Úvod.

Při navrhování počítačového systému musíme řešit otázky zpracování a ukládání dat, softwaru a uživatelského rozhraní. Se spolehlivou vysokorychlostní sítí můžeme změnit umístění těchto funkcí. Gigabitová síť je rychlejší než sběrnice PCI a mnoho pevných disků, takže každá funkce může být umístěna jinde. Výsledná volba závisí na nákladech na provoz, na spolehlivosti, výkonu a použitelnosti systému. Bezdiskové stanice jsou úzce spojeny s uživatelským rozhraním.  Na bezdiskových stanicích je nainstalován pouze software uživatelského rozhraní, některé často používané aplikace a síťový operační systém.  Protože se na bezdiskové stanice nekladou vysoké nároky, mohou mít menší velikost, energetickou náročnost i cenu nákupu a provozu. Všechny aplikace a služby se spouštějí na serveru nebo clusteru serverů a zároveň slouží i pro ukládání dat. Vytížením několika serverů a odlehčením mnoha klientů dosáhneme zjednodušení správy systému, snížení nákladů a lépe využijeme výhod sítě: centralizovaného ukládání dat/zálohy dat a snadnější zabezpečení.  Vzhledem k relativní pasivitě systému a jeho snadné údržbě se systém snadněji instaluje a obsluhuje. Vzhledem k rostoucím nákladům na hardware, lidskou práci, nákup energie a likvidaci odpadů se bezdiskové stanice stávají výhodnějšími. Z pohledu uživatele se při používání myši, klávesnice a monitoru téměř nic nemění oproti tlustým klientům.  Jeden PC obvykle může napájet pět a více bezdiskových stanic. Mnohem silnější PC nebo server podporuje až 100 klientů najednou, vysoce výkonné servery podporují až 700 klientů. Do bezdiskových stanic investují často školy a podniky, které chtějí maximalizovat počet pracovních míst, jež si mohou ze svého rozpočtu dovolit.

Historie.

Bezdiskové stanice byly dříve nazývány „grafické terminály“, protože se vyvinuly z „textových terminálů“, které byly před nimi (textové terminály jsou v podstatě bezdiskové stanice, ale neříká se jim tak, protože pocházejí z jiné výpočetní doby).  Po Windows NT 3.51, přišla firma Citrix System za Microsoftem s nápadem vytvořit víceuživatelskou verzi Windows podobnou Linuxu. Microsoft souhlasil a poskytl zdrojový kód Windows NT 3.51, ze kterého Citrix vytvořil WinFrame, který umožňoval práci více uživatelů na jednom serveru. Microsoft později začlenil technologii od Citrix do speciální verze Windows NT 4.0 (známé jako NT 4.0 TSE, Terminal Server Edition) a do následujících verzí síťových operačních systémů.

Příklady použití bezdiskových a diskových stanic.

Projekty používající distribuované výpočty, jako je například projekt SETI@home (jehož jediným úkolem je přenést náročný výpočet na více vzdálených počítačů), jsou aplikace vyžadující diskové stanice. Bezdiskové stanice se mohou použít například ve školách, kde je potřeba aby velké množství studentů ve třídě pracovalo na stejném softwaru stejným způsobem. Některé společnosti nyní prodávají laptopy, které mohou přistupovat k vnitřním zdrojům pomocí virtuální privátní sítě, takže spojení klienta a serveru prochází zakódovaným tunelem. To umožňuje mobilním pracovníkům připojovat se k citlivým datům s nižším rizikem ohrožení nebo odcizení dat, protože stanice nemá žádné vlastní úložné zařízení.

Průmyslové použití bezdiskových stanic.

Od roku 2006 vzrůstá zájem o použití bezdiskových stanic v rizikových prostředích jako je průzkum ropy a zemního plynu, ve vojenství a v průmyslových oblastech Zóny 1, kde mohou být průmyslové počítače moc drahé. Bezdiskové stanice se snadněji zabezpečují proti nepříznivému prostředí a někdy mohou vydržet větší teplotní rozdíly a vibrace, díky zjednodušeným komponentám a nepřítomností pohyblivých částí jako jsou pevné disky a větráky.  Bezdiskové stanice obvykle používají vestavěné operační systémy jako Linux, Windows CE.net nebo Windows XP Embedded Ethernet. Průmysloví klienti typicky upřednostňují operační systémy které je snadné propojit s vestavěným firmware. Pro komunikaci bezdiskových stanic a monitorovaných či ovládaných zařízení je preferován Ethernet.  Některé bezdiskové stanice jsou úzce spjaty se specializovaným ovládacím softwarem, který vylepšuje možnosti síťových operačních systémů. Tato vylepšení zahrnují zálohování serveru, redundantní Ethernet, více relací u jednoho klienta a automatické nastavení klienta.

Bezdisková stanice nebo bezdiskový uzel je pracovní stanice nebo osobní počítač bez diskové mechaniky, která pro nahrání operačního systému ze serveru používá síťový start.

无盘系统是用于网吧,卡拉OK,办公室的一种网络传输技术。使用无盘系统的电脑将不使用本机的硬盘获得启动系统,而是通过网络的指定服务器去获得启动系统的镜像,并下载回本机后用于机器启动。同时也不需要使用传统硬盘读取资料,而是通过局域网内的服务器读取资料。


LL(k) gramatiky.

LL("k") gramatika generuje jazyk typu LL("k"). LL parser se nazývá LL("k"), jestliže pro deterministickou analýzu věty je potřeba znát maximálně "k" následujících symbolů a není nutné použít backtracking.  LL(0) gramatiky jsou nevhodné pro popis programovacích jazyků, protože zde není možná rekurze a pro každý neterminál existuje právě jedno pravidlo (důsledek faktu, že gramatika se nemůže rozhodnout podle následujícího vstupního symbolu), tudíž mohou generovat jen jazyk s jediným slovem.  Nejpoužívanější gramatikou je LL(1) gramatika, protože i přes jistá omezení této gramatiky stačí k deterministické analýze znát maximálně jeden následující symbol, což významně zjednodušuje konstrukci parseru. Existují nedeterministické postupy, jak transformovat gramatiky LL(k) na gramatiky LL(1).  Jednoduchá LL(1) gramatika (simple LL(1)) je taková gramatika, kde každá pravá strana začíná terminálním symbolem. Pokud se levé strany shodují, potom každá pravá strana začíná jiným terminálním symbolem.  q-gramatika je rozšíření jednoduché gramatiky o ɛ pravidla (prázdné řetězce):

Překladový automat (parser).

Překladový automat je upravený zásobníkový automat. Má navíc výstupní pásku, na kterou se zapisuje levý rozklad a má k dispozici deterministickou možnost rozhodování, když k symbolu na vrcholu zásobníku existuje více možných přepisovacích pravidel gramatiky.  Části překladového automatu:  Parser aplikuje pravidlo z tabulky na průsečíku nejlevějšího symbolu na zásobníku a aktuálního vstupního symbolu. Když parser startuje, zásobník obsahuje 2 znaky:  kde S je startovní symbol gramatiky a $ je speciální znak indikující dno zásobníku (a také konec vstupu).

Příklad.

Mějme následující gramatiku:  a chceme analyzovat vstup:  Parsovací tabulka pro takovouto gramatiku bude vypadat následovně:

Proces analýzy.

