016-2017.

Na začatku této sezóny se mu nedařilo. Několikrát po sobě nezískal žádné body a byl převeden do kontinentálního poháru. V Titisee-Neustadtu se dvakrát dostal na stupně vítězů a mohl se vrátit do světového poháru. V podniku Wisla se umístil na 6. místě. V dalších podnicích se neumístiloval na dobrých pozicích, až do Mistrovství světa v klasickém lyžování 2017, kde získal střibrnou medaili v týmové soutěži.

Johann André Forfang (* 4. června 1995 Tromsø) je norský skokan na lyžích a dvojnásobný olympijský vítěz ze zimních olympijských her 2018. Stejně jako jeho starší bratr Daniel Forfang je členem skokanského klubu Tromsø SK. Na Světovém poháru ve skocích na lyžích poprvé startoval v roce 2014. Získal týmovou zlatou medaili na Mistrovství světa v letech na lyžích v roce 2016 v Tauplitz/Bad Mitterndorfu. Jeho nejlepším individuálním výsledkem na světového poháru je vítězství v Titisee-Neustadt v roce 2016. Na Zimních olympijských hrách v roce 2018 získal týmovou zlatou medaili ve skocích na lyžích v týmovém závodě mužů a individuální stříbrnou medaili ve skocích na lyžích na středním můstku.

约翰·安德烈·福尔芳(,1995年-7月4日)来自特罗姆斯郡特罗姆瑟,是一名挪威男子跳台滑雪运动员。约翰的哥哥达尼埃尔·福尔芳同样也是一名跳台滑雪选手。约翰也正是受哥哥的影响开始练习跳台滑雪,12岁时,他首次参加跳台滑雪比赛,16岁时,他离开了家,前往特隆赫姆,希望能和哥哥一样加入国家队。2014年,他在瑞士恩格尔贝格完成了个人的世界杯分站赛首秀。


Televizní kanály.

Osm nejsledovanějších německých televizních stanic:

Veřejnoprávní vysílatelé.

ARD.

ARD byla první německy vysílaná stanice. Jako veřejnoprávní vysílatel provozuje jednu celostátní stanici, Das Erste ("Erstes Deutsches Fernsehen"). Dále provozuje 9 regionálních veřejnoprávních vysílatelů, působících v jednotlivých spolkových zemích. Sídlo se nachází v Stanice provozované ARD: Regionální:  Program stanic je zábavný i zpravodajský s velkou mírou vlastní tvorby. Vysílatelé často provozují několik televizních i rozhlasových stanic. Některé stanice a pořady jsou vysílány ve spolupráci se ZDF, ORF (veřejnoprávní vysílatel v Rakousku) nebo SRG (německy vysílající veřejnoprávní vysílatel ve Švýcarsku)  Kromě Das Erste provozuje ARD napříč regiony různé tématické televizní stanice: Phoenix (dokumenty, zpravodajství, publicistika, diskuze), KIKA (dětské pořady), Arte (francouzsko-německý kanál), 3sat (zprávy, kultura ad.), ARD-alpha (věda, náboženství, literatura, hudba) a Tageschau24, regionální zpravodajský kanál. Všechny kanály jsou vysílány ve spolupráci se ZDF.

ZDF.

Druhá německy vysílaná stanice ("Zweites Deutsches Fernsehen"), ZDF je německá veřejnoprávní skupina, která je na rozdíl od ARD více zábavná a těší se celostátně nejvyšší sledovanosti. Provozuje tři celostátní televizní kanály. Sídlo se nachází v Mohuči.

Komerční vysílatelé.

RTL Group.

Komerční vysílatel, jeho stanice patří k nejsledovanějším k zemi, což platí především o vlajkovou loď stanici RTL. Sídlo se nachází v Kolíně nad Rýnem.

ProSiebenSat.1 Media.

Komerční vysílatel, patří k nejsledovanějším v Německu. Sídlo se nachází v Mnichově.

Další volně dostupné kanály.

V Německu existují také další volně dostupné kanály: VIVA, Comedy Central, Nickelodeon, DMAX, Eurosport 1, TLC, Welt, SPORT1, Tele 5, Disney Channel a Anixe. Existuje také řada placených kanálů.

