Děj filmu.

Film se odehrává v roce 1951 v hollywoodských filmových ateliérech. Eddie Mannix (Josh Brolin) je vedoucím výroby v Capitol Pictures a také „vyjednávač“, který se snaží utajit před bulvárními novináři skandální chování hereckých hvězd. Protože je ve své práci velmi dobrý, má o něj zájem společnost The Lockheed Corporation, která mu nabízí výhodnou a dobře placenou pozici, on ale neví, zda tuto práci vzít. Když otěhotní neprovdaná herečka DeeAnna Moran (Scarlett Johansson), Mannix zařídí, aby její dítě putovalo nejprve do pěstounské péče a ona ho později adoptovala a veřejnost by se nedozvěděla, že právě ona je matkou. Manixe často od práce zdržují sestry Thora a Thessaly Thackerovy (obě hraje Tilda Swinton), jednovaječná dvojčata, které pracují jako novinářky, ale jedna té druhé nemůže přijít na jméno.  Hlavním filmem studia je "Ave, Caesar!", výpravný film odehrávající se ve starověkém Římě, v hlavní roli s hereckou hvězdou Bairdem Whitlockem (George Clooney). Whitlock během natáčení vypije pohár, do kterého předtím nalil komparzista (Wayne Knight) omamnou látku a během pauzy záhadně zmizí. Krátce poté přijde do studia vzkaz od skupiny říkající si „Budoucnost“, která se přiznává k únosu Whitlocka a požaduje za něj výkupné 100 000 dolarů. Mannixovi se od vedení studia podaří peníze získat a dává je na určené místo. Whitlock se probudí v domku u pláže, kde se dostane na setkání skupiny „Budoucnost“, což je komunistická buňka. Její představitelé, kteří se mu představí jako scenáristé ve filmovém průmyslu, mu vysvětlí svou ideologii a získávají ho na svou stranu. V tu samou dobu novinářka Thora Thacker vyhrožuje Mannixovi, že napíše článek ohledně skandálu, který se týká vzniku filmu "Na křídlech orlů", ale Manixovi se podaří oddálit den zveřejnění tím, že jí prozradí informace ze soukromého života několika herců.  Mezitím je slavný westernový herec Hobie Doyle (Alden Ehrenreich) obsazen na nátlak studia do dramatického filmu noblesního režiséra Laurence Laurentze (Ralph Fiennes). Ale Doylův výkon vůbec neodpovídá představám režiséra, a tak Laurentz prosí Mannixe, aby Doyla z projektu vyřadil a on si tak mohl nechat svou uměleckou vizi filmu. Mannix nicméně Laurentze přesvědčí, že Doyle ve filmu musí být a Laurentz se mu musí víc věnovat, aby zlepšil jeho herecký výkon. Doyle později přichází do Mannixovy kanceláře a přiznává, že se v roli necítí dobře, ale Mannix ho utvrzuje v tom, že má pro roli ty nejlepší předpoklady a připomíná, jak velkorysé k němu studio bylo.  Ten večer jde Doyle na premiéru svého filmu společně s herečkou Carlottou Valdez (Verónica Osorio), přesně podle Mannixových instrukcí. Během projekce je zpočátku znepokojen, jelikož z jeho zpívající scény vynikla pouze komická linka, nicméně když vidí, že se publikum baví, je spokojený. Po premiéře jde s herečkou Valdez do klubu a mají k sobě blízko, ale přeruší je obě sestry Thackerovy. Doyle najednou spatří aktovku, kterou mu dříve ukazoval Mannix a řekl o ní, že uvnitř je výkupné za Whitlocka. Aktovku nese Burt Gurney (Channing Tatum), hvězda komediálního námořnického filmu.  Doyle sleduje Gurneyho při cestě k domku u pláže, otevře dveře a zjistí, že v domě je jen Whitlock. Zbytek členů „Budoucnosti“ jede lodí směrem k sovětské ponorce, kde se s nimi Gurney loučí, protože jako zapálený komunista cestuje do Sovětského svazu. Zbylí členové mu věnují kufřík s výkupným na komunistické účely. Nicméně když Gurney nastupuje, tak mu do náruče skočí pes a kufr mu tak spadne do moře. Doyle odváží Whitlocka zpět do studia a ihned poté přijíždí policie, která zatkne všechny zbylé členy skupiny.  Whitlock se snaží Mannixovi tlumočit své nové poznatky ohledně komunismu, ten ho ale rychle uzemní, profackuje ho a nařídí mu, aby rychle dotočil svou roli v "Ave, Caesar!" Thora se setkává s Mannixem a vyhrožuje mu zveřejněním informace, že Whitlock získal roli ve filmu "Na křídlech orlů" kvůli tomu, že spal s režisérem Laurentzem. Nicméně Mannix vyvodil, že tuto informaci získala od Gurneyho a přemluví ji, aby to nepublikovala, jelikož Gurney je komunista a tímto by pomohla komunistům a zničila tak svou pověst. DeeAnna se vdá za úředníka Josepha Silvermana (Jonah Hill), který ji dříve pomáhal s projednáním údajné adopce. Mannix odmítá nabídku Lockheedu a pokračuje ve své práci v Capitol Pictures.

Ave, Caesar! (v anglickém originále Hail, Caesar!) je americko-britský komediální film z roku 2016, který napsali, produkovali, stříhali a režírovali Bratři Coenové.

是一部2016年美国喜剧片,为乔·柯恩与伊森·柯恩执导、监制和编剧。由乔许·布洛林、乔治·克隆尼、史嘉蕾·乔韩森、蒂达·史云顿、艾登·艾伦瑞克、雷夫·范恩斯、乔纳·希尔、法兰丝·麦杜雯和查尼·塔图主演。


路易斯·玛格丽特公主 (康诺特公爵夫人)

Život.

Luisa Markéta, celým jménem Luisa Markéta Alexandra Viktorie Anežka Pruská, se narodila v Marmorpalais nedaleko Postupimi v tehdejším Pruském království. V Postupimi se, den před Luisou, narodila i Šarlota Pruská. Luisiným otcem byl Fridrich Karel Pruský (1828–1885), syn Karla Pruského a jeho manželky Marie Sasko-Výmarsko-Eisenašské. Její matkou byla Marie Anna Anhaltsko-Desavská (1837–1906), dcera Leopolda IV. Anhaltského, kterému se po více než 280 letech podařilo sjednotit Anhaltsko.  Dne 13. března 1879 se Markéta Luisa vdala za Artura Sasko-Koburského, vévodu z Connaughtu a Strathearnu. Obřad se odehrál v kapli sv. Jiřího ve hradu Windsor. Princ Artur byl sedmé dítě, ale teprve třetí syn britské královny Viktorie a jejího manžela Alberta. Pár obdržel mnoho svatebních darů, včetně diamantového diadému a perlových šperků. Svatby se též účastnilo mnoho příslušníků jak pruské, tak britské královské rodiny. Výjimkou nebyli ani Eduard VII. a Alexandra Dánská.  Čerstvá vévodkyně z Connaughtu strávila prvních dvacet let manželství jako doprovod svého manžela při jeho vojenských nasazeních po celé Velké Británii. Luisa Markéta doprovázela svého manžela i do Kanady, kam se rodu 1911 vydal, aby se zde stal generální guvernér kolonie.  Manželský pár získal jako dar i park Bagshot v hrabství Surrey a po roce 1900 pobýval v Clarence House v Londýně.  Měla slabé zdraví a cestování ji značně vyčerpávalo. Roku 1917 onemocněla bronchitidou, ke které se později přidala i chřipka. Tyto dvě nemoci způsobily skon Luisy Markéty dne 14. března toho roku, kdy jí bylo šestapadesát let. Zemřela v Clarence House a stala se první členkou britské královské rodiny, která si přála být zpopelněna. Její přání bylo vyplněno v krematoriu Golders Green. Její popel v urně byl nakonec umístěn na královský hřbitov Frogmore, kde je pohřbena například i vévodkyně z Kentu Marina. Samotnou Luisu Markétu přežil její manžel Artur a téměř pětadvacet let.

Potomci.

Z manželství s Arturem Sasko-Koburským vzešly tři děti: dvě dcery a syn.

Luisa Markéta Pruská, CI (celým jménem "Luisa Markéta Alexandra Viktorie Anežka Pruská", 25. července 1860, Postupim, Pruské království – 14. března 1917, Clarence House, Londýn, Anglie) byla německá princezna z rodu Hohenzollernů a díky sňatku s Arturem Sasko-Koburským i členka britské královské rodiny. Markéta Luisa je přímou předkyní Karla XVI., Markéty II., nebo Anny Marie Dánské.

普鲁士的路易斯·玛格丽特公主(Princess Louise Margaret,1860年-7月25日-1917年-3月14日),是腓特烈·卡尔亲王的幼女——第4个女儿(她的姐姐夭折,形同是第3个女儿)。她在1879年与英国维多利亚女王的第三子阿瑟王子结婚,成为维多利亚女王的三儿媳。


Mládí.

Taemin se narodil 18. července, 1993 v Soulu, Jižní Korea. V roce 2005 byl objeven společností SM Entertainment po úspěšném konkurzu na "SM Open Weekend Audition Casting" ve věku 12 let. V roce 2007 studoval čínštinu v Pekingu v Číně.

Osobní život.

V březnu 2011 přešel do Hanlim Multi Art School z jeho předchozí školy, Chungdam High School, aby přizpůsobil jeho hektický rozvrh se SHINee. Školu dokončil v únoru 2012, ale nebyl schopen se účastnit ceremoniálu kvůli činnosti SHINee. V současné době studuje obor Muzikál a Film, na Myongji University. Je věřící římského katolicismu a jeho křestní jméno je Francesco (František).

Kariéra.

SHINee.

V roce 2008 byl Taemin vybrán jako člen SHINee. Skupina měla oficiální premiéru 25. května 2008, v programu SBS Inkigayo.

Další.

Dne 19. září 2012 Taemin vydal své první OST, "U", jako drama "To The Beautiful You". 16. října 2012 bylo oznámeno, že se Taemin spolu s Eunhyukem a Henrym ze skupiny Super Junior, Hyoyeon z Girls' Generation a s Kaiem a Luhanem ze skupiny EXO zúčastní jako šestičlenný taneční tým pro Veloster s písní "Maxstep", z alba ze spolupráce mezi SM Entertainment a Hyundai. Video ukázka z písně byla vidět na PYL Younique 17. října, 2012.  V červnu 2013 vystupoval s Henrym a Kyuhyunem (Super Junior) se sólo písní "Past". V prosinci téhož roku se podílel na soundtracku seriálu "Prime Minister and I", "Steps". Píseň byla oficiálně představena dne 7. ledna 2014.  Dne 1. června vydal píseň "That Name" ve spolupráci s Jonghyunem (SHINee) pro OST na KBS2 pro "Who Are You: School 2015". Song debutoval na 36. místě na Gaon Singles Chart.

Herectví.

Taemin v roce 2009 v MBC vystupoval v komedii "Tae Hee, Hye Kyo, Ji Hyun" jako Junsu.  V prosinci 2011 se Taemin zúčastnil jako dabér pro korejský animovaný film s názvem "Outback" jako hlavní postava, Johnny bílá koala, spolu s kolegyní Sunny (Girls' Generation).

Televizní pořady.

V roce 2009 se objevil v televizních pořadech jako např." Idol Maknae Rebellion "vedle kolegů Onew, Jonghyun a Key (SHINee) v několika epizodách, spolu se členy dalších skupin, včetně umělců Dongho, Shorry J, Jinwoon, Yunhwa, Seunghyun a Mir.  V dubnu 2013 SM Entertainment oznámila, že Taemin bude se Son Na-Eun ze skupiny A-Pink hrát pár v reality show "We Got Married", kterým nahradili předchozí pár Kwanghee a Sunhwa.  Dne 8. února 2014 se vrátil s Immortal Song 2, kde nazpíval píseň "Wait a Minute" jako Joo Hyun-mi.  3. února 2015 byl potvrzen pro obsazení do první sezóny "Match Made in Heaven Returns". Dne 23. března byla oznámena jeho účast v estrádě Off to School.

Sólový debut.

Dne 25. července bylo oznámeno, že Taeminův oficiální sólový debut vyjde v srpnu. Oficiální hudební videoklip pro jeho titulní píseň "Danger" vyšel 15. srpna. 18. srpna Lee Taemin vydal své sólové mini album "Ace", které obsahuje šest písní.  V září roku 2015 se tvrdilo, že se Taemin připravuje na sólový comeback, který krátce poté potvrdil také na koncertu sám.  Dne 23. února, 2016 se vrátil se s jeho prvním albem "Press it", které obsahuje celkem deset skladeb, včetně titulní skladby "Press Your Number", na které se podílel známý zpěvák Bruno Mars.  Jeho japonský debut v podobě mini alba "Solitary Goodbye" vyšlo 27. června 2016. Na albu jsou 4 nové japonské písně a japonská verze "Press Your Number".  V září 2017 se objevil v japonském krimi dramatu Final Love: Even If You Disappear Tomorrow, pro který vytvořil i oficiální soundtrack.  Taeminovo druhé album "Move" bylo vydáno v říjnu 2017, které obsahuje i jeho dosud největší hit "Move". Album se umístilo na druhém místě na Gaon Album Chart a na třetím místě Billboard World Albums Chart. V prosinci téhož roku měl vystupovat na KBS Song Festivalu, ale kvůli úmrtí svého kolegy ze SHINee Jonghyuna svoji účast zrušil.  Dne 5. listopadu 2018 vydal své třetí album "Taemin". Dne 11. února 2019 vydal své druhé korejské EP "Want".

Lee Tae-min známý též jako Taemin (* 18. července 1993) je jihokorejský zpěvák, tanečník a herec. Debutoval jako zpěvák a hlavní tanečník ve skupině SHINee v květnu 2008. V roce 2009 započal svou hereckou kariéru s MBC komedií "Tae Hee, Hye Kyo, Ji Hyun", kde ztvárnil Junsu.