Analyzátor přečte první znak ze vstupního bufferu, v našem případě '(', a 'S' ze zásobníku. Z tabulky je jasné, že je potřeba použít pravidlo (2). Na zásobníku se tedy 'S' přepíše na '( S + F )' a na výstup se zapíše číslo pravidla. Zásobník tedy vypadá následovně:  V dalším kroku odstraníme ze zásobníku terminál '(':  Nyní máme na vstupu '1' takže musíme použít pravidlo (1) a pravidlo (3) z gramatiky a vypsat jejich čísla na výstup. zásobník pak bude postupně vypadat následovně:  V dalších dvou krocích opět odstraníme ze zásobníku terminální symboly '1' a '+', protože v tabulce neexistují pravidla na jejich přepsání. V zásobníku je tedy následující:  V dalším kroku se použije pravidlo (3) a na výstup se zapíše číslo pravidla. Zásobník pak vypadá následovně:  Opět odebereme ze zásobníku a ze vstupního bufferu terminální symboly '1' a ')'. Analyzátor tedy končí se symbolem '$' na zásobníku i ve vstupním bufferu.  Tím byl vstup akceptován a na výstupu jsou zapsána čísla [ 2, 1, 3, 3 ], která identifikují potřebná přepisovací pravidla, podle kterých je sestavena levá derivace vstupního řetězce. Přepis tedy vypadá následovně:

Operace prováděné překladovým automatem.

Jak je vidět z příkladu, parser provádí tři typy operací v závislosti na tom, zda na vrcholu je terminál, neterminál nebo speciální symbol $:  Tyto kroky se opakují dokud parser nezastaví. Výstupem je derivační strom nebo je ohlášena chyba.

LL syntaktický analyzátor (parser, překladový automat) je syntaktický analyzátor shora-dolů pro bezkontextové gramatiky. Analyzuje vstup zleva (Left) doprava a konstruuje nejlevější derivaci (Leftmost) věty. Gramatiky, které jsou takto analyzovatelné, se nazývají "LL gramatiky".

LL分析器是一种处理某些上下文无关文法的自顶向下分析器。因为它从左(Left)到右处理输入,再对句型执行最左推导出语法树(Left derivation,相对于LR分析器)。能以此方法分析的文法称为LL 文法。


Klubová kariéra.

CSKA Sofia.

Dimitar Berbatov začal svou kariéru, stejně jako otec v Pirinu Blagoevgrad, ale už v sedmnácti letech přestoupil do CSKA Sofia, kde jako osmnáctiletý debutoval v první lize, v níž stihl odehrát 50 utkání a nastřílet úctyhodných 25 gólů.

Bayer Leverkusen.

V lednu roku 2001, po sérii 11 utkání za Sofii, v nichž nastřílel 9 gólů, podepsal Berbatov smlouvu s německým Bayerem Leverkusen, s nímž ve stejné sezoně zažil jízdu až do finále Ligy mistrů, v němž si Berbatov zahrál jako střídající hráč. Nicméně sezona pro Bayer to byla nakonec smutná, protože skončil druhý jak v Lize mistrů, tak Bundeslize i v německém poháru. V další sezoně získal stálé místo v sestavě, stal se bulharským fotbalistou roku 2004 a postupně na sebe začal upozorňovat skauty z celé Evropy, zvláště když nastřílel 5 gólů v ročníku 2004/05 Ligy mistrů.

Tottenham Hotspur.

Dlouho předpovídaný přestup se uskutečnil až v květnu 2006, Berbatov se stěhoval do Tottenhamu Hotspur za 16 milionů eur a stal se tak nejdražším bulharským fotbalistou v historii. Poměrně brzy se stal oporou týmu a utvořil údernou dvojici s irským útočníkem Robbie Keanem. Díky své stoupající formě, s níž nastřílel 23 gólů ve 49 zápasech (z toho 12 gólů ve 33 zápasech Premier league), se již ve své první sezoně stal hráčem sezony Tottenhamu Hotspur a zároveň se dostal do sestavy roku Premier league. V sezoně 2007/08 pokračuje Berbatov ve svých skvělých výkonech za Tottenham Hotspur, za zmínku stojí jeho čtyřgólové představení v zápase s Readingem, který vyhrál Tottenham 6-4, či vítězství v anglickém ligovém poháru.

Manchester United.

Po dvou skvělých sezonách v Tottenhamu Berbatov přestoupil v létě 2008 do týmu úřadujícího vítěze Ligy Mistrů, Manchesteru United. Přišel za rekordních 30 milionů liber a podepsal čtyřletý kontrakt. První dva góly v novém působišti vstřelil v zápase Ligy mistrů proti Aalborgu, kdy pomohl k vítězství 3-0. Celkem za sezonu 2008/09 nastřílel 14 gólů, v další sezoně se trefil 12krát. Až třetí sezona v dresu Rudých ďáblů se ukázala jako nejlepší. Manchester přišel o Wayna Rooneyho, který chtěl odejít, a tak se Berbatov stal hlavním tahounem týmu. 19. září 2010 nastřílel první hattrick za United proti Liverpoolu a výraznou měrou rozhodl o výhře 3-2. Jeho druhý gól, který vstřelil nůžkami, byl zvolen gólem sezony. O šestnáct dní později vyrovnal rekord v počtu gólů za zápas. V zápase proti Blackburnu se trefil celkem pětkrát, zápas skončil drtivým výsledkem 7-1. Podobný kousek se povedl jen Alanu Shearerovi, Andy Coleovi a Jermainu Defoeovi. A v prosinci roku 2010 byl už rekordně posedmé zvolen bulharským fotbalistou roku. Na první góly v roce 2011 nečekal dlouho, další, už třetí, hattrick zaznamenal v zápase proti Birminghamu. Tím se stal prvním hráčem United od dob Ruuda van Nistelrooye, který vstřelil tři hattricky v jedné sezoně. Sezonu 2010/11 ukončil se 20 vstřelenými góly, čímž se stal nejlepší střelcem Premier League společně s Carlosem Tévezem z konkurenčního Manchesteru City. V průběhu další sezony 2011-12 Berbatov přišel o místo v základní sestavy vlivem návratu Wayna Rooneyho a vzrůstající formy Dannyho Welbecka. I tak dokázal vstřelit další hattrick, povedl se mu na Boxing Day proti Wiganu, zápas skončil debaklem 5-0. Na konci sezony mu Sir Alex Ferguson však řekl, že už s ním nepočítá, což se ještě potvrdilo příchodem Robina van Persieho z Arsenalu.

Fulham.

Celé léto si Berbatov hledal vhodný tým, kam by mohl přestoupit. Už byl dohodnutý s italskou Fiorentinou, když se ozval Fulham a Berbatov přiznal, že by rád zůstal v Anglii. Proto 31. srpna 2012 podepsal dvouletý kontrakt s Fulhamem, který vedl jeho bývalý trenér z Tottenhamu Martin Jol. Hned při svém debutu v základní sestavě vstřelil dva góly a pomohl k vítězství nad West Bromwich 3-0. V listopadu přispěl gólem a asistencí k remíze 3-3 na hřišti Arsenalu. Na Boxing Day, tj. 26. prosince, také skóroval v domácím utkání proti Southamptonu. Jenže jako oslavu si sundal dres a na tílku odhalil nápis "keep calm and pass me the ball", což v překladu znamená "zachovej klid a přihraj mi míč". Za sundání dresu dostal Berbatov žlutou kartu a vysloužil si kritiku jak od fanoušků, tak i od trenéra, který uznal, že to bylo poměrně hloupé.  2. března 2013 se ve 28. ligovém kole jedním gólem podílel na remíze 2:2 s domácím Sunderlandem. Berbatov skóroval z pokutového kopu v 16. minutě utkání. Ve 30. kole zařídil svým gólem vítězství 1:0 nad domácím Tottenhamem. 19. května 2013 v posledním ligovém kole Premier League 2012/13 v zápase se Swansea City AFC vstřelil jeden gól a podílel se na vítězství 3:0. Fulham zakončil ligový ročník na dvanáctém místě se ziskem 43 bodů.

AS Monaco.

Dvě hodiny před uzávěrkou zimních přestupů 31. ledna 2014 bylo potvrzeno angažování hráče v klubu francouzské Ligue 1 AS Monaco. Přišel jako náhrada za zraněného kolumbijského útočníka Radamela Falcaa.

PAOK FC.