Televize v Německu představuje kulturní, sociální, politickou a ekonomickou součást německých médií. Jde o volně vysílané televizní stanice, které se dělí na veřejnoprávní a komerční. Na rozdíl od východní Evropy mají v Německu větší úspěch veřejnoprávní televize (tedy provozované státem). Německo má největší televizní trh v Evropě – televizní přijímač má v Německu většina domácností. První německá televize začala vysílat 22. března 1935 z Berlína, 90 minut 3x týdně.

德国最早的电视节目播出是在1935年3月22日于柏林进行的,当时每个礼拜播出3次,每次90分钟的电视节目。在2000年时,有约3650万户德国家庭拥有电视机,这使德国成为欧洲最大的电视市场。现在95%的德国家庭拥有至少1台电视机。德国各主要电视台都可以免费收看。1948年,在英国占领区内开始恢复播出电视节目。之后各占领区开始相继恢复电视节目的播出。在苏联占领区内则开始按照苏联制式播出电视节目。1954年,德国的一些地方电视台组建了ARD。1963年,德国第二个全国性电视网ZDF开始播出节目。和ARD不同的是,ZDF是一家全国性电视台。ARD和ZDF都是公共电视台。和其他先进国家相比,收费电视在德国占有的市场份额相对较低。2013年时,德国收视率最高的电视台是ARD,其次则是RTL电视台和ZDF。


Black Panther: The Album.

Kurátory alba "Black Panther: The Album" byli rapper Kendrick Lamar a výkonný producent Anthony Tiffith, majitel labelu Top Dawg Entertainment. Kendricka Lamara si pro soundtrack vybral režisér filmu Ryan Coogler, jelikož spatřoval podobnost témat řešených ve filmu s tématy v tvorbě Kendricka Lamara. Původně měl Lamar nahrát jen několik singlů, ale po zhlédnutí v té době natočených scén se rozhodl vytvořit kompletní album. Producentem alba se stal Sounwave, dvorní producent labelu Top Dawg Entertainment.  První singl byl vydán v lednu 2018. Byla jím píseň "All the Stars" (Kendrick Lamar se zpěvačkou SZA). Původně se singl umístil kolem 30. příčky v žebříčku Billboard Hot 100, ale po uvedení filmu do kin se vyhoupl do top 10 žebříčku. Singl je použit v závěrečných titulcích filmu. Druhým singlem byla píseň "King's Dead", kterou nahráli Jay Rock, Kendrick Lamar a Future. V únoru byl vydán třetí singl, píseň "Pray for Me", kterou Kendrick Lamar nahrál se zpěvákem The Weekndem. Píseň se objevuje ve filmu ve scéně v kasinu.  Album "Black Panther: The Album" bylo vydáno 9. února 2018. Debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 a žánrových žebříčcích. V první týden prodeje se v prodalo 154 000 ks (po započítání streamů). Uspělo i mezinárodně.

Black Panther (Original Score).

Vedle soundtracku s původními písněmi bylo vydáno také album filmové hudby, která se objevuje ve filmu. Tuto hudbu složil skladatel Ludwig Göransson, album Black Panther (Original Score) bylo vydáno společností Hollywood Records týden po albu "Black Panther: The Album". Album o celkové délce 1 hod 35 min obsahuje 28 skladeb.

Black Panther: The Album – Music from and Inspired By (nebo také Black Panther: The Album) je soundtrack k superhrdinskému filmu "Black Panther". Kurátorem soundtracku byl rapper Kendrick Lamar. Nahrávání probíhalo u labelu Top Dawg Entertainment; o vydání se postarala společnost Interscope Records. Soundtrack byl vydán v únoru 2018. Vedle tohoto soundtracku s původními písněmi bylo vydáno také album filmové hudby, která se objevuje ve filmu. Tuto hudbu složil skladatel Ludwig Göransson, album Black Panther (Original Score) bylo vydáno společností Hollywood Records týden po albu "Black Panther: The Album".

《黑豹:专辑》(英语:Black Panther: The Album)是肯德里克·拉马尔为漫威工作室电影《黑豹》创作的电影原声带,在2018年2月9日由新视镜唱片发行。《黑豹 (原创音乐)》(英语:Black Panther (Original Score))是路德维希·约兰森创作的电影配乐,在2018年2月16日由好莱坞唱片发行。


Námět a zdroje inspirace.