李泰民(,英语:Lee Tae Min,1993年-7月18日),艺名泰民(,英语:TAEMIN),韩国男歌手、舞者。出生于韩国首尔特别市,SM娱乐旗下的五人男子歌唱团体SHINee的成员,为团体的主舞及副唱。该团体后来成为韩国K-POP史上最具代表性的组合之一。 2008年5月25日以SHINee成员身份正式出道,14岁(未满15岁)就以卓越的舞蹈实力而备受瞩目,从此便担任组合主领舞。变声期后,2012年1月在KBS《不朽的名曲》中展露出不俗的歌唱实力,便担任组合领唱。出道至今参演多部电视剧,并为动漫电影配音,演唱电视剧OST;2014年首次主演音乐剧《宫 2014》,于日本演出时获得极大回响。2014年8月18日正式以solo歌手出道,并发行首张个人迷你专辑《ACE》,为SM娱乐现役团体成员中首位solo出道者。2016年发行的首张正规专辑《Press It》年度发行销售量为韩国国内个人歌手第一位。


Vznik pojmu.

Pojem andělský investor pochází se Spojených států, kde se původně objevil v divadle na Broadwayi, kde označoval zámožné jedince, kteří poskytovali peníze na divadelní představení, jež by nemohly bez takto poskytnutých peněž fungovat. Ve spojitosti s financováním podniků byl tento termín poprvé použit univerzitním profesorem z univerzity v New Hampshire, Williamem Watzelem v roce 1978. Watzel pracoval na studii o vybírání kapitálu v začátcích podnikání. Pojmem „"angel investor"“ pak označil ty individuální investory, kteří poskytli financování takto nově založeným společnostem.

Definice.

Definovat pojem andělský investor je složité, neboť různé publikace uvádějí rozdílné definice, zde je několik příkladů:

Zdroje podnikání.

Andělský investor investuje převážné své peníze, ne peníze druhých osob či společností jako je tomu v případě profesionálně řízeného investičního fondu. Zajímavostí může být, že dle studie Williama R. Kerra, Joshe Lernera a Antoinette Schoar jsou startupy a začínající společnosti zafinancované andělskými investory stabilnější, než ty společnosti financované klasickými investičními fondy.  Při shánění peněz na podnikání se podnikatelé často obrací na rodinu, přátele či investiční fondy. Rodina dokáže obvykle půjčit relativně malé částky, kdežto investiční fondy se obvykle nepouštějí do menších investic v řádech desítek, ale i stovek milionů korun. Andělští investoři pak vyplňují tuto mezeru. Některé publikace označují za andělské investory i přátele či rodinu, která na podnikání poskytne peníze. Protože se zpravidla jedná o úspěšné a zámožné osoby, je pro andělské investory půjčka ve výši několik stovek tisíc, ale i milionů korun optimální. Samozřejmě, výše poskytnutého kapitálů se může lišit mezi andělskými investory. Nelze tak určit přesnou hranici, kolik může andělský investor investovat do společnosti.

Investiční profil.

Jakákoliv investice, a především andělská investice sebou obnáší velký risk. Andělský investor hledá především takové společnosti, u které je vysoká pravděpodobnost návratu investovaného kapitálu. Proto se soustředí na společnosti s jasným obchodním plánem, které nabízejí promyšlený a uvěřitelný růst společnosti a také úspěšnou exit strategii (prodání společnosti).Andělští investoři investují zpravidla pouze čtvrtinu svých dostupných financí. To souvisí s rizikovým profilem tohoto podnikání

Andělští investoři v České republice.

Z historických důvodů se v Česku objevují první andělští investoři až po roce 1989 a Sametové revoluci. Rozmach andělských investic však přichází až v posledních 10 letech. Důvodem je, že se v současné době začíná dorůstat skupina úspěšných podnikatelů, kteří za sebou mají jeden či více úspěšných exitů (prodaných společností) po rozmachu internetu po roce 2000, a tudíž mají k dispozici slušný kapitál, který mohou investovat do dalších startupů, malý společností či jiných zajímavých podnikatelských nápadů.  V České republice se také začínají objevovat první sdružení, asociace či skupiny sdružující andělské investory. Mezi tyto skupiny patří například platforma Busyman.cz, která vznikla jako vůbec první svého druhu (2010), dále Keiretsu Forum, jedna z největších celosvětových sítí andělských investorů a které otevřela během jara roku 2016 svou pobočku v České republice. Další podobnou skupinou působící v České republice je Business Angels Czech, které je součástí evropské investorské skupiny EBAN. Počátkem roku 2020 vznikla Czech Business Angel Association (CBAA), první asociace andělských investorů v České republice, které cílem je zejména aktivní rozvoj tuzemského andělského investování, zastupování společných zájmů andělských investorů a kultivace podnikatelského prostředí, kde se investoři a startupy pohybují.

Andělský investor nebo také obchodní anděl či anděl, je český výraz pro anglické termíny "angel investor", "business angel", "seed investor" či "private investor", který označuje jedince, jenž poskytuje kapitál pro zakládání podniků, obvykle výměnou za podíl ve společnosti či participaci na zisku společnosti. Od konce internetové horečky ve druhé polovině devadesátých let ve světě vzrůstá počet andělských investorů, především skrz financování online, ITC a software společností, jejichž rozmach nastal na začátku tohoto století. Existují i společnosti, které sdružují andělské investory do organizací.

天使投资者(英语:Angel investor)或天使,在欧洲称为商业天使(英语:Business Angel)或非正式投资者,是指提供创业资金以换取可转换债券或所有者权益的富裕个人投资者。天使投资人自己组织成的天使团体或天使网络目前正不断扩大,以分享研究成果和集中资金针对性。术语“天使”最初来自英格兰,代表提供戏剧表演资金的资本。1978年,新罕布什尔大学教授、该校创业研究中心创始人William Wetzel完成了一项开拓性研究:探讨在美国如何增加企业的原始资本,他第一次使用“天使”来描述那些支持这些企业的投资者。


Výskyt v ČR.

V České republice je kokotice ladní považována za invazní neofyt, patrně byla zavlečena s osivem kulturních plodin, olejninami, luštěninami nebo bavlnou. V Praze byla nalezena již roku 1883 a byl to patrně její první sběr v Evropě. Postupně se ze středních Čech začala šířit na Moravu, kde byla zjištěna v roce 1924. V současnosti roste hlavně v teplých a sušších oblastech, v Polabí, na Hané, na jižní Moravě a v podhůří Bílých Karpat. V chladnějších podmínkách se hojněji vyskytuje pouze v jižních Čechách.

Ekologie.

Mimo polí osídluje často zelené rostliny podél komunikací, na rumištích, skládkách, v nevyužívaných prostorách továren, na odkalištích cukrovarů, na úhorech i v obdělávaných zahradách. Nemá specifické podmínky na hostitele a žije na širokém spektru druhů, její šíření na nová území podporuje i zvýšená tolerance vůči zasoleným biotopům na okrajích silnic. Vyskytuje se jak na rostlinách rostoucích na suchých stráních, tak i na vlhkých, obnažených dnech rybníků.  Kokotice ladní je parazitující rostlina, která nemá vlastní vyživovací kořenový systém a neosahuje chlorofyl. Při získávání živin je zcela odkázána na hostitelské rostliny, připojuje se k jejich nadzemním, lodyžním pletivům pomoci mnoha haustorií, jimiž z rostlin pro svou potřebu odčerpává vodu a živiny, tím je oslabuje a dochází k jejich vadnutí a usychání. V porostech kulturních rostlin pak vznikají následkem kruhovitého šíření parazita plochy zcela bez výskytu pěstované plodiny.  V ČR tento nebezpečný plevel cizopasí hlavně většinu druhů čeledí lilkovitých a tykvovitých a dále rody: aksamitník, dvouzubec, heřmánek, hulevník, chryzantéma, jablečník, jetel, jitrocel, krásenka, lebeda, máchelka, merlík, mrkev, pelyněk, posed, rýt, řebříček, řepeň, sléz, sporýš, srdečník, svlačec, tolice, truskavec, vikev atd. V Evropě je uváděn její výskyt u více než 200 druhů cévnatých rostlin.

Popis.

Jednoletá parazitická bylina se silně rozvětvenou, asi 1 mm hrubou, nažloutlou, bezlistou, ovíjivou lodyhou z které vyrůstají četná haustoria. Její lodyha porůstá pětičetnými, asi 3 mm velkými, bílými, nažloutlými až narůžovělými květy. Ty vytvářejí klubkatá květenství, která obsahují dvě až deset oboupohlavných květů na krátkých stopkách s miskovitými listeny. Pětičetný kalich má vejčité plátky, které se na bázi překrývají. Pět korunních plátků tvořící korunní trubku je trojúhelníkovitého tvaru a na vrcholech jsou dovnitř zahnuté. V krátce zvonkovité koruně je pět tyčinek, jejichž podlouhlé prašníky z květu vyčnívají a kulovitý semeník se dvěma hnědými čnělkami zakončenými kulovitými bliznami. Květy rozkvétají v období od června do srpna a opyluje je hmyz. Ve velikosti a hustotě květenství, stejně jako ve velikosti plodů, bývají u jednotlivých rostlin rozdíly. Ploidie druhu je 2n = 56.  Plodem je kulatá, na vrcholu mírně zploštělá tobolka asi 3 mm velká. Obsahuje čtyři světle hnědá, oválná, jednostranně zploštělá, asi 1 mm velká semena.

Rozmnožování.

Rozmnožuje se semeny, kterých může statná rostlina ročně vytvořit i přes 100 000. Bývají roznášena větrem, vodou, zvířaty i lidmi na strojích nebo během přepravy sklizených plodin. Mají nestejnou dobu dormance, podržují si klíčivost po dobu šesti až deseti roků, přežívají i průchod trávicí soustavou zvířat. Klíčit začínají při teplotě od 8 °C, optimum je při 18 až 24 °C. Vzcházejí v dubnu až červnu, kvetou v červnu a srpnu a semena dozrávají v červenci až říjnu. Tento parazitický druh se může rozšiřovat i roznesenými útržky lodyh s dosud nezralými semeny, ta spolehlivě uzrají i na jejich suchých úlomcích.  Při klíčení spotřebovává mladá rostliny zásobu živin uloženou v drobném v semenu a musí se co nejdřív připojit k parazitované rostlině pro získání dalších živin. Semeno proto musí vyklíčit v těsné blízkosti zelené rostliny, kolem které se může semenáček ovinout a napojit se na ni haustoriemi. Kořínek slouží jen k upevnění a brzy zaniká, rostlina pak nemá žádný kontakt s půdou.

Význam.

Kokotice ladní je celosvětově považována za invazní plevelný druh, který nemá pro lidi ani zvířata žádný ekonomický přínos, ale přináší v místech silného výskytu nemalé škody. V české přírodě se její škody nejvíce projevují na porostech jetele a vojtěšky.

Kokotice ladní ("Cuscuta campestris") je parazitická rostlina bez kořenů a listů, má pouze lodyhy, květy a plody, je jedním z téměř 200 druhů rodu kokotice. Je původní v Severní Americe a na karibských ostrovech, odkud se rozšířila do Jižní Ameriky, Jižní, Střední i Západní Evropy, do velké části Asie od Arabského poloostrova přes Kavkaz, Střední Asii a Čínu až po Japonsko, Indii a Indonésii. Doputovala také do Austrálie i na Tichomořské ostrovy.

平原菟丝子(学名:)为旋花科菟丝子属下的一种寄生植物。俗名田野菟丝子、金色菟丝子、草原菟丝子等。原产于北美中部地区,能寄生多种植物,包括苜蓿和其他豆科植物,已成为许多国家广泛分布的有害杂草。


Život.

Pochází z moskevské židovské rodiny, narodil se v Penzenské oblasti, kam byla jeho matka za války evakuována. V roce 1961 absolvoval animátorský kurs pořádaný studiem Sojuzmultfilm. Pracoval pod vedením režiséra Ivana Ivanova-Vana, v roce 1968 spolu s Arkadijem Ťurinem vytvořil svůj první film "25. říjen — první den", zabývající se odrazem Říjnové revoluce v tvorbě avantgardních malířů. Dalším filmem byla "Bitva u Keržence" (1971), freska z ruské historie využívající hudbu Nikolaje Andrejeviče Rimského-Korsakova. Následovaly dětské filmy "Liška a zajíc" (1973), "Jeřáb a volavka" (1974) a "Ježek v mlze" (1975). Norštejn na nich spolupracoval se svojí manželkou, výtvarnicí Francescou Jarbusovovou, inspiroval se pokusy Alexandra Alexejeva s prostorovou iluzí dosahovanou pomocí špendlíkového plátna. Pohádkové náměty jsou zpracovány lyrickým způsobem se smyslem pro tragikomické životní situace, Josif Bojarskij o "Ježkovi v mlze" napsal: „Tento film, plný jemných psychologických nuancí, dokazuje, že neexistují žádné odstíny lidských citů, které by se nedaly vyjádřit prostředky kresleného filmu.“ V roce 1975 obdržel Státní cenu Sovětského svazu.  V roce 1979 natočil Norštejn film "Pohádka pohádek" podle scénáře Ljudmily Petruševské a s hudbou Michaila Mejeroviče. Folklórní námět o malém šedém vlkovi se prolíná s proudem vědomí, odrážejícím vzpomínky Norštejnovy generace, narozené za války. Film byl na uměleckém festivalu, pořádaném u příležitosti olympijských her 1984, vyhlášen nejlepším animovaným filmem všech dob.  Norštejn je známý svým precizním, přemýšlivým způsobem práce, který mu vynesl přezdívku „Zlatý hlemýžď“. Na celovečerní filmové adaptaci Gogolovy povídky "Plášť" pracuje již od roku 1981, zatím z tohoto díla byly promítnuty pouze krátké ukázky na několika filmových festivalech. Kvůli pomalému tempu práce byl propuštěn ze Sojuzmultfilmu a roku 1993 založil vlastní studio ŠAR (Škola animátorů a režisérů). Je také uznávaným filmovým pedagogem, který přednáší po celém světě. Za svůj vzor ho označují japonští filmaři Hajao Mijazaki a Isao Takahata, v Japonsku také Norštejn obdržel Řád vycházejícího slunce. Je autorem knihy "Sníh na trávě", v níž vysvětluje svoje tvůrčí postupy.  V roce 2014 převzal Jurij Norštejn čestný doktorát pražské Akademie múzických umění.

