Icewind Dale I.

Příběh.

Hra začíná ve městě "Východní Přístav" (v originále Easthaven), v němž hráčova parta dobrodruhů přijme pozvání starosty Hrothgara zúčastnit se expedice do Kuldaharu, malého městečka založeného kdysi druidy pod rozložitým magickým stromem, v němž se údajně začaly dít divné věci. Cestou je však celá expedice smetena lavinou a zachrání se jen šest hráčových dobrodruhů, kteří navíc mají zablokovanou cestu zpět do Východního Přístavu. V Kuldaharu jim arcidruid Arundel sdělí, že město je ohrožováno neznámým zlem a hrozí zkáza magickému dubu, který mu poskytuje teplo, což by znamenalo zničení města. Parta musí najít "Kamenné srdce" (Heartstone Gem), kouzelný drahokam, s jehož pomocí může Arundel najít zdroj zla. Drahokam ukradl démon Yxunomei, ale když ho parta získá, Arundel je zavražděn a před smrtí stihne poslat družinu do zničené elfí pevnosti zvané "Useknutá ruka" (Severed Hand), v níž elf Larrel odhalí zdroj zla ve starodávném trpasličím sídle "Dornova hlubina" (Dorn's Deep). Nakonec družina zjistí, že za vším stojí Bratr Poquelin, který nechal zničit Hrothgarovu výpravu, zabil Arundela a se svou armádou nakonec dobyl Východní Přístav, kde se usídlil v chrámu a plánuje otevření portálu do Devíti pekel Baatoru, aby mohl dobýt celý sever za pomoci armády ďáblů.

Hraní.

Na začátku si hráč kompletně vytvoří partu až šesti dobrodruhů. Každému může zvolit jméno, rasu, povolání, upřednostňovaný druh zbraně a několik kouzel, která postava umí už zpočátku. Každá postava má šest vlastností (síla, obratnost, odolnost, moudrost, inteligence, charisma), jejichž hodnoty jsou generovány náhodně. Během hry si hráč může kdykoli přidat do skupiny novou postavu a jakoukoli ze starých vyhodit. Hra se ovládá myší a klávesnicí. Je možné pohybovat celou družinou i jednotlivými postavami, aktivní předměty (např. dveře, truhlice) lze aktivovat kliknutím myši. Při rozhovorech s jinými postavami hráč dostane na výběr několik možných odpovědí, často však všechny vedou ke stejnému výsledku. Dojde-li na boj, probíhá v reálném čase, vždy je však možné hru přerušit, rozdat všem postavám příkazy (např. zaútočit na nepřítele, seslat kouzlo, vypít lektvar) a pak znovu boj obnovit.  Ve srovnání s jinými RPG hrami obsahuje Icewind Dale poměrně málo nepovinných úkolů. Jeho děj je lineární a jen málo úkolů lze vyřešit více způsoby. Většina úkolů a problémů se řeší hrubou silou (tj. zabitím nepřítele), logických hádanek obsahuje hra jen několik. Za plnění úkolů a zabíjení nepřátel dostávají postavy body zkušeností. Po získání určitého počtu zkušeností postava postoupí na další úroveň, čímž se jí zvýší počet životů a zlepší některé schopnosti. Kromě toho postavy během hry získávají stále lepší zbraně, brnění, kouzla, lektvary a další předměty.

Heart of Winter.

V roce 2001 byl ke hře vydán datadisk "Heart of Winter" (Srdce zimy). Po jeho nainstalování k základní hře je zpřístupněn jeden z domů v Kuldaharu, v němž družina najde barbarského šamana Hjolldera, který ji požádá o pomoc. Bude-li družina souhlasit (všechny postavy však musí být na nejméně 9. úrovni, aby byly schopny čelit nástrahám v datadisku), bude přenesena do města "Pustoles" (Lonelywood), které je ohrožováno nájezdy barbarů pod vedením jejich vůdce Wylfdena. Hráč má za úkol tuto hrozbu odvrátit. V datadisku lze najít nové zbraně a předměty, které jsou využitelné i po návratu do původní hry. Datadisk je poměrně krátký, jeho příběh značně lineární a naprostá většina úkolů se řeší prostým zabíjením nepřátel.

Trials of the Luremaster.

Krátce po datadisku "Heart of Winter" byl vydán další datadisk "Trials of the Luremaster", který je na rozdíl od prvního datadisku volně ke stažení. K jeho hraní je zapotřebí mít nainstalovánu původní hru i první datadisk. Po nainstalování se v hospodě v Pustolese objeví půlčík Hobart, který slíbí družině odměnu za určitou službu a poté ji teleportuje na hrad Maluradek. Úkolem družiny je najít cestu zpátky. Datadisk je poměrně krátký, na rozdíl od "Heart of Winter" však obsahuje více logických úkolů.

Icewind Dale I & II je dvojice počítačových RPG her vydaných firmou Interplay v letech 2000 a 2002. Obě hry jsou vytvořeny pod Infinity enginem, stejně jako "Baldur's Gate" a, hrají se podle pravidel stolní hry na hrdiny Advanced Dungeons and Dragons (I. díl podle 2. edice, II. díl podle 3. edice) a jsou zasazeny do světa Forgotten Realms, konkrétně do nehostinné polární oblasti Planiny ledového větru (Icewind Dale), v níž se odehrává i trilogie románů "Planina ledového větru" Roberta Anthonyho Salvatoreho. Úkolem hráče je vést partu šesti dobrodruhů, kterou si na začátku hry sám vytvoří a která v tomto světě plní různé úkoly, zlepšuje své schopnosti a nakonec zachrání svět před nebezpečím.

《冰风谷》(英语:Icewind Dale)是一款由黑岛工作室开发的、由Interplay Entertainment正式发布于2000年6月20日的第三人称角色扮演类游戏。它是《冰风谷》系列游戏的第一代作品。游戏设定在龙与地下城被遗忘的国度的 campaign setting 下发生,并且以进阶龙与地下城第2版规则为基础。


Život.

Sigrid Undsetová se narodila roku 1882 v Dánsku. Její matka byla Dánka a otec věhlasný norský archeolog Ingvald Undset (znal se například s objevitelem Tróje Heinrichem Schliemannem, který mu věnoval jeden ze svých nálezů z tohoto starověkého města). Otec probudil v Sigrid zájem o norskou historii a o četbu staroseverské literatury, zemřel však, když jí bylo dvanáct let. Sigridina matka pak zůstala sama se třemi dětmi a měla velké existenční problémy. Proto se Sigrid rozhodla vystudovat obchodní akademii a po ukončení studia pracovala několik let jako úřednice v kanceláři firmy Wisbeck, která v Norsku zastupovala známý koncern AEG.  Roku 1907 publikovala Sigrid Undsetová své první dílo, realistický román ze současnosti "Paní Marta Oulie", po kterém následovaly další tematicky podobné romány, novely a povídky ("Šťastný věk", "Jenny", "Jaro" nebo "Střípek kouzelného zrcadla"), ve kterých jako jedna z prvních zachytila život současných žen (bohatých i chudých, pracujících i uzavřených v rodinném kruhu) a s tím související mezilidské a rodinné problémy. Undsetová se však nezabývala ani tak postavením ženy ve společnosti, jako spíše posláním ženy v manželství a rodině, které viděla v péči o rodinu a ve vytváření harmonického rodinného soužití. Podstatu rozporů mezi mužem a ženou viděla v přehnaných emancipačních snahách, které podrobovala kritickému rozboru a odmítala feminismus. Působivost jejích příběhů je založena na jemné psychologické kresbě ženských postav, které nejsou vždy úspěšné, ale znají i hořkost porážky a hluboké deprese.  V roce 1909 získala Sigrid Undsetová státní stipendium a odjela nejprve do Německa a pak do Říma. Tam se seznámila s norským malířem Andersem Svarstadem, za kterého se roku 1912 provdala. Manželství se však rozpadlo (roku 1924 bylo dokonce prohlášeno za neplatné), Undsetová se odstěhovala natrvalo do Lillehammeru, kde od roku 1919 vychovávala své tři děti (dcerka Mary Charlotte byla mentálně retardovaná a zemřela jako dvacetiletá) a psala svá další díla. Po knihách ze současnosti se spisovatelka začala věnovat historickým příběhům ze středověku a v letech 1920 až 1922 vytvořila jedno z vrcholných děl norské literatury, trilogii "Kristina Vavřincova", odehrávající se ve 14. století. Především za tuto románovou kroniku obdržela roku 1928 Nobelovu cenu za literaturu "„v prvé řadě za její výstižná líčení severského života ve středověku“" (citace z odůvodnění Švédské akademie). V tomto díle se také projevují známky procesu autorčina vnitřního vývoje, který skončil její konverzí ke katolictví.  Po nástupu fašismu se Undsetová jednoznačně postavila na stranu demokracie. V Německu byla proto zakázanou autorkou a po německé okupaci Norska roku 1940 musela za dramatických okolností urychleně emigrovat do Švédska. kde se dozvěděla o smrti svého nejstaršího syna, který padl v boji proti německým okupantům. Po dlouhém putování přes Sovětský svaz a Japonsko se nakonec Undsetová dostala do USA, kde svými články a projevy burcovala k boji proti fašismu. Zpět do Norska se přestěhovala v roce 1945, k literární tvorbě se však již nevrátila. Zemřela v Lillehammeru roku 1949.

Sigrid Undsetová (20. května 1882, Kalundborg, Dánsko - 10. června 1949, Lillehammer) byla norská spisovatelka, nositelka Nobelovy ceny za literaturu za rok 1928.

西格丽德·温塞特(挪威语:,1882年-5月20日-1949年-6月10日)是一位挪威语小说家,1928年诺贝尔文学奖获得者。值得一提的是,温塞特获奖后,她将奖金全部捐赠给社会福利机关。在她领到奖金,离开斯德哥尔摩之前,已将奖金的一半筹备设立了一个基金会,以基金的利息来帮助智能不全的残疾儿童和他们的父母。


Historie.

Společnost byla založena pod názvem „Nintendó Koppai“ 23. září roku 1889 Fusadžiró Jamaučim a její hlavní náplní byla výroba hracích karet pro hru zvanou Hanafuda. Ručně vyráběné hrací karty se staly oblíbenými a tak Jamauči najal další zaměstnance pro zvýšení výroby. Později společnost organizovala i vlastní karetní turnaje.  V roce 1956 Hiroši Jamauči (pravnuk Fusadžiró Jamaučiho) navštívil obchodně Spojené státy americké kvůli jednání s United States Playing Card Company, dominantní společností s hracími kartami v severní Americe. Při jednání si všiml, že největší společnost v jeho odvětví sídlí pouze v malé kanceláři, a to byl hlavní bod k jeho akceleraci v obchodu s hracími kartami. Zároveň se mu podařilo získat možnost dávat na své karty postavy společnosti Disney.  Od roku 1963 společnost Nintendó začala experimentovat i v jiných odvětvích. Většina pokusů, jako prodej instantní rýže, však skončily neúspěchem. Nadále se společnost orientovala pouze na zábavní systémy, jako například měřič lásky Nintendo Love Tester.  Roku 1977 byl do společnosti přijat vedoucí studentského projektu Šigeru Mijamoto, jehož Donkey Kong, vydaný roku 1981 získal ohromný úspěch. Navíc prodej licencí pro jiné systémy znamenal pro Nintendo značný nárůst zisku. Ještě roku 1980 Nintendo začalo s prodejem vlastní digihry Game & Watch.  Za další klíčový rok je považován 1985, kdy na severoamerický trh dorazilo Nintendo Entertainment System (zkráceně NES), který doprovázela dnes velmi známá hra Super Mario Bros. Tehdy se již ale objevil konkurenční systém Master System od společnosti SEGA. Roku 1989 pak přišlo Nintendó s přenosnou herní konzolí zvanou Game Boy.  8bitový NES byl později nahrazen další domácí konzolí Super Nintendo Entertainment System (SNES), která disponovala již 16bitovým systémem a opět musela na trhu bojovat proti firmě SEGA a jejímu Mega Drive. Nintendo 64 bylo zmiňováno hlavně s jeho schopnostmi 3D grafiky a rozšíření počtu hráčů ze standardních dvou až na čtyři.  První konzolí, která využívala optické disky namísto plastových cartridgí byla Nintendo GameCube.  Následovníkem GameCube se stalo Nintendo Wii. Wii patří do tzv. 7. generace herních konzolí. Oproti konkurentům – PlayStationu od Sony a Xboxu od Microsoftu – se vydalo cestou interaktivní zábavy a pokrokovým ovladačem, nazvaném Wii Remote, jehož pohyb zachycuje sensor a převádí ho do hry. Tuto technologii později použil také Microsoft se svým Kinectem a Sony s PlayStation Move.  Následovníkem Wii je v roce 2012 vydané Wii U, které s Wii Remotem přineslo také displej zabudovaný v ovladači, díky čemuž je možné se např. dívat do displeje v ovladači, jako do zaměřovače, zatímco na monitoru vidět obyčejný pohled. Wii U je zástupce tzv. 8. generace konzolí, kde konkuruje PlayStationu 4 a Xboxu One.

Kapesní.

Nejznámější herní série:

Nintendó (japonsky: 任天堂株式会社 Nintendó kabušiki-gaiša) je japonská firma, v současné době se věnující výrobě a distribuci videoher a herních konzolí. Byla založena už v roce 1889 jako firma vyrábějící hrací karty, posléze se přeorientovala na výrobu hraček a dnes vyrábí hlavně vlastní herní systémy a hry pro ně.

任天堂()是一家主要从事电子游戏和玩具的开发、制造与发行的日本公司。于1889年在日本京都创立,至今公司总部仍设于京都。任天堂最初以生产花札起家,1970年代后期投入电子游戏产业,在1983年推出家用游戏机Family Computer(俗称红白机)、以及1985年推出游戏软件《超级玛利欧兄弟》后,逐渐成为世界知名电子游戏开发商。随着电子游戏事业的成功,任天堂亦向日本以外地区发展,现已有任天堂(美国)、任天堂(香港)等多家海外子公司。


Základní informace.