Mezi zaměstnanci společnosti tri-Ace bylo mnoho fanoušků science fiction a kosmických letů, a tak se zrodila série Star Ocean, jež v sobě zahrnula oba tyto elementy. Zdrojem inspirace byla pro vývojáře též série Star Trek. Série se tedy odehrává v daleké budoucnosti, kdy jsou vesmírné lety do cizích slunečních soustav samozřejmostí. Zatímco první díl Star Ocean obsahoval kromě sci-fi více prvků fantasy, aby zaujal širší skupinu hráčů videoher, další díly se soustřeďovaly mnohem více na sci-fi stránku. Producent Jošinori Jamagiši ze společnosti tri-Ace prozradil, že představoval konečnou vizi světa Star Oceanu. Tento díl byl proto v chronologii děje výrazně v budoucnosti oproti předešlým dílům, aby na úkor herních postav vyniklo prostředí jako takové.

Seznam her série.

Kromě výše uvedené hlavní série patří do Star Ocean dvě odvozené hry:

Anime a manga.

Druhý díl série se dočkal komiksového zpracování ve formě mangy, kterou připravila Majumi Azumová v letech 1999-2001. Toto dílo však skončilo uprostřed děje a nebylo nikdy dokončeno. Stalo se však předlohou pro anime seriál Star Ocean EX od Studia Deen, jenž vypráví příběh v 26 dílech o délce přibližně 20 minut. Premiéra se vysílala v Japonsku od 3. dubna 2001 do 25. září 2001 na televizním kanále TV Tokyo. Stejně jako v případě mangy, i zde příběh končí uprostřed děje, přibližně na konci prvního disku uvedené hry. Příběh se dočkal dokončení pouze ve formě audio dramatu na CD.

Herní prostředí.

Hry série Star Ocean obsahují bojový systém, jenž se odehrává v reálném čase, a v první díle se jednalo o první takovou hru svého druhu na herních konzolích. Bitva se uskutečňuje v oddělené bojové aréně v prostředí připomínající prostředí na herní mapě, kde se všechny zúčastněné postavy volně pohybují ve všech směrech, mohou se svými pohyby vyhnout nepřátelským útokům, pronásledovat prchající kořist, dále mohou sesílat kouzla na nepřátele i na spojence a čelit jejich náporu. Jednotlivé postavy se s růstem úrovně učí nové schopnosti. Bojovníci měli speciální fyzické útoky, zvané smrtící údery, zatímco kouzelníci se učili kouzla. Tyto dovednosti se postava naučí při dosažení pevně stanovených úrovní nebo skrze nalezení speciálních předmětů či splnění nepovinných úkolů. Postavy mají k dispozici hladinu života (HP) a hladinu mentální síly (MP). K vyvolání zvláštních dovedností se spotřebovává MP, ale v některých případech i HP. Ve hře jsou schopné využívat kouzla a smrtící údery všechny herní postavy.  Jednotlivé hry série umožňují hráči lehce pozměnit ukončení příběhu skrze jeho vlastní činy či výběrem odpovědí v některých dialozích hlavní postavy s ostatními herními postavami. Tento systém vztahů mezi postavami se nazývají interně ""private actions"" (neboli "privátní akce"). V prvním díle série tento systém dokonce umožnil větvení příběhu a několik různých typů konce hry. Tento systém byl dále rozšířen ve druhém díle, kde nabídnul až 86 různých konců hry, kde docházelo k bodování oblíbenosti jednotlivých postav vůči jiným postavám. Hráč tak měl možnost skrze privátní akce tvořit milenecké páry i skutečná přátelství dle své libovůle, do jisté míry tím umožňoval přímo ve hře uplatnit fanfikci. Ve hře tento systém neovlivňoval jen toto, ale i chování jednotlivých postav v soubojích s nepřáteli.  Hry nabízejí i různorodé způsoby získávání předmětů a výbavy pro jednotlivé postavy. Členové hráčovy družiny mají možnost vytvářet nové předměty či vylepšovat stávající na základě zvláštních schopností vynálezců. Patří mezi ně umění kovářství, alchymie, vaření, kreslení a mnohá další, jež se liší díl od dílu. Nejmocnější předměty je obvykle možné získat jedině přes vytváření předmětů a mnohé z nich mohou sloužit k prodeji za velké množství peněz (folů) nebo k výuce dovedností, které za normálních okolností nemůže daná postava používat. Mezi základní prostředky patří byliny, jež obnovují hladinu HP, MP, uzdravují nejrůznější otravy, paralýzy a jiné nepříjemnosti, nebo umožňují oživit omráčené postavy. Pomocí vytváření předmětů lze vařením z jedotlivých ingrediencí získat jídla, tedy vylepšené předměty, kde jsou některé vlastnosti ingrediencí kombinovány, vylepšovány. Hra ve všech dílech umožňuje mít u sebe nanejvýš 20 předmětů stejného druhu, proto je někdy tvorba předmětů důležitá.  Do her byl zamýšlen systém změny vzhledu postavy podle předmětů, jež právě používá, avšak takový koncept byl zavržen pro přílišnou náročnost na design jednotlivých modelů postav. Tento systém se dočkal své aplikace až v HD verzi hry.  Některé postavy, zpravidla nepřátelé, ve druhém a třetím díle série měly pozměněná jména z náboženských důvodů. Ve třetím díle jde například o záměnu jména Lucifer Lansfeld (v japonské verzi) za jméno Luther Lansfeld (v anglické verzi).