Jurij Borisovič Norštejn (rusky "Юрий Борисович Норштейн", 15. září 1941 Andrejevka) je ruský animátor a režisér, od roku 1996 držitel titulu národní umělec Ruské federace.

尤里·鲍里索维奇·诺尔施泰因(,1941年-9月15日),俄罗斯动画导演,制作人。动画作品《故事中的故事》(Сказка сказок)是其成名作。


Vláda.

Po brzké smrti Svjatoslavova syna Jiřího II. Tertera se na bulharský trůn dostal car Michal Šišman. Tento Vidinský despota byla zvoleny bojary. V té chvíli už klidné roky vlády cara Teodora Svjatoslava byly minulostí. Zajímavostí bylo, že téměř celé své období panování (1323 - 1330) car proseděl na koni.  Michal Šišman bojoval v mnoha bitvách. Znal vítězství i prohry. Jeho první bitvy proti Byzantské říši v oblasti Thrákie jsou zrcadlem velké síly její armády.  O pár let později, když znovu hrozila bitva s Byzancí, si již sám nevěděl rady, a tak poprosil Tatary - své staré spojence, - aby mu pomohli v boji. Nečekané vpády ze strany Bulharů v Thrákii a v Adrianopoli vyčerpávaly Byzantskou říši, která byla nejednotná, protože v zemi bylo mnoho vnitřních rozporů a bitev.  V roce 1324 car Michal Šišman podepsal s Byzantinci mírovou smlouvu, protože si nebyl schopen udržet v bitvách získané oblasti. Smlouva byla potvrzena svatbou cara se sestrou mladého panovníka Andronika III. - Teodorou - vdovou po carovi Teodoru Svjatoslavi. Tímto způsobem si car zajistil mír z jihu. Nová dynastie byla také slavnostně uznána za platnou. V druhé polovině 20. let 14. století byl car zapleten do bitvy o Konstantinopol. Jeho touha získat ho do svých rukou se však neskončila dobře. Po neúspěšném vojenském pochodu v Thrákii prosil Andronika znovu o mír. Tento mír byl nyní pro Bulharsko velmi potřebný, protože na zemi stále více doléhali Srbové.  Ti ovládali již velkou část Makedonie a jejich král Štěpán Uroš III. Dečanský se připravoval na bitvu proti Bulharům. Bitva se uskutečnila u města Velbăžd (dnes Kjustendil) na západě země. Následovaly dramatické momenty s důležitými následky pro Bulharsko. Koncem července roku 1330 po bitvě proti Srbům se oba tábory dohodly na příměří. Okolnosti okolo smrti Michala Šišman jsou nejasné. Podle byzantského císaře a historika Jana Kantakuzenose byl císař v bitvě smrtelně zraněn a brzy zemřel.

Michal Šišman (, známý také jako Michal III. Asen, ) byl v letech 1323 až 1330 bulharský car. Přesný rok jeho narození není znám, ale předpokládá se, že mezi lety 1280 a 1292. Byl zakladatelem poslední vládnoucí dynastie druhé bulharské říše, Šišmanů. Po korunovaci ale vystupoval pod jménem Asen, aby zdůraznil spojení s Asenovci - první, kdo druhé říši vládli.

米哈伊尔·希什曼(,?-1330年-7月28日)是保加利亚沙皇(1323年-1330年在位),希什曼王朝的创立者。维丁大公希什曼之子。他在保加利亚历经内乱和蒙古人的蹂躏之后,再度统一了国家。


Akce.

Základní sekvence využívající funkci drag-and-drop je následující:  Tažení vyžaduje větší fyzickou námahu než pohyb se stejným ukazovacím zařízením bez držení tlačítka. Vzhledem k tomu se uživatel nemůže pohybovat tak rychle a přesně při tažení (viz Fittsův zákon). Nicméně drag-and-drop operace mají tu výhodu, že můžeme skloubit dohromady dva operandy (objekt a cílovou lokaci) do jediné akce.  Problém se objeví, když pro výběr objektů i pro jejich přetažení slouží stejné tlačítko. Nepřesný pohyb může způsobit přetažení, když uživatel chce jen vybrat.  Dalším problémem je, že cíl operace drag-and-drop může být zakrytý jinými objekty. Uživatel v takovém případě musí tažení přerušit, zajistit, aby zdroj i cíl byly viditelné a začít znovu. V klasickém Mac OS slouží lišta nacházející se v horní části obrazovky jako univerzální cíl, který umožňuje anulovat přetahovací operaci. Tento problém byl vyřešen v Mac OS X se zavedením Exposé.

V operačním systému Mac OS.

Drag and drop, nazváno stejně jako klikni a táhni, bylo použito v originálním Mackintoshi pro manipulování se soubory (například jejich kopírování mezi disky nebo složkami). System 7 přidal možnost otevření dokumentu v aplikaci tím, že upustí ikonu dokumentu na ikonu aplikace.  V systému 7.5, drag and drop byla rozšířena společná schránka o operace jako kopírování nebo přesouvání textového obsahu v rámci dokumentu. Obsah může být také vtažen do souborového systému k vytvoření "výstřižku souboru", které by pak mohly být uloženy a znovu použity.  Pro většinu z jeho historie Mac OS používá jediné tlačítko myši, tímto tlačítkem pokrývá velkou část horního povrchu myši. To může zmírnit ergonomické obavy udržet stisknuté tlačítko při přetahování.

V OS/2.

Pracoviště nazváno jako The Workplace Shell v OS/2 rozsáhle používá pro drag and drop vedlejší tlačítko myši, přičemž primární tlačítko zůstává pro výběr a standardní klikání myši. Používá se to jako další pokročilé funkce Common User Access na rozlišení nativních OS/2 aplikací pro platformě-nezávislé porty.

V HTML.

Specifikace v HTML5 nazívající se "working draft" obsahují podporu drag and drop. HTML5 podporuje rozdílné druhy funkce táhnutí a puštění zahrnující:  Každý z těchto typů může být použit, záleží na akci kterou právě potřebujeme. Všimněte si, že když HTML element je tažen pohybem na jeho nynější pozici, jeho ID je posláno na jeho rodičovský poziční element; takže pošle text a může být považován za první skupinu.  Webová e-mailová aplikace Google Gmail podporuje drag and drop obrázků a příloh v nejnovějším prohlížeči Google Chrome a Apple Safari (5.x). Drag and drop také podporuje Google obrázkové vyhledávání.

Na dotykovém zařízení.

Většina nových zařízení s dotykovým displayem také obsahují funkci drag and drop, nebo více přesněji, dlouhý stisk a poté tah. Jako je tomu například u Apple iPhone nebo u zařízení s operačním systémem Android.

Drag and drop ("táhni a pusť") je v informatice operace používaná v grafickém uživatelském rozhraní, kdy uživatel v počítači „uchopí“ pomocí ukazovacího zařízení (např. myši) virtuální objekt (např. soubor nebo ikonu) a přesune ho „přetažením“ na jiné místo (nebo na jiný objekt).

拖放(英语:Drag-and-drop)指的是图形使用者接口(英语:Graphical user interface)中,「在一个虚拟的物件上按著鼠标键将之拖曳到另一个地方或另一个虚拟物件之上」的动作(或是支持着这样的用户界面的技术)。一般而言,这可以用来产生很多种动作,或是在两个抽象物件当中产生各式各样的连结。


Život.

Ve čtrnácti letech mu zemřela matka a o rok později otec. Pracovat začal v šestnácti letech a prošel různými zaměstnáními, byl úředníkem, zaměstnancem cirkusu, knihovníkem i soukromým detektivem. V letech 1927-1928 se snažil studovat na vysoké škole, ale studia záhy opustil. Roku 1929 se oženil a s manželkou měl dva syny. Od roku 1936 začal psát humoristické povídky pro různé časopisy. V letech 1937-1945 pracoval jako korektor v "Milwaukee Journal". Roku 1938 vydal své první detektivní příběhy. Pro pulpové magazíny psal kromě detektivek také sci-fi povídky a westerny. V žánru science fiction debutoval roku 1941 povídkou "Not Yet the End" (Ještě není nic ztraceno). Svůj nejznámější sci-fi příběh "Arena" (Aréna) vydal roku 1944. Úspěch jeho detektivního románu "The Fabulous Clipjoint" (1947, Báječný zapadák), za který obdržel roku 1948 cenu Edgara Alana Poea (Edgar Award) za nejlepší románovou prvotinu, mu umožnil stát se spisovatelem z povolání.  Roku 1947 se rozvedl se svou první ženou a následující rok se oženil s Elizabeth Charlierovou. Protože měl vždycky problémy s alergiemi a astmatem, přestěhoval se s manželkou roku 1954 do Tusconu v Arizoně, kde doufal najít pro své zdraví lepší životní podmínky. Nemoc se mu však neustále zhoršovala a začal mít také problémy s alkoholem. Roku 1965 přestal být literárně činný a roku 1972 zemřel na rozedmu plic.  V žánru science fiction se proslavil jako tvůrce krátkých a většinou humorně laděných povídek (tzv. short short story) v době, kdy byl humor ve sci-fi velmi vzácný. Kromě povídek napsal celou řadu románů, a to nejen sci-fi ale i detektivních, v nichž v mnoha případech vystupuje dvojice amatérských detektivů, strýc Ambrose Hunter a jeho synovec Ed Hunter. Kromě toho napsal několik scénářů pro televizní seriál Alfreda Hitchcocka "Alfred Hitchcock Presents" (1957-1959, Alfred Hitchcock uvádí).

Dílo.

Nejznámější povídky.

Následující seznam obsahuje především sci-fi povídky, pokud jde o detektivní povídku, je takto označena.

Detektivní romány a thrillery.

Románová série s detektivy Ambrosem a Edem Hunterem.

V následujících románech vystupuje dvojice amatérských detektivů, strýc Ambrose Hunter a jeho synovec Ed Hunter.

Série Fredric Brown in the Detective Pulps.

Série se skládá z devatenácti povídkových sbírek, které obsahují doposud knižně nevydané autorovy detektivní, tajemné a sci-fi povídky z pulpových magazínů, jeho poezii a také nedokončená díla:

Fredric William Brown (29. října 1906, Cincinnati, Ohio – 11. března 1972, Tucson, Arizona) byl americký novinář, scenárista, humorista a spisovatel fantasy a science fiction, jeden z autorů období tzv. Zlatého věku sci-fi.

弗雷德里克·布朗(Fredric Brown)(1906年10月29日 - 1972年3月11日)是美国科幻小说、推理小说作家。他出生于辛辛那提。


Biografie.

Malëshova byl osobním tajemníkem albánského meziválečného politika Fana Noliho. K této pozici se Malëshova dostal poté, co dokončil svá studia lékařství v Itálii. Poté, co byla Noliho vláda svržena, odešel Malëshova do Paříže a později do Moskvy, kde se stal komunistou a studoval marxismus.  V letech 1930 – 1932 se stal členem Komunistické strany Sovětského svazu, nicméně byl velmi brzy jako příznivec Nikolaje Bucharina vyloučen, vzhledem k probíhajícím čistkám v KSSS v 30. letech a boji o moc. Přeložil komunistický manifest do albánštiny. Po založení Albánské strany práce na začátku druhé světové války se stal členem této strany. Věnoval se také poezii a tvořil pod pseudonymem Lame Kodra. Poté, co albánští komunisté převzali v zemi moc se stal ministrem kultury a propagandy. V témže roce byl zvolen do nově vzniklého Albánského svazu spisovatelů a umělců. Sám Malëshova přeložil některá díla světové literatury do albánštiny.  Malëshova byl kritikem Envera Hodži v řadě oblastí. Kritizoval plánovanou pozemkovou reformu; obával se, že povede k hladomoru.  Malëshova byl ve srovnání s řadou dalších albánských komunistů poměrně umírněný. Cenzurní pravidla uplatňoval víceméně velmi vágně, což mu vyneslo nelibost ze strany albánského komunistického vůdce Envera Hodži. Sám Malëshova napsal několik dopisů Harrymu Trumanovi a Clementu Attlee s cílem, aby Spojené státy a Velká Británie uznaly novou albánskou vládu. V roce 1946 obvinil Hodža Malëshovu z pravicových úchylek. Koči Dzodze ho následně vyloučil z komunistické strany. Enver Hodža jej označil za jugoslávského trockistu. Následně byl ve vykonstruovaném procesu odsouzen na 20 let vězení.  Zbytek svého života strávil Malëshova jako skladník v přístavním městě Fier.

Sejfulla Malëshova (2. března 1900, Këlcyrë, Osmanská říše – 9. června 1971, Fier, Albánie) byl albánský partyzán a komunistický politik.

赛依弗拉·马利绍瓦(;1900年-3月2日-1971年-6月9日),是阿尔巴尼亚的政治家、党和国家领导人,阿尔巴尼亚共产党中央政治局委员,阿尔巴尼亚宣传和文化部部长、教育部部长、作家和艺术家协会主席。1946年,被指责企图建立资产阶级民主制度,发展资本主义私有制经济,向美英让步,犯了右倾机会主义错误,被开除出党。之后的余生靠当一名仓库保管员度过,直到1971年去世。


Výskyt.

Paka nížinná má rozsáhlý areál výskytu od severovýchodního Mexika (především v Mexickém zálivu) přes Paraguay, Argentinu až do jihovýchodní Brazílie. Některé populace žijí rovněž v Uruguayi. Do tropických oblastí Severní Ameriky se paky dostaly přes pevninský most z Jižní Ameriky při poslední době ledové v pleistocénu. Byla introdukována do Alžírska a na Kubu. K životu dává přednost stálezeleným tropickým lesům (například v Mexiku), avšak žije též v mangrovníkových porostech. Na Yucatánu žije i v suchých oblastech. Průměrná nadmořská výška, ve které žije, činí 1 600 m n. m. Hustota populace závisí na dostupnosti potravy, vody, přítomnosti predátorů a dalších faktorech.

Popis.

Paka nížinná má robustně stavěné tělo, samci měří na délku 65 až 82 cm, samice jsou menší a dosahují délky 60 až 70 cm; u tohoto druhu je vyvinut pohlavní dimorfismus. Hmotnost se odhaduje na 7−12 kg, jedná se o největšího hlodavce Mexika. Nohy jsou krátké, ocas zakrnělý. Přední tlapy jsou opatřeny 4 prsty, zadní 5. Lebka měří zhruba 19 cm. Celkový zubní vzorec činí I 1/1, C 0/0, PM 1/1, M 3/3 = 20. Srst je červenohnědá, se světlejším břichem a bílými skvrnami na bocích.