1. září 2015 přestoupil jako volný hráč do řeckého klubu PAOK FC.

Reprezentační kariéra.

Dimitar Berbatov nastupoval v letech 1999–2010 za bulharský národní tým, v 78 zápasech vstřelil 48 gólů, což z něj činí historicky nejlepšího střelce bulharské reprezentace.

Osobní život.

Berbatov se učil mluvit anglicky u série filmu Kmotr. Kromě fotbalu má jako své záliby basketbal a kreslení. Berbatov je sponzorem dětské charity v jeho rodném Bulharsku, je také zakladatelem Dimitar Berbatov Foundation, která pomáhá mladým lidem rozvíjet jejich nadání.

Úspěchy.

Klubové.

CSKA Sofia  Tottenham Hotspur  Manchester United

Dimitar Ivanov Berbatov (bulharsky Димитър Иванов Бербатов, * 30. ledna 1981, Blagoevgrad, Bulharsko) je bývalý bulharský fotbalový útočník, naposledy hráč indického Kerala Blasters FC. Je silný na míči, těžko se od něj odstavuje.

迪米塔尔·伊万诺夫·贝尔巴托夫(保加利亚语:,拉丁化:Dimitar Ivanov Berbatov,1981年-1月30日),生于保加利亚布拉戈耶夫格勒,是一名保加利亚足球运动员,司职前锋,为前保加利亚国家足球队队长。


Singly.

Scream.

Pilotní singl je duetem se sestrou Michaela Janet Jackson. Jedná se o jeho poslední spolupráci s ní. Píseň má agresivní text namířený proti bulvárním médiím.  Videoklip k písni měl rozpočet 7 milionů dolarů, což ho dělá nejdražším videoklipem v historii. Získal 11 nominací na MTV Music video awards, což je dodnes rekord. Úspěšně proměněné nominace byli za nejlepší taneční video, nejlepší choreografii a nejlepší uměleckou režii. Videoklip byl oceněn cenou Grammy za nejlepší videoklip. Natočen byl i krátký dokument The Making of „Scream“.

Childhood.

Nevyšel jako samostatný singl, ale byl přidán jako doplněk k singlovému vydání písně "Scream". Také vyšel na soundtracku k filmu Zachraňte Willyho 2. Píseň je o jeho těžkém dětství. V pozdějších letech řekl, že je to jeho nejupřímnější autobiografická píseň.  K písni se natočil i stejnojmenný videoklip.

You Are Not Alone.

Tato píseň se stala historicky prvním singlem, který se dostal v hitparádě Billboard na první místo ve dni vydání. Stala se tak 13. singlem Michaela Jacksona na prvním místě v americkém žebříčku. Skladba získala nominace na cenu Grammy a American Music Award, obě za nejlepší vokální výkon v popové písni. Je to píseň o lásce a odloučení a jedna z jeho nejpomalejších písní. Navzdory tomu, že ji nenapsal ji lze považovat za autobiografické vyjádření jeho lásky k Lise Marii Presleyové.  Ve videoklipu účinkovala jeho tehdejší žena Lisa Marie Presley. Poslední sekvence klipu, kde Michael laškuje se svou ženou, byla natočena bez jejich vědomí.

Earth Song.

Singl dosáhl několika prvních míst v hitparádách v mnoha zemích. Je to jedna z jeho mnoha charitativních nebo sociálně uvědomujících písní jako "We Are The World", "Man In The Miror, "Heal The World", "Gone To Soon", "Cry" a nespočet dalších. Je to balada s prvky blues, evangelia i opery. Píseň samotná je výzva k problémům, které způsobilo samo lidstvo, která se zaobírá tragédií válek, devastací přírody a likvidací zvířat. Původně měla vyjít už v albu Dangerous pod názvem "What About Us" (co je to s námi), ale Michael Jackson s písní nebyl plně spokojený, tak ji ještě obohatil převážně o úvodní část.  Michael chtěl vytvořit píseň, která by byla lyricky hluboká, ale melodicky jednoduchá, aby tak i anglicky nemluvící fanoušci mohli zpívat s davem. Sám k tomu řekl:,Příroda se snaží vyrovnat s člověkem způsobenou ekologickou nerovnováhou a s mnoha problémy v životním prostředí. Myslím si, že Země cítí bolest, má rány a některé radosti života jsou na tom stejně. A tohle je moje šance, aby lidé slyšeli hlas Země"  Videoklip získal několik hodnotných cen, včetně nominace na cenu Grammy za nejlepší videoklip.

This Time Around.

Je to autobiografická píseň, ve které popisuje své problémy, které vyvolává jeho sláva a jak se s ní vyrovnává. V celé písni tvrdí, že byl "falsely accused" (falešně obviněn).

They Don't Care About Us.

Píseň se dostala do žebříčku top ten ve všech evropských zemí a navzdory tomu, že se ji v USA zdráhaly hrát kvůli kontroverznímu textu dosáhla 30. místa v "Billboard" Hot 100. Používá se při protestech hnutí Black Live Matter. Píseň má být kritikou předsudků a následné nesnášenlivosti. Ovšem píseň byla často především v USA kritizována za údajný rasistický a antisemitský obsah v textu "Jew me, sue me, everybody do me/ Kick me, kike me, don't you black or white me."("Dělejte ze mě Žida, žalujte mě. Všichni se na mě vrhněte. Kopejte do mě, odsuďte mě(kvůli etnické zášti vůči židovské osobě). Nebudete ze mě teď dělat černocha nebo bělocha."). Michael se proti tomu ohradil:,Myšlenka, že tyto texty mohou být považovány za nevhodné, mi jsou velmi nepříjemné, protože to je zavádějící. Píseň je ve skutečnosti o bolesti z předsudků a nenávisti, a je to způsob jak upoutat pozornost na sociální a politické problémy. Jsem hlas obviněného a napadeného. Jsem hlasem každého. Jsem skinhead, jsem Žid, jsem černý muž, jsem bílý muž. Nejsem ten, kdo útočí. Jedná se o nespravedlnost vůči mladých lidem a o tom, jak je systém může neoprávněně obvinit. Jsem naštván a pobouřen z toho, že bych mohl být tak špatně pochopen."  K písni byli natočeny hned 2 videoklipy. První byl natočen v Brazílii, navzdory nevoli úředníků, kteří se to snažili zakázat, protože se obávali, že obrazy chudoby by mohli negativně ovlivnit cestovní ruch. Také se obávali, že scény chudoby a porušování lidský práv, by k tomu ještě mohli snížit šance na pořádání Letní olympiády v roce 2004. Nakonec, i přes původní neschválení brazilskými úřady, mu to bylo díky soudu umožněno k nadšení mnoha brazilských fanoušků. Ve videoklipu jsou i ukázány záběry 2 fanynek, které se dostali přes ochranku. První ho objala a druhá dokonce povalila na zem. Oblast, kde se natáčelo, muselo uzavřít 1500 policistů. Spolupracoval zde s 200 členy brazilské kultovní skupiny Olodum, V roce 2009 Billboard popsal oblast, kde natáčel jako "vzorový model sociálního rozvoje" a tvrdil, že Jacksonův vliv byl částečně zodpovědný za toto zlepšení.  Druhá méně známá verze byla natočena ve vězení, kde byl Michael natáčen sám v cele nebo v jídelně se spoluvězni i bez nich. Je zobrazen i s pouty. Videoklip je soustavně prokládán skutečnými záběry policistů útočících na afroameričany, vojenského zásahu proti protestům na náměstí Nebeského klidu, Ku Klux Klanu, válečných zločinů, genocidy, poprav, nelidskosti, stanného práva a další záběry porušování lidských práv.

HIStory.