Space Date (S.D.).

Jedním z prvků série Star Ocean je vlastní kalendářní systém. Jmenuje se S.D. ( Space Date - vesmírné datum) a je využíván jako standardní letopočet v Pangalaktické federaci. V roce 2087 nahradil gregoriánský kalendář, kdy začalo léto 1 S.D. Tato změna reagovala na skutečnost, že lidstvo poprvé zvládlo úspěšně cestování vesmírem nadsvětelnou rychlostí. Prvním člověkem, který tento experiment vykonal, byl armádní pilot Stephen D. Kenny, jenž poté vedl úřad USTA, zodpovědný za vesmírné objevy. Člověkem, jenž se zasloužil o implementaci nadsvětelné technologie, byl profesor Trillas Bachtein. Starý svět, jak ho lidé znali, byl zničen následkem třetí světové války, jež se v dějové linii hry odehrála v roce 2064, tedy 23 let před S.D. Toto vesmírné datum se tak stalo symbolem nové éry lidstva, které své další přežití spojilo s vesmírem, jemuž se zanedlouho začalo říkat Oceán hvězd.

Pangalaktická federace.

Jedná se o federaci bezpočtu světů, jejíž metropolí je Země. Původně vznikla pod názvem "Zemská aliance (Terran Alliance)" v roce 12 S.D. následkem epochální bitvy o Zemi proti Nox Obscurus, která byla zobrazena ve hře. Tento útvar původně sjednocoval všechny národy na Zemi a vesmírné kolonie spolu s právě konstruovanou obří Měsíční základnou. Jak se aliance časem rozrůstala o okolní sluneční soustavy, byla přejmenována na Pangalaktickou federaci, protože se k ní přidávaly i civilizace, jež neměly s lidmi nic společného. Pangalaktická federace sloužila jako záštita míru mezi lidskými národy i plemeny mimozemšťanů, ochraňujíc jejich kolektivní zájmy. Jejím prvním prezidentem se stal v roce 12 S.D. bývalý pilot Stephen D. Kenny, průkopník nadsvětelného cestování a hrdina bitvy s Nox Obscurus. Na orbitách rozličných světů se stavěly obří Federální stanice, jež byly domovem pro obří vojenské kontingenty federální flotily i pro ohromné množství civilistů pracujících v průmyslu a ve výzkumu. Pangalaktická federace se též zabývala možnostmi rozšíření vlivu a hranic, čímž se dostávala do střetu s dalšími mocnými říšemi v galaxii Mléčná dráha, například s Aldianskou říší či s Vendeeny. Dále na sebe brala povinnost ochránit světy s mladými civilizacemi před vlivem vyspělých kultur (viz UP3). V roce 772 S.D. sjednocovala Pangalaktická federace několik set druhů inteligentních živých forem. Ne vždy však byl život ve Federaci idylkou. Objevovaly se případy, kdy většina silou protlačovala bezohledně nejrůznější nařízení a jakékoliv protesty arogantně odmítala jako názor minority, proto rostl disent.

Měsíční základna (Moonbase).