Chování.

Paky nížinné přes den obývají nory, které si vyhrabávají 2 až 6 m hluboko, na yucatánském poloostrově obývají jeskyně. Žijí ve skupinkách složených ze samce a samice (monogamní druh), avšak nebydlí spolu v jedné noře. Chrání území o rozloze 3−4 ha a značí si jej rozstřikováním sekretů ze žláz blízko konečníku. Jedná se o noční zvířata, orientují se především sluchem a čichem, mají však také dobrý zrak podporovaný například vrstvou "tapetum lucidum" na sítnici. Predátory zastrašují zvuky připomínajícími chrochtání až vrčení, jež mohou vyvolávat díky zvětšené lícní kosti. Živí se zejména plody, například z pouterie sapoty ("Pouteria sapota"), mlékovce obecného ("Brosimum alicastrum"), hruškovce přelahodného ("Persea americana") nebo "Dialium guianense". Rozmnožování nastává během celého roku, estrální cyklus trvá průměrně 32,5 dní. Po období březosti, jež trvá asi 97–118 dnů, se samici narodí jedno až dvě plně vyvinutá mláďata, o která se stará 8 týdnů. Matku přivolávají mňoukavými zvuky. Odstav od mateřského mléka nastává zhruba ve 3 měsících života mláďat a pohlavní dospělosti dosahují v 8 měsících. Průměrný věk činí zhruba 12,5 let. Mezi nepřátele pak nížinných se řadí například jaguáři američtí ("Panthera onca"), parazituje na nich měchožil "Echinococcus vogeli".

Ohrožení.

Paka nížinná je často lovena pro maso, které se prodává jako "". V jihovýchodní části areálu výskytu populace klesly kvůli ničení přirozeného prostředí. Kvůli rozsáhlému areálu výskytu společně s velkou populací je však paka nížinná řazena mezi málo dotčené druhy. Vyskytuje se v řadě chráněných oblastí a je mimo jiné zapsána na Úmluvu o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a rostlin.

Paka nížinná, rovněž aguti paka nebo tlamák bahní ("Cuniculus paca") je hlodavec z čeledi pakovití a rodu "Cuniculus". Dříve byl řazen do čeledi agutiovití (Dasyproctidae). Popsal jej Carl Linné v roce 1766. Má rozsáhlý areál rozšíření. Dle Mezinárodního svazu ochrany přírody i proto patří mezi málo dotčené druhy.

驼鼠("Cuniculus paca")是美洲热带及亚热带的一种大型啮齿目,分布在墨西哥东中部至阿根廷北部。


Charakteristika.

Například k poslání „Hello, world!” pomocí TCP na port 80 hostitele s adresou 1.2.3.4, vytvoříme socket, připojíme jej ke vzdálenému hostiteli, odešleme řetězec a poté socket zavřeme: Socket socket = getSocket(type = "TCP") connect(socket, address = "1.2.3.4", port = "80") send(socket, "Hello, world!") close(socket) "Socket API" je rozhraní pro programování aplikací (API), které je obvykle poskytováno operačním systémem a umožňuje aplikačním programům ovládat a používat síťové sockety. API internetových socketů jsou obvykle založena na standardu Berkeley socketů. Dle standardu Berkeley socketů jsou sockety ve formě deskriptoru souboru ("souborový" handle), což vychází z filozofie Unixu, která tvrdí, že „všechno je soubor”, a analogie mezi sockety a soubory: v obou případech lze data číst, zapisovat a socket lze otevřít a zavřít. V meziprocesové komunikaci bude obecně mít každá strana komunikace své vlastní sockety a každý z nich může používat jiné API, protože jsou data předávána pomocí síťového protokolu.  "Adresa socketu" je kombinací IP adresy a čísla portu, stejně jako je jeden konec telefonního spojení kombinací telefonního čísla a předčíslí (tzv. „volačka“). Sockety nemusí mít nutně adresu (například pouze pro odesílání dat), ale pokud program "váže" sockety na adresu, mohou být sockety použity k přijímání dat odeslaných na danou adresu. Na základě této adresy doručují internetové sockety příchozí datové pakety do příslušného procesu nebo vlákna aplikace.

Přehled.

Internetový socket je charakterizován alespoň následujícím:  Z toho vyplývá, že TCP port 53 a UDP port 53 jsou odlišné sockety. Socket, který je připojen do jiného socketu, například při navázání TCP spojení, má také vzdálenou socket adresu.  Jak je uvedeno v oddílu klient-server níže, TCP server může obsluhovat více klientů současně. Server vytvoří jeden socket pro každého klienta a z pohledu tohoto serveru sdílejí sockety stejné místní socket adresy a mají různé vzdálené adresy pro každého klienta.  V rámci operačního systému a aplikace, která socket vytvořila, je na socket odkazováno pomocí unikátní celočíselné hodnoty nazývané "socket deskriptor". Operační systém předává příchozí IP pakety odpovídající aplikaci pomocí extrakce informací socket adresy z IP adresy a hlaviček transportních protokolů a oddělování hlaviček od aplikačních dat.  V IETF RFC, Internetových Standardech, v mnoha učebnicích a také v tomto článku se pojem "socket" vztahuje k entitě, která je jednoznačně identifikována pomocí čísla socketu. V ostatních učebnicích odkazuje pojem "socket" na místní socket adresu, tj. „kombinaci IP adresy a čísla portu”. V původní definici "socketu" uvedené v, která bylo vydáno v souvislosti se sítí ARPANET v roce 1971 je uvedeno, že „socket je specifikován jako 32bitové číslo se sudými sockety identifikujícími přijímací sockety a lichými sockety identifikujícími odesílající sockety”.  V unixových systémech i v systémech založených na Microsoft Windows může být v příkazovém řádku použit nástroj codice_1, který zobrazí seznam všech aktuálně používaných socketů a souvisejících informací.

Typy síťových socketů.

Několik typů internetového socketu:  Další typy socketů jsou realizovány pomocí jiných transportních protokolů, jako jsou např. Systems Network Architecture (SNA). Viz také Unix domain sockety (UDS), pro interní meziprocesovou komunikaci.

Stavy síťových socketů a model klient-server.

Počítačové procesy, poskytující aplikační služby, jsou označovány jako servery a při startu vytvářejí sockety, které jsou ve "stavu naslouchání" (listen). Tyto sockety čekají na iniciativu od klientských programů.  TCP server může obsluhovat více klientů současně pomocí podřízeného procesu vytvořeného pro každého klienta a navázání TCP spojení mezi podřízeným procesem a klientem. Pro každé spojení jsou vytvořeny unikátní "specializované sockety". Když je zaváděno socket-to-socket virtuální spojení nebo virtuální okruh (VC), také známo jako TCP relace, pomocí dálkového socketu, což poskytuje duplexní proud bytů, jsou tyto unikátní specializované sockety ve stavu "spojeno" (connected).  Server může vytvořit několik současně stanovených TCP socketů se stejným lokálním číslem portu a lokální IP adresou, kde je každý socket mapován na vlastní server-podřízený proces a slouží vlastnímu procesu klienta. Operačním systém s těmito sockety však zachází jako s rozdílnými, protože vzdálené socket adresy (IP adresa klienta a/nebo číslo portu) jsou rozdílné, jelikož mají různé čtveřice socketových párů.  UDP socket nemůže být ve stavu "spojeno", protože UDP je nespojový protokol. Proto výstup příkazu codice_1 neukazuje stav UDP socketu. UDP server nevytváří nové podřízené procesy pro každého souběžně obsluhovaného klienta, ale jeden stejný proces postupně zpracovává příchozí datové pakety od všech vzdálených klientů přes stejný socket. To znamená, že UDP sockety nejsou identifikovány pomocí vzdálené adresy, ale pouze pomocí lokální adresy i přesto, že každá zpráva má přiřazenu i vzdálenou adresu.

Socketové páry.

Komunikující lokální a vzdálené sockety se nazývají "socketové páry". Každý socketový pár je popsán unikátní čtveřicí, která se skládá ze zdrojů a umístění IP adres a čísel portů (lokálních a vzdálených socket adres). Jak bylo popsáno výše v případě TCP je každé unikátní čtveřici socketového páru přiřazeno číslo socketu, zatímco v případě UDP je každé lokální socket adrese přiřazeno číslo socketu.

Síťový socket () je v informatice koncový bod připojení přes počítačovou síť. S rozvojem Internetu většina komunikace mezi počítači používá rodinu protokolů TCP/IP. Vlastní přenos zajišťuje IP protokol, a proto je používáno i označení "internetový socket". Vlastní socket je handle (abstraktní odkaz), který může program použít při volání síťového rozhraní pro programování aplikací (API), například ve funkci „odeslat tato data na tento socket“. Sockety jsou vnitřně často jen celá čísla, která odkazují do tabulky aktivních spojení.

网络插座(英语:Network socket;又译网络套接字、网络接口、网络插槽)在计算机科学中是电脑网络中行程间资料串流的端点。使用以网际协议(英语:Internet Protocol)为通讯基础的网络插座,称为网际插座(英语:Internet socket)。因为网际协议的流行,现代绝大多数的网络插座,都是属于网际插座。


Život.

Studoval matematiku na "Trinity College School" v Port Hope v Ontariu a na "Bishop’s College" v Lennoxvillu, ale studium nedokončil. Začal učit ve Whitneyho institutu, nedávno založené škole na Bermudách. Protože ho zajímala věda, brzy odjel do New Yorku a požádal o práci u Thomase Edisona, ve firmě "Edison Machine Works". Roku 1886 byl přijat a brzy se stal hlavním chemikem v nové "Edison Laboratory" ve West Orange. Avšak v roce 1890 se Edison dostal do velkých finančních problémů a musel propustit většinu zaměstnanců, mj. i Fessendena. Ten tedy přešel do "Westinghouse Electric Company" v Newarku, a pak do "Stanley Company" v Pittsfieldu v Massachusetts. Roku 1892 ale firma zkrachovala a Fessenden tak zahájil akademickou kariéru na univerzitách v Indianě ("Purdue University") a v Pensylvánii ("Western University of Pennsylvania", dnes "University of Pittsburgh").  Od roku 1900 pracoval v Meteorologickém úřadě ("U.S. Weather Bureau"), kde chtěli využít vysílání zpráv o počasí v Morseově abecedě. Zde si začal pohrávat s myšlenkou převést Morseův kód na zvuk, což se mu nakonec, byť v primitivní formě, podařilo, za použití jiskrového telegrafu. Pak se však dostal s vedením úřadu do sporu a odešel do Brant Rock ve státě Massachusetts, kde založil firmu NESCO a pokračoval ve výzkumu. Brzy dosáhl prvního velkého úspěchu, když uskutečnil první zaoceánské vysílání oběma směry, mezi Brant Rock a skotskou vesnicí Machrihanishs. Nepřenášel ale zvuk, ale opět jen Morseův kód.  Klíčem k možnosti přenášet zvuk byl skutečně vysokofrekvenční alternátor (generátor střídavého elektrického proudu). Ten sám Fessenden vyvinout nedokázal, a tak musel čekat, až dostatečně silný alternátor vyvine firma "General Electrics". To se stalo roku 1906, kdy firma vyrobila generátor schopný generovat střídavý proud o kmitočtu 50 kHz. Pak již Fessenden měl, co potřeboval: s použitím generátoru, Edisonova mikrofonu a telefonu začal modulovat amplitudu vlny (tzv. amplitudová modulace – AM). Tak vyslal radiový signál, který mohly telegrafní přijímače zachytit jako zvukový. Slavný experiment, kdy se prvně v historii z radiotelegrafního přístroje ozval lidský hlas, Fessenden uskutečnil na Štědrý den, 24. prosince 1906. Do mikrofonu přečetl pasáž z Bible o Ježíšově narození a zazpíval koledu "Tichá noc" ("Heilige Nacht"). Tak objevil tzv. velmi dlouhé vlny jako prostředek dálkového přenosu signálu, což se uplatnilo zejména v lodní dopravě. Úspěšnější byl ale model rádia vytvořený Marconim, takže Fessenden jako vynálezce rozhlasu není tolik známý. V životě vedl mnoho vleklých patentových sporů, řadu ale vyhrál roku 1928, takže se mohl s manželkou přestěhovat na odpočinek na její rodné Bermudy.

Reginald Aubrey Fessenden (6. října 1866, East Bolton, Quebec — 22. července 1932, Bermudy) byl kanadský fyzik a vynálezce, který významně přispěl ke vzniku rozhlasového vysílání.

范信达(英语:Reginald Aubrey Fessenden,1866年-10月6日-1932年-7月22日)是一位加拿大发明家,以发明电台广播而著名。中国大陆通常翻译为费森登。


Definice.

Zde si představíme definici fibrovaného prostoru, jež může působit dost abstraktním a těžko stravitelným dojmem. V následujícím oddíle je proto tento pojem vyložen v povědomějších termínech pro snazší pochopení. Navíc, v následující definici požadujeme, aby jednotlivé množiny byly diferencovatelné variety. Tento požadavek však není nutný a místo diferencovatelných variet lze brát obecněji topologické prostory, kde současně místo hladkosti zobrazení vystupujících v definici požadujeme pouze jejich spojitost. Fibrované prostory, kde za množiny bereme diferencovatelné variety, se pak v tomto kontextu označují jako diferencovatelné fibrované prostory.

Fibrovaný prostor.

Fibrovaný prostor (angl. "fibre bundle") je definován jako uspořádaná čtveřice formula_1 následujících objektů:  Fibrovaný prostor formula_1 se často značí jen jako formula_23 nebo výrazem  Přísně vzato, definice fibrovaného prostoru by měla být nezávislá na konkrétní volbě otevřeného pokrytí formula_25. Matematicky korektně se tedy postupuje tak, že se nejdříve definicí výše zavádějí souřadnicové fibrované prostory  formula_26. Na množině všech takovýchto souřadnicových fibrovaných prostorů s různými pokrytími se zadefinuje relace ekvivalence tak, že formula_26 je ekvivalentní s formula_28 právě tehdy, když formula_29 je opět souřadnicovým fibrovaným prostorem. Množinu všech souřadnicových fibrovaných prostorů si tedy můžeme faktorizovat podle této ekvivalence a fibrovaný prostor samotný je pak definován jako třída ekvivalence v tomto faktorprostoru.