Cinema 4D je oblíbený 3D program. Díky snadnému ovládání, výborné spolupráci s kompozičními programy a přívětivému rozhraní se stal velice populární mezi 3D grafiky.  Cinema 4D je většinou spojena s modulem BodyPaint 3D (od verze 10 je BodyPaint 3D součástí programu).

Práce a možnosti Cinemy 4D.

Cinema 4D je komplexní program pro tvorbu 3D grafiky. Znamená to, že díky jednomu programu můžete vytvořit vše od modelu až po rendering.  Lze modelovat z hotových primitivních objektů nebo tvořit modely pomocí polygonů - polygonální modelování. Každý objekt je tvořen body, které se spojují do polygonů (jeden polygon je určen minimálně 3 body). Modelování spočívá v úpravě těchto bodů a polygonů, díky čemuž se mění tvar objektu. Cinema 4D nabízí široké možnosti úprav a mnoho různých objektů a funkcí. Naleznete zde také důležité nástroje NURBS.  Nasvícení hotové scény znamená, že vložíte zdroje osvětlení, kterými objekty osvítíte přesně, jak je potřeba. Vložit lze různá světla, oblohu či Slunce.  Texturování znamená, že na hotové objekty vložíte texturu (bitmapa nanesená na povrch objektu za účelem změny barvy a vzhledu povrchu).  Cinema 4D je i animačním programem. Díky možnostem rozpohybování objektů a jednotlivých parametrů každého z nich lze tvořit působivé animace nebo dokonce celovečerní animované filmy.  Rendering je výsledné převedení 3D dat do 2D obrázku - bitmapy. Tento proces převodu vektorů na bitmapy je velice náročný na výkon počítače a tím pádem i na dobu výpočtu. Při tomto procesu se zobrazí výsledný obrázek se všemi nastavenými parametry, vyhlazováním, osvětlením, efekty atd.

Moduly.

Samotné jádro programu, které slouží k modelování, texturování, nasvícení a renderování, však nedokáže vytvořit vše, co si grafik přeje. Proto jsou k Cinemě dodávány moduly (speciální přídavné programy, které většinou slouží k jednomu účelu). Díky možnosti přidávání jednotlivých modulů si může grafik zakoupit pouze to, co doopravdy využije.  Seznam modulů, které vyrábí přímo firma Maxon včetně krátkého popisu:

BodyPaint 3D.

BodyPaint 3D je komerční multiplatformní program pro texturování 3D modelů používaný v oblasti 3D počítačové grafiky. BodyPaint 3D je mimo jiné součástí programu Cinema 4D a je dodáván jako modul pro Cinemu 4D. Od verze programu Cinema 4D R10 jsou oba zmíněné programy dodávány společně jako jeden celek. BodyPaint 3D již není dále distribuován jako samostatně dostupný modul pro Cinemu 4D, je její pevnou neoddělitelnou součástí.

Základní popis BodyPaintu 3D.

BodyPaint 3D je program, který se využívá v oblasti 3D počítačové grafiky. Slouží pro tvorbu textur a práci s texturami pro 3D objekty. Díky své jednoduchosti, komplexnosti a provázání s 3D grafickým a animačním programem Cinema 4D jeho obliba stoupá. Je využíván ve všech oblastech počítačové 3D grafiky.

Historický vývoj BodyPaintu 3D.

BodyPaint 3D byl dříve distribuován jako samostatný program pro platformy Mac OS X a Microsoft Windows. Díky tomu mohli BodyPaint 3D používat pro texturování i uživatelé různých 3D grafických programů (Maya, 3D Studio MAX). Současně byl vydáván formou modulu pro program Cinema 4D. Od roku 2006 je BodyPaint 3D součástí programu Cinema 4D. Současně je stále nabízen i jako samostatný, tzv. standalone software pro uživatele dalších 3D grafických programů.

Pluginy.

Kromě modulů je možné do Cinemy také přidávat pluginy. Existuje celá řada komerčních i bezplatných pluginů, které dále rozšiřují možnosti programu. Mezi známé komerční pluginy patří například DPIT Nature Spirit, který slouží k tvorbě organických objektů (tráva, voda, atmosféra) nebo plugin XFrog pro tvorbu rostlin. Mezi kvalitní nekomerční pluginy patří například fyzikální plugin Fizz.

Historie programu.

1990 1991 1993 1994 1995 1996 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012

Podpora v České republice.

Cinema 4D disponuje kompletní českou lokalizací. Existuje také řada oficiálních manuálů v českém jazyce. Komunita uživatelů je soustředěna například na webové stránce českého distributora www.3dsoftware.cz

Cinema 4D je komerční multiplatformní program pro tvorbu 3D grafiky. Tento program vytvořila německá společnost MAXON Computer. Cinema 4D je komplexní program pro tvorbu 3D scény - od polygonového modelování přes texturování, nasvícení, animaci až po rendering. Snadné ovládání, přívětivé prostředí a přizpůsobivé rozhraní programu řadí Cinemu mezi profesionální 3D programy.

Cinema 4D是一套由德国公司Maxon Computer开发的三维绘图软件,以其高的运算速度和强大的渲染外挂着称。Cinema 4D应用广泛,在广告、电影、工业设计、等方面都有出色的表现,例如影片《毁灭战士》("Doom")、《范海辛》("Van Helsing")、《蜘蛛侠》、以及动画片《极地特快》、《丛林大反攻》("Open Season")等等。它正成为许多一流艺术家和电影公司的首选,Cinema 4D已经走向成熟。


Fundamentální analýza.

Lze rozlišit 3 stupně fundamentální analýzy:

Globální fundamentální analýza.

Globální fundamentální analýza se zabývá vlivem celého trhu a ekonomiky na akciové kurzy. Během vývoje hospodářského cyklu lze vysledovat různé druhy indikátorů, které vypovídají o průběhu ekonomiky a lze je nepřímo užít i k prognóze akciových trhů. Tyto indikátory lze rozdělit na předbíhající, pokrývající a zpožděné. Mezi "předbíhající" faktory patří vývoj peněžní nabídky, vývoj akciových kurzů, index spotřebitelských očekávání, změna v počtu poskytovaných firemních a spotřebitelských úvěrů, vývoj cash flow aj. Během historie bylo zjištěno, že tyto indikátory předbíhají vrchol hospodářského cyklu více, než jeho dno, což může být pro investora vhodná informace. Samotný faktor vývoj akciových trhů ovšem sám patří mezi vedoucí signály, proto většinu ostatních zmíněných ukazatelů nelze pro prognózu kurzů použít. Jediným faktorem, který se vyvíjí ještě dříve, než akciové kurzy, je vývoj peněžní nabídky. Proto lze užít tohoto nástroje měnové politiky k prognóze kurzů. Pro úplnost je vhodné zmínit, že mezi pokrývající faktory řadíme zejména HDP, objem průmyslové produkce, tržby za vyrobené a prodané zboží a "zpožďující" indikátory lze prezentovat například průměrnou dobou trvání nezaměstnanosti, index spotřebitelských cen atd.  Vývoj hospodářského cyklu lze popsat makroekonomickými agregáty jako: vývoj HDP, úrokových měr, inflace, peněžní zásoby aj. Během let byla vysledována závislost vývoje akciových kurzů na těchto veličinách. Určitou roli zde hraje i stát a jeho daňová a subvenční politika. Nutno je brát také v úvahu politické, ekonomické šoky, války, přírodní pohromy atd.  Pokud chce investor dosahovat nadprůměrných zisků z držby akcie, měl by chápat reakce ceny v závislosti na ekonomickém cyklu a umět si správně vyložit vývoj makroekonomických veličin.

Vztah akciových kurzů a vývoje HDP.

Tento vztah je kladný. Skutečně, s růstem HDP rostou i akciové kurzy. Je zde ovšem jeden zásadní problém: Jak již bylo zmíněno, akciové kurzy hrají roli předbíhajícího indikátoru a reálný výstup ekonomiky předbíhají o 3 až 9 měsíců. Vše je dáno skutečností, že cena akcie odráží budoucí zisky. Pokud tedy investoři například předpokládají pozitivní vývoj HDP, nakupují akcie, jimž roste hodnota. Růst akciových trhů poté podněcuje vlnu optimizmu a ovlivňuje chování firem i spotřebitelů. To poté vede k vyšší investiční činnosti a nakonec skutečně ovlivní reálný výstup ekonomiky. Naproti tomu pokles akciových trhů ve svém efektu potlačí investice, zvýší cítění rizika, což se nakonec projeví v útlumu činnosti a nižším výstupu.

Vztah akciových kurzů a vývoje úrokových měr.

Silný negativní vztah. Mnohé studie naměřily silnou nepřímou závislost mezi těmito dvěma veličinami, tedy při růstu úrokových měr klesají akciové kurzy a naopak. Nabízí se několik vysvětlení tohoto vztahu.

Vztah akciových kurzů a inflace.

Mírný negativní vztah. Někteří ekonomové tvrdí, že tento vztah je pouze zprostředkovaný a samostatná závislost mezi těmito veličinami neexistuje. Nicméně existuje několik hypotéz, proč se tomu tak děje. Nárůst inflace se často objevuje na konci hospodářského cyklu, kdy se mohou objevovat známky přehřívání ekonomiky; je tedy často doprovázen růstem úrokových měr v rámci měnové politiky centrální banky, (viz minulý odstavec) proto investoři do budoucna očekávají pokles akciových kurzů.  Hypotéza peněžní iluze předpokládá, že mnozí investoři nerozlišují mezi nominální a reálnou úrokovou mírou. Nominální úroková míra je totiž dána součtem reálné úrokové míry a inflace. Pokud investor užije jako diskontního faktoru nominální úrokovou míru, dochází k podhodnocení akcie.  Další vysvětlení lze nalézt v účetnictví. Ve finančním účetnictví je majetek vykazován v historických hodnotách. Tyto hodnoty jsou výrazně nižší, než reálná hodnota, která právě roste kvůli inflaci. Proto často dochází k podhodnocení nákladové položky odpisů, které jsou odčitatelnou položkou daňového základu, to nakonec vede k vyššímu daňovému zatížení a nižším ziskům podniku. Podobně mohou být ovlivněny inflací i zásoby, jejichž náklady při vyskladnění ovlivní daňové zatížení podniku. Obdobný vliv na zisk můžou mít i úrokové náklady. Pokud společnost nemá zajištěný fixní úrok z cizího kapitálu, může dojít k jeho růstu v období inflace. Růst úrokových nákladů pak ovlivní nejen daňový základ, ale i čistý zisk. Nutno podotknout, že v účetnictví má vliv na celkový zisk i způsob ocenění majetku a zásob, rozsah úvěru apod.  Je třeba zdůraznit, že zmíněná mírně negativní korelace mezi akciovým indexem a inflací byla naměřena v USA v 50.–80. letech 20. století, neplatí obecně. Ba naopak, jak je vidět v případě extrémní inflace, tj. hyperinflace, např. v Německu 1922–1923 či v Brazílii 1985–1994, nominálně rostou akcie rovněž o stejné řády jako zboží a služby. Přičemž i reálně mohou mít velmi slušný výnos. Akcie jsou tedy v zásadě ochrana před inflací, na rozdíl od dluhopisů.

Vztah akciových kurzů a vývoje peněžní zásoby.

Vývoj peněžní nabídky má tu vlastnost, že předbíhá i vývoj akciových kurzů. Vztah mezi těmito veličinami je v krátkém období pozitivní. To lze vysvětlit efektem likvidity. Pokud se zvýší peněžní zásoba, investoři a ostatní subjekty působící na kapitálovém trhu pociťují nadbytek finančních prostředků, jež poté mohou investovat do zbytných statků, jako například akcie. Dalším faktem je, že růst peněžní nabídky snižuje krátkodobou úrokovou míru, což vede k růstu akcie (viz Vztah akciových kurzů a vývoje úrokových měr).  Vztah akciových kurzů a peněžní zásoby je pozitivní zejména v dlouhém období. Dlouhodobý růst objemu peněz v ekonomice se nakonec vždy bezpečně postará v dlouhém období o růst akciového indexu.  Pokud je růst peněžní zásoby rychlý extrémně, nastává hyperinflace a o růst cen akcií je postaráno okamžitě.

Ostatní vlivy.

Jak lze očekávat, politické, ekonomické šoky, pohromy a války ovlivňují akciové kurzy negativně. Jelikož se jedná o neočekávané události, je velice obtížné jakkoliv prognózovat jejich výskyt. Z novodobé historie lze zmínit teroristické útoky (New York, Londýn), hypoteční krize v USA jako jeden z důvodů recese, v České republice měla výrazný negativní dopad demise vlády v roce 1997 atd.

Odvětvová fundamentální analýza.

Odvětvová analýza zkoumá specifika a vztahy v odvětví, ve kterém daná společnost působí a jejich vliv na kurzy. Důležitou roli zde hrají faktory jako citlivost odvětví na hospodářský cyklus, životní cyklus daného odvětví, či struktura trhu a regulace v odvětví.

Citlivost odvětví na hospodářský cyklus.

Každé odvětví, ve kterém firma operuje, reaguje na hospodářský cyklus jinak. Vývoj ekonomiky s různou intenzitou působí na ziskovost společnosti a tím i na cenu akcie. Veškerá odvětví lze poté rozdělit do 3 základních skupin:

Cyklická odvětví.

Do této skupiny se zařazují všechny firmy, které produkují statky zbytné spotřeby, tedy výrobky a služby, jejichž spotřeba není nutná a lze ji odložit do budoucna. Cena akcie se poté vyvíjí podobně jako hospodářský cyklus. V období konjunktury mají společnosti vysoké tržby, marže a zisky, naopak v období recese poptávka po jejich produktech výrazně klesá. Jako příklad lze uvézt stavebnictví, automobilový průmysl, cestovní ruch, elektrotechnický průmysl.