Oficiální název je Federální stanice #5 (Federation Station #5). Jedná se o první velkou vesmírnou stanici, jež obíhá po orbitě Luny. Její konstrukce začala snad ještě před Třetí světovou válkou před rokem 2064 tehdejšími vládami, avšak stavební práce nabraly strmý spád hlavně po jejím skončení, kdy se základna stala domovem mnoha lidi z radiací zamořených oblastí Země, a také vesmírnou výzkumnou stanicí pod správou úřadu USTA. Po dokončení prací někdy po roce 12 S.D. se stala důležitou základnou a dopravním uzlem, protože je Země metropolí Pangalaktické federace. Kromě vědeckých a obytných center jsou na Měsíční základně k dispozici i velká zábavní a nákupní centra. Díky svým značným rozměrům je snadno viditelná i z velkých vzdáleností od soustavy Země-Luna, a konjunkce Země, Luny, Měsíční základny a Slunce, pozorována z ostrého úhlu tak, aby Slunce vycházející zpoza Země pozorovatele oslepovalo svou září, se stala též ikonou celé série Star Ocean.

UP3.

Jedná se o jeden z nejdůležitějších zákonů Pangalaktické federace. UP3 je lidová zkratka, jež znamená v angličtině Underdeveloped Planet Preservation Pact. Do češtiny by se při zachování zkratek dal přeložit jako "Úmluva o prezervaci podvyvinutých planet". Tento zákon upravuje vztahy mezi obyvateli jednotlivých světů a všichni občané Pangalaktické federace i nefederální subjekty přítomné ve Federaci jsou povinni se jím řídit. Byl přijat v zájmu zachování míru a prosperity a k odstranění všech hrozeb tento mír ohrožujících. Ve je v jedné ze scén na konci hry vidět znění prvního článku, dle kterého všechny inteligentní formy života mají nezcizitelné právo na nezávislý vývoj. Dle prvního odstavce jsou všechny inteligentní formy života chráněny před hrozbami kulturní, vojenské či jiné invaze. Dle druhého odstavce platí pro všechny civilizace schopné zrealizovat kontakt s jiným světem zákaz vnášet na dotyčný svět jakékoliv vědecké, znalostní, kulturní či náboženské vlivy, pokud výrazně převyšují vyspělost dotyčného světa. Dle třetího odstavce je pachatel porušení obou předešlých odstavců vnímán jako narušitel vesmírného řádu, proti kterému jsou všichni povinni jakkoliv zakročit. Dle čtvrtého odstavce platí jediná výjimka, a to nouzové přistání na podvyvinutém světě. Vyspělá bytost je v takovém případě povinna vyčkat na záchranu a minimalizovat kontakt s místní civilizací, utajit svůj původ a používat pouze technologie či znalosti dostupné na daném světě.  Ve všech hrách série Star Ocean je UP3 hlavními postavami více či méně porušováno. Většina příběhů her se tedy odehrává právě na světech podvyvinutých, které jsou Pangalaktickou federací chráněny úmluvou UP3. Pouze ve Star Ocean: The Last Hope ne, neboť zde až do samého závěru tato úmluva neexistovala. Hlavní hrdina Edge Maverick se však na vlastní kůži přesvědčil, co všechno se může stát, pokud by lidé bez omezení pronikali na podvyvinuté světy. Dříve nebo později by dané světy i jejich obyvatelstvo přivedli k úplné zkáze a zničili by možná i sami sebe. První prezident Zemské aliance (Pangalaktické federace) Stephen D. Kenny nejprve navrhoval vytvořit alianci vyspělých světů spolu s podvyvinutými ve snaze tamní obyvatelstvo vzdělat a pomáhat jim, avšak Edge ho přiměl si to rozmyslet, když přednesl své mnohé argumenty, za zmínku stojí první kontakt s obyvateli Lemurisu, kteří jeho výpravu považovali za bohy, jež vyřeší všechny jejich problémy. Stephen D. Kenny tedy prosadil jako řešení kompromis, kterým byla UP3, jejíž znění představil v emotivním projevu při své inauguraci.  UP3 též nařizuje bytostem pocházejících z podvyvinutých světů při navázání kontaktu s vyspělými bytostmi a při využití například lékařské péče svůj domovský svět navždy opustit a začlenit se do společnosti Pangalaktické federace. K tomu došlo v prvním a pátém díle série Star Ocean. Dále upravuje podmínky, za kterých se podvyvinutý svět stává monitorovaným světem, kdy je dočasně povolen kontakt pouze s příslušníky tamních vládnoucích subjektů, a za kterých je svět považován za vyvinutý a kontakt s jeho obyvateli je prakticky neomezený. K totálnímu zhroucení UP3 došlo v průběhu na Elicooru II, když na tomto podvyvinutém světě došlo k bojům o osud celého vesmíru za ignorance tohoto zákona všemi bojujícími stranami.