Přechodová zobrazení.

Okolí formula_25 pokrývají bázovou varietu formula_7. Ke každému formula_12 je přitom přiřazena lokální trivializace formula_19. Na průniku dvou okolí formula_34 tak máme bod formula_35 totálního prostoru vyjádřen pomocí dvou různých trivializací kde formula_37 je takové, že platí formula_38. Skutečnost, že v obou případech máme stejné formula_37 pro obě trivializace vyplývá z požadavku kladeného na tato zobrazení v definici fibrovaného prostoru. Co je obecně různé jsou však prvky formula_40. Můžeme si tak zavést zobrazení formula_41 předpisem Takto zavedeným zobrazením se říká přechodové funkce. Konvence pro jejich značení se liší u různých autorů. Místo označení formula_43 se tak lze setkat i s opačným pořadím indexů formula_44 apod. Přechodové funkce se mají k lokálním trivializacím způsobem  Pokud formula_46, je odpovídající přechodová funkce formula_47 zjevně rovna identitě. Dále, pokud platí formula_48, tak zřejmě i formula_49, z čehož vyplývá formula_50. Pokud bychom neuvažovali pouze body z průniku dvou okolí formula_51, ale rovnou ze tří okolí formula_52, tak bychom podobnými úvahami dospěli i ke vztahu Ukázali jsme tak, že v množině všech přechodových zobrazení formula_54 se nachází jednotkový prvek (identické zobrazení), každý prvek má k sobě inverzní prvek a že tato množina je uzavřená vůči operaci skládání prvků coby zobrazení. Skládání zobrazení je asociativní a tyto všechny vlastnosti nám tedy říkají, že množina všech přechodových zobrazení (spolu s operací skládání zobrazení) tvoří grupu. Této grupě se říká strukturní grupa. V našem postupu jsme měli zadány lokální trivializace a z nich jsme sestrojili přechodové funkce. Lze se však vydat i opačným směrem, kdy máme předem zadané přechodové funkce a z nich jsme schopni zrekonstruovat lokální trivializace, viz oddíl Rekonstrukce fibrovaného prostoru ze znalosti přechodových zobrazení níže. Strukturní grupa se tedy někdy vyskytuje v samotné definici fibrovaného prostoru.  Množina všech řezů na prostoru formula_23 se často značí symbolem formula_66. Podobně, jako lokální řez (na okolí formula_67) označíme hladké zobrazení formula_68 vyhovující podmínce formula_69, kde formula_70 je otevřená podmnožina bázové variety. Důvod, proč se řezy nazývají právě "řezy", je ten, že zobrazení formula_71 vybere pro daný bod formula_37 bázové variety jen jeden bod formula_73 z vlákna nad bodem formula_74. Pro libovolné další formula_75 se už nemůže stát, že by formula_76 spadlo do téhož vlákna. Situace je lépe nahlédnutelná na animovaném Obr. 2 níže. V tomto případě je řezem hladké zobrazení formula_71, které bere body kružnice a vrací body v Möbiově pásce. Na obrázku je v Möbiově pásce vyznačen větší počet typických vláken, v tomto případě představovaných úsečkami. Celá úsečka přitom odpovídá jedinému bodu kružnice. Řez formula_71 bere po řadě body kružnice a každému takovému bodu přiřazuje jen jeden bod na odpovídající úsečce.

Grafická interpretace.

Kartézský součin.

Jak již bylo řečeno, fibrovaný prostor má do jisté míry zobecňovat pojem kartézského součinu. Popravdě řečeno, kartézský součin dvou diferencovatelných variet formula_96 lze chápat jako jednoduchý fibrovaný prostor formula_97, kde formula_96 je nyní totální prostor, formula_99 je bázová varieta a formula_100 je typické vlákno. Projekci formula_18 si v tomto případě můžeme definovat způsobem formula_102, pro libovolné formula_103, formula_104. Pokud si dále vezmeme nějaké otevřené pokrytí formula_25 variety formula_99, tak ke každému okolí formula_12 můžeme definovat lokální trivializaci formula_108, která ze dvou bodů vytvoří jejich uspořádanou dvojici. Máme tak všechny suroviny vystupující v definici fibrovaného prostoru a můžeme uzavřít, že kartézský součin je skutečně triviálním případem fibrovaného prostoru.  Nezůstaňme ovšem jen u triviálních případů. Každý fibrovaný prostor, resp. jeho totální prostor, totiž jako kartézský součin vypadá alespoň "lokálně". Zhruba řečeno je ke každému bodu bázové variety formula_7 přilepena jiná varieta, vlákno formula_60. Ostatně samotné lokální trivializace formula_19, jak již jejich název dává tušit, slouží k lokálnímu převodu totálního prostoru na kartézský součin dvou množin. Pro každé okolí formula_12 lze množinu formula_113 (která je podmnožinou totálního prostoru formula_23) zobrazit díky formula_115 difeomorfně na kartézský součin okolí a vlákna, tj.

Möbiova páska.

Jedním z nejjednodušších příkladů fibrovaných prostorů, které nelze vyjádřit jako kartézský součin, je Möbiova páska, na níž lze pěkně ilustrovat role jednotlivých objektů vystupujících v definici fibrovaného prostoru. Celá situace je znázorněna na obr. 1 níže. Na tomto obrázku vidíme následující:  Na bázové varietě, kružnici, jsou dále pro názornost vybrány tři různé body formula_117. Vzory těchto bodů při projekci formula_18 jsou po řadě vlákna formula_119. "Vlákno nad bodem" formula_120 je tedy označeno formula_121 a podobně pro ostatní body. Vidíme tak, že jednomu bodu kružnice odpovídá celá úsečka bodů na Möbiově pásce. Každá z těchto úseček je v podstatě rovna typickému vláknu formula_60. Jednotlivé body na dané úsečce lze pak rozlišit pomocí bodů z typického vlákna, kterážto situace je znázorněna pro případ bodu formula_123. Jeho projekce na bázovou varietu je formula_124 a v rámci vlákna formula_125 je formula_126 jednoznačně identifikován bodem formula_127. Nějakému jinému prvku formula_128 ze stejného vlákna formula_125 by odpovídal jiný bod formula_130, ačkoli jeho projekce formula_131 by byla stále rovna formula_132, tj. formula_133.

Báze, vlákno a projekce.

Způsob, jakým se došlo od Möbiově pásce ke kružnici, coby bázové varietě, s úsečkou, coby vláknem, je naznačen v animaci na Obr. 2 a podrobněji matematicky rozebrán v následujícím. Möbiova páska je dvourozměrná varieta, kterou můžeme vložit do trojrozměrného prostoru formula_134 a na jejíž body se pak díky tomu můžeme odkazovat pomocí jejich souřadnic formula_135. Parametrické rovnice Möbiovy křivky o jednotkovém poloměru a jednotkové šířce v těchto souřadnicích potom znějí kde formula_137 a formula_138. Od teď nebudeme rozlišovat mezi Möbiovou páskou a jejím vložením do formula_134. Pod "bodem Möbiovy pásky" tak budeme rozumět trojici čísel formula_135 vyhovující parametrickým rovnicím výše.  Položíme-li formula_141 pevně, tak okamžitě vidíme, že křivka formula_142 je jednotková kružnice ležící ve vodorovné rovině, neboť platí Za bázovou varietu si tedy skutečně můžeme vzít jednotkovou kružnici, která je parametrizovaná proměnnou formula_144. Máme-li na kružnici formula_7 zvolen pevně jistý počáteční bod, tak mu můžeme přiřadit hodnotu formula_146. Pokud zvětšujeme parametr formula_144 postupně od nuly do formula_148, tak projdeme všechny body kružnice. Každému bodu formula_149 kružnice je tak jednoznačně přiřazeno jisté číslo formula_150. Tento vztah budeme v tomto oddíle vyjadřovat zápisem formula_151. Kružnice je jednorozměrná křivka a pokud ji vnoříme do trojrozměrného prostoru formula_134, tak jí můžeme ztotožnit s množinou formula_142. V takovém případě má počáteční bod kružnice souřadnice formula_154 a souřadnice formula_155 bodu formula_156 mají tvar  Jestliže si nyní ukotvíme parametr formula_144 a položíme ho rovno číslu formula_159, tak lze parametrické rovnice Möbiovy křivky přepsat do tvaru což je parametrické vyjádření úsečky ve trojrozměrném prostoru (parametr formula_161 probíhá omezený interval od -1/2 do 1/2). Proměnná formula_161 tedy parametrizuje vlákno; udává "vzdálenost" bodu úsečky od jejího středu. Zaveďme pro prvky vlákna podobné značení, jaké jsme přijali pro prvky bázové variety. Konkrétně bod formula_163 ve "vzdálenosti" formula_164 od středu úsečky vyjadřujme vztahem formula_165.  Uvažujme nyní nějaký konkrétní bod Möbiovy pásky, např. bod formula_126 na Obr. 1. Nechť jeho souřadnice znějí formula_167 pro nějaké formula_168 a formula_169. Za "projekci" tohoto bodu na bázovou varietu položíme bod na kružnici, jehož vzdálenost od počátečního bodu kružnice je rovna formula_169. Pokud si za počáteční bod kružnice zvolíme bod formula_120 na Obr. 1, pro nějž platí formula_172, tak projekcí bodu formula_126 je bod formula_174. V návaznosti na tento postup si tak zavedeme projekci formula_175 vztahem Projekce nám tak smaže veškerou informaci o vlákně skrytou v proměnné formula_161.

Lokální trivializace.

Zbývá nám určit lokální trivializace, jež sestávají z okolí pokrývajících bázovou varietu a k nim přiřazených zobrazení splňujících dodatečné podmínky. Za pokrytí kružnice bychom si mohli zvolit dvojici okolí Pokud bychom uvažovali bázovou varietu formula_7 coby kružnici vloženou do formula_134, tak by šlo vyjádřit tato okolí ve tvaru Meze intervalů jsme zvolili více méně libovolně, důležité je, aby tyto intervaly byly otevřené a jejich sjednocení bylo nadmnožinou intervalu formula_182. Okolí bychom si mohli zvolit i více, rozhodně ne však méně. Později si ukážeme, že jediné okolí pokrývající kružnici "M" nelze pro zavedení lokálních trivializací použít. Pro aktuální volbu okolí nyní stačí za lokální trivializace vzít zobrazení formula_183, formula_184, jejichž předpis v parametrizaci pomocí proměnných formula_185 zní Parametrické rovnice Möbiovy pásky jsou tedy v podstatě lokálními trivializacemi. Zobrazení formula_188 vezme jednak bod kružnice formula_189 parametrizovaný hodnotou formula_190, jednak bod typického vlákna formula_191 parametrizovaný hodnotou formula_137, a této dvojici prvků přiřadí bod Möbiovy pásky, jehož souřadnice formula_193 se získají z parametrických rovnic. Trivializace formula_184 se chová podobně, akorát její definiční obor je omezen na hodnoty formula_137 a formula_196. Pro názornost jsou pokrývající okolí i působení lokálních trivializací vykreslena na Obr. 3.  Zodpovězme nyní otázku, proč jsme uvážili dvě okolí formula_197 namísto jednoho formula_67, které by pokrylo celou kružnici a které by mělo tvar Množina formula_67 je zjevně pokrývající a otevřená (celá množina vždy patří do své topologie a splňuje tak podmínku otevřenosti). Co nám tedy brání ji použít? Potíž je v tom, že odpovídající lokální trivializace formula_201 by nebyla na celém svém definičním oboru hladké zobrazení. Abychom toto nahlédli mějme analogicky předchozímu případu Při obejití kružnice se dostaneme zpět na počátek a musí tedy platit, že hodnoty lokální trivializace pro formula_146 a formula_204 se při ukotveném formula_205 rovnají. Hodnota formula_148 přísně vzato neleží v definičním oboru a tato podmínka proto zní Položíme-li formula_208, tak se levá strana redukuje do tvaru formula_209, zatímco pravá strana přechází na tvar formula_210. Rovnost tedy viditelně nenastává a s jediným pokrývajícím okolím Möbiovy pásky si tak nevystačíme. Graficky lze nespojitost zobrazení formula_211 vidět na animaci v Obr. 2, kde šipka "generující" pásku na počátku směřuje ven, při oběhnutí kružnice však směřuje dovnitř pomyslného kruhu.  Naše volba dvou okolí s danými trivializacemi problém nespojitosti zobrazení obchází. Zatímco u jednoho okolí formula_212 mělo toto topologii kruhu a daná trivializace musela být "spojitá v počátečním bodě", tak pokud použijeme okolí dvě, tak každé z nich má topologii úsečky (bez koncových bodů) a o žádnou spojitost v "počátečním bodě" se nemusíme starat.

Přechodové funkce.