Je to titulní píseň celého alba po které je celé album pojmenované. Jako sing vyšla až jako remixovaná verze z alba. Remix je oproti původní verzi kratší, rytmičtější, rychlejší a všeobecně,jako všechny songy z alba, je velmi vhodný k tanci. Píseň vyzdvihuje důležitost harmonie mezi národy, světového míru a také upozorňuje na utrpení dětí a vzkazuje, že každý z nás má důležitý podíl na tvoření lepšího světa.  Videoklip je k remixované verzi a žena z budoucnosti si v něm nasadí futuristické brýle a ocitne se v nočním klubu, kde se na obrazovkách zobrazují úryvky z Michaelových starších klipů a záběrů z koncertů.

Stranger In Moscow.

Píseň je autobiografickou baladou a jedna z jeho nejpomalejší písní. Je to velmi smutná píseň, v písni mimo jiné zpívá: "Happy days will drown the pain." (Šťastné dny potopí bolest.), "Here abandoned in my fame" (Jsem zde opuštěný v té své slávě.), "How does it feel, when you're alone and you're cold inside?" (Jak se člověk cítí, když je sám a ve svém nitru cítí pouze chlad?) "like stranger in Moscow" (jako cizinec v Moskvě). Píseň napsal, když byl sám v hotelu v Moskvě během turné Dangerous a právě probíhal mediální ruch okolo nařčení z jeho údajného sexuálního napadení.  Videoklip zobrazuje 5 různě osamělých postav a samotného Michaela, který se prochází po městě. Všechno ostatní se pohybuje velmi zpomaleně. Byly použity speciální efekty při zobrazení ptactva, vosy, rozlití káv i při rozbíjení skla.

Smile.

Je adaptace jeho oblíbené písně od Charlese Chaplina.

Další písně.

D.S..

Je to rocková píseň, která je o hořkosti, nedůvěře a korupci v rámci vymáhání práva. Píseň je o advokátu Tomu S. Sneddonovi, který byl okresní advokát Santa Barbary, který letech 1993 a 2003 se s Jacksonem soudil kvůli údajnému sexuálnímu obtěžování nezletilých. Nutno říci, že mu nikdy nic nedokázal. V písni je Sneddon přejmenován na Doma Sheldona. Píseň byla zpívána před soudem skupinou Jacksonových fanoušků každý den, kdy se soud uskutečnil. V skladbě hraje i kytarista skupiny Guns N' Roses Slash.  Píseň nemá samostatný videoklip, ale byla užita i v tehdy nejdelším hudební videu na světě Ghost spolu s dalšími písněmi z tohoto alba a alba.

Money.

Mezi fanoušky je tato skladba hodnocena jako velmi povedená kritická píseň, mířená proti lidem, kteří jsou schopni dělat pro peníze špatné necharakterní činy.

Come Together.

Píseň napsal John Lennon a původně byla nahrána kapelou Beatles v roce 1969 a je jedním z jejich největších hitů. Michael ji nazpíval už v roce 1988 pro svůj autobiografický film Moonwalker, ale vydal ji až v tomto albu. Mimochodem už v té době vlastnil všechna práva na jejich skladby.

Tabloid Junkie.

Je to píseň o předpojatosti a lživosti médií a také o falešném obrazu,člověka", který o něm vytvořily. Píseň je míněna jako prosba veřejnosti, aby přestali věřit obsahu bulvárních médií. Zpívá: Just because you read it in the magazine or see it on the TV screen don't make it factual"(Jenom proto, že sis to přečetl v časopise nebo si to viděl v televizní obrazovce, to nedělá pravdivé.)

2 Bad.

Píseň kritizuje média.  Také byla použita v hudebním videu Michael Jackson's Ghosts.

Little Susie.

Je to balada, která se zakládá na skutečném příběhu. Tuto píseň napsal, když byl ještě teenager a je o malé Susie, která zemřela.

HIStory: Past, Present and Future, Book I je dvojalbum zpěváka Michaela Jacksona, vydané 20. června 1995. Skládá se ze dvou disků. První disk nazvaný „HIStory Begins“ obsahuje 15 největších hitů z Jacksonových předchozích průlomových alb "Off the Wall" (1979), "Thriller" (1982), "Bad" (1987) a "Dangerous" (1991). Druhý disk „HIStory Continues“ obsahuje 15 zbrusu nových skladeb, z nichž 12 Jackson sám napsal. Navíc si v nich zahrál na kytaru, klávesy, bicí, bubny a syntetizér. Alba HIStory se prodalo 20 milionů nosičů(CD) v době svého vydání a do dnešních dnů přes 40 milionů po celém světě. Je to nejprodávanější dvojalbum v historii a druhé nejprodávanější album 90. let. Bylo nejprodávanějším albem v 19 zemích světa a obdrželo celkem 5 nominací na cenu Grammy.

HIStory: Past, Present and Future, Book I(他的历史:昨日,今日,明日——第一辑),是迈克尔·杰克逊的第五张专辑,1995年6月20日发行,第一张碟是精选集,第二张碟才有新歌出现。HIStory是最畅销的多碟专辑,目前全球最高销量估计2300万套(4600万张)。杰克逊和妹妹珍妮特合作拍摄的Scream单曲的MV获得了格莱美最佳MV奖,同时也是世界上花费最大的MV(700万美元)。该专辑在2001年11月13日重新发行,命名Greatest Hits - HIStory Volume I,目前的销售量以达430万张(英国大约是360,000张,美国大约是1,000,000张)。


Definice internisty.

Internista je lékař atestovaný v oboru vnitřní lékařství, popř. v podoboru specializujícím se na choroby jednoho systému nebo skupinu příbuzných chorob. Internista může být nemocniční nebo ambulantní, i když mnoho nemocnic provozuje i interní ambulance.  Hlavní rozdíl mezi ambulantním internistou a praktickým lékařem (též "praktikem", hovorově "obvoďákem") spočívá v pozici v poskytování zdravotní péče. Praktik poskytuje primární péči, je v přímém kontaktu se svými pacienty a měl by klást velký důraz na prevenci, měl by ovládat širší spektrum výkonů na základní úrovni. Naproti tomu internista je lékařem druhého kontaktu — to znamená, že se obvykle setká s pacientem, kterého k němu odešle praktický lékař. Internista je více specializovaný než praktik a proto může v rámci svých znalostí poskytnout lepší péči.  Nemocniční internisté poskytují péči těm nemocným, jejichž stav je natolik vážný, že vyžaduje hospitalizaci. Nemocniční interní medicína se vyvíjí v nový samostatný specializační obor nemocniční medicína.  Protože je vnitřní lékařství poměrně široký obor, dochází k vyčleňování specialistů pouze na určité orgány nebo systémy, například kardiologie se zabývá diagnostikou a terapií chorob srdce, onkologie diagnostikou a terapií nádorů.  Internisté jsou kvalifikováni k tomu, aby řešili obtížné diagnostické problémy a léčili závažná chronická onemocnění včetně situací, kdy se projeví několik různých chorob najednou (tzv. polymorbidita).

Specializace vnitřního lékařství.

Pokud se chce lékař – absolvent lékařské fakulty – specializovat pro obor vnitřní lékařství, může si zvolit buď obor vnitřní lékařství (všeobecná interna), nebo některý z podoborů specializujících se na některý orgánový systém nebo na skupinu chorob. Atestační příprava trvá obvykle nejméně pět let, z toho nejméně dva roky společný interní základ (s výjimkou pediatrie) následovaný třemi lety specializačního výcviku. Zákon č. 95/2004 Sb. "O podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta" definuje následující interní obory, ve kterých lze v ČR získat atestaci:  Na společný interní základ navazují i některé další obory, které jsou sice vnitřnímu lékařství blízké, ale jsou převážně laboratorní: Po atestaci v oboru vnitřní lékařství může lékař získat atestaci v oboru "nástavbovém":

Diagnostické postupy.

Anamnéza.