Symbologie.

Jedná se o techniku čarování, jež je však brána v této sérii vědecky. Díky aplikaci symbolů na své tělo může postava, vybavená dostatečným talentem soustředění, vyvolat jevy, jež se dají nazvat magií. Symbologií je možné léčit sebe, spojence, zraňovat nepřátele, ochraňovat sebe, přátele, věci, nebo v extrémních případech ovlivňovat procesy v celém vesmíru. Symbologie totiž představuje zdrojový kód k uspořádání vesmíru, v němž se Star Ocean odehrává. Se symbologií se lidstvo poprvé setkalo v roce 10 S.D. na Aeosu, kde ji využívali eldarijci. Prakticky všechny vyspělé vesmírné národy využívají symbologii.  Na Elicooru II se symbologie nazývá runologií.

Vyšší svět a jeho obyvatelé.

Vyšší svět, který obyvatelé vesmíéru znají jako 4D svět neboli čtyřrozměrný svět, v němž žijí bytosti podobné lidem, které stvořili vesmír série Star Ocean. Vyšší (4D) bytosti nazývají vesmír Věčnou sférou a používají ho jako realistický herní simulátor. Mohou tedy nepřímo ovlivňovat život obyvatel světa Star Ocean svým hraním, avšak původní živé formy ve Věčné sféře mají natolik vysoce propracovanou umělou inteligenci, že jsou svými schopnostmi vnímat realitu nerozeznatelní od vyšších bytostí. Pro vyšší bytosti je tedy Věčná sféra paralelním světem. Například Blair Lansfeldová je programátorkou a vedoucí projektu Apris, zatímco ve Věčné sféře je Apris na Elicooru II uctíván jako bůh. Většina uživatelů se snaží ve Věčné sféře hrát život dle pravidel, někteří záměrně škodí například hackerskými útoky, mezi které patří tzv. "Chybějící procedura," vysávající energii z Věčné sféry. Jiní se do Věčné sféry nabourávají za vyššími cíly a pro pobavení, avšak jejich akce nejsou nijak destruktivní, naopak mohou hráčům pomoci. Jsou známy i případy Vyšších bytostí, které se do Věčné sféry nastěhovaly natrvalo, například Elena na Elicooru II. Možnost navštívit vyšší svět mají i obyvatelé Věčné sféry, ale je k tomu nezbytné znát symboly změny a spojení a mít přístup k Bráně času na Styxu.

Welč Vínyardová.

Anglicky: Welch Vineyard; japonsky: ウェルチ・ビンヤード (Weruči Binjádo)  Ačkoliv nebyl její statut nikdy potvrzen, je považována za představitelku vyšších (4D) bytostí. Vyskytuje se totiž v každé hře Star Ocean (ačkoliv do prvních dvou dílů byla přidána dodatečně až v předělávkách), tedy by jinak musela žít více než 700 let, aby všechny děje stihla. Ve všech hrách Star Ocean představuje průvodkyni tvorby předmětů a její chování i oblékání je velmi excentrické. Její výstřední oblečení doplňuje ukazovátko s rukavicí na hrotu, kterým při gestikulaci máchá. Její znalosti technologií a funkcí předmětů za všech okolností dalece převyšují znalosti dostupné ve světech, kde se odehrává příběh. V prvních dvou dílech ráda flirtuje s několika herními postavami a ve druhém díle je možné mít ji za členku hráčské party. Ve čtvrtém díle působí jako zaměstnankyně USTA coby hologram a také se ráda plete do milostných vztahů, hlavně mezi Edgeho a Reimi, ráda si dělá legraci z mimozemšťanů, samozřejmě vždy v dobrém.

Star Ocean ( スターオーシャン - Sutá Óšan, neformálně Oceán hvězd) je série akčních RPG videoher od japonské videoherní společnosti tri-Ace, které vydává společnost Square-Enix, v minulosti společnost Enix. Tato série zahrnuje celkem pět videoher, jeden anime seriál a jednu mangu. Do této série se započítávají ještě další dvě odvozená díla.

是由tri-Ace开发、史克威尔艾尼克斯发售的角色扮演游戏系列。


Produkty.