Okolí formula_213 a formula_214 se překrývají v oblastech formula_215 a formula_216. Označme si první interval písmenem formula_217 a druhý interval podobně písmenem formula_218. Pro úplnost si odvodíme tvar přechodových funkcí formula_219 a formula_220. Vzhledem k tomu, že jedna je inverzí druhé, stačí spočíst formula_221. Zde je nutno pro každý z obou intervalů "A" a "B" hledat tvar přechodové funkce zvlášť. Pro všechny body formula_222, kde formula_223, a pro všechny prvky vlákna formula_224, formula_137, platí Přechodová funkce formula_227 je tedy identickým zobrazením. Explicitně, Podobně postupujeme i pro interval "B", zde však musíme být více na pozoru. Proměnná formula_144, parametrizující kružnici, nabývá hodnot mezi nulou a formula_148. V intervalu "B" se však nacházejí čísla mimo tyto meze. Protože hodnotě formula_231 by měl odpovídat stejný bod kružnice jako hodnotě formula_138, vyjádřeme si proměnnou formula_233 explicitně ve tvaru formula_234, kde už formula_235. Při tomto vyjádření přecházejí goniometrické funkce do tvarů Vyjádření lokální trivializace formula_238 tak přejde do tvaru kde nyní parametr formula_144 nenabývá hodnot z intervalu "B", ale z intervalu formula_241. Vidíme, že znaménko mínus, objevivší se z úpravy goniometrických funkcí, můžeme přidružit k proměnné formula_161. Máme-li pevně zadán bod formula_135 Möbiovy pásky, jehož parametry v trivializaci formula_188 mají hodnoty formula_245 a formula_246, tak v trivializaci formula_238 je tentýž bod popsán parametry o hodnotách formula_248 a formula_249, kde však Z těchto vztahů okamžitě vidíme, že na intervalu "B" přechodová funkce formula_251 efektivně obrací hodnotu parametru formula_161 Toto obracení parametru je explicitní vyjádření nespojitosti, se kterou jsme se setkali u zobrazení formula_211 v předchozím pododdíle o lokálních trivializacích. Graficky pak obracení parametru formula_161 při přechodu od jedné trivializace ke druhé na intervalu formula_241 můžeme odtušit ze směru ohraničující šipky na Obr. 3, kde pro trivializaci formula_188 směřuje daná šipka ven, zatímco u trivializace formula_238 tato šipka směřuje dovnitř.  Jen tak na okraj, v případě "válce" (kde neuvažujeme jeho podstavy) k žádné podobné nespojitosti nedochází a celý válec tak lze popsat jediným okolím a jedinou lokální trivializací. Válec je tedy příkladem triviálního fibrovaného prostoru. Pokud bychom i přesto pokrývali válec dvěma okolími jako v případě Möbiovy pásky výše a zvolili bychom si přirozenou parametrizaci válcové plochy, tak přechodová funkce by byla na obou intervalech "A" i "B" identické zobrazení.  Na závěr tedy můžeme vyjádřit předpis přechodové funkce na celém průniku okolí formula_213 a formula_214 pro Möbiovu pásku způsobem

Rekonstrukce fibrovaného prostoru ze znalosti přechodových zobrazení.

V tomto oddíle si ukážeme důležitost přechodových funkcí definovaných výše. Zrekonstruujeme totiž fibrovaný prostor formula_1 jen na základě znalosti bázové variety formula_7, jejího otevřeného pokrytí formula_25, typického vlákna formula_60 a přechodových zobrazení formula_43 tvořících strukturní grupu formula_267. K plnému určení fibrovaného prostoru tedy ještě musíme najít totální prostor formula_23, projekci formula_18 a lokální trivializace formula_19. Postup je následující:  Nejprve si definujme množinu a zaveďme si na ní relaci ekvivalence formula_272, kdy prvky formula_273 a formula_274 jsou ekvivalentní formula_275 právě tehdy, když formula_276 a současně existuje formula_277 tak, že formula_278. Aby tento vztah byl skutečně ekvivalencí, musejí přechodové funkce splňovat požadavky: kde formula_63 značí identické zobrazení. Totální prostor formula_23 poté definujeme jako množinu formula_284 faktorizovanou podle právě uvedené ekvivalence Každý prvek totálního prostoru je tedy třída ekvivalence. Třídu ekvivalence, jež obsahuje prvek formula_286 si budeme značit formula_287. Projekci formula_175 definujeme přirozeným způsobem Podobně přirozeně nadefinujeme i lokální trivializace formula_290 a sice Lze jednoduše ověřit, že takto definované objekty skutečně vyhovují definici fibrovaného prostoru.

Význačné příklady fibrovaných prostorů.

V tomto oddíle jsou zmíněny některé druhy fibrovaných prostorů, z nichž nejvýraznějšími jsou patrně tečný bandl a hlavní fibrovaný prostor.

Vektorový fibrovaný prostor.

Vektorový fibrovaný prostor (angl. "vector bundle") je fibrovaný prostor, jehož typickým vláknem je vektorový prostor. Přechodové funkce v tomto případě tvoří strukturní grupu všech nesingulárních matic odpovídajících rozměrů. Je-li typické vlákno reálný vektorový prostor dimenze "k", tj. formula_292, tak strukturní grupa je rovna maticové grupě formula_293. Podobně, pokud je typické vlákno rovno komplexnímu vektorovému prostoru formula_294, tak strukturní grupa je formula_295. Číslo "k" se nazývá dimenze vlákna a značí se, poněkud nekonzistentně, symbolem formula_296. (Ačkoli dimenze totálního prostoru "E" je rovna "n + k", kde "n" je dimenze bázové variety "M".) Důležitým příkladem vektorového fibrovaného prostoru je tečný fibrovaný prostor. Jiným příkladem je normálový fibrovaný prostor. Oba druhy jsou popsány v následujících pododdílech.

Tečný fibrovaný prostor.

Jedním z důležitých příkladů fibrovaných prostorů je tzv. tečný fibrovaný prostor (někdy též tečný bandl, angl. "tangent bundle"), k němuž dojdeme následujícím postupem. Uvažujme nějakou (reálnou) diferencovatelnou varietu formula_7 konečné dimenze formula_298. V každém bodě formula_74 této variety je definován tečný prostor formula_300, což je vektorový prostor všech tečných vektorů k varietě formula_7 v bodě formula_74. Disjunktním sjednocením všech tečných prostorů získáme totální prostor tečného fibrovaného prostoru. Disjunktním sjednocením je zde přitom míněno sjednocení, kde prvek z formula_304 si "pamatuje" nejen to, kam coby tečný vektor míří, ale i z jakého bodu variety vychází. Informaci o bodu variety, ze kterého daný prvek formula_305 vychází, nám přitom podá projekce formula_306. Matematicky zapsáno Bázovou varietou je tedy samotná varieta formula_7 a vláknem je vektorový prostor formula_309, neboť všechny tečné prostory formula_300 pro libovolné formula_37 jsou izomorfní formula_309.  Abychom mohli zavést lokální trivializace, uvažme nějaké otevřené pokrytí formula_25 variety formula_7 a z něho uvažujme právě jedno konkrétní okolí formula_12 se souřadnicemi formula_316. Souřadnice formula_317 bodu formula_318 variety tedy obdržíme ze vzorce formula_319. Každý bod variety formula_7 v okolí formula_12 je tedy jednoznačně popsán formula_322-ticí čísel. Co víc, za bázi tečného prostoru formula_300 si můžeme vzít derivace formula_324. Každý vektor formula_325 z formula_300 je tedy také určen formula_322-ticí čísel formula_328. Pro jednoznačnou identifikaci bodu formula_329 z množiny formula_16 (tj. ze vzoru okolí formula_12 při projekci formula_18) je tedy třeba znát formula_333 čísel Za lokální trivializaci formula_335 tak můžeme vzít zobrazení, jehož inverze má v souřadnicích formula_336 tvar Tímto způsobem obdržíme lokální trivializace pro všechna pokrývací okolí. Tečný fibrovaný prostor je tedy fibrovaný prostor určený čtveřicí formula_338 a danými lokálními trivializacemi.  Řez tečného fibrovaného prostoru se nazývá vektorové pole. Každému bodu variety formula_7 je tedy přiřazen nějaký vektor a toto přiřazení je hladké.

Normálový fibrovaný prostor.

Nechť formula_7 je formula_322-rozměrná diferencovatelná varieta vložená do prostoru formula_342. Dále nechť formula_343 je ortogonální doplněk k formula_300 ve vektorovém prostoru formula_342, kde formula_300 značí tečný vektorový prostor k varietě formula_7 v bodě formula_37. Platí tedy kde tečka značí standardní skalární součin. Z předchozího plyne, že vektorový prostor formula_343 je izomorfní prostoru formula_351. Disjunktním sjednocením všech množin vznikne normálový fibrovaný prostor formula_352 (angl. "normal bundle"), jehož typickým vláknem je formula_351. Explicitně tedy

Duální fibrovaný prostor.

Mějme vektorový fibrovaný prostor formula_355 s vláknem formula_60. K vektorovému prostoru formula_60 můžeme uvažovat prostor formula_358 k němu duální, jenž je tvořen všemi lineárními funkcionály. Tento prostor má stejnou dimenzi jako formula_60 a fibrovaný prostor, kde za vlákno vezmeme formula_358, nazýváme duální fibrovaný prostor (angl. "dual bundle"). Speciálním druhem duálního fibrovaného prostoru je kotečný fibrovaný prostor, jenž je definován níže.

Kotečný fibrovaný prostor.

Ke každému tečnému prostoru formula_300 existuje prostor duální formula_362, tvořený lineárními funkcionály definovanými nad vektory z formula_300. Tomuto duálnímu prostoru se říká "kotečný prostor" k varietě formula_7 v bodě formula_74. Postupem analogickým tomu pro tečný fibrovaný prostor můžeme definovat tzv. kotečný fibrovaný prostor (někdy též kotečný bandl, angl. "cotangent bundle"). V případě kotečného fibrovaného prostoru je za bázovou varietu zvolena (reálná) diferencovatelná varieta formula_7 dimenze formula_298, totální prostor se definuje jako disjunktní sjednocení duálních prostorů a za vlákno se bere množina formula_309. Tato množina je totiž izomorfní duálnímu prostoru formula_362 pro libovolný bod variety formula_37. Projekce formula_372 je volena tak, aby pro každý prvek z formula_373 vrátila bod variety, odkud tento prvek pochází. To jest Jak je zmíněno v předchozím pododdíle o tečném fibrovaném prostoru, pro každý tečný prostor formula_300 k varietě formula_7 v bodě formula_74, kdy se bod formula_74 nachází v nějakém pokrývacím okolí formula_379 popsaném souřadnicemi formula_380, můžeme za bázi tečného prostoru vzít množinu formula_324 derivací podle daných souřadnic. V duálním prostoru formula_362 dále můžeme uvažovat bázi souřadnicových funkcionálů formula_383, jejichž působení na vektorech alias derivacích lze vyjádřit elegantně ve tvaru kde formula_385 označuje Kroneckerovo delta. Každý lineární funkcionál formula_386 z duálního prostoru formula_362 tak lze zapsat ve tvaru formula_388 a je tak plně určen souřadnicemi formula_389. Lokální trivializaci formula_335 tak můžeme zavést způsobem, že její inverze nabývá tvaru kde formula_392 jsou souřadnice bodu formula_318. Tuto konstrukci lokální trivializace můžeme provést pro všechna pokrývací okolí. Kotečný fibrovaný prostor je tedy fibrovaný prostor určený čtveřicí formula_394 a danými lokálními trivializacemi.  Řez kotečného fibrovaného prostoru se nazývá diferenciální 1-forma. Každému bodu variety formula_7 je tedy přiřazen nějaký lineární funkcionál na formula_309 a toto přiřazení je hladké.

Hlavní fibrovaný prostor.

Fibrovaný prostor formula_397, jehož typické vlákno "F" je rovno strukturní grupě "G" a ta je navíc grupou Lieovou, nazýváme hlavní fibrovaný prostor (angl. "principal bundle" nebo "G bundle") a značíme též symbolem  Totožnost vlákna a strukturní grupy nám umožňuje na totálním prostoru zavést pravou akci grupy, pomocí které lze mj. snadno popisovat tvar vláken nad jednotlivými body bázové variety. Předtím, než přejdeme k definici, si připomeňme, že lokální trivializace jsou zobrazení formula_399, jejichž inverze jsou dány předpisem  Definujme si nyní pravou akci, kterou libovolný prvek formula_401 z grupy alias vlákna formula_267 působí na prvсích formula_329 totálního prostoru formula_404. Toto působení označíme formula_405 a definujeme za pomoci lokálních trivializací předpisem kde formula_407 a výraz formula_408 je grupový součin prvků formula_409. Tato definice je ve skutečnosti nezávislá na konkrétní volbě trivializace a pravá akce grupy je tedy dobře definována. To je patrné z následujících úprav kde formula_411 a formula_412 je přechodová funkce mezi trivializacemi, kterou můžeme chápat jako násobení prvkem formula_413 grupy. Platí pro ni tedy  Díky tomu, že typické vlákno je totožné se strukturní grupou, tak platí formula_415. Ze stejného důvodu lze navíc vyjádřit vlákno formula_416 nad daným bodem formula_37 bázové variety jako kde formula_419 je libovolný bod, jehož projekce je rovna formula_74, tj. formula_38. Pravá akce nám dále umožňuje zavést význačný případ lokálních trivializací. Předpokládejme, že pro každé pokrývací okolí formula_422 máme definován lokální řez formula_423. Lokální řez formula_424 tedy každému bodu formula_425 přiřadí právě jeden bod formula_426 totálního prostoru. Z vlastností typického vlákna alias grupy lze každý bod formula_329 z vlákna formula_416 nad bodem formula_425 vyjádřit pomocí pravé akce a jednoznačně určeného prvku formula_430 grupy formula_267 jako Můžeme si tedy zavést lokální trivializaci formula_433 vztahem Takto zavedeným trivializacím se říká kanonické lokální trivializace.

Přidružený fibrovaný prostor.

Mějme zadán hlavní fibrovaný prostor formula_435, diferencovatelnou varietu formula_60 a nechť je definována levá akce prvků formula_437 grupy formula_267 na prvky formula_439 množiny formula_60, kterou označíme formula_441 a která nemá obecně nic společného s pravou akcí grupy na prvcích totálního prostoru formula_404. Definujme si dále relaci ekvivalence formula_443 na kartézském součinu formula_444 způsobem Tento vztah skutečně splňuje definici ekvivalence a můžeme tedy uvažovat množinu formula_444 faktorizovanou podle této ekvivalence. Faktorprostor formula_447 prohlásíme za totální prostor přidruženého fibrovaného prostoru (angl. "associated fibre bundle"), jehož bázovou varietou je formula_7 a vláknem varieta formula_60.  Pokud za vlákno formula_60 vezmeme formula_451-rozměrný vektorový prostor formula_452 a za levou akci grupy formula_267 na prostoru formula_452 uvážíme reprezentaci formula_455, dostáváme vektorový přidružený fibrovaný prostor (angl. "associated vector bundle"). Tento značíme symbolem Konkrétněji, prvky totálního prostoru formula_457 jsou třídy ekvivalence formula_458, kde ekvivalence je definována stylem Bázovou varietou je formula_7, projekci formula_461 definujeme jako kde formula_463 je projekce původního hlavního fibrovaného prostoru. Projekce formula_464 je dobře definována, neb pro všechny prvky jedné třídy ekvivalence vrátí stejný výsledek, jak lze vidět přímým dosazením Za lokální trivializace můžeme zvolit zobrazení formula_466, která působí způsobem Konečně, přechodové funkce na vektorovém přidruženém fibrovaném prostoru jsou tvaru formula_468, kde formula_469 jsou přechodové funkce na hlavním fibrovaném prostoru formula_435.