Základem diagnostického postupu je podrobná anamnéza (angl. "medical history"), ve které se důkladně shrnou nejen současné obtíže, ale i předchozí choroby, výskyt chorob v rodině, pracovní a sociální situace, návyky a užívané léky. Staří klasici interny (např. prof. Thomayer) říkávali, že dobře udělaná anamnéze je více než polovina diagnózy. Obvykle se anamnéza člení do následujících oddílů, a to i v psané formě:

Fyzikální vyšetření.

Fyzikální vyšetření je definováno jako vyšetření pacienta bez pomůcek nebo jen s minimálním vybavením. Základními vyšetřovacími postupy jsou  Pořadí a význam jednotlivých metod se liší orgán od orgánu. Záznam důkladného fyzikálního vyšetření nejdříve celkového vzhledu pacienta a potom podrobného vyšetření jednotlivých systémů se nazývá status praesens (zkráceně status).

Diferenciální diagnóza.

V ideálním případě by měl po získání anamnézy a statusu lékař dospět buď k jednoznačnému závěru, že jde o určitou chorobu, nebo by měl alespoň zúžit okruh možných chorob. Nyní musí lékař provést to, co je na interní medicíně pro začínající lékaře nejobtížnější a co činí interní medicínu zajímavou, totiž diferenciální diagnostiku. Diferenciální diagnostika spočívá v tom, že lékař zvolí nejpravděpodobnější diagnózu z možných diagnóz odpovídajících nálezu a indikuje další vyšetření (tzv. pomocná vyšetření), která pracovní diagnózu buď potvrdí nebo vyvrátí.

Pomocná vyšetření.

Pojmem pomocná vyšetření (nověji a přiléhavěji též paraklinická vyšetření) indikuje lékař, když potřebuje potvrdit diagnózu, stanovit rozsah choroby nebo stále častěji i při záchytu choroby ještě před jejím propuknutím v rámci preventivních prohlídek. Patří sem celá řada metod biochemických, imunologických, mikrobiologických, histologických, endoskopických, radiologických a dalších. V praxi se obvykle používá jakou základní vyšetření na interním oddělení RTG hrudníku, krevní obraz, základní biochemie krve (sodík, draslík, glukóza, močovina, kreatinin, kyselina močová a cholesterol), základní biochemie moči testačním proužkem (glukóza, žlučová barviva, krev a bílkoviny). Důležitou roli v rozhodování o indikaci pomocné vyšetřovací metody hrají i další faktory, především cena vyšetření a zátěž pacienta radioaktivním zářením.

Terapie.

Pokud je lékaři již jasná diagnóza, zahajuje léčbu. V některých případech není známá léčba nebo se nedaří zjistit příčinu pacientových obtíží – pak se lékaři snaží pacientovi alespoň ulevit od symptomů. Základem terapie v interních oborech je terapie konzervativní, tedy bez odstranění nemocné části těla. Konzervativní terapie spočívá především ve farmakoterapii, uplatňují se ale i další postupy jako např. diety, rehabilitace nebo fyzikální terapie. Moderní vnitřní lékařství však používá i další ne zcela konzervativní metody, zejména endoskopické metody, na hraně mezi radikálními a konzervativními postupy je i radioterapie a terapeutická použití ultrazvuku o vysoké intenzitě.

Vnitřní lékařství (také interní medicína, hovorově též interna) je jeden ze základních oborů klinické medicíny. Zabývá se diagnózou a převážně nechirurgickou léčbou onemocnění vnitřních orgánů u dospělých. Interními chorobami dětí se zabývá pediatrie a proto může být považována také za obor vnitřního lékařství. Přestože termín vnitřní lékařství může svádět k domněnce, že se zabývá pouze onemocněními vnitřních orgánů, není tomu tak, internisté léčí celého člověka, nejen vnitřní orgány.

内科学是临床医学的专科,几乎是所有其他临床医学的基础,亦有医学之母之称。内容包含了对疾病的定义、病因学、致病机理、流行病学、自然史、症状、症候、实验诊断、影像检查、鉴别诊断、诊断、治疗和预后等。


Podoba.

Furigana je přidána vedle znaků kandži a ukazuje nám jak se dané znaky vyslovují. Počet znaků furigany nemusí odpovídat počtu znaků kandži. Další metoda je častější, protože některá slova v japonštině mají speciální výslovnost, která nesouvisí s četbou daného znaku, kterými je slovo napsané.  Když je třeba odlišit japonské čtení "kun" a sinojaponské "on" (např. ve slovnících kandži), japonská výslovnost je zapsána v hiraganě, kdežto sinojaponská (čínská) v katakaně. Avšak tento rozdíl je důležitý pouze ve slovnících. V běžných textech se obvykle používá pouze hiragana. Jedinou obecnou výjimkou jsou moderní názvy čínských míst, osobní jména a (příležitostně) názvy potravin- budou často psány v kandži, kde pro furiganu využijeme katakanu. Příležitostně je tento styl používán také pro vypůjčená slova z jiných jazyků (zejména angličtiny). Například kandži 一角 獣 (doslova „zvíře s jedním rohem“) může být zapsán katakanou ユ ニ コ ー ン (yunikōn), aby ukázal výslovnost slova "jednorožec" (v ang. 'unicorn')  Někdy se ve furiganě neodlišuje velikost znaků kany, čehož se normálně využívá pro zdvojování a palatalizaci, tedy slovo 却下 (kjakka), které se v hiraganě zapisuje きゃっか, by vypadalo きやつか. V dnešní době, kdy byly původní tiskařské lisy nahrazeny počítačovým tiskem, dochází k tomuto jevu méně.

Užití.

Používá se hlavně v knihách pro děti a též cizince, kde se předpokládá, že cílová skupina čtenářů ještě dostatečně čtení kandži neovládá, rozumí však fonetickému zápisu v hiraganě. Hiragana se vyučuje před katakanou, proto se v knihách pro velice mladé čtenáře do hiragany (ve formě furigany) přepisuje i katakana. Velmi často se objevuje také v manze.  K dispozici jsou také knihy s fonetickým průvodcem (především v hiraganě, ale někdy také v romádži) pro studenty japonského jazyka, které mohou být dvojjazyčné nebo pouze v japonštině. Ty jsou oblíbené u cizinců, kteří se chtějí naučit japonsky rychle a číst si japonské povídky, romány nebo články.  Furigana se běžně vyskytuje na tabulích s názvy železničních stanic (spolu s přepisem do latinky – "rómadži"). Také je často zapsaná na mapách, aby ukázala výslovnost neobvyklých názvů míst.

Jména.

Japonská jména jsou obvykle psaná v Kanji. Vzhledem k tomu, že existuje mnoho možných čtení jmen v kandži, furigana se často používá k rozlišení tohoto čtení. Na japonských úředních formulářích, kde má být napsáno jméno, je vždy vedlejší sloupec aby bylo jméno přepsáno do furigany (obvykle je preferována Katakana). Furigana může být také použita pro přepis cizích jmen (nejčastěji do katakany).

Furigana () je zmenšenina japonské kany, kterou se zapisuje výslovnost (převážně) znaků kandži. V moderní japonštině je spíše využívaná pro neobvyklé kanji a k jejich vysvětlení. Také ji lze nalézt v dětských knihách či v učebních materiálech. Alternativními označeními furigany jsou yomigana (読み仮名) a rubi (ルビ).

振假名(),亦称为注音假名,指日语中主要为表示日语汉字读音而在其上方或周围附注的假名表音符号。印刷时基本内文时以七号格大小的文字和五号格大小的振假名为标准。其别名为「」(源自英语 英语:ruby,英国对5.5号字体的传统称呼),因此有时候印刷物的振假名也被称作。


Kariéra do roku 1917.