Neutrální odvětví.

Sem lze zahrnout společnosti, které produkují statky nezbytné spotřeby (nulová cenová elasticita), či návykové produkty. Patří sem například potravinářské produkty, farmaceutický průmysl, tabákový průmysl a výroba alkoholických nápojů. Výše tržeb a zisků těchto firem proto není příliš ovlivněna hospodářským cyklem a akciové kurzy na něj reagují jen ve velice omezené míře.

Anticyklická odvětví.

Do této skupiny lze zařadit odvětví, která profitují během recese. Firmy z anticyklických odvětí produkují levnější substituty drahých produktů, v období ekonomického poklesu pak stoupá poptávka po těchto laciných výrobcích a službách a firmy dočasně dosahují vyšších zisků: Například levné oděvy, obuv a potraviny nahrazující drahé výrobky, či televizní společnosti, které svým vysíláním nahrazují dražší formy zábavy.

Životní cyklus odvětví.

Každé odvětví prochází jistými fázemi svého životního cyklu. Vývoj tržeb, ziskovosti odvětví a ceny akcie pak zásadně závisí na tom, v jaké fázi cyklu se nachází. Ten lze rozdělit na 4 etapy:

Pionýrská fáze.

Společnost produkuje nové, či silně inovované produkty. Po těchto statcích prudce narůstá poptávka, firmy mohou dosahovat nadprůměrných zisků. To je však lákadlo pro stále rostoucí konkurenci, která nemůže zaručit silnou a stálou pozici žádné firmě a mnoho podniků v této periodě zkrachuje. Proto zde investor může dosahovat mimořádných výnosů, což je ale kompenzováno vyšším rizikem. Jako typický příklad pionýrské fáze lze uvézt boom ve výpočetní technice v průběhu 90. let.

Fáze rozvoje.

Dochází ke stabilizaci odvětví, firmy, které přečkaly poinýrskou fázi již mají poměrně pevné místo na trhu, které si nyní upevňují. Poptávka po produktech zůstává poměrně vysoká, nicméně již stoupá klesajícím tempem. Tržby a zisky společností nekolísají tolik, jako v 1. fázi a proto je méně obtížné prognózovat vývoj kurzů zmíněných firem.

Fáze stability.

Na trhu se nacházejí silné firmy, které mají zavedené jméno na trhu. Vývoj tržeb, marží a zisku je stabilní, pro analytika je poté jednodušší prognózovat vývoj kurzů. Tato fáze se vyznačuje nízkými výnosy a postupně rostoucími náklady, zejména na marketing a propagaci produktů. Některé společnosti zde již nevidí budoucnost a odvětví postupně opouštějí.

Období útlumu.

Na fázi stability může navazovat období útlumu, kdy odvětví zastarává, objem produkce pozvolna klesá a firmy zde ukončují činnost. Může se ovšem stát, že výrobek projde zásadní inovací a pokud se mu podaří uchytit na trhu a je po něm vysoká poptávka, celé odvětví může být znovu oživeno a opět vstupuje do 1. fáze. Jako příklad lze uvézt výroba malých a úspornějších aut v 80. letech po ropné krizi, která nahradila velká neekonomická vozidla.

Struktura trhu a jeho regulace.

Vývoj akciových kurzů je také spjat se strukturou trhu daného průmyslu, či služeb. Podle počtu firem v odvětví, charakteru produktu, překážek vstupu do odvětví a způsobu tvorby ceny lze rozlišovat 4 základní typy tržní struktury: Pro každý typ struktury je potom charakteristický odlišný způsob ohodnocení a ziskovost.

Monopol.

Pokud se na trhu nachází jen jedna firma, která zabezpečuje veškerou produkci v daném odvětví, jedná se o monopol. Tato firma sama určuje cenu produktu, vstupu ostatních subjektů na trh brání bariéry, které většinou nelze překonat. Jedná se například o zákonná omezení, či abnormálně vysoké náklady na vstup. Tyto společnosti dosahují nadprůměrných zisků, které mají poměrně stabilní vývoj a akciové kurzy jsou vysoké. Nicméně neexistující konkurence znamená jen malý tlak na snahy o snižování nákladů a efektivnější řízení. Jako příklad lze uvézt poštovní služby, železnice, výroba a rozvod elektrické energie atd.

Oligopol.

Pro jistá odvětví je typická tzv. oligopolní struktura; na trhu existuje několik málo firem, které mají svou pevnou pozici na trhu, vstupu do odvětví brání jisté bariéry, které sice lze překonat, ale vstup do odvětví je většinou velice nákladný. Jedná se například o vysoké počáteční náklady na vybudování infrastruktury či regulatorní překážky. Cenu stanovuje několik firem, jejich vliv je na její tvorbu podstatný. V oligopolní struktuře dosahují společnosti zpravidla vysokých zisků, nicméně cena akcie je ovlivněna hospodářským cyklem více, než u monopolu. Typickým příkladem jsou bankovnictví a pojišťovnictví, letiště, telekomunikace atd.

Monopolistická konkurence.

Monopolistická konkurence je typická pro odvětví pohostinství, potravinářský průmysl, zemědělství atd. Na trhu se nachází spousta firem, které nabízejí podobný produkt, vstupu na trh brání malé překážky, jako jsou například počáteční náklady na propagaci produktu, ty však lze poměrně lehce překonat. Jednotlivý podnik má jen malý vliv na výslednou cenu. Analýza společnosti je již poměrně obtížná, protože mnoho vstupních veličin pro ocenění má velice kolísavý průběh.

Dokonalá konkurence.

Dokonalá konkurence. Na trhu se nachází mnoho malých firem, které vyrábějí stejný, homogenní produkt. V této struktuře takřka neexistují bariéry pro vstup do odvětví, podnik nemá žádné možnosti při určování ceny produktu. Analyzovat takové podniky je v podstatě nemožná a je nutno použít speciálních metod. Jak lze očekávat, ziskovost těchto odvětví je velice nízká

Firemní fundamentální analýza.

Firemní fundamentální analýza leží na poslední – třetí úrovni fundamentální analýzy a vysvětluje zhruba 30 % pohybu akciového kurzu. Společně s výsledky globální a odvětvové fundamentální analýzy (první a druhý stupeň fundamentální analýzy) se snaží najít a kvantifikovat vnitřní hodnotu akcie (intristic value). Investoři poté porovnávají tuto vnitřní hodnotu akcie s aktuálním kurzem akcie, čímž identifikují nadhodnocené, podhodnocené a správně oceněné akcie. Tento výsledek jim pomáhá při rozhodování, které akcie zahrnout nebo nezahrnout do investičního portfolia (stock picking).

Vnitřní hodnota.

Vnitřní hodnota ("Intrinsic value") je taková cena akciového titulu, za kterou by se tento titul měl prodávat při splnění všech fundamentálních vlivů.  Vnitřní hodnota může být chápána jako:  V současnosti je nejvíce používaným přístupem k vnitřní hodnotě princip absolutní hodnoty. Vnitřní hodnota akcie je krátkodobě stejná (dlouhodobě se mění v závislosti na změně firemních faktorů), ale aktuální tržní kurz osciluje kolem této vnitřní hodnoty (OBRÁZEK). Je tedy zřejmé, že akciový kurz "neovlivňuje" vnitřní hodnotu, ale vnitřní hodnota "ovlivňuje" akciový kurz. Vnitřní hodnota by měla odrážet všechny globální, odvětvové a firemní vlivy. Kvantifikuje se za pomoci různých matematicko-analytických nástrojů a metod a výsledek je porovnáván podle následujícího algoritmu:  K rozhodování investorů by kromě výsledných výpočtů vnitřní hodnoty měly přispět i výsledky finanční analýzy, jako doplňkových ukazatelů při rozhodování. Jedná se zejména o ukazatele rentability, likvidity, zadluženosti a aktivity.

Metody stanovení vnitřní hodnoty akcie.

Za účelem uskutečnění podnikatelského nebo investorského záměru s co nejvyšší efektivitou a pravděpodobností se používají růzdé prediktivní metody, založené na odhadech

Dividendové diskontní modely.

Dividendové diskontní modely (DDM) jsou nejpoužívanější a nejrozšířenější modely sloužící k výpočtu vnitřní hodntoy akcie. Vycházejí z předpokladu, že vnitřní hodnota akcie je dána součtem současných hodnot veškerých budoucích příjmů plynoucích z akcie. Za tyto příjmy jsou považovány dividendy vyplácené k této akcii a případně (v krátkém období) i prodejní kurz akcie. Podle toho dělíme dividendové diskontní modely na modely s nekonečnou dobou držby a modely s konečnou dobou držby. Většina podniká však nevyplácí stálou dividendu, ale její výše je proměnlivá a obyčejně roste. Proto se dividendové diskontní modely dělí na:

DDM s nulovým růstem.

pro konečný počet let "N" ("P" je prodejní cena akcie v době "N"):  formula_1  pro nekonečný počet let (aritmetická posloupnost):  formula_2  kde:

Jednostupňové DDM a Gordonův model.

Jednostupňové dividendové diskontní modely jsou založeny na předpokladu, že po celé uvažované období držby dividenda roste jednou konstantní měrou "g" (odtud jednostupňové modely). Toto je typické především u společností ve fázi dospělosti, které mohou mít stabilnější růst dividendy (na rozdíl od podniků ve fázi růstu).  formula_3  Kde D je dividenda v běžném roce (tedy v nynějším roce) a D je dividenda v příštím roce. Výpočet VH začíná od diskontování dividendy v příštím roce.  Pro konečný počet let "N" platí:  formula_4  Pro nekonečný počet let pak platí:  formula_5  Tento vzorec je známý jako Gordonův model. O jeho popularizaci se zasloužil M. J. Gordon v roce 1962. Je vhodný předně pro ocenění akcií monopolních společností, neutrálních nebo dospělých společností. Předpoklady Gordonova modelu jsou:

Dvoustupňové skokové DDM.

Dvoustupňové skokové DDM uvažují dvě rozdílné fáze růstu dividend "g" a "g", přičemž platí: "g > g", kdy "g" je považováno za nadprůměrný růst v konečné fázi 1 a "g" za normální růst dividendy. Lze říci, že realističtěji zobrazují správnou vnitřní hodnotu akcie.  Pro konečnou dobu držby akcie platí:  formula_6  Pro nekonečnou dobu držby v 2. období s využitím Gordonova modelu platí:  formula_7

Třístupňové lineární DDM.

Lze zkonstruovat třístupňový lineární dividendový diskontní model, který má tři fáze:  Pak pro V platí:  formula_8 přičemž formula_9  kde:

Nedostatky DDM.

Přes nespornou jednoduchost mají dividendové diskontní modely některé své nedostatky :

Ziskové modely.

Ziskové modely využívají na rozdíl od dividendových modelů pro stanovení vnitřní hodnoty akcie čistý zisk. Někteří investoři tyto metody považují za kvalitnější odhad vnitřní hodnoty společnosti. Podle nich má zisk větší vliv na vnitřní hodnotu než dividenda.

Metody využívající poměrový ukazatel P/E.

Poměrový ukazatel P/E je jeden z nejznámějších kurzových ukazatelů pro náhradu za "vnitřní hodnotu akcie". Mnohdy je obsažen v kurzovních lístcích. Vyjadřuje, "kolikanásobek zisku si investor cení akcie". Toto však může být mnohdy nadhodnoceno nebo podhodnoceno, což může být ovlivněno např. účetními metodami k sestavení čistého zisku, běžného, či očekávaného kurzu akcie, ukazatel též není vhodné porovnávat mezi firmami z různých odvětví. Také je znám případ z 80. let 20. století, kdy bylo P/E japonských akcií dlouhodobě zhruba 4–5× vyšší než P/E amerických akcií. Jako klad lze vyzdvihnout jednoduchost výpočtu P/E a také zahrnutí mnoha firemních ukazatelů (riziko, rentabilita, ziskovost, zadluženost, budoucí perspektivy atd.).  Mezi nejznámější způsoby vyjádření ukazatele P/E patří poměr aktuálního kurzu akcie "P" a běžného zisku "E".  Mezi ukazatele zastupující patří normální P/E ratio, které vychází z Gordonova modelu a předpokladu, že zisk společnosti je rozdělen na dvě části – dividendu a zadržený zisk.  Pak platí:  Potom V je dána součtem současných hodnot budoucích příjmů: formula_12  Vydělením P očekávaným (prognózovaným) ziskem E dostaneme normální P/E ratio: formula_13  kde "g" je míra růstu zisku a "P" cena správně oceněné akcie. Pro V akcie tedy platí : formula_14  kde "E" je očekávaný zisk v příštím roce (očekávaný ve smyslu očekávaný společností) Sharpovo P/E ratio (podle W.F.Sharpeho, který operuje s tímto vzorcem), má podobnou strukturu jako normální P/E ratio. Rozdíl je v tom, že poměřuje kurz akcie k běžnému zisku, odtud platí: formula_15 Využití Sharpova P/E plyne ze struktury výpočtu. Pro následné zjištění nadhodnocené, podhodnocené nebo správně oceněné akcie stačí porovnat Sharpovo P/E s běžným P/E (tedy "P/E"). Běžné P/E zastupuje aktuální kurz a Sharpovo P/E zastupuje očekávanou vnitřní hodnotu. Pak tedy platí, pokud "Sharpovo P/E je větší než běžné P/E", jedná se o "podhodnocenou" akcii a investiční doporučení zní KOUPIT, apod.  Další využití ukazatele P/E ratio je v porovnání s mírou růstu zisku. V případě nízké hodnoty P/E ratio a vysoké hodnoty míry růstu zisku se pravděpodobně jedná o podhodnocenou akcii, naopak v případě vysoké hodnoty P/E ratio a nízké míry růstu zisku se jedná o nadhodnocenou akcii. Pokud jsou obě dvě hodnoty ukazatelů vysoké, jedná se o akcii s vysokým výnosovým potenciálem, naopak pokud jsou obě hodnoty nízké, jedná se o akcii s nízkým výnosovým potenciálem. Všechny tyto výsledky platí za předpokladu přihlédnutí k vlivům rizika, likvidity a dalších faktorů ovlivňujících hodnotu společnosti, jež mají vliv na P/E ratio. Nezbývá však než dodat, že investiční strategie založená na nízkých hodnotách P/E se podle některých studií jeví jako výnosnější než tržní benchmark.