Příklady.

Jeden příklad, Möbiovu pásku, jsme si představili výše v oddíle Grafická interpretace. Zaměřme svojí pozornost nyní na další příklady fibrovaných prostorů.

Příklad 1 – Hlavní fibrovaný prostor.

Mějme hlavní fibrovaný prostor formula_471. Vektorový přidružený fibrovaný prostor je pak vektorový fibrovaný prostor nad formula_7 s vláknem formula_351.  Jedním z prvních příkladů (hlavních) fibrovaných prostorů byla Hopfova fibrace.

Pod pojmem fibrovaný prostor se v matematice, zejména pak v topologii, rozumí objekt, jenž je v jistém smyslu zobecněním pojmu kartézského součinu množin. Jedná se o prostor, který lze lokálně popsat jako kartézský součin, globálně však může mít netriviální topologickou strukturu. Známými příklady jednoduchých netriviálních fibrovaných prostorů jsou například Möbiova páska či Kleinova láhev. Aplikace tento topologický pojem nachází v různých odvětvích fyziky, kde lze s jeho pomocí např. konzistentně popisovat polohy a hybnosti fyzikálních systémů v klasické mechanice, pole v kvantové teorii pole či vlastnosti časoprostoru v obecné teorii relativity. Kalibrační teorie pak nacházejí v teorii fibrovaných prostorů solidní matematický základ.

纤维束(fiber bundle 或 fibre bundle)又称纤维丛,在数学上,特别是在拓扑学中,是一个局部看来像直积空间,但是整体可能有不同的结构。每个纤维丛对应一个连续满射


2016年溫布頓網球錦標賽男子單打比賽

Významné zápasy.

V úvodním kole vyřadil na sedmnáctém dvorci britský kvalifikant a 772. hráč žebříčku Marcus Willis litevského tenistu Ričardase Berankise, jemuž patřila 54. příčka světové klasifikace. Třísetový zápas, v němž odvrátil 19 z 20 brejkbolů, byl pro 26letého Brita prvním grandslamovým duelem v hlavní soutěži. Do té pronikl po šesti výhrách v předkvalifikaci a kvalifikaci. Ve druhé fázi nestačil na Rogera Federera.  Vítězstvím ve druhém kole nad Francouzem Adrianem Mannarinem vytvořil Novak Djoković nový rekord otevřené éry 30 vítěznými zápasy na Grand Slamu v řadě, čímž překonal výkon tenisové legendy Roda Lavera z konce šedesátých let dvacátého století. Rekord ale hned v následném kole nedokázal navýšit, když byl překvapivě nad jeho síly dvacátý osmý nasazený americký tenista Sam Querrey, který dokázal Srba porazit ve čtyřech setech po výsledku 6–7, 1–6, 6–3 a 6–7. Utkání se hrálo ve dvou dnech, nejprve v pátek 2. července vyhrál Američan první dva sety a pro nepřízeň počasí se zápas odložil na sobotu. V ní pak srbská jednička získala třetí set, ovšem po nevyužití šancí ve 4. sadě rozhodl o vítězství Querreyho tiebreak s výsledným skórem 7–5. Na grandslamu se Djokovič nedostal do osmifinále poprvé od Roland Garros 2009, kdy v Paříži rovněž skončil ve třetím kole. Ukončil tím šňůru dvaceti osmi grandslamových čtvrtfinále v řadě.  Juan Martín del Potro, vracející se po vleklých zraněních obou zápěstí, vyřadil ve druhém kole světovou čtyřku Stana Wawrinku. Argentinský semifinalista z roku 2013 na grandslamu nestartoval od Australian Open 2014 a pro postavení 165. hráče ve světové klasifikaci získal žebříčkovou ochranu.  Osmnáctý nasazený Američan John Isner ve třetím kole navázal na nejdelší zápas tenisové historie z roku 2010. V pětisetovém maratonu proti francouzské turnajové dvanáctce Jo-Wilfriedu Tsongovi ztratil vedení 2–0 na sety, aby v závěrečném pátém dějství podlehl poměrem her 17–19. Tsonga tak navýšil aktivní bilanci pětisetových utkání na 15–7, z toho ve Wimbledonu na 6–0. Svou 103. grandslamovou výhrou vyrovnal historický rekord francouzských tenistů v počtu vítězství na majorech, jenž držel Jean Borotra. Isnerův poměr pětisetových duelů činil 6–15. Celé utkání trvalo 4:24 hodin a Francouz v poslední sadě, hrané přes dvě hodiny, proměnil jediný brejkbol, aby se ujal vedení 18–17. Za stavu gamů 15–16 přitom odvrátil mečbol.  První ryze český zápas v mužské dvouhře od duelu Štěpánka s Hernychem v roce 2008 sehráli v osmifinále 22letý Jiří Veselý a desátý nasazený Tomáš Berdych. Za vedení 2–1 na sety, 6–5 a 40:0 měl při podání soupeře Berdych tři mečboly, které neproměnil. Méně zkušený levák pak získal 10 z 11 dalších míčů a v tiebreaku se ujal vedení 6:1. Pět setbolů v řadě však nezužitkoval. Série následných 6 míčů favorizovaného Čecha znamenala vedení 7:6 a čtvrtý mečbol pro Berdycha. Poté prohospodařil i pátou šanci na ukončení zápasu, přestože čárový rozhodčí při mečbolu zahlásil Veselému aut. Hlavní rozhodčí však rozhodnutí změnil a opakovanou výměnu získal mladší 22letý hráč. Jestřábí oko v té chvíli nefungovalo pro přílišnou tmu, na níž si v závěru čtvrté sady stěžoval i Berdych. Veselý zkrácenou hru získal poměrem 11:9 a po 3:22 hodinách se duel musel dohrávat příští den. Turnajová desítka se ještě snažila přesvědčit rozhodčí o přesunutí zápasu na centrální dvorec, kde bylo k dispozici osvětlení. V úterní páté sadě dominovala favorizovaná světová devítka a za 34 minut ji získala poměrem 6–3 po využití osmého mečbolu. Počtvrté v kariéře tak Berdych postoupil do wimbledonského čtvrtfinále.  Do čtvrtfinále se probojoval Francouz Lucas Pouille, který před turnajem nevyhrál ani jeden zápas na trávě. Poprvé také na grandslamu překonal brány druhého kola. Mezi poslední osmičkou jej však zastavil Tomáš Berdych po třísetovém průběhu. Podesáté v kariéře dokázal Roger Federer otočit průběh zápasu ze stavu 0–2 na sety, když ve čtvrtfinále zdolal devátého nasazeného Marina Čiliće v pěti sadách. Chorvat nevyužil ani jeden ze tří mečbolů. Basilejský rodák tak mezi poslední čtveřici hráčů na londýnském grandslamu prošel ve 34 letech a 336 dnech věku, čímž se stal nejstarším tenistou v této fázi od roku 1974 a tehdy 42letého Australana Kena Rosewalla. 307. vítězným zápasem na Grand Slamu překonal historický rekord Martiny Navrátilové (306) v počtu výher. Jedenáctou účastí ve wimbledonském semifinále vyrovnal rekordní zápis Američana Jimmyho Connorse.

Andy Murray: Druhý triumf ve Wimbledonu.

Finále nabídlo reprízu z tří týdnů starého travnatého turnaje AEGON Championships v londýnském Queen's Clubu mezi Andym Murrayem a Milosem Raonicem, kde v posledním utkání uspěla domácí jednička Brit Murray, který mladšího rivala porazil ve třech setech. V deseti předchozích grandslamových finálových střetnutích byli jeho soupeři buď Roger Federer nebo Novak Djoković. Vítěz si do žebříčku ATP připsal 2 000 bodů a získal částku 2 000 000 liber, finalista pak poloviční prémii.  Stejný počet setů potřeboval Murray i ve finále na Centre Courtu, kde prvního Kanaďana v historii finále londýnského Grand Slamu a debutanta v grandslamovém finále Raonice porazil po výsledku 6–4, 7–6 a 7–6, vylepšil si vedení ve vzájemné bilanci zápasů na 7-3 a ziskem 3. grandslamové trofeje navázal na svůj londýnský triumf z roku 2013 a vítězství na US Open 2012. V prvním sadě dokázal Skot prorazit podání kanadského tenisty v sedmé hře, a jelikož sám dobře podával, doservíroval set bez větších komplikací. V následujícím setu měl rodák z Glasgow čtyři příležitosti k brejknutí soupeře, ale ani jednu z nich nevyužil, a tak musela o vítězi setu rozhodnout zkrácena hra. V ní měl od začátku navrch domácí tenista, který ukořistil tiebreak poměrem míčků 7:3. Ve 3. setě přišli Kanaďanovi šance, když mu za stavu 2–2 na gemy nabídl soupeř poprvé šanci k brejku, kterou však nedokázal využít. I tato sada dospěla do zkrácené hry, v níž se rychle ujal vedení 5:0 Murray, jenž nakonec využil svůj druhý mečbol a po svém čtyřicátém vyhraném utkání v sezoně se dojetím rozplakal na lavičce.  Při slavnostním ceremoniálu pak dojatý Murray zmínil: „"Tohle je pro mě každý rok nejdůležitější turnaj. Zažil jsem tady nádherné chvíle i těžké časy, ale dnes jsem hrál opravdu dobře. Když jsem tu vyhrál poprvé v roce 2013, byla to taková úleva po tom všem stresu a tlaku, že jsem neměl šanci si to pořádně užít. Nyní si to rozhodně vychutnám".“ Murray poděkoval i svému staronovému kouči Ivanu Lendlovi: „"Patří mu dík za všechno, co pro mě udělal. Spolupráce s ním funguje výborně".“  Poté však publikum v hledišti bučelo, to když Skot narážel na ministerského předsedu Davida Camerona a jeho roli ve vystoupení Británie z EU: „"Vyhrát Wimbledon je těžké, ale určitě bych nechtěl být ministerským předsedou".“  Zklamaný Raonic poznamenal: „"Nevyšlo to, ale doufám, že to brzy zažiju znovu. Dnes jsem udělal maximum. Chtěl jsem ho dostat pod tlak, ale on hrál ze základní čáry mnohem lépe než já. Hrál jsem s ním vyrovnaně, ale v důležitých okamžicích jsem prostě nedokázal zahrát lépe".“  Pár týdnů před Wimbledon obnovil Skot spolupráci se staronovým trenérem Ivanem Lendlem, pod jehož vedením vyhrál na trávě všech 12 zápasů, ke kterým nastoupil. Pod Lendlovým vedením zaznamenal Murray tři grandslamové triumfy ze 4 finále, které pod jeho taktovkou hrál. Bez něj neuspěl ani v jednom ze 7 finále, jež na turnajích velké čtyřky odehrál.

Mužská dvouhra ve Wimbledonu 2016 proběhla na přelomu června a července 2016. Do londýnského grandslamu nastoupilo sto dvacet osm tenistů. Z kvalifikačního turnaje, odehrávajícího se mezi 20. až 25. červnem, postoupilo šestnáct hráčů. Rozlosování proběhlo 25. června 2016. Dvojnásobným obhájcem titulu byl první hráč světa Novak Djoković ze Srbska, jenž však ztroskotal ve třetím kole na Američanovi Samu Querreymu.

诺瓦克·乔科维奇是两届卫冕冠军,但在本次赛事的第三轮不敌28号种子萨姆·奎里。这是他自2009年法网之后首次未能进入大满贯八强。


Přehled.

Většina moderních kosmologických modelů je založených na kosmologickém principu, že naše místo ve vesmíru není nijak výjimečné nebo speciální. V dostatečně velkých měřítkách vypadá vesmír stejně (izotropně) z každého místa (homogenně).  Tento model zahrnuje rozpínání vesmíru, které je dobře zdokumentované jako rudý posuv spektrálních čar vzdálených galaxií a také jako dilataci času při rozpadu světelných křivek supernov. Oba efekty způsobuje Dopplerův jev. Táto expanze zvětšuje vzdálenosti mezi objekty bez vzájemné gravitační interakce, nezvětšuje však velikost objektů v prostoru. Rovněž umožňuje nejvzdálenějším galaxiím, aby se od sebe vzdalovaly rychlostí větší než rychlost světla.  Λ (Lambda) označuje kosmologickou konstantu, která souvisí s energií vakua anebo temnou energií prázdného prostoru, to vysvětluje současné zrychlující rozpínání vesmíru, které působí proti přítažlivým účinkům gravitace. Kosmologická konstanta má negatívní tlak, formula_1. Kosmologická konstanta se označuje formula_2 a představuje zlomek celkové hustoty hmotnosti a energie plochého vesmíru, který tvoří temná energie. Podle dat z roku 2013 zhruba 68,3 % hustoty energie vesmíru představuje temná energie.  Studená temná hmota je formou hmoty, která je potřebná na vytvoření gravitačního účinku, který nemohla vytvořit normální hmota a který pozorujeme v strukturách v největších měřítkách. Temná hmota se označuje jako studená (tzn. její rychlost je v období rovnosti záření a hmoty nerelativistická (o mnoho nižší než rychlost světla]), nebaryonová (tvořená jinou hmotou, ne protony a neutrony), nerozptýlitelná (neochlazuje se vyzařováním fotonů) a nekolizní (částice temné hmoty interagují mezi sebou a s jinými částicemi pouze prostřednictvím gravitace anebo možná slabé jaderné interakce). Podle dat z roku 2013 se odhaduje, že temná hmota tvoří 26,8 % hustoty energie a hmoty vesmíru.  Zbylých 4,9 % tvoří všechna běžná hmota jako atomy, chemické prvky, plyn a plazma. Hmota, ze které jsou tvořeny viditelné věci.  Energetická hustota zahrnuje i velmi malý zlomek (~0,01 %) záření kosmického mikrovlnného pozadí a ne více než 0,5 % reliktních neutrin.  Model zahrnuje jedinou původní událost, velký třesk anebo počáteční singularitu, která nebyla explozí, ale náhlým vznikem rozpínajícího se časoprostoru, který obsahoval záření při teplotách asi 10 K. Okamžitě po tom (do 10 sekund) následovalo exponenciální rozpínání prostoru o faktor 10 nebo víc, což je známé jako kosmická inflace. Raný vesmír byl velmi teplý (nad 10 000 K) několik set tisíc let, stav, který je detekovatelný jako reliktní záření, velmi málo energetické záření vycházející z každého směru. Kosmická inflace je rovněž potřebná na vyřešení problému horizontu v reliktním záření. Je pravděpodobné, že vesmír je větší než viditelný částicový horizont.