Sociální sítě.

Tencent vyvíjí aplikace a sociální média jako Tencent QQ, WeChat a microbloggingovou platformu Tencent Weibo. Vlastní podíly v Discord, Reddit, Snapchat, a TikTok.

Videohry.

Tencent investuje do videoherních studií a v současnosti vlastní více než čtvrtinu tohoto 135 mld. $ trhu.  V roce 2012 odkoupil 40% podíl v Epic Games, studiu, které vyvíjí Fortnite.  V roce 2013 odkoupil 5% podíl v Activision Blizzard, studiu, které vyvíjí například herní sérii Call of Duty, Diablo, World of Warcraft či Overwatch.  V roce 2015 se stal vlastníkem Riot Games, studia, které vyvíjí League of Legends.  V roce 2016 odkoupil 5% podíl v Paradox Interactive, studiu, které vyvíjí například Victoria II, Europa Universalis IV či Hearts of Iron IV.  V roce 2017 odkoupil 11,5% podíl v Bluehole, studiu, které vyvíjí PlayerUnknown's Battlegrounds.  V roce 2018 odkoupil 5% podíl v Ubisoft, studiu, které vyvíjí například herní série Assassin's Creed, Far Cry či Watch Dogs.  V herním studiu Supercell, které vyvíjí mobilní hry (Clash of Clans, apod.) vlastní podíl 84,3%.

Hudba.

Tencent Music Entertainment Group (TME) je jedna z vedoucích online streamovacích hudebních služeb v Číně, vlastnící čtyři z nejpopulárnějších aplikací: QQ Music, KuGou Music, Kuwo Music a WeSing. KuGou Music je největší čínská hudební aplikace, kterou používá více než 450 mil. uživatelů měsíčně.

Streamovací služby.

Tencent Video je streamovací služba, pod níž spadají Huya Live, DouYu, KuaiShou, bilibili a Weishi. V roce 2019 mělo Tencent Video 100,2 mil. platících uživatelů, čímž se stalo nejpopulárnější streamovací službou v Číně. Huya Live je největší čínskou videoherní streamovací službou, kterou používá více než 150 mil. uživatelů měsíčně.

Investice a expanze.

Roku 2019 Tencent investoval 150 mil. amerických dolarů do sociální platformy Reddit, v pořadí třetí nejpopulárnější v USA s tržní hodnotou 3 miliardy dolarů. Mezi uživateli Redditu to vyvolalo obavy z cenzury.  K prosinci 2019, získal Tencent Music Entertainment (TME) 10% podíl v Universal Music Group, jejíž celková hodnota na trhu činí 30 mld. amerických dolarů. Společnosti spolupracují na domluvě o odkoupení dalších 10%.

Kritika.

Sběr dat uživatelů.

Roku 2016 Amnesty International hodnotila úroveň šifrování, ochrany soukromí a lidských práv u jedenácti největších světových technologických firem v pěti různých kategoriích a firmě Tencent ze sta možných bodů přidělila 0.  Firma je průkopníkem ve využívání umělé inteligence ke sledování a sbírání uživatelských dat. Jeho největší a nejznámější produkt komunikační aplikace WeChat je založen na registraci skrze telefonní čísla a umožňuje tak masové sledování i sledování konkrétních osob. Tencent je povinen nasbírané informace sdílet s čínskými úřady. Ke sledování osob slouží také kumulování dat ze systému elektronických plateb prostřednictvím aplikace WeChat Pay.

Cenzura v Číně.

Tencent – jakožto společnost registrovaná se sídlem v Číně – podléhá čínským zákonům a jeho služby na území Číny podléhají místním zákonům, tedy i lokální cenzuře. WeChat je ze strany čínské vlády nejsledovanější sociální platformou. Používá umělou inteligenci k identifikaci a vymazání obrázků, které uživatelé sítě užívají, aby se vyhnuli cenzuře psaných vzkazů. Zavírá účty, které nejsou v souladu s čínskými zákony a cenzurou. Z iniciativy The University of Hong Kong byl zřízen tzv. "WeChatscope", který uchovává zcenzurované (smazané) příspěvky ve veřejně dostupné databázi.  Podle kanadské výzkumné instituce Citizenlab blokuje WeChat konkrétní slovní spojení, která jsou ve vládním seznamu nevhodných výrazů.