Metody využívající poměrový ukazatel P/BV.

Poměrový ukazatel price/book value ratio poměřuje kurz akcie k účetní hodnotě akcie, tedy k účetní hodnotě vlastního kapitálu na akcii (BV). Tento ukazatel vyjadřuje, kolik korun je investor ochoten zaplatit za jednu Kč vlastního kapitálu. Je vhodný pro použití u společností se stabilním vlastním kapitálem, což jsou např. banky a další finanční instituce. Ukazatel P/BV ratio je založen podobně jako P/E ratio na Gordonově modelu, ale jeho vypovídací schopnost je nižší. Je to z toho důvodu, že účetní hodnota je údaj poměrně historický, který neobsahuje aktuální informace. Další nevýhodou jsou existují rozdíly mezi účetními praktikami v jednotlivých zemích, což znemožňuje komparaci P/BV podobných společností. Platí: formula_16 Platí stejné podmínky jako u ukazatele P/E ratio a stejné komparace jako u ukazatelů Sharpovo P/E a běžné P/E.  Podobně, jako lze porovnávat P/E ratio s mírou růstu zisku, lze porovnat P/BV ratio s rentabilitou vlastního kapitálu (ROE). Pak platí, že vysoká hodnota ROE doprovázena nízkou hodnotou P/BV ukazuje na podhodnocenou akcii, podobně nízká hodnota ROE a vysoká hodnota P/BV ukazuje na nadhodnocenou akcii. Nízké hodnoty obou ukazatelů jsou typické pro akcii s nízkým výnosovým potenciálem a vysoké hodnoty obou ukazatelů jsou typické pro akcie s vysokým výnosovým potenciálem.  Místo P/BV se často píše jen P/B (price/book) a obdobou je též M/B (market/book).  P/B má oproti P/E výhodu, že udává smysluplnou hodnotu i u společností, které vykázaly ztrátu či minimální zisk. P/E dává na společnost jen krátkodobý pohled, zisk se může rok od roku výrazně měnit a s ním i P/E. Naproti tomu velikost vlastního kapitálu je stabilnější a tedy i P/B je stabilnější. Z dlouhodobého hlediska by měl do budoucna investor počítat s tím, že rentabilita vlastního kapitálu všech společností v oboru bude podobná, průměrná (nikdo neví, jaké zisky bude kdo mít za 10, za 20 let), a může tedy vsadit na společnost s nižším P/B, než mají konkurenti, s příslibem většího zhodnocení investice. I pokud je třeba momentálně společnost ve ztrátě.

Metody využívající poměrový ukazatel P/S.

Poměrový ukazatel price/sales ratio poměřuje cenu akcie k tržbám na akcii, vyjadřuje tedy, na kolik korun si investoři cení jednu korunu tržeb podniku. Tento ukazatel má na rozdíl od ukazatelů P/E a P/BV několik nesporných výhod. Hlavní výhodou je použitelnost ukazatele i v případě minimálního zisku či ztráty, kdy ukazatel P/E ztrácí vypovídací hodnotu. Další výhodou, v porovnání s ukazatelem P/BV, je nezávislost na účetních praktikách a jiných zkreslujících vlivech. Ukazatel P/S ratio se jeví také jako velmi vhodný pro hodnocení cyklických firem, jejichž zisk vykazuje značnou nestabilitu. Na druhou stranu je potřeba P/S ratio stále komparovat s ziskovou marží, jejíž růst může způsobit například stálost tržeb při klesajícím zisku.  Podobně jako ukazatel P/E a P/BV lze spočítat i běžné P/S a P/S ratio založené na očekávaných tržbách a tyto dva ukazatele porovnávat.  Propočet P/S ratio opět vychází z Gordonova modelu, přičemž platí, že formula_17,  kde "M" je zisková marže.  Obdobně jako předchozí ukazatele, porovnáváme P/BV s veličinou ziskové marže. Pak platí, že pro podhodnocenou akcii je typická vysoká zisková marže a nízká hodnota P/S ratio a naopak pro nadhodnocenou akcii je typická nízká zisková marže a vysoká hodnota P/S ratio.  Akcie s nízkým výnosovým potenciálem lze také poznat podle nízké ziskové marže a nízkého P/S a akcie s vysokým výnosovým potenciálem lze poznat podle vysoké výnosové marže a vysokého P/S.

Cash Flow modely.

Nevýhodou diskontních a ziskových modelů je fakt, že pracují pouze s tou částí zisku, která je vyplácena akcionářům. Zbylá část zisku zadržená na úrovni společnosti je zohledněna pouze v některých modelech. Proto byly v průběhu let vyvinuty Cash flow modely využívající toky volných peněžních prostředků, free cash flow, jakožto lepšího ukazatele stavu společnosti.

Free Cash Flow to Equity.

Nejznámější ukazatel je Free-Cash-Flow-to-Equity (volné peněžní prostředky pro akcionáře), který vypočítáme jako :  Pro akcie stabilních firem je vhodný jednostupňově model FCFE s konstantním růstem. Pro akcie růstových firem je možné počítat s dvoustupňovými skokovými a třístupňovými lineárními FCFE modely, obdobně jako u dividendových diskontních modelů. FCFE lze dobře použít i v případě, kdy existuje majoritní skupina akcionářů, na niž připadá větší část CF. Je velmi pravděpodobné, že tito akcionáři budou hlasovat o použití CF do výnosných projektů a tudíž vyplácená dividenda bude nižší. Samozřejmostí je použití FCFE modelu i v situacích nízkého či záporného zisku.

Free Cash Flow to Firm.

Dalším ukazatelem postaveným na bázi CF je Free-Cash-Flow-to-Firm. V tomto vzorci je FCF kalkulováno jiným způsobem a diskontní míra k je nahrazena průměrnými náklady kapitálu (WACC). Výsledná vypočtená hodnota je tedy hodnota pro akcionáře i pro věřitele!  Pak pro "V" platí:  formula_18 Přičemž pro WACC:  formula_19  kde:  Pro výpočet nákladů na vlastní kapitál lze užít také dividendových diskontních modelů – Gordonova modelu. Náklady na cizí kapitál představuje daná úroková míra a náklady na prioritní akcie lze zjistit z dividendových diskontních modelů s nulovým růstem.  FCFF se využívá pro ohodnocení podniků, které mají vysokou míru zadlužení a u nichž se objevuje záporné FCFE. Tedy ohodnocení pomocí tohoto vzorce by nedávalo smysl. WACC zároveň zohledňuje vyšší riziko při vyšší míře zadlužení.

Další ohodnocovací modely.

Mezi další modely patří:

Vstupy pro modely stanovení vnitřní hodnoty akcie.

Míra růstu dividend – udržovací růstový model.

Za míru růstu dividend lze použít historickou míru růstu, která se vypočítá pomocí podílu ze dvou vyplacených dividend nebo zprůměrováním ročních mír růstu. Druhá možnost se jeví jako lepší při kolísavosti míry dividend. Do obou nám však vstupují historická data, což je určitá nevýhoda. formula_20  formula_21 "g" lze také vypočítat pomocí udržovacího růstového modelu, který je založen na předpokladech Gordonova modelu. Pokud tedy platí, že renention ratio "b" je konstantní, dividendový výplatní poměr "p" taktéž, pak "míra růstu dividend se rovná míře růstu zisku." formula_22 pokud formula_23 a obdobně pro E, pak: formula_24 což při konstantní ROE je: formula_25 Poslední možností výpočtu "g" je použití odhad analytiků.

Míra růstu cash flow.

Podobně jako míru růstu dividend, lze i při stanovení míry růstu cash flow použít odhad analytiků, historická data anebo výpočet z finančních ukazatelů:

Požadovaná výnosová míra ("k").

Lze říci, že tato veličina je nejdůležitější veličinou při ocenění využívajícím jakékoliv diskontní metody. Zohledňuje nejen časový aspekt hodnocení, ale také náklady obětované příležitosti, inflaci a v neposlední míře i riziko a likviditu dané akcie. Nejznámější model stanovení požadované výnosové míry je CAPM model, kde je požadovaná výnosová míra vyjádřena jako: formula_26  kde

Akciové instrumenty se obchodují na finančních trzích. Z držby akcie mohou plynout investorovi 2 formy výnosu, a to důchod (nejčastěji ve formě dividendy) a kapitálový zisk, či ztráta díky pohybu kurzů. Je logické, že se každý investor snaží získat co největší výnosy. K tomu napomáhají různé analytické přístupy, které se snaží vysvětlit minulé vývoje akciových kurzů, předpovídat jejich pohyb do budoucnosti, či poskytnout investorovi správný čas k nákupu, respektive prodeji instrumentu. Během dlouhé historie se vyvinuly 3 hlavní přístupy k oceňování akciových instrumentů:

基本面分析是一种证券或股票估价的方法,利用财务分析和经济学上的研究来评估企业价值或预测证券(如股票或债券等)价值的走势。这些被分析的"基本"资料可以包含一家公司的财务报表和非财务上的资讯,如商品需求成长性的预测、企业比较、新制度的影响分析或人口的改变。它通常和所谓的技术分析相对,技术分析在研究证券价值的趋势时,并不使用到市场本身以外的因素来做预测。


Původ.

Jejich původ je nejasný, protože se nám dochovalo jen minimum písemných zpráv. Předpokládá se, že Thrákové vznikli smíšením původních obyvatel balkánského poloostrova s indoevropskými kmeny, které přišly do Evropy v rané době bronzové.  Podle moderních jazykovědců patří Thrákové, spolu s Íránci, Slovany a Baltskými národy, do východní skupiny indo-evropských národů. Příbuznost se staro-íránskými národy (Skythové, Sarmati, Kimmeriové) je podpořena i archeologickými nálezy a historickými důkazy o způsobu života, umění a způsobu pohřbívání. Vinko Pribojević se ve svém spisu O původu a dějinách Slovanů z poloviny 16. století pokoušel objasnit, že Thrákové jsou předchůdci dnešních Slovanů.  Někteří historikové (Alexander Fol, Ivan Marazov, Elka Penkova) si myslí, že Thrákové byli součástí větší „thrácko-pelasgické“ skupiny národů. K tomuto názoru dospěli porovnáním thrácké kultury s frýžskou, mínojskou a mykénskou kulturou.  První historické zmínky o Thrácích nalézáme v Iliadě, kde jsou spojenci Trójanů.

Starověk.

Hérodotos je v 5. století př. n. l. považoval za druhý nejpočetnější národ na světě (po Indech), a pokud by se sjednotili, stali by se pode něj i nejmocnějším národem na světě. Až na výjimky typu Odryského království nebo Dácie pod vedením Burebisty však zůstaly thrácké kmeny nesjednocené.  V této době styky mezi Thrákií a Řeckem zintenzivněly, což vedlo k posílení řeckého vlivu na thráckou společnost, kulturu a řemesla. Protože jejich jazyk neměl žádnou tradici, přijali členové aristokratických rodin v některých oblastech klasickou řečtinu za svůj vlastní jazyk. Thráčtí obchodníci používali řečtinu jako "lingua franca" při svých kontaktech se sousedními kmeny a národy. Poté, co byli podmaněni makedonským králem a následně i římskou říší, byli Thrákové buď helenizováni nebo romanizováni. Romanizované kmeny v Dácii se staly etnickými předky Valachů, o nichž existují první zmínky z 10. století a z nichž se vyvinuli dnešní Rumuni. V 6. století byli Thrákové žijící jižně od řeky Dunaj poslovanštěni nově příchozími slovanskými kmeny. V 8. a 9. století se stali jedním ze základních prvků při formování bulharského národa. Kvůli tomu thrácký jazyk a kultura postupně vymizely.

Thrákové (, ) byli skupinou indoevropských kmenů mluvících thráckým nebo dáckým jazykem. Obývali Balkánský poloostrov a přilehlé oblasti jihovýchodní a východní Evropy.

色雷斯人 (英语:Thracians ; ) 是古代色雷斯(Thrace)地区(今巴尔干半岛北部)的居民,有学者认为和现在罗马尼亚人有血缘关系。


Historie psycholingvistiky.

Vznik psycholingvistiky jako samostatné disciplíny se datuje do roku 1951, kdy psychologové J. W. Gardner a J. B. Carroll zorganizovali na Cornellově univerzitě seminář, kterého se zúčastnili především psychologové a lingvisté. Hlavním tématem byly psychologické problémy osvojování cizích jazyků. Mnozí připisují vznik a zejména rozšíření psycholingvistiky i psychologovi C. E. Osgoodovi a lingvistovi T. A. Sebeokovi, kteří v roce 1954 vydali sborník prací týkajících se oboru.  Psycholingvistika je od svého počátku značně interdisciplinární obor. Vyvinul se v 50. letech na poznatcích ze tří hlavních oblastí: lingvistický základ oboru poskytla strukturální jazykověda, z psychologického hlediska obor ve svých počátcích čerpal zejména z behaviorismu, který měl historicky v americké psychologii dominantní postavení. Třetím zdrojem pak byla v té době nová vědní disciplína zabývající se způsoby přenosu a kódování informace - teorie informace. Celkově se dá vývoj psycholingvistiky rozdělit do čtyř hlavních etap:

Oblasti zájmu a hlavní témata psycholingvistiky.