Historie.

Objev kosmického mikrovlnného pozadí (reliktního záření) v roce 1965 potvrdil klíčovou předpověď kosmologie velkého třesku. Od tohoto objevu je všeobecně přijímané, že vesmír vznikl v horkém, hustém stavu a v průběhu času expandoval. Rychlost expanze závisí na typech hmoty a energie ve vesmíru, a zejména na tom, zda je celková hustota menší anebo větší než tzv. kritická hustota. V průběhu 70. let 20. století se většina pozornosti soustředila na čistě baryonové modely, ty ale narazily na vážné problémy při objasňování vzniku a vývoje galaxií. Začátkem 80. let se zjistilo, že tento problém je možné vyřešit pomocí studené temné hmoty, která by převažovala nad baryonovou hmotou a inflace inspirovala modely s kritickou hustotou. Později se pozornost přesunula na studenou temnou hmotu s kritickou hodnotou hustoty hmoty, zhruba 95 % studené temné hmoty a 5% baryonů; tyto modely byly úspěšné při vysvětlování vzniku a shlukovaní galaxií. Přesto některé problémy přetrvaly, zejména to, že model vyžadoval nižší Hubblovu konstantu, než udávala pozorování. Tyto těžkosti se vyostřily s objevem anizotropie reliktního záření satelitem COBE v roce 1992. Vědci zvažovali několik alternativ včetně Lambda-CDM a smíšené horké+studené temné hmoty. Model Lambda-CDM se stal standardem, když bylo v roce 1998 objeveno zrychlování expanze vesmíru. V krátké době ho podpořily i jiné pozorování: v roce 2000 experiment s reliktním zářením BOOMERanG zjistil hodnotu celkové hustoty (hmoty a energie) blízko 100 % kritické hustoty a v roce 2001 průzkum rudého posuvu galaxií 2dfGRS měřením stanovil hustotu hmoty blízko 25 %. Tento veliký rozdíl podpořil pozitivní kosmologickou konstantu anebo temnou energii. Přesnější měření mikrovlnného pozadí sondou WMAP v letech 2003 až 2010 dále podporovaly a vylepšovaly tento model. Poté se ale začala objevovat nekonzistence měření Hubbleovy konstanty, která se nadále prohlubuje a tak je například navrhováno ještě temné záření.

Úspěchy.

Kromě vysvětlení pozorovaní před rokem 2000, vytvořil tento model několik úspěšných předpovědí: zejména existenci akustických baryonových oscilací, které objevili v roce 2005 na předpokládaném místě, polarizaci reliktního záření a statistiku slabé gravitační čočky.

Neúspěchy.

Rozsáhlé pokusy o zachycení částic temné hmoty zatím neprokázaly žádné detekované částice, zachytit temnou energii v laboratorních podmínkách může být téměř nemožné, neboť její hodnota je velmi malá v porovnání s předpovědí teorií.  Porovnání modelu a pozorovaní bývá úspěšné v obrovských měřítkách (větších než galaxie), ale jsou výjimky, které tomu odporují. Problémy se mohou také objevit v sub-galaktických měřítkách jako například předpoklady příliš velkého počtu malých galaxií a příliš mnoho temné hmoty ve vnitřních oblastech galaxií. Tato malá měřítka se těžko simulují, takže není jasné zda jsou problémem simulace, nestandardní vlastnosti temné hmoty anebo závažnější chyby v modelu.  Problémů ΛCDM modelu je ale více. Pochybnosti vnáší i různá ad hoc řešení (temná hmota, zavedení nehomogenit) a neochota vylepšovat i alternativní teorie, což může vytvářet publikační zkreslení.

Parametry.

ΛCDM model je založený na šesti parametrech:  Ty jsou uvedeny jako první v tabulce níže. Pod nimi jsou uvedeny odvozené parametry. Existují však ještě další fixované parametry (například hmotnost neutrin).  V souladu s Occamovou břitvou je 6 nejmenší počet parametrů potřebných pro shodu se současnými pozorováními v rámci nejistoty měření. Další možné parametry jsou stanovené na „přirozené“ hodnoty například celková hustota = 1,00, stavová rovnice temné energie = -1. Hmotnosti neutrin již však nejsou považovány za zanedbatelné a relativistické efektivní stupně volnosti v 3D jsou již uvažovány s „nepřirozenou“ hodnotou 3,046.  Současná teorie nepředpokládá téměř žádnou z hodnot těchto parametrů, pouze pro skalární spektrální index předpokládá většina verzí kosmické inflace hodnotu mírně nižší než 1, což je ve shodě s odhadovanou hodnotou 0,96. Hodnoty parametrů a tolerancí se odhadují pomocí superpočítačů. Z těchto šesti parametrů se dají lehce vypočítat další hodnoty modelu jako Hubblova konstanta a stáří vesmíru.  Pozorování odpovídající modelu zahrnují anizotropii reliktního záření, vztah jasu a rudého posuvu supernov, shlukování galaxií ve velkých měřítkách včetně akustických baryonových oscilací. Jiné pozorování jako například Hubblova konstanta, množství kup galaxií, slabá gravitační čočka, věk kulových hvězdokup se s nimi ve všeobecnosti shodují a poskytují kontrolu modelu, ale v současnosti jsou měřené s menší přesností.  Hodnoty parametrů v tabulce pocházejí ze 7 let pozorování teploty a polarizace sondy WMAP. Zahrnují odhady založené na údajích akustických oscilací baryonů a měření jasu supernov typu Ia. Důsledky dat pro kosmologické modely jsou rozebrané v Komatsu et al. a Spergel et. al.  Model ΛCDM nevysvětluje některé zákonitosti hodnot parametrů a jejich kombinací, jak ukazují následující problémy: U obou problémů se může jednat o náhodnou koincidenci, nebo o projev zákonitosti dosud skryté současnému poznání.

Rozšířené modely.

Možné rozšíření nejjednoduššího modelu ΛCDM preferují kvintesenci před kosmologickou konstantou. V tom případě se stavová rovnice temné energie může lišit od -1. Kosmická inflace předpovídá tenzorové fluktuace (gravitační vlny). Jejich amplituda je parametrizovaná poměrem tenzor-skalár (označené jako r), který je daný energetickou škálou inflace. Jiné modifikace umožňují aby zakřivení prostoru mělo jinou hodnotu než 1, horkou tmavou hmotu v podobě neutrin nebo pohyblivý spektrální index.  Přidání těchto parametrů obecně zvýší chybovost v parametrech výše.  Někteří vědci navrhli existenci pohyblivého spektrálního indexu, ale žádná studie to neprokázala.

Model ΛCDM je parametrizací kosmologického modelu velkého třesku, ve kterém se vesmír rozpíná s nenulovou kosmologickou konstantu, označenou jako Λ (velké lambda; jinými slovy - obsahuje temnou energií), a obsahuje studenou temnou hmotu (cold dark matter – CDM). Často se označuje za standardní kosmologický model založený na velkém třesku, protože je to nejjednodušší model, který poskytuje rozumnou shodu s následujícími pozorováními:

ΛCDM模型(英语:英语:ΛCDM Model或英语:Lambda-CDM Model)是所谓Λ-冷暗物质(英语:Cold Dark Matter)模型的简称。它在大爆炸宇宙学中经常被称作索引模型,这是因为它尝试解释了对宇宙微波背景辐射、宇宙大尺度结构以及宇宙加速膨胀的超新星观测。它是当前能够对这些现象提供融洽合理解释的最简单模型。


Kariéra.

Pre-debut.

Před debutem se Shinee, Minho pracoval jako model pro Ha Sang Baek "Seoul Collection F/W 08-09."

Shinee.

Minha objevila v roce 2006 S. M. Casting System. V roce 2008 byl vybrán jako člen skupiny Shinee. 5-členná chlapecká skupina debutovala 25. května 2008 na SBS' Inkigayo.

Sólo.

Minho se objevil v Korejské a Japonské verzi hudebního videa "Gee" od Girls' Generation. Také vystupoval v hudebním videu skupiny VNT v jejich debutové písni s názvem "Sound".

Herectví.

Minho debutoval jako herec 20. listopadu 2010 na KBS2. Vystoupil zde v dramatu "Pianist "s herečkou Han Ji-hye.  Dne 7. prosince 2011, bylo oznámeno, že Minho by měl vystoupit v novém SBS sitcomu "Salamander Guru and The Shadows", který by měl být vysílán na začátku roku 2012. Minho hrál roli Min-hyuka (geniálnílho hackera), po boku herců Im Won-hee a Oh Dal-su. "Salamander Guru and The Shadows" byl první sitcom SBS po pěti letech a točí se kolem dvou lupičů, kteří imitují guru. Sitcom se vysílal v lednu 2012.  Dne 26. dubna 2012 bylo potvrzeno, že Minho ztvární hlavní roli po boku Sulli z f(x) a Lee Hyun-woo, v korejském dramatu "To The Beautiful You "korejská verze nese název "Hana Kimi". Drama se začalo vysílat dne 15. srpna 2012 na SBS. Minho ztvránil postavu Kanga Tae Joona (zlatý medailista ve skoku vysokém). V rámci přípravy na svou roli jako Tae-joon, Minho obdržel osobní trénink od trenéra Kim Tae-younga, bývalého národního sportovce zabívající se skokem vysokým a členem Korea Asociace Atletických Federací. Trénik trval měsíc a půl. Jeho osobní rekord v tuto dobu je 175 cm.

Lyrické psaní.

Je známo, že Minho napsal několik rappových částí v písních Shinee. Pro Shinee starší alba napsal texty spolu s JQ ("idol rap instruktor"), který pracuje pod SM Entertainment na zlepšení a přímé rapp schopnosti jejich umělců.  Pro Shinee 1. studiové album "The SHINee World", napsal rappovou část písní "Replay", "Love Like Oxygen", "Love's Way", "One for Me", "Graze", a "Best Place".  O rok později napsal rappové texty pro jejich 2. mini-album "Romeo a "také pro písně "Talk to You"", "Juliette", "Hit Me", a "Romeo + Juliette". Pro jejich 3. mini-album "2009, Year of Us", spolupracoval s kolegou ze SHINee Keyem a textařem JQ, na písni "Get Down".  V jejich 2. studiovém albu "Lucifer, "které vyšlo v červenci 2010, napsal rappové části písní: "Up & Down" (kterou napsal kolega ze SHINee, Jonghyun), "Obsession" (také psaná Jonghyunem), "Your Name" (napsaná SHINee leaderem Onewem), a také napsal písně "WOWOWOW" s JQ a poté "Shout Out" s kolegou MISFITem.  V přebalovém albu "Hello", napsal rap pro titulní skladbu "Hello", a pro písně "One" a "Get It".  Minho je také uváděn jako skladatel rappových částí u písní "Better", "To Your Heart", a "Stranger", v SHINee 1. Japonském studiovém albu, "The First" vydné v prosinci 2011.  Pro SHINee 4. mini-album "Sherlock" vydané v Březnu 2012, napsal rappovou část do písní "Alarm Clock" a "Honesty".  Pro jejich 3. plné album "Chapter 1. Dream Girl – The Misconceptions of You" napsal rappové texty pro titulní píseň "Dream Girl", stejně jako pro píseň "Girls, Girls, Girls" a spolu s jeho SHINee kolegou Keyem, napsali rappové části v písních "Aside", "Beautiful" a "Dynamite".  Pro skupiny páté plné album "Everybody", Minho napsal rappové čási u písní "Destination", "Close the Door" a "Colorful" (společně s SHINee kolegou Keyem).  Minho také napsal rappové části pro písně, "Romance" a "Farewell My Love" v SHINee čtvrtém studiovém album, "Odd."

Osobní život.

V roce 2008 se zúčastnil "3rd Youth International Video Festival "the aura" Goodwill Ambassador" s jeho kolegou ze Shinee, Keyem. Minho byl jmenován jako ambasador Konkuk Univerzity v roce 2010.  Minho vystudoval Konkuk University. Po nástupu na vysokou školu v roce 2010, studoval jako hlavní obory: umění, kulturu a film. Absolvoval v roce 2015.  Jeho otec, Choi Yun-kyum, je dobře-známý jihokorejský fotbalový trenér. Má staršího bratra jménem Choi Minseok.  V Březnu 2010, byl Minho zraněn při natáčení "Dream Team Season 2". Musel odstoupit a nahradil ho kolega ze Shinee, Taemin Po zotavení se Minho konečně vrátil a v srpnu 2010 mohl pokračovat v promo-akcích Shinee a jejich druhého studiového alba, "Lucifer".  Dne 23. Května 2011, byl jmenován Čestným Velvyslancem pro "Youth 2011".  Choi Minho byl uveden mezi Korean Top Stars, s příjmem 300 Milionů Wonů jako jeho roční reklamní sazby.  Dne 5. prosince 2014, byli Minho a Yoona jmenováni jako ambasadoři v kampani UNICEF Unihero "Giving hope to the children"

Choi Min-ho (*9. prosince, 1991), lépe známý pod přezdívkou Minho, je jihokorejský zpěvák, rapper, herec, moderátor a model. Je hlavní rapper jihokorejské chlapecké skupiny Shinee.

崔珉豪(,英语:Choi Min Ho,1991年12月9日 - ),艺名珉豪(,英语:Min Ho),韩国男歌手、饶舌歌手、演员及主持人。韩国仁川市人,SM娱乐旗下的五人男子歌唱团体SHINee的成员,于队内担任主饶舌和副唱。2019年自愿申请加入海军陆战队,3月21日公布合格,并于2019年4月15日正式入伍,预计退伍时间为2020年11月15日,成为SHINee第三位服兵役的团员。