Nikolaj Čcheidze se narodil jako příslušník gruzínského šlechtického rodu ve vesnici Puti v tehdejší Kutaiské gubernii v Ruské říši (gruzínský kraj Imereti). Středoškolské vzdělání získal na kutaiském gymnáziu. V roce 1887 začal studovat na Novorossijské universitě, odkud však byl pro své aktivity ve studentském hnutí vyloučen. Zkusil pokračovat ve studiu na Charkovském veterinárním institutu, avšak v roce 1889 byl vyloučen i z této vysoké školy. Poté se přestěhoval do Batumi. Nejprve dal na dráhu novináře a pracoval jako redaktor pro levicové noviny "Kvali", které ho přivedly k revolučním aktivitám na Kavkaze. V roce 1892 spoluzakládal se svým bratrem Kalenikem první legální gruzínskou marxistickou organizaci "Mesame Dasi" (česky: Třetí skupina) a stal se ředitelem novin Kvali. Mesame Dasi se pak sloučila s Ruskou sociálně demokratickou dělnickou stranou (RSDDS) a v roce 1903, když nastal ve straně rozkol, se Čcheidze přidal k její menševické frakci. Během revoluce v roce 1905 se aktivně podílel na sociálně demokratických akcích v Batumi. V letech 1907 až 1917 pak působil v ruské státní dumě jako poslanec za tbiliské gubernium a předsedal poslaneckému klubu RSDDS. Zde si vydobyl uznání pro své vynikající řečnické schopnosti. V dumě se soustředil především na uchování jednoty strany RSDDS a na zisk převahy menševiků nad bolševiky. I přes jeho snahu se ale později povedlo Leninovi rozbít klub RSDDS na menševickou a bolševickou frakci. S Leninem se pak Čceidze dostal do otevřeného konfliktu.

Revoluce a nezávislost Gruzie.

Když vypukla Únorová revoluce v roce 1917, byl Čcheidze jmenován Předsedou petrohradského sovětu, kde se opět pokusil omezit vliv radikálních bolševiků na politiku, ale opět neuspěl. I když odmítnul nabídku dělat ministra v prozatímní vládě, tak podporoval její politiku. Ovšem když vypukla Velká říjnové revoluce, tak se Čcheidze, který zrovna trávil dovolenou ve své rodné Gruzii, rozhodl zůstat doma a soustředil se na budování místní menševické vlády. V únoru 1918 svolal v Tbilisi sněm, jehož výsledkem bylo vyhlášení Zakavkazské federace a Čcheidze stanul v čele tohoto nově vzniklého státu. Zakavkazská federace se ale brzy rozpadla a vznikla nezávislá Gruzie. V ní byl zvolen předsedou parlamentu a později i Ústavodárného shromáždění. Tuto funkci, která de facto plnila funkci hlavy státu Gruzie, vykonával od 12. března 1919 do 25. února 1921. V roce 1919 se zúčastnil mírové konference ve Versailles, kde se snažil získat uznání nezávislosti Gruzie od Trojdohody, ale jeho snaha zde nebyla úspěšná.  Na počátku roku 1921 dokončil sepisování první gruzínské Ústavy, ale už v únoru začala invaze Rudé armády do Gruzie. Čcheidze byl nucen, stejně jako většina dalších prominentních menševiků, opustit zemi. Nakonec emigroval do Francie, kde působil v emigrantských organizacích a zároveň stál v čele exilové vlády Demokratické republiky Gruzie. Žil zde do 13. června 1926, kdy v městě Leuville-sur-Orge nedaleko Paříže v důsledku neutěšených životních perspektiv spáchal sebevraždu. Pohřben byl na pařížském hřbitově Père Lachaise. Na pohřbu promluvil gruzínský menševický politik a Čcheidzeho krajan Iraklij Cereteli.

Nikolaj ("Nikoloz", "Karlo") Čcheidze (gruzínsky: ნიკოლოზ ჩხეიძე) (21. března 1864 - 13. června 1926) byl gruzínský politik a menševický revolucionář, který sehrál významnou roli během revolučních událostí v Rusku v letech 1917 a 1918.

尼古拉·齐赫泽(,1864年-1926年-6月13日)俄国政治家,格鲁吉亚社会民主党领导人之一。生于高加索库塔伊西省。从1870年代开始积极宣传马克思主义,1907年到1917年为孟什维克领袖之一,二月革命时为彼得格勒苏维埃工农代表主席。十月革命后布尔什维克夺权,齐赫泽协助在提弗里斯成立孟什维克政府。1921年布尔什维克占领格鲁吉亚,齐赫泽流亡法国,后在巴黎近郊自杀。


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 80 m při západním okraji Chulského údolí, na svazích, které od něj prudce stoupají k západu, do hor Naftali, při libanonských hranicích.

Dějiny.

Město bylo založeno v roce 1950 na místě bývalé arabské vesnice, jako tranzitní tábor pro imigranty, kteří pracovali na farmách. Později šlo o rozvojové město, plánovitě budovaný městský soubor určený pro rychlé ubytování židovských imigrantů.  Ekonomika města je založena jak na lehkém průmyslu a produktech typu elektroniky, informačních technologií a komunikací, tak na zemědělství a cestovním ruchu.  Město je spojeno lanovkou s kibucem Manara, který se nachází na horském hřbetu Naftali, a město také nabízí akvapark s tobogánem.  Nachází se zde 12 škol s celkovým počtem žáků a studentů. Ti jsou rozděleni do 9 základních škol o žácích a 6 středních škol o studentech. 49,3 % studentů 12. ročníků bylo v roce 2001 připuštěno k maturitě.,  Kirjat Šmona je nejmenší izraelské město s ligovým fotbalovým týmem. V sezóně 2006–07 klub poprvé postoupil do první ligy.

Terorismus.

Kirjat Šmona byla v minulosti cílem mnoha útoků arabských teroristů, operujících přes izraelsko-libanonskou hranici. 11. dubna 1974 Lidová fronta pro osvobození Palestiny - Hlavní velení (LFOP-HV) vyslala do Kirjat Šmony přes hranice z Libanonu tři své členy. Ti zabili osmnáct obyvatel v obytné budově, včetně devíti dětí, a následně sami zemřeli během přestřelky s izraelskou armádou. Tato událost se stala známá pod názvem masakr v Kirjat Šmoně.  Město se dále stalo terčem útoků raket typu Kaťuša, když město v červenci 1981 ostřelovalo OOP. V roce 1986 pak raketa typu Kaťuša, vystřelená členy OOP, zabila učitele a čtyři žáci byli vážně zraněni. Raketami Kaťuša pak ostřeloval Kirjat Šmonu i Hizballáh v roce 1996 během operace Hrozny hněvu. Obyvatele města trpí takřka každodenními útoky od poloviny 70. let až do roku 2000, kdy se Izrael stáhl z jižního Libanonu.  Během druhé libanonské války bylo město častým terčem raket Hizballáhu. Na město dopadaly stovky raket typu Kaťuša. 13. července 2006 musela být část města uzavřena, kvůli hrozbě z raketového útoku. Příští den město zasáhly tři rakety. 17. července Hizballáh ještě zintenzivnil ostřelování severního Izraele, včetně Kirjat Šmony. Téhož dne byl zasažen jeden dům poblíž města. 8. srpna pak rozhodla izraelská vláda o evakuaci 10 tisíc obyvatel města. Během války dopadlo na město celkem raket typu Kaťuša. Více než polovina obyvatel města se sama přestěhovala na jiné místo v zemi. Někteří pak ke svým rodinám či známým. Jiní do hotelů nebo uprchlických zařízení.

Demografie.

Podle údajů z roku 2009 tvořili naprostou většinu obyvatel Židé - přibližně osob (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu, ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství, přibližně osob). Podle Izraelského centrálního statistického úřadu (CBS) žilo ve městě k roku 2001 celkem mužů a žen. Věková struktura obyvatelstva byla následující: 33,5 % obyvatel bylo mladších 19 let; 19,8 % bylo ve věku 20–29 let; 19,3 % ve věku 30-44 let; 15,3 % ve věku 45-59 let; 3,5 % ve věku 60-64 let a 8,5 % obyvatel bylo starších 65 let. Roční populační růst byl v roce 2001 1,8 %. V roce 2001 zde žilo 121 uprchlíků. Židovská populace města se převážně skládá z imigrantů a jejich potomků, ze severoafrických a blízkovýchodních zemí. Podle CBS žilo ve městě k roku 2000 celkem zaměstnaných pracovníků a 467 osob samostatně výdělečně činných. Hrubá měsíční mzda v roce 2000 činila šekelů (NIS). Hrubá měsíční mzda mužů byla šekelů, oproti šekelům pro ženy. 564 osob pobíralo podporu v nezaměstnanosti a osob získávalo nějaký druh sociálního benefitu.  Jde o středně velkou obec městského typu s dlouhodobě mírně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo lidí.

Kirjat Šmona (hebrejsky, doslova "„Město Osmi“", podle osmi lidí včetně Josefa Trumpeldora, kteří roku 1920 zahynuli při obraně nedalekého kibucu Tel Chaj, v oficiálním přepisu do angličtiny Qiryat Shemona, přepisováno též Kiryat Shmona) je město Severním distriktu v Izraeli.

谢莫纳城(希伯来语: קִרְיַת שְׁמוֹנָה, 拉丁转写为Kiryat Shmona),以色列北部区城镇,总面积9.96 km,总人口23,100(2007)。该市的名字是为了纪念1920年保卫Tel Hai的8位勇士,城市名中的Shmona意为“八”,Kiryat意为“城”。谢莫纳城靠近以色列黎巴嫩边境,为以色列最北的城市。城市坐标为33°12′27′′N,35°34′11′′E。


Licence.

VirtualBox je nabízen ve dvou rozdílných licenčních podobách:  VirtualBox umí od verze 1.5 přepínat mezi různými jazyky a podporuje externí jazykové soubory.  Podpora ukládání aktuálních obrazů (snímků) stavu virtuálního stroje včetně jeho operačního systému (kompletní konfigurace a stav). Tato funkce umožňuje provést zálohu stavu systému před provedením kritického testu, který pokud selže umožní rychlou obnovu do původního stavu systému a opakování testu.  Režim Seamless umožní "vysunout" vybranou aplikaci z virtuálního stroje do hostitelského systému. Uživatel tak může zdánlivě pracovat s aplikacemi Microsoft Outlook 2003 nebo Windows Internet Explorer 7 v Linuxu, aniž by bylo zpozorováno, že tyto aplikace běží ve skutečnosti ve virtualizovaném celém operačním systému (např. Windows XP SP2).  Podpora přenosu obsahu schránky mezi hostitelským a virtuálním systémem  Tato funkce umožní nasdílet vybrané složky z hostitelského systému do virtuálního i bez funkčního síťového prostředí.  VirtualBox podporuje technologie hardwarové virtualizace společností Intel VT a AMD AMD-V.

Rozšířená funkcionalita proprietární verze (PUEL).

Samostatně vyvíjená verze VirtualBoxu a šířená pod vlastní verzí licenční smlouvy v komerční podobě nabízí tyto funkce:  Tato funkce nabízí podporu běžícího RDP serveru nad všemi virtuálními stroji VirtualBoxu a umožňuje připojení k nim s pomocí RDP protokolu (podobně jako VMware Workstation podporuje podobně připojování k virtuálním strojům pomocí VNC protokolu).  VirtualBox podporuje připojení USB zařízení (standardu 1.1, 2.0 a 3.0) do virtuálních strojů.  Tato funkce umožňuje připojení v kombinaci s RDP serverem připojení USB zařízení ze vzdáleného klienta do virtuálního stroje.  VirtualBox obsahuje podporu iSCSI s možností připojování takových zařízení do virtuálních strojů.  Balíček Extension Pack poskytuje rozšířenou funkcionalitu aplikace o nové funkce:

Podporované operační systémy.

VirtualBox podporuje běh v těchto hostitelských operačních systémech:  • Windows 9x (95, 98)  VirtualBox podporuje jak 32-bit (x86) tak 64-bit (x64) prostředí výše uvedených systémů.

Oracle VM VirtualBox je multiplatformní virtualizační nástroj distribuovaný jak pro Linux/Unix tak pro Windows a Mac OS. VirtualBox vyvíjela původně německá společnost Innotek GmbH, kterou zakoupila v únoru 2008 společnost Sun Microsystems, již koupila v dubnu 2009 firma Oracle. Jeho uživatelské rozhraní a funkcionalita je velmi podobná Microsoft Virtual PC 2007 s tím rozdílem, že podporuje více jazyků, hardwarovou virtualizaci a připojování USB zařízení z hostitelského systému do virtuálního stroje.

英语:Oracle VirtualBox是由德国软件公司出品的虚拟机器软件,现在则由甲骨文公司进行开发,是甲骨文公司xVM虚拟化平台技术的一部分。它提供使用者在32位元或64位元的Windows、Solaris及Linux 操作系统上虚拟其它x86的操作系统。使用者可以在VirtualBox上安装并且执行Solaris、Windows、DOS、Linux、OS/2 Warp、OpenBSD及FreeBSD等系统作为客户端操作系统。


Život.

Narodila se jako nejstarší dcera v umělecké rodině sochaře Viktora Janssona a grafičky a ilustrátorky Signe Hammeearstenové-Janssonové. Její mladší bratr Per Olof byl fotografem a nejmladší Lars ilustrátorem - právě on se později výrazně podílel na rozvoji „muminího odkazu“ a převzal po své sestře například sérii komiksů o muminech.  Tove Janssonová patřila k švédsky hovořící menšině ve Finsku a velkou část života prožila na ostrově Klovharu, jednom z ostrovů Pellinki u Porvoo. Její životní partnerkou byla finská grafička Tuulikki Pietilä.  První kresby uveřejnila v patnácti letech v liberálním časopise "Garm". Studovala na výtvarné akademii Konstfack ve Stockholmu, poté na kreslířské škole finské Národní galerie v Helsinkách a v Paříži na École d'Adrien Holy a École des Beux Arts.  Postavička Muminka se poprvé objevila v ilustracích na stránkách "Garmu" v roce 1940 a v roce 1945 vyšla první samostatná kniha o muminech. Právě mumini vydobyly Janssonové světový věhlas, ačkoliv napsala i řadu knih na jiné téma. Za své dílo obdržela mimo jiné cenu Hanse Christiana Andersena v roce 1966, cenu Švédské akademie v roce 1972, cenu Pro Finlandia roku 1976 a Literární cenu Selmy Lagerlöfové roku 1992.

Dílo.

Knihy o muminech.

Komiksy.

Komiksové stripy o muminech vycházely na pokračování nejprve krátce v časopise "Ny Tid", od roku 1954 pak pravidelně vycházely především v anglických novinách "Evening News" - po roce 1960 sérii převzal Lars Jansson.  Řady 1-4 vyšly česky jako "Muminek - svazek jedna", překl. Libuše a Luboš Trávníčkovi, Praha: Argo, 2009.

Tove Marika Jansson (; 9. srpna 1914, Helsinki – 27. června 2001, Helsinki) byla finská spisovatelka (píšící švédsky), autorka písňových textů, malířka, ilustrátorka a autorka komiksů. Jejím nejslavnějším dílem jsou knihy o skřítcích muminech a jejich přátelích.

朵贝·玛丽卡·杨笙(,又译为托芙·扬松,1914年-8月9日-2001年-6月27日)是一位母语为瑞典语的芬兰作家、小说家与画家、插画家和连环画漫画家。她出生和成长在艺术家庭,于1930年到1938期间在斯德哥尔摩、赫尔辛基和巴黎学习绘画艺术。她在1943年举办了首次个人画展。与此同时,她开始给出版社撰写短篇小说和文章,为书籍封面和其他用途创作图案设计。此后的一生,她一直以艺术家和作家的身份进行创作。


Kontext vzniku.

Kniha se vyvinula z Foucaultova dřívějšího psaní o psychologii, z jeho vlastních psychologických potíží a jeho zkušeností s prací v mentálním ústavu a byla napsána zejména mezi roky 1955 a 1959, zatímco pracoval na kulturně-diplomatických a vzdělávacích pozicích ve Švédsku (jako ředitel francouzského kulturního centra při Univerzitě v Uppsale), Německu a Polsku.  Sám Foucault byl významným představitelem francouzské intelektuální avantgardy. Od roku 1970 působil jako profesor na francouzské Collège de France, ale velmi mnoho času trávil mimo Francii, kde se účastnil konferencí s politickými militanty, specialisty na duševní nemoci a s kolegy z ostatních univerzit. Po dokončení manuskriptu "Dějin šílenství" ho na doporučení Jeana Hyppolita odevzdal jako disertační práci, za kterou obdržel "doctorat d ́état", nejvyšší titul udělovaný francouzskými univerzitami.  Jeho praxe v psychiatrické léčebně ho ovlivnila natolik, že se rozhodl zkoumat šílenství v průběhu historie. Foucault považuje dějiny vědění ani ne tak za proces týkající se růstu, ale spíše za proces týkající se proměny a historické proměny pojetí šílenství jsou mu v tomto příkladem. Popisuje prostor, který zastřešuje určitou sociální menšinu, která je ztělesněním toho, co je označováno za „nelidské“. Tento prostor je napříč dějinami trvalý, ale jeho obsah se mění (lepra, pohlavní choroba, nerozum, duševní nemoc). Foucault jakožto genealog sestupuje až k samotným kořenům dějin a za pomocí metod odlišujících se od běžné praxe se pokouší o jejich rekonstrukci. Jeho hlavním záměrem v knize bylo blíže určit to, co bylo v konkrétní historické epoše možné poznat o duševní nemoci.

Obsah knihy.

Foucault se zabývá vývojem konceptu šílenství ve třech fázích: během renesance, klasicismu (pozdní 17. a většina 18. století) a moderní doby. Uvádí, že během renesance byli šílení v umění vyobrazováni jako držitelé určité moudrosti – znalosti hranic našeho světa – a v literatuře jako odhalení rozdílu mezi tím čím lidé jsou a čím dělají, že jsou. Renesanční umění a literatura znázorňovaly šílené jako zapojené do světa rozumu a zároveň reprezentující mystické síly kosmické tragédie, ale renesance byla také počátkem objektivního popisu rozumu a nerozumu (sledovaných jakoby shora) v porovnání s intimnějšími středověkými popisy z nitra společnosti.  Foucault prohlašuje, že na počátku období osvícenství v polovině 17. století bylo racionální reakcí na šílené, kteří byli do té doby na samém pokraji společnosti, jejich naprosté oddělení od společnosti jejich izolací společně s prostitutkami, pobudy, rouhači a jim podobnými v nových institucích založených napříč Evropou – tento proces nazývá „velké uvěznění“. Na stav vyvrženců bylo nahlíženo jako na jejich vlastní morální chybu. Na ně samotné poté bylo pohlíženo jako na ty, kteří si dobrovolně vybrali prostituci, tuláctví, rouhání, nesmyslnost atd. a režimy těchto nových racionálních institucí pečlivě využívaly metody „cukru a biče“ s cílem zvrátit jejich rozhodnutí.  Sociální síly, které Foucault vidí za tímto uvězněním, zahrnují potřebu mimosoudního mechanismu pro zbavení se nežádoucích osob a snahu regulovat nezaměstnanost a výši mezd (levná pracovní síla dílen tlačila dolů mzdy svobodných dělníků). Tvrdí, že konceptuální rozdíl mezi šíleným a racionálním byl v jistém smyslu produktem tohoto fyzického rozdělení na uvěznění: uvěznění učinilo šílence pohodlně dostupnými lékařům, kteří začali vnímat šílenství jako přirozený objekt hodný studia a poté jako nemoc, která má být vyléčena.  Pro Foucaulta začalo moderní období na konci osmnáctého století vytvořením míst výhradně určených pro držení šílenců pod dohledem lékařů a tyto nové instituce byly výsledkem smíchání dvou motivů: nový cíl byl léčit šíleného mimo rodinu, která si nemohla dovolit potřebnou domácí péči, a starý účel omezovat nežádoucí projevy šílenců pro ochranu společnosti. Tyto hlavní rysy byly ztraceny a instituce byly brzy považovány za jediné místo, kde lze terapeutickou léčbu poskytnout. Foucault vnímá tento formálně osvícenější a soucitnější způsob zacházení s šílenými ve zmíněných moderních lékařských zařízeních jako stejně krutý a manipulativní jako bylo zacházení v dřívějších, racionálních institucích.

Přijetí díla.

Sociolog José Guilherme Merquior argumentuje, že ačkoliv Foucault vyzdvihuje otázku o vlivu sociálních sil na význam a reakce na abnormální chování, "Dějiny šílenství" jsou tak protkané významnými faktickými chybami a chybnými interpretacemi, že je jejich význam minimální. Merquior podotýká, že existují hojné důkazy o všeobecné krutosti a uvěznění šílených v průběhu věků, o kterých Foucault tvrdí, že bylo šílenství vnímáno jako posedlost moudrostí, a že Foucault tedy čerpal ze selektivně vybíraných dat, která podporují jeho tvrzení, zatímco ignoroval protikladné důkazy. Šílenství bylo křesťanskými Evropany typicky spojováno s hříchy, poznamenává Merquior, a bylo tedy vnímáno jako mnohem méně neškodné, než Foucault naznačuje. Mequior vnímá dílo jako „volání po osvobození dionýsovského lidu“ podobné O. Brownovu dílu "Life against Death" (1959) a jako inspiraci pro Anti-Oidipa Gillese Deuleuze a Félixe Guattariho (1972).  Psycholog Kenneth Lewes píše, že kniha je příkladem „kritiky instituce psychiatrie a psychoanalýzy“, která se objevila jako část „obecného zvýšení morálních hodnot v šedesátých letech 20. století“. Lewes nahlíží na Foucaultovu práci jako na podobnou, ale hlubší verzi díla "The Myth of Mental Illness" (1961) od Thomase Szasze.  Filozof Garry Gutting o Foucaultovi napsal: "„Reakce profesionálních historiků na Foucaultovovo dílo "Dějiny šílenství" se při prvním čtení zdají být rozpolcené, ne-li polarizované. Existuje mnoho uznání jeho klíčové role, počínaje ranou recenzí Roberta Mandroua v žurnálu Annales, charakterizující ji jako „krásnou knihu“, která bude mít „ústřední význam pro naše porozumění Klasickému období“. Po dvaceti letech Micheal MacDonald potvrdil Mandrouvo proroctví. „Kdokoliv, kdo píše o dějinách šílenství v rané moderní Evropě musí vycházet ze zjištění Foucaultovy slavné knihy, "Dějiny šílenství".“ Pozdější podpora byla ještě silnější. Jan Goldstein: „Pro svůj empirický obsah a silnou teoretickou perspektivu si práce Michela Foucaulta zasluhuje zvláštní a hlavní místo v historii psychiatrie.“ Roy Porter: „Čas potvrdil, že "Dějiny šílenství" je nejhlouběji pronikající práce napsaná o historii šílenství.“ Konkrétněji, Foucault byl nedávno předznamenán jako prorok „nové kulturní historie“. Ale také kritiky jsou rozšířené a často zahořklé.“"

Dějiny šílenství: Hledání historických kořenů pojmu duševní choroby () je kniha francouzského filosofa Michela Foucaulta z roku 1961. Jedná se o první Foucaultovu významnou publikaci. Kniha zkoumá vývoj významu šílenství pro evropskou kulturu