Z historického vývoje je zjevné, že v jednotlivých obdobích se zkoumání psycholingvistů ubíralo různým směrem. Jiří Černý v Dějinách lingvistiky na základě názoru několika psycholingvistů zkompiloval seznam 14 tematických okruhů, kterým se psycholingvistika věnuje. Ovšem 6 z nich sám považuje spíše za okrajové, resp. spadající spíše do zkoumání jiného oboru. Mezi základní témata patří jazyk malých dětí, osvojování druhého jazyka a bilingvismus, teorie řečové činnosti a pragmatika, neurolingvistika, patologie řeči a zkoumání afázií, textová lingvistika, kognitivní věda a paměť. Jak je z názvu jednotlivých tematických okruhů vidět, psycholingvistiku je možné pojmout velmi široce. Mnohé z tematických oblastí na tomto seznamu mohou být považovány za samostatné obory (například neurolingvistika nebo textová lingvistika jsou častokrát považovány za samostatné obory). Většina učebnic se shodne na čtyřech základních tématech, které jsou ve středu zkoumání psycholingvistiky:

Osvojování mateřského jazyka dětmi.

Osvojování mateřského jazyka je přirozený proces učení se mateřského jazyka dítětem. Dětská řeč je pro psycholingvisty velmi zajímavé téma, protože se zdá, že navzdory značné komplexitě jazykového systému, se všechny děti na světě (s předpokladem dobře fungující nervové soustavy a vystavení nějakému jazyku) dokážou naučit používat jazyk. Složitá gramatická pravidla zvládají velmi uspokojivě a ve srovnání například s matematikou i velmi rychle. Navíc se zdá, že všechny děti na celém světě (tedy bez ohledu na mateřský jazyk) zvládají osvojení jazyka ve stejné posloupnosti stádií, a přestože je délka jednotlivých stádií značně individuální, v průměru trvají také přibližně stejně.  První etapou, kterou novorozenci procházejí, je tzv. broukání (anglicky cooing), které zahrnuje různé zvuky. Dítě si v tomto období nacvičuje artikulaci celého spektra hlásek a zvuky nejsou omezené na mateřský jazyk. Tato etapa trvá přibližně od 2 do 6 měsíců života. Druhá etapa se objevuje kolem půl roku života a nazývá se žvatlání (anglicky babbling). V rámci tohoto období produkují děti hlásky charakteristické pro jejich jazykové prostředí a schopnost artikulovat zvuky, které se v rodném jazyce nenacházejí, se začíná vytrácet. Následuje fáze, ve které děti začnou produkovat svá první slova, zatím jen izolovaně. Vyskytuje se nejdříve od 8. měsíce života. Ve čtvrté fázi děti začínají kombinovat slova do dvou až tříslovních frází a používají tzv. telegrafickou řeč. Základní dospělá struktura vět se objevuje přibližně kolem 4. roku života.  V procesu osvojování mateřského jazyka se děti samozřejmě dopouštějí chyb. Zajímavým jevem je zejména omyl přílišného rozšiřování (tzv. overextension error), při kterém děti příliš rozšíří význam. Příkladem může být pojmenování všech mužů v okolí jako „táta“. Existují dvě hlavní hypotézy, proč tento typ chyby vzniká. Podle hypotézy znaků si děti vybírají pro definici pojmu jen určitý, velmi omezený soubor, charakteristických znaků a ostatní zanedbají. Funkční hypotéza zase tvrdí, že děti se nejprve učí slova popisující pro ně důležité účely či funkce (například lampa svítí a tedy to, co svítí, je lampa). Další typickou a lingvisticky zajímavou chybou je hypergeneralizace, která se týká výjimek z gramatických pravidel jazyka. V období, kdy dítě začíná spojovat slova do jednoduchých frází většinou děti nemají problém s nepravidelnými tvary. Avšak po krátkém čase začnou nadměrně používat naučené gramatické pravidlo (například odvození singuláru lid od plurálu lidé). Trvá poměrně dlouho (přibližně do školního věku), než děti začnou opět používat správné tvary. Jedno z vysvětlení původu tohoto typu chyby poskytl Steven Pinker. Na začátku dítě zná jenom malý počet slov a proto se nepravidelné tvary umí bez problému naučit nazpaměť. Pak však přijde období prudkého nárůstu lexikonu, tzv. slovní exploze a dítě se jen postupně učí, kdy pravidlo použít a kdy je potřeba nepravidelný tvar.  Jednou z otázek, která týká téměř všech témat psycholingvistiky, je do jaké míry je osvojování jazyka dědičné a do jaké míry je pod vlivem prostředí. Zastánci vlivu prostředí připouštějí tři základní formy učení - imitaci, modelování a podmiňování. Tento přístup však velmi neuspokojivě vysvětluje různé jevy, například kreativitu, kterou děti při používání jazyka projevují. Noam Chomsky přišel s myšlenkou vrozeného modulu na osvojování jazyka (LAD - Language Acquisition Device). Jeden z argumentů podporujících existenci vrozené predispozice dětí na naučení se jazyku je relativní rychlost, s níž se mu v porovnání s jinými typy úkolů učí. Navyše se děti jazyku učí přirozeně, aniž by je někdo k tomu cílevědomě vedl. Podle teorie parametrů, jejímž autorem je opět Noam Chomsky, se lidé rodí s jakýmsi modulem, který představuje soubor všeobecných principů a parametrů. Ten umožňuje osvojování gramatiky. Samotné učení se spouští až při vystavení jedince konkrétním jazykovým datům, podle kterých si upravuje parametry na konkrétní jazyk. Podle Chomskyho je osvojování jazyka spíše než proces učení procesem zrání.  V současnosti se většina psycholingvistů přiklání k názoru, že člověk má sice vrozenou predispozici k osvojení si jazyka, ale je nutná jazyková stimulace z prostředí k vytvoření jazykové znalosti. Dalším z mnoha argumentů podporující model interakce dědičných faktorů a prostředí jsou tzv. kritická období. První kritické období nastává v druhém půlroce života, kdy dítě většinou ztrácí schopnost rozlišovat a produkovat fonémy cizího jazyka, které v mateřském jazyce nemají rozlišovací schopnost. Druhým kritickým obdobím je puberta. Důkazem existence druhého kritického období jsou typicky případy dětí, které nebyly před pubertou vystavena žádnému jazyku a po jejich zařazení do společnosti se jazyk učí jen s velkou námahou.

Učení se cizímu jazyku a bilingvismus.

Osvojování si cizího jazyka je do velké míry odlišná záležitost než osvojování si jazyka mateřského. Závisí přitom na motivaci, stanovené cílové úrovni a věku, v němž učení probíhá. Jedním z rozdílů oproti akvizici mateřského jazyka je, že lidé se mu věnují cílevědomě. Znalost mateřského jazyka může být výhodná v tom, že člověk už chápe abstraktní pravidla používání jazykového systému jako celku. Zároveň však mateřský jazyk může představovat i nevýhodu v tom, že tzv. interferuje s cizím jazykem, tedy struktury specifické pro mateřský jazyka se míchají se systémem cizího jazyka.  Samotné učení se cizího jazyka není proces vrozený a přirozený, ale nepřipomíná ani behavioristickou imitaci. Je založen na analogii, asociaci a opakování. Platí, že se lépe učí ve vazbě na něco známého, v závislosti na jednoduchém pravidle a lépe se učí materiál, který je nějak zorganizován. V tom spočívá i další rozdíl oproti osvojování mateřského jazyka, když je dítě v daném jazykovém prostředí a jazyk, který mu je prezentován není nijak zorganizován a není mu představován po menších celcích. Věk je podobně jako u mateřského jazyku důležitý. Při prvním kritickém období děti ztrácejí možnost plně rozlišovat a produkovat fonémy, které se nenacházejí v jejich mateřském jazyce. Po překonání druhého kritického období již lidé neumí zvládnout cizí jazyk na úrovni rodilého mluvčího.  Bilingvismus je jev, při kterém u jedince současně existují dva různé jazykové systémy. Rozlišujeme přitom biligvalizmus individuální (například děti ze smíšených manželství, které jsou vystaveny oběma jazykům) a kolektivní (vzniká na geografickém území, kde žijí dvě jazykové skupiny). Někteří autoři požadují, aby oba jazyky byly zvládnuté dokonale, jiní autoři tvrdí, že taková situace nikdy nemůže nastat a vždy je jeden z jazyků silnější. Často dochází k jevu, kdy jedinec používá jeden jazyk jen v určitých situacích a druhý zas v jiných.

Řečová produkce.

Produkce mluvy je proces kódování pojmových obsahů do uspořádaného sledu jazykových prostředků. Zjednodušeně řečeno, při produkci se snažíme verbalizovat myšlenku, kterou chceme vyjádřit. Tento proces značně závisí na formě, účelu, pragmatického záměru, počtu recipientů projevu a dalších faktorech.  Na to, aby celý proces začal, musí existovat motivace vyjádřit myšlenku. Mluví se o tzv. intenci, která je čistě psychologickou záležitostí. Z psycholingvistického hlediska má celý proces produkce tři hlavní fáze: konceptualizaci, formulaci a artikulaci. V rámci konceptualizace je vytvořena kognitivní reprezentace toho, co chceme vyjádřit a probíhá výběr lexikálních prostředků z mentálního lexikonu. Při formulaci nastává plánování gramatického rámce a následně probíhá fonologické kódování. Hovoří se o tzv. linearizaci, tedy uspořádání vybraných lexikálních prostředků syntakticky správně podle zvolené větné struktury. Až nakonec nastane artikulace, tedy vlastní (fyzikální) pronesení mluvy. Po samotné produkci většinou sledujeme odezvu od komunikačního partnera. Rovněž probíhá proces vlastního monitorování, který se snaží detekovat chyby a podle možností je opravit. Výsledná věta by však měla podléhat gramatickým pravidlům, proto jsou možnosti průběžné opravy omezené. Většinou jim předchází pauza.  Samotný výzkum produkce řeči probíhá dvěma hlavními způsoby - studiem afázií (metoda typická pro neurolingvistiku) a studiem typických chyb při produkci, tedy přeřeknutí. Přeřeknutí je odchylka od zamýšlené výpovědi u zdravých lidí, kteří dobře ovládají daný jazyk. Za předpokladu, že při tomto typu chyby funguje celý systém bez problémů a samotné přeřeknutí signalizuje pouze izolovanou jednorázovou chybu v nějakém subsystému, nám mohou chyby napovědět o průběhu produkce. Podle výzkumů se zdá, že přeřeknutí nejsou náhodná. Lze je kategorizovat na záměnu slov, záměnu hlásek, záměnu kořenových morfémů, chybný výběr slov či kontaminaci. Studium jednotlivých typů přeřeknutí ukazuje, že tyto chyby vycházejí z formální či obsahové podobnosti jednotek. Možnost přeřeknutí na základě formální podobnosti slov napovídá, že jazykový systém má pravděpodobně možnost přistupovat k lexikálním jednotkám bez ohledu na obsah. Také to může naznačovat, že náš lexikon se skládá nejméně ze dvou zásobníků - jeden uspořádaný formálně a druhý obsahově.  Výzkum a teorie jazykové produkce zaostává v počtu teoretických a výzkumných prací za oblastí jazykové percepce a to i přesto, že výsledný efekt (samotná produkce) se dá snáz monitorovat. Jedno z vysvětlení je, že manipulace při jazykové percepci je znatelně jednodušší. Otázky, kterým se psycholingvisti v této oblasti v současnosti věnují jsou například: Jaké reprezentační struktury jsou použity? Děje se kódování v jednotlivých modulech sekvenčně nebo paralelně? Jaký vliv má kontext?

Řečová percepce a porozumění.

Řečová percepce je proces vizuálního či orálního vnímání a dekódování. Jazyková percepce není řízena pouze samotnými vstupními daty, ale i kontextem či znalostmi o světě uloženými v dlouhodobé paměti příjemce. Při řečové percepci je nutné překonat několik problémů a asi prvním z nich je koartikulace. Při běžné výslovnosti vyslovujeme souvisle a na fyzikální reprezentaci vnímaného signálu není většinou zřetelné, kde jsou hranice slov či vět. Je to způsobeno tím, že artikulace sousedních hlásek se ovlivňuje - během artikulace hlásky předchozí se mluvidla připravují na artikulaci hlásky následující a proto je přechod mezi dvěma hláskami většinou plynulý. Slova a věty se však skládají z různých segmentů, které na interpretaci vstupních dat potřebujeme identifikovat. Jednotlivým segmentům musíme přiřadit význam a podrobit je syntaktické analýze. Syntaktická analýza může být o to problematičtější, že vnímaný signál přijímáme v pořadí, v jakém přijde (tj. zleva doprava), přičemž jsme limitováni kapacitou krátkodobé paměti.  Typická chyba při percepci a porozumění řeči nastává při tzv. interpretačně slepých kolejích (věty typu garden-path). Jedná se o věty, kterých syntaktická struktura při zpracování zleva doprava navádí recipienta k nějaké konkrétní syntaktické interpretaci. Ta je však s ohledem na celou větu nesprávná (většinou o správné interpretaci rozhoduje pár posledních slov). Věty typu garden-path se využívají při zkoumání velikosti a výhradnosti vlivu syntaktických a sémanticko-pragmatických aspektů při syntaktické analýze vět. Podle výzkumu se zdá, že recipient nečeká se syntaktickou analýzou až bude mít k dispozici celou větu a její význam. V každém okamžiku zpracovává větu podle jedné preferované interpretace opírající se spíše o formální aspekty. V okamžiku, kdy člověk narazí na slovo, které se do této interpretace nehodí, se snaží větu znovu analyzovat, ale tentokrát dává jednotlivým segmentům jiný syntaktický význam. Existuje však i mnoho zastánců a důkazů vlivu významu a kontextu na výběr preferované větné struktury. Otázka, do jaké míry o syntaktické analýze rozhodujeme čistě na základě formálních znaků a syntaxe a do jaké míry využíváme význam, kontext a jiné informace je tedy stále nezodpovězena.  Stále není jasné, do jaké míry probíhají jednotlivé kroky sekvenčně či paralelně a zda se při samotném zpracování využívají znalosti uložené v dlouhodobé paměti recipienta, popřípadě kdy se v procesu k těmto znalostem přistupuje. Otázka, která je v této oblasti psycholingvistiky velmi diskutovaná, je, zda parser pracuje autonomně nebo interaktivně. Autonomní parser se skládá z několika modulů, které mezi sebou mají omezenou možnost interakce, během samotného zpracování se nevyužívají znalosti uložené v paměti a zpracování probíhá zdola-nahoru. Naopak u interaktivního parsera je směr zpracování kombinací přístupů zdola-nahoru a shora-dolů, jednotlivé části mezi sebou interagují okamžitě a mají přístup k znalostem o světě.

Psycholingvistika (občas také v anglické literatuře nazývaná i psychologie jazyka) je vědní obor, který se zabývá vztahem jazyka a vědomí (či restriktivněji myšlení). Je to do značné míry obor interdisciplinární (z názvu je jasný vliv psychologie a lingvistiky, nicméně psycholingvistika zahrnuje celou řadu dalších disciplín, jako například kognitivní vědu, sociologii, neurologii a jiné). Studuje mentální aspekty jazyka. Mezi hlavní otázky psycholingvistiky patří rozumění a produkce řeči, rozvoj řeči u dětí, učení a používání cizího jazyka či mentální a neurobiologická reprezentace jazyka.

心理语言学是通过心理学来研究语言学的学科。他从心理过程和语言结构的对应关系来研究人类语言机制的构造和功能。从心理学的角度,它属于认知心理学;从语言学的角度,它属于实验语言学。


Osobní život.

Jeho původ je smíšený. Otec Pál Sarkozy (* 1928 v Budapešti) pochází z maďarského šlechtického rodu. Matka Andrée roz. Mallah (* 1925 v Paříži, † 2017) byla francouzsko-řecko-židovského původu. Rodina jeho otce odešla z Maďarska z obavy před Rudou armádou v roce 1944. Otec Pál Sarkozy na krátkou dobu vstoupil do Cizinecké legie, avšak demobilizoval v Marseille v roce 1948. O rok později se seznámil s právničkou Andrée Mallah, která byla o tři roky starší než on. V roce 1959 se rozvedli. Jejich syn Nicolas byl vychován v katolické víře. Jeho přistěhovalecký původ i jeho postoj ke zpřísnění imigračních zákonů byly diskutovány jak příznivci, tak odpůrci.  Postupně vstoupil do tří manželských svazků a stal se otcem tří synů a jedné dcery. Jeho první manželkou byla od roku 1982 Marie-Dominique Culioli, z tohoto svazku se narodili synové Pierre (* 1985) a Jean (* 1986). V roce 1996 se oženil s Cécilií Ciganer-Albéniz, s níž má syna Louise (* 1997). Manželé se rozvedli krátce po Sarkozyho převzetí úřadu francouzského prezidenta. Dne 2. února 2008 uzavřel svůj třetí sňatek. Jeho manželkou se stala italsko-francouzská bývalá zpěvačka šansonů a modelka Carla Bruni-Tedeschi, nyní Carla Bruni-Sarkozy. Z tohoto manželství se narodila v roce 2011 dcera Giulia.

Politická kariéra.

Prezident Francouzské republiky.

Francouzská vláda byla v průběhu Sarkozyho prezidentství několikrát obměněna. François Fillon však zůstal premiérem po celou dobu, tedy až do porážky Sarkozyho ve druhém kole prezidentských voleb 6. května 2012 a poté do nastoupení nové vlády, kterou jmenoval Sarkozyho nástupce v prezidentském úřadě François Hollande. Nicolas Sarkozy narazil při svém působení jako francouzský prezident na řadu vnitropolitických a také zahraničně-politických problémů, které se mu nepodařilo zcela úspěšně vyřešit. Velké potíže mu způsobila evropská měnová a hospodářská krize, kterou se snažil zvládnout společně s kancléřkou Spolkové republiky Německo Angelou Merkelovou.

Podezření z korupce.

Dne 19. března 2018 byl Sarkozy vzat do policejní vazby a je v Nanterre blízko Paříže vyslýchán kvůli ilegálním peněžním darům z Libye na volební účely v letech 2006/2007. Sarkozy byl tehdy francouzským ministrem vnitra a kandidoval v prezidentských volbách 2007. Po 48 hodinách byl z vazby propuštěn, zůstává však pod policejním dohledem.  Sarkozy se v policejní vazbě nacházel již podruhé. První výslech byl svého času v záležitosti peněžních darů od mezitím zemřelé majitelky kosmetické firmy L’Oréal, miliardářky Liliane Bettencourt. Současná aféra se týká podezření, že Sarkozy financoval svůj volební boj v letech 2006/2007 hlavně pomocí peněz obdržených tajnými cestami od libyjského diktátora Muammara Kaddáfího, a to ve výši až 50 milionů eur. Pokud se toto podezření prokáže, tak to podle německého listu Frankfurter Allgemeine Zeitung (FAZ) vrhne zcela jiné světlo na francouzsko-britskou vojenskou operaci proti Libyi v roce 2011, která de facto rozhodla tamější občanskou válku ve prospěch povstalců. Podle deníku FAZ totiž vzniká otázka, zda Sarkozy nepostupoval proti Kaddáfímu proto tak rozhodně, aby se zbavil nepohodlného svědka. V kruzích NATO panoval tehdy velký údiv, že účelem prováděných leteckých náletů nebyla pouze „ochrana civilního obyvatelstva“, ale rovnou změna režimu. Rusko, které v Radě bezpečnosti OSN tuto vojenskou operaci nezablokovalo svým vetem, se cítilo francouzsko-britským postupem podvedeno.  21. března 2018 bylo proti Sarkozymu v této kauze vzneseno formální obvinění před vyšetřujícím soudcem (tzv. "mise en examen"). Během výslechu se Sarkozymu nepodařilo vyšetřovací orgány přesvědčit o své nevině ve třech jemu k tíži kladeným případům korupčního jednání. Podle francouzského trestního práva není "mise en examen" ještě soudní obžalobou, ale zahájení tohoto formálního vyšetřování je možné jen tehdy, když existují velmi vážné a vzájemně souhlasící informace, že obviněný mohl tento čin nebo tyto činy pravděpodobně spáchat.  Podle zprávy listu Le Monde ze dne 29. března 2018, citované např. na internetové stránce deníku Frankfurter Allgemeine Zeitung, se Sarkozy bude podle rozhodnutí vyšetřujících soudců pravděpodobně muset zodpovídat před soudem v doposud nedořešeném případě, který souvisí s onou „libyjskou aférou“. Jedná se o podezření, že se pokoušel podplatit vysoce postaveného státního zástupce, aby mu v této záležitosti poskytl informace. Zatěžují jej záznamy odposlechů, kterými policie sledovala telefonáty mezi ním a jeho advokátem. Proti rozhodnutí vyšetřujících soudců zavést soudní řízení s ním může Sarkozy ještě podat dovolání.

Nicolas Sarkozy (výslovnost, plným jménem Nicolas Paul Stéphane Sarközy de Nagy-Bocsa) (* 28. ledna 1955, Paříž) je francouzský politik, bývalý předseda UMP a bývalý prezident Francouzské republiky v letech 2007–2012.

尼古拉·萨科齐(,,1955年-1月28日),法国政治家,第23任总统(兼安道尔亲王),拥有匈牙利、希腊和犹太血统,法国人民运动联盟主席。


Historie.

Konzole byla koncipována již od roku 2000, od prvního uvedení GameCube. Podle herního designéra Šigeru Mijamota bylo Wii od začátku stavěno s myšlenkou interakce hráče více, než jenom mačkáním tlačítek na ovladači. "„Myšlenkou bylo, že síla není u konzolí všechno. Příliš mnoho výkonově silných konzolí nemůže společně na trhu koexistovat a spíše by šlo o dinosaury, kteří navzájem urychlí svoje vyhynutí.“"  O dva roky později se spojily týmy designérů a inženýrů, aby koncept posunuli blíže k realizaci. Roku 2005 bylo původně plánované představení na E3 staženo. Mijamoto stažení shrnul: "„Vývoj provázely některé problémy a tak jsme se rozhodli pouze vystavit samotnou konzoli bez ovladačů.“" Původní plány stále zvažovali inspiraci v systému DS a dokonce se navrhl plán přenosu stejného principu dotykové obrazovky na novou stolní konzoli. Později byl nápad zamítnut s tím, že Nintendo nechce přenést DS z rukou na televizi ale vytvořit novou, originální.

Název.

Konzole byla známá pod kódovým označením "Revolution" a to až do 27. dubna 2006, kdy bylo oficiálně představeno na výstavě E3. Jde tak o první konzoli, kde výrobce neudává své jméno jako součást registrované značky a jde tedy o „Wii“, nikoliv o „Nintendo Wii“. Nintendo také stanovilo, že množné číslo nebude "Wiis", ale plurály se budou tvořit za pomoci dalšího slova, tedy „Wii konzole“ nebo „Wii systémy“. Dvojice měkkých "i" v názvu symbolizuje dvě postavy stojící vedle sebe, coby hráče, stejně tak reprezentují unikátní ovládání s WiiMote a nunchuckem.  Po změněn názvu se však ozvali vývojáři videoher a tisk, kteří namítali, že Revolution byl lepší název, než Wii. Časopis Forbes dokonce vyjádřil obavu, že díky názvu bude konzole pojímána jako příliš dětská. Televize BBC druhý den po oznámení názvu odvysílala reportáž, kde uvedla řadu nových vtipů týkajících se nového jména, které se objevily na internetu. Prezident americké pobočky Nintenda, Reggie Fils-Aime se ke změně názvu dodal:

Oznámení produktu.

V roce 2006, 14. září Nintendo oznámilo, kdy bude v jednotlivých částech světa nová konzole Wii k dispozici, zároveň byly oznámeny i ceny titulů, konzolí i příslušenství. Plány Nintenda byly prodat do konce fiskálního roku 6 milionů (z toho zhruba 4 miliony do konce kalendářního roku) jednotek Wii a 16 milionů her, software. Nakonec šlo vše mnohem lépe – Wii se prodávalo naprosto úžasně a ještě na začátku května 2007 bylo Wii nedostatkovým zbožím. Mohli jsme se setkat se situacemi, kdy v amerických obchodech bylo vše naopak proti původním očekáváním a konkurenční PlayStation 3 ležela v regálech, kdežto Wii bylo téměř nesehnatelné. To vše způsobilo, že Nintendo muselo zvýšit svůj odhadovaný zisk o zhruba 200 milionů dolarů. V kombinaci se skvělými prodeji Nintenda DS se rok 2006 bezesporu stal tím nejlepším v dosavadní historii Nintenda.

Zahájení prodeje.

Od začátku prodeje byl měsíční odbyt konzolí Wii vyšší, než tomu bylo u konkurenčního Playstationu 3 a Xbox 360. Podle statistické společnosti NPD Group se ve Spojených státech prodalo více kusů Wii za první pololetí 2007, než obou konkurenčních konzolí dohromady za stejné období. V Japonsku, kde byl dosavadní poměr konzole Nintenda oproti konkurenčním 2:1 se najednou změnil na 6:1. V Austrálii Wii překonalo rekord „Nejrychleji se prodávané konzole“, který do té doby držel XBOX 360.  12. září 2007 vyšel článek britských novin "Financial Times", který informoval, že Wii překonalo v prodejích XBOX 360, jež byl vydán o rok dříve. Konzole Nintenda se tak ujímá vedoucí pozice na trhu. Nintendo tak se svým produktem zaujalo vedoucí pozici v souboji dané generace herních konzolí, což se mu naposledy podařilo u systému Super Nintendo Entertainment System.  Za fiskální rok 2009/2010 Nintendo dosáhlo celkem 70.93 milionů prodaných kusů Wii, čímž překonalo vlastní rekord držený systémem Nintendo Entertainment System (67 milionů) a Wii se stalo nejúspěšněji prodávanou konzolí v historii firmy Nintendo.

Hardware.

Nintendo Wii je rozměrově nejmenší z konzolí sedmé generace. Rozměry jsou 44mm výška, 157mm šířka, a 215,4mm hloubka, což je zhruba velikost tří standardních obalů od DVD vedle sebe. Váží 1.2 kilogramu. Součástí je také plastový stojánek, který umožňuje postavit konzoli vertikálně. Na přední straně je štěrbinová DVD mechanika pro Wii a hry pro GameCube. Mechanika je modře podsvícená. Při zapnutí konzole tak na půl sekundy problikne, jinak začne svítit ve chvíli, kdy uživatel má nepřečtenou zprávu ve WiiConnect24. Pod bílým krytem je slot pro SD kartu a tlačítka na synchronizaci s ovladači. Poslední je tlačítko na zapnutí – svítí červeně (vypnuto), zeleně (zapnuto) a oranžově (stand-by režim, ale konzole připojena internetu) – a tlačítko na vysunutí disku. Z horní strany (pod krytem) jsou čtyři sloty pro ovladače GameCube a dva sloty pro paměťové karty GameCube. Musíme podotknout, že poslední generace nintenda wii (2009) už neměla sloty pro ovladače GameCube ani pro paměťové karty GameCube a byla koncipovaná naležato a v balení se nedodával plastový stojánek. Na zadní straně jsou umístěny všechny porty – pro připojení zdroje, propojení s TV, pro připojení Sensor Baru a dva USB porty.  Co se týče hardware, tak je jen o něco výkonnější než předchozí stolní konzole od Nintenda – Nintendo GameCube. Procesor pohánějící konzoli navrhla společnost IBM, kódové označení je Broadway. Grafickým procesorem je Hollywood od společnosti ATI. Paměť 88 MB GDDR3 s 512 interní paměti NAND flash určené k ukládání stavu her, zpráv, her z Virtual Console atd. Posledním důležitým komponentem je zabudované Wi-Fi, které umožňuje připojení k Internetu, ale i propojení s Nintendem DS. Díky poměrně slabší konfiguraci má Wii také několikrát menší spotřebu energie v průběhu hraní her oproti PC, Xbox 360 nebo Playstation 3.  Při uvedení Wii bylo představeno v několika barevných variací včetně stříbrné, černé, zelené a červené. První 2,5 roku však byla k dispozici pouze standardní, bílá verze a teprve od prosince 2009 je nabízena také černá varianta. V říjnu 2010 bylo pro evropský trh potvrzeno červené Wii, jako speciální edice k 25. výročí postavičky Mario.  11. července 2007 Nintendo představilo na výstavě E3 Wii Balance Board, jakožto součást balíku Wii Fit. Balanční podložka slouží k zapojení celého těla pro ovládání her nebo cvičení.

Wii Remote.

Unikátní, bezdrátový ovládací prvek je nejblíže podobný dálkovému ovladači televize. Je vybaven směrovým tlačítkem, tlačítky A, B, Menu a další dvojicí tlačítek označených jako 1 a 2. Tlačítko B je umístěné ve spodní části a při hrách je zpravidla využíváno jako kohoutek střelné zbraně. Ovladač je již z výroby vybaven poutkem a každá hra upozorňuje hráče na nutnost upnutí Wii Remote k zápěstí, aby nedošlo k vyklouznutí a následnému rozbití televizoru. V přední části je IR senzor vydávající signály o pozici ovladače tzv. Sensor baru, což je přijímač připojený ke konzoli a umístěný nad nebo pod televizní obrazovkou.  V zadní části Wii Remote se připojuje tzv. "Nunchuck" (česky: "Nunčak"). Název je odvozen od podobnosti kompletu se stejnojmennou asijskou, ruční zbraní. Nunchuck pak obsahuje analogovou páčku, využívanou k udání směru a dvojici tlačítek v přední části. S Wii Remote se propojuje vlastním kabelem, ale v současnosti je nabízena i bezdrátová alternativa. Wii Remote s Nunchuckem tak dávají dohromady ovládací prvek pro obě ruce, přičemž každý reaguje na změnu pozice zvlášť. Oba prvky bez zvláštní ergonomie, která by je určovala pro levou nebo pravou ruku, ale standardně hry vyžadují držet Nunchuck v levé a Wii Remote v pravé ruce.  Postupem času k Wii Remote přibývaly další a další ovládací prvky, které se buď přímo propojily s Wii Remote nebo fungují jako samostatné ovládání. V současnosti je trhu velká řada plastových nástavců, které neobsahují žádnou elektroniku, ale pouze slouží k upnutí Wii Remote a simulaci např. volantu, golfové hole, ping-pongové pálky apod.  Zásadním mezníkem se stal Wii MotionPlus, doplněk pro Wii Remote, který rapidně zvyšuje přesnost ovladače a snímání senzorů. Sami tvůrci her tvrdí, že před příchodem MotionPlus nemělo smysl na některých hrách jako např. Red Steel 2 pracovat, protože přesnost samotného ovladače je dobrá pro přibližné rozpoznání pohybu a místa ovladače, ale už tolik ne pro stanovení síly švihu, pomalém otáčení okolo vlastní osy, a vlastně vyobrazní pohybů hráče - postavičky v poměru 1:1, které využívá např. Grand Slam Tennis od Electronic Arts.  Vůbec prvním titulem, který podporoval Wii MotionPlus bylo pokračování Wii Sports pod názvem Wii Sports Resort, kde se také objevil první náznak ovládání meče, které doposavad nebylo bez vylepšení možné.

Důležité vlastnosti.

Menu.

Wii Channels v podstatě tvoří jak menu, tak operační systém Nintenda Wii. Hlavní obrazovka nabídky je seřazena jakoby televizní kanály vedle sebe a lze upravovat jejich počet a rozložení. V základu jsou k dispozici tyto kanály:  Postupně přibyly tyto další kanály:  Kromě standardních kanálů Nintenda lze získat další kanály z her nebo programů, jako například kanál Wii Fit pro rychlé zvážení.

Zpětná kompatibilita.

Nintendo Wii dovoluje hrát hry v podstatě ze všech Nintendo konzolí. Přes Virtual Console můžete hrát hry pro konzole NES, SNES, N64, ale také TurboGrafx-16, Sega Mega Drive, MSX, NEO GEO a Commodore 64. Plná podpora je pro hry na GameCube. Proto jsou přímo na konzoli 4 sloty pro GameCube ovladače a 2 sloty na Memory Karty. Nutno podotknout, že není možno použít ovladač Classic Controler, který se připojuje k Wii Remote, jelikož GameCube firmware ve Wii obsažený nepodporuje komunikaci s bezdrátovými ovladači. Originální GameCube Memory karta taktéž je nutná, protože ukládání do interní paměti není podporováno.

Spolupráce s Nintendem DS.

Díky Wi-Fi přítomné jak ve Wii, tak v DS, bude v dalších firmware možno obě konzole propojit. Toto spojení by mělo umožňovat například stahování DS demoverzí do Wii a poté přenést do Nintenda DS. Další možností by měla být možnost využívat mikrofonu a dotykového displeje DS. A do třetice by měla být možnost spolupráce některých her stejně jako to bylo možné mezi GameCube a Game Boyem Advance. Například rozšíření obsahu v jednotlivých hrách po propojení konzolí, nebo použití DS jako malé mapy pro Wii hry. Takovou spolupráci by měly umožňovat například Pokémon Battle Revolution (Wii) a Pokémon Diamond/Pearl (DS)

Rodičovský zámek.

Jako první konzole vůbec Nintendo Wii umožňuje kontrolu hraných her rodiči. V nastavení se rodič může nastavit věkové omezení a konzoli zamknout. Wii poté odmítne pustit hráče do hry s vyšším věkovým ratingem, než který je nastavený. Každá hra má věkový rating určený přímo na disku, kontrolu tedy – pokud dítě nezjistí heslo k systému – není možno obejít. Podporovány jsou tyto systémy hodnocení her : BBFC, CERO, ESRB, OFLC, OFLC (NZ), PEGI, USK. Součástí rodičovské kontroly je také funkce v obsluze elektronické pošty, kde je každý den uvedeno aktualizované hlášení o tom, kolik času bylo stráveno hráním jednotlivých her nebo procházením různých kanálů.

Online podpora.

Díky integrovanému Wi-Fi rozhraní, potažmo USB, je možno připojit Nintendo Wii k internetu. Wi-Fi podporuje šifrování v podobě WEP, WPA (TKIP/RC4) a WPA2 (CCMP/AES).  Z online možností je důležité automatické updatování firmware (lze odmítnout), díky kterému může Nintendo pravidelně vydávat opravu starších verzí a postupně konzoli optimalizovat, nebo přidávat nové vlastnosti. První chyba ve firmware byla objevena na začátku roku 2006 a ihned byla vydána nová záplata tak, aby se do Wii nemohl nikdo nepovolaný nalogovat.  Každá Wii konzole má svůj tzv. Friend code, díky kterému si jednotliví uživatelé mohou posílat zprávy a obrázky. Kdo má zájem, může si na svojí Wii přesměrovat emaily. Wii má plnou podporu externí USB klávesnice, takže psaní je komfortní. Internet využívají i jednotlivé kanály jako – Shop Channel, Internet Channel, Forecast Channel, News Channel a Nintendo Channel. Již existuje několik her podporujících multiplayer skrz internetové připojení. Jedná se například o tituly Mario Football, Battalion Wars 2, MarioKart Wii, Super Smash Bros. Brawl nebo Medal of Honor: Heroes 2. Podle dostupných informací by mělo být možné vytvořit síť pro hraní i mezi dvěma konzolemi, které budou vzájemně v dosahu WiFi, bez toho aby musely být připojeny k internetu. 20. května 2008 byla spuštěna služba WiiWare. V jejím rámci lze stahovat originální herní hříčky z internetu přímo do konzole. Jde o jednodušší hry, které stojí od 500 do 1500 Wii bodů. V den spuštění bylo v Evropě na výběr z následujících her: LostWinds, TV Show King, Final Fantasy Crystal Chronicles: My Life as a King, Dr. Mario & Germ Buster, Star Soldier R a Toki Tori.

Technické parametry.

Nintendo samotné zveřejnilo jen několik z hardwarových specifikací o Wii, ale některé z nich se dostaly k novinářům, ostatní zjistili zvídaví čtenáři. Časem snad budou k dispozici i kompletní oficiální specifikace. <nowiki>*</nowiki> Frekvence procesorů nebyly potvrzeny Nintendem, IBM ani ATI.

Nejlepší hry.

Výše byly zmíněny hry dostupné při začátku prodeje. Server GameRankings.com uvedl seznam padesáti nejkvalitnějších podle, který průměruje hodnocení v recenzích z velkého množství zdrojů. Umístily se tyto hry:

Wii (má asociovat anglické slovo „We“ – tedy „my“) je pátá videoherní stolní konzole vyráběná Nintendem. Dříve byla známa pod jménem Nintendo Revolution, po E3 2006 už jen Nintendo Wii. Wii je jedním z účastníků souboje konzolí 7. generace. Jejími protivníky jsou Xbox 360 od Microsoftu a PlayStation 3 od Sony. Konkurence se snažila jít cestou vyššího výkonu, na rozdíl od nich ale jde Wii jinou cestou a zlepšeným ovládáním pomocí takzvaného ovladače Wii Remote, který reaguje s objekty jak namířením na obrazovku, tak pohybem ve volném prostoru – a to ve všech osách (dopředu/dozadu, nahoru/dolu, doprava/doleva). Důležitá je i služba WiiConnect24, která umožňuje bez zásahu uživatele stahovat emaily, aktualizace a další.

Wii( ;非正式称为任天堂Wii)是由任天堂于2006年11月19日发布的家用游戏机。作为第七世代游戏机,与微软的Xbox 360和索尼的PlayStation 3竞争。任天堂表示,其游戏机的目标用户群比另外两家更广。,Wii的全球销量超过了PlayStation 3和Xbox 360,销量超过1.01亿部;2009年12月,这款游戏机打破了美国单月销售记录。


Dětství.

Narodila se jako nejstarší dcera Lorda Edmunda Howarda a Joyce Culpeperové. Její otec nebyl prvorozený, proto rodina žila velmi chudě. Po smrti rodičů byla Kateřina poslána k nevlastní babičce, vévodkyni z Norfolku. V důsledku nedostatečné výchovy byla Kateřina mnohem méně vzdělaná než jiné ženy Jindřicha VIII., přesto však vzdělanější, než bylo na tu dobu běžné.  Tvrdí se, že byla velmi krásná a temperamentní. Měla dlouhé tmavé a kudrnaté vlasy. Svou rozverností a vzhledem velmi připomínala svou sestřenici Annu Boleynovou.  Nedostatečná kontrola Kateřininy babičky způsobila, že Kateřina získala sexuální zkušenosti již ve 14 letech se svým učitelem hudby Jindřichem Manoxem, který proti ní dokonce později vypovídal u soudu.  O dva roky později se Kateřina seznámila s mladičkým tajemníkem vévodkyně z Norfolku Francisem Derehamem. O jejich milostném vztahu věděli služebné a příbuzní Kateřiny a vévodkyně musela zakročit a jejich vztah ukončit.

Život u dvora.

Kateřina byla poslána z venkova do Londýna jako dvorní dáma princezny Marie a Anny Klevské. Věděla, že jako dívka bez věna, byť z dobrého rodu, nesežene dobrou manželskou partii. Přesto se do ní zamiloval tichý mladý králův společník Thomas Culpepper. Tajně se scházeli a hovoří se rovněž o jejich zasnoubení, avšak důkazy nemáme. Její katolický strýc Howard byl svědkem královy exkomunikace ze svaté církve, protestantské svatby s jeho neteří Annou Boleynovou a poté s Němkou Annou Klevskou. S cílem navrátit Anglii "pravou" víru, oženil svou dceru s nemanželským synem Jindřicha VIII. a Jindřichovi nabídl jako milenku svou neteř Kateřinu Howardovou. Král, který strávil poslední půl rok v nejspíše nenaplněném manželství s Annou Klevskou, požádal o rozvod. O 30 let mladší Kateřinu si hodlal vzít, neboť mu zřejmě připomínala Annu Boleynovou, kterou sice nechal popravit, nicméně se tvrdí, že ji miloval nejvíce ze svých žen.  Přestože se Kateřina zaslíbila jinému, byla svou rodinou donucena si krále vzít nedlouho po jeho rozvodu s Annou Klevskou, aby spasila Howardův rod a katolickou víru.

Manželství.

Svatba se uskutečnila v tajnosti roku 1540. Mladičkou dívku Jindřich zpočátku vášnivě miloval a věřil, že konečně nalezl tu nejlepší manželku svého života. Jindřich byl ale v té době už starší muž a trpěl celou řadou nemocí, včetně hnisajícího vředu na noze, který mu značně ztěžoval chůzi, což Kateřina Howardová nesla velmi těžce. Měla ráda život, zábavu, tanec a společnost lidí svého věku. Protestantská strana v čele s rodem Seymourů měla strach, že pokud mladá královna porodí nového syna, bude ohroženo nástupnictví malého Eduarda Tudora Seymoura, proto hledala záminku, pro kterou by mohli Kateřinu odstranit. Kateřina se i nadále přátelsky stýkala s Thomasem Culpepperem. Nicméně znala příběh své popravené sestřenice Anny Boleynové, proto by neudělala nic, co by ohrozilo její postavení u krále. Přesto těchto schůzek využila protestantská strana a rozhodla se královnu a celý rod katolických Howardů zničit.  Králi podal tajné informace Thomas Cranmer, arcibiskup canterburský, který mu již dobře posloužil při rozvodu s jeho první ženou Kateřinou Aragonskou. Jeho udání hovořilo o Kateřininém mladickém vztahu s učitelem spinetu Manoxem, kterého vystřídal chudý šlechtic Derham. Král chtěl hodit celou záležitost za hlavu, nicméně k těmto udáním se přidala i informace o schůzkách Kateřiny s Thomasem Culpepperem, proto poslal za královnou Cranmera, aby z ní vytáhl doznání. Kateřina se pod nátlakem přiznala k dětské platonické lásce k Manoxovi a nevinném vztahu s Derhamem, protože netušila, že by její mladické pletky mohly způsobit nějaký problém. Král ji nechtěl obvinit, ale již s ní nedokázal žít, proto ji poslal do kláštera, kde strávila několik měsíců. Jindřich ji zde přátelsky navštěvoval a obvinění stále odkládal.

Smrt a odkazy.

Stále zamilovaný učitel hudby Manox podal svědectví proti Derhamovi při své obhajobě a byl zproštěn viny. Derham byl mučen a poté popraven velmi krutým způsobem, který se používal jen pro nejhorší zločiny. Byl tažen oprátkou za krk do výšky, těsně před smrtí odříznut, poté mu byly uřezány genitálie, otevřeno břicho a jeho vyvrhnutá střeva byla ještě za jeho života spálena. Poté byl rozčtvrcen. Thomas Culpepper se k platonické lásce ke své sestřenici Kateřině Howardové přiznal dobrovolně a byl roku 1541 popraven za zradu pouze stětím hlavy. Většina členů rodu Howardů byla zatčena a 13. února 1542 byla po necelých dvou letech manželství s Jindřichem VIII. popravena i Kateřina. Její poslední slova patřila Thomasi Culpepperovi. Řekla, že by raději umírala v poklidu a chudobě jako jeho žena, než mít v moci celý svět jako královna Anglie. Že umírá ráda, protože chce být potrestána za to, že je zodpovědná za Thomasův život, neboť kdyby králi ihned řekla, že je zaslíbena jinému, ani ona nebo Thomas by nemuseli trpět.  Věrný obraz Kateřiny Howardové nemáme. Často za něj bývá mylně označen obraz Hanse Holbeina ml., králova dvorního malíře. Na tomto portrétu je ovšem zachycena sestra Jany Seymourové Elizabeth. Můžeme tak usuzovat z pařížské módy, která se krátce po smrti Anny Boleynové na pár let přestala nosit, a také z toho, že nezdařený obraz Jindřichovy 4. manželky Anny Klevské byl jedním z posledních, které Hans Holbein pro anglický dvůr namaloval. Poté byl vyhnán a už nadále ve službách krále nepůsobil. Rovněž samotný Jindřich VIII. si Kateřinu velmi žárlivě střežil a nechtěl ji nechat namalovat. Tvrdil, že je výhradně jeho ženou a až poté královnou Anglie.

Kateřina Howardová (*1520–1525? – 13. února 1542 Tower) byla pátá žena anglického krále Jindřicha VIII. Tudora. Pocházela z mocného katolického šlechtického rodu Howardů. Jejím strýc byl vůdce anglických katolíků Thomas Howard, 3. vévoda z Norfolku. Byla dvorní dámou předchozí královny Anny Klevské, princezny Marie a sestřenicí další bývalé královny Anny Boleynové.

凯瑟琳·霍华德(英语:Catherine Howard,1520年-1542年-2月13日),名字亦可拼写作Katherine。英格兰国王亨利八世第五任妻子,诺福克公爵第二个孙女,埃德蒙·霍华德的女儿,玛莉一世、伊丽莎白一世的继母,被称为“无刺的玫瑰”,同时她也是亨利八世的六个王后中,最漂亮的一个。克里维斯的安妮于1540年7月与亨利八世离异后一个月,她与国王结婚。婚礼于7月28日在萨里郡的奥特兰宫举行。一年后被托马斯·克兰麦指控婚前曾与一位音乐家和一位亲属发生过肉体关系,1541年与亨利八世离婚,一年后她以通奸罪遭斩首(1542年2月13日)。1543年亨利八世与凯瑟琳·帕尔结婚。


Známky, vývoj a příznaky tonutí.

Boj o život.

Tonutí je často rychlé a nenápadné, křik a držení rukou nad hlavou je spíše výjimkou. Tonoucí není schopen se nadechnout, proto nekřičí, zdvižené ruce jej zatlačují pod hladinu, takže se spíše zaklání a pohybuje rukama těsně pod vodou.

Ponoření, polykání.

Tonutí ve vlastním slova smyslu začíná, když člověk není schopen udržet ústa nad vodou. Ke vdechnutí vody dochází v pozdější fázi.. Při záchranných opatřeních může křísený vodu masivně zvracet. Při podstatně těžším stavu voda pasivně vytéká jícnem a může zatéct při umělém dýchání do plic.

Vdechnutí vody, případný laryngospasmus.

Tonutí vzniká v 85 % vdechnutím vody poté, kdy postižený vodu polykal. Z plic nelze vodu vylít žádnými manévry, velmi rychle se vstřebá. V 15 % laryngospasmus - podvědomé (reflexní) uzavření hlasivek, např. po skoku do studené vody zabrání vdechnutí vody do plic, ale vede rovněž k život ohrožujícímu nedostatku kyslíku. Dříve bylo označováno jako suché tonutí. Stah hlasivek se někdy uvolní sám, někdy je nutné krátkodobé prodechování v rámci kardiopulmonární resuscitace  Po proběhlém dušení (při zavřených i otevřených hlasivkách) dochází k úplnému ochrnutí svalstva a někdy je voda opět vdechnuta. Voda v plicích se vstřebává do krve (rozdíl mezi sladkou a slanou vodou není pozorován). Dochází k poškození plicního surfaktantu.

Utonutí.

Během dušení dochází k zpomalení srdeční činnosti až k srdeční zástavě  (statistika USA)

Okolnosti tonutí.

Utopení je druhou nejčastější příčinou úmrtí dětí v průmyslových zemích. Více než 50 % utonutí se stane v blízkosti břehu.  V ČR se utopí přibližně 200 lidí za rok.

Opuštěné pojmy.

Původně bylo rozlišováno tzv. "primární tonutí" u zdravého člověka a "sekundární tonutí" například při epileptickém záchvatu, při poranění míchy po skoku do mělké vody, při infarktu nebo cévní mozkové příhodě, při zpomalení činnosti srdce ve studené vodě atd. Sekundárním tonutím však byl označován i následný otok plic (plicní edém), který se může po tonutí rozvinout i po několika hodinách.  Pojmy primární, "sekundární, suché, tiché a odložené" tonutí nejsou odborně používány. Neovlivňují ani postup ani prognózu pacienta a jsou hodnoceny jako matoucí. Přestalo být rozlišováno utonutí v sladké a slané vodě -mimo laboratoř není pozorován rozdíl  Pojem suché tonutí je nadále používán v médiích u naprosto odlišných příčin smrti, víceméně souvisejících s koupáním. Zprávy jsou bez uvedení lékařského nálezu, často z sekundárních zdrojů:

Tonutí neboli laicky topení se je situace, při níž dochází ke vdechnutí vody, zřídka jiné kapaliny. Hlavním poškozením je život ohrožující nedostatek kyslíku – hypoxie mozku. Smrt způsobená tonutím se nazývá "utonutí" nebo "utopení se".

遇溺是因为液体进入肺部而导致缺氧,继而窒息。常见于游泳、船只沉没、海啸、潜水、意外及自溺。在很多国家都是12岁以下儿童的主要死因,例如在美国便是仅次于车祸。小童多是从泳池或浴缸中溺死。


Historický vývoj.

Přírodní polyester je znám asi od roku 1830, první syntetický polyester se používal v 1. světové válce jako impregnační materiál. Vlákno ze syntetického polyesteru bylo vynalezeno v Anglii v roce 1941 a od roku 1947 se vyrábí průmyslově.  V roce 2012 dosáhla světová výroba polyesterových vláken 53 milionů tun, z toho 63 % ve formě filamentů a 37 % jako stříž. (V roce 2004 obnášela celková výroba 29 milionů tun).

Chemické složení.

Vlákno je lineární makromolekula, jejíž hlavní řetězec -[-CO-O-]- sestává nejméně z 85 % z esteru vyrobeného polykondenzací.

Výroba.

Základní surovinou je ropa, ze které se získává dimethyltereftalát a glykol. Polykondenzací obou sloučenin pak vzniká polyethylentereftalát.  Polyethylentereftalát se  Konečný výrobek je znám ve 3 formách: filament, "kabílek" a stříž.  "Hedvábí" (filament) se vyrábí v jednoduché, hladké podobě nebo modifikované. Polyesterové vlákno je svým chemickým složením velmi vhodné k modifikaci, tedy úpravám příměsí chemických sloučenin a k zušlechtěni mechanickým nebo pneumatickým tvarováním.  Kabílek z polyesterových filamentů je surovina pro přádelny vlny, resp. přádelny dlouhých vláken. Zde se filament trhá nebo řeže na konvertoru na stapl, který se délkou i tvarem může přizpůsobit staplu vlny.  Stříže se dodávají v délce a ostatních vlastnostech přizpůsobených vláknům, se kterými se smíchávají při předení.

Vlastnosti a použití polyesterových vláken.

Polyesterová vlákna se mohou vyskytovat prakticky ve všech textilních výrobcích.  K nejdůležitějším kladným vlastnostem patří:  Vysoká odolnost na světle, vůči povětrnosti a mikroorganizmům (záclony)  Malá navlhavost (rychlé sušení)  Mnohé vlastnosti se dají snadno zlepšit chemickými nebo mechanickými procesy. Například:  Zvýšenou orientací molekul se dá zvýšit pevnost (pneumatikové kordy, dopravní pásy, šicí nitě)  Přimícháním malého množství chemikálií se dá zlepšit  Omak a lesk velmi podobný přírodnímu hedvábí se dosahuje u vláken s neokrouhlým (např. trojúhelníkovým) průřezem.  Dutá polyesterová vlákna se používají jako alternativa k peří s tou výhodou, že se výrobky plněné tímto materiálem dají prát.  Vzhled polyesterového hedvábí podobný staplovým přízím se dosahuje mícháním vláken s rozdílným stupněm protažení a tvarování.  Mísením přírodních vláken s polyesterem se dosáhne v mnohém směru zlepšení užitných vlastností příze. Nejjemnější polyest. vlákno ("mikrovlákno") se vyrábí se čtvrtinou tloušťky průměrné bavlny, tkaniny ze směsí s polyesterem jsou lehčí a méně mačkavé, pevnější a trvanlivější. Podobně je tomu u směsí polyester/vlna.

Vlastnosti modifikovaných polyesterů.

Polytrimetylentereftalát (PTT).

Polytrimetylentereftalát vzniká sloučením kyseliny tereftalové s 1.3 propandiolem. Výrobkům se říká také "3GT filamenty". Vlákno je velmi elastické (až 100 % opakování pružnosti), objemné, jako bikomponentní výrobek (PTT/PET) má velmi hebký omak.  Použití: filamenty na lehké sportovní oděvy, plavky, vlasové příze na koberce,  stříž na netkané textilie k technickým účelům  Značky: "Corterra", "Invista" aj.

Polybutylentereftalát (PBT).

Polybutylentereftalát vzniká polykondenzací kyseliny tereftalové s 1.4 butandiolem. Vlákna se nazývají také "4GT filamenty". Elasticita a trvanlivost zkadeření tvarovaných filamentů má dosahovat téměř hodnoty elastanů.  Filamenty se často opřádají bavlnou nebo viskózou na jádrové příze k použití na módní sportovní oděvy a punčochové zboží.  Značky: "Trevira ESP", "Ticona", "Mirhon WE" aj.

Polyetylennaftalát (PEN).

Polyetylennaftalát vzniká polykondenzací dikarbonové kyseliny naftalinu s ethylglykolem. Vlákno dosahuje mimo jiné tažnou pevnost až 90 cN/tex, filamenty se používají na technické textilie (geotextilie, výztuž pneumatik aj.)  Podobné vlastnosti použití jako PEN mají "polytrimetylennaftalátová (PTN)" a "polybutylennaftalátová (PBN)" vlákna.

Zacházení s výrobky z polyesterových vláken.

Bílé nebo světlé pletené osobní prádlo se smí prát ve vařící vodě. Kravaty, šály, šátky a jiné "hedvábné" tkaniny však jen ve vlažné lázni. Mastné skvrny se smějí odstraňovat jen perchloretylenem nebo benzinem. Žehlit se mohou tyto výrobky jen přes mokrý hadr při teplotách do 160 °C. U směsových tkanin z polyester/vlna smí teplota prací lázně jít jen do 30 °C a u žehličky nesmí přesáhnout 150 °C.

Vliv na životní prostředí.

Polyesterová vlákna a výrobky z nich jsou největším zdrojem mikroplastů zamořujících přírodu. K uvolňování mikroplastů dochází zejména během praní oblečení vyrobeného z polyesteru, kdy se během jednoho pracího cyklu uvolní statisíce malinkatých polyesterových vlákének a úlomků.

Vliv na lidské zdraví.

U polyesteru byl stejně jako u jiných syntetických vláken prokázán negativní vliv na plíce, pokud dochází k vdechování jeho drobných vláken. Existuje řada studií poukazujících na to, že u dělníků pracujících ve fabrikách zpracovávajících syntetická vlákna, včetně polyesteru, se časem rozvinuly příznaky jako kašel a dušnost v důsledku chronických zánětlivých reakcí způsobených vlákny usazenými v plicích, jenž zde vzhledem ke své nerozložitelnosti mohou zůstat i trvale. To v případě dlouhodobé vysoké expozice vede až k rozvoji idiopatické plicní fibrózy.

Polyesterová vlákna (mezinárodní zkratka PES) jsou syntetické výrobky ze skupiny, ke které patří textilní vlákna z polyetylentereftalátu (PET), z "polybutylentereftalátu" (PBT) a z "polytrimetylentereftalátu" (PTT). Označením polyesterová vlákna jsou zpravidla míněny výrobky z PET, ze kterého velká většina vláken pochází.

聚酯(英语:Polyester)是一类在其主链上含有酯基官能团的聚合物。虽然聚酯有很多主种,但是“聚酯”一词通常指的是聚对苯二甲酸乙二酯(PET)。