Tencent Holdings Limited (; pinyin: Téngxùn Kònggǔ Yǒuxiàn Gōngsī) je čínská nadnárodní akciová holdingová společnost, jejíž dceřiné společnosti se specializují na vývoj internetových služeb, médií, softwaru a umělé inteligence. Tencent byl založen v roce 1998 se sídlem v Šen-čenu a stal se jedním ze tří čínských internetových „gigantů“ spolu se společnostmi Baidu a Alibaba Group.

腾讯科技股份有限公司()是中国大陆规模最大的互联网公司,1998年11月由马化腾、张志东、陈一丹、许晨晔、曾李青5位创始人共同创立,总部位于深圳南山区腾讯滨海大厦。腾讯业务拓展至社交、娱乐、金融、资讯、工具和平台等不同领域。目前,腾讯拥有中国大陆使用人数最多的社交软件腾讯QQ和微信,以及最大的网络游戏社区腾讯游戏。在电子书领域,旗下有阅文集团,运营有QQ读书和微信读书。


Historie.

Historie novodobé švýcarské armády sahá do roku 1815, přičemž ústava z roku 1848 sjednotila kantonální armády do federální armády a zároveň ustanovila všeobecnou brannou povinnost všech švýcarských občanů, kteří jsou povinni absolvovat základní vojenskou službu a následná vojenská cvičení záložníků.

Reforma armády.

Na základě rozhodnutí z roku 2010 prochází švýcarská armáda programem „dalšího rozvoje armády“ – "Weiterentwicklung der Armee" (WEA). V souladu s WEA dochází k postupnému snižování početního stavu armády na 100 tisíc mužů a reorganizaci řady jednotek a útvarů. Rozpuštěno bude 69 vojskových těles (17 aktivních a 52 záložních), přičemž celkový počet praporů a oddílů má být snížen ze 177 na 109. WEA posiluje roli teritoriálních útvarů, které byly reorganizovány a přejmenovány na teritoriální divize, jejichž úkolem je pomoc při živelních pohromách, jakož i zajištění bezpečnostních či podpůrných operací ve prospěch civilních orgánů. S účinností od 1. ledna 2018 bylo restrukturalizováno také velení švýcarské armády.  Armádní zpráva pro rok 2018 ("Armeebotschaft 2018") počítá s navýšením investic i připravenosti armády, vyřazováním či modernizací zastaralé výzbroje a akvizicí nové techniky. Pro vzdušné síly je plánováno pořízení primárních a sekundárních radarů systému řízení letového provozu a prostředků rádiové komunikace, modernizace 20 let starých vrtulníků AS532 Cougar a vyřazení 27 z 53 zbývajících stíhacích letounů F-5 Tiger. Pozemní síly by měly obdržet moderní modulární výstroj pro vojáky (především neprůstřelné vesty) a nové útočné a odstřelovací pušky. Vyřazeno bude naopak 106 stíhačů tanků na podvozku obrněných transportérů Piranha a 162 samohybných houfnic, přičemž ve výzbroji čtyř dělostřeleckých oddílů jich zůstane 96. V letech 2019 až 2024 budou – jakožto relikt studené války – odepsána také veškerá zbývající pevnostní děla.

Švýcarská armáda ( "Schweizer Armee", "Armée suisse", "Esercito svizzero", "Armada svizra") představuje ozbrojené síly Švýcarska, které jsou charakteristické důrazem na obranu neutrality země a svým miličním systémem, v němž většinu vojáků tvoří branci a záložníci. V roce 2017 sloužilo ve švýcarské armádě 120 496 vojáků, z nichž bylo 9163 stálých zaměstnanců. Dalších 37 939 osob se nacházelo v záloze. Vojenská služba je ve Švýcarsku pro muže povinná, od roku 1990 však existuje alternativní možnost práce v sociálních službách. Vojáci v záloze mají doma tradičně – kromě uniformy – i své střelné zbraně.

瑞士军(,,,)是瑞士的国家武装部队。性质介于民兵与正规军之间,隶属于瑞士的国家民兵体系,只有一小部分人员为职业军人,绝大多数都是征召入伍的义务兵。一般国家的国防部职责由担任,首长是瑞士联邦委员会的一位委员。瑞士作为传统中立国家,不参加外国战争,但是会参与国际维和任务,同时也是北约下属和平伙伴关系计划的成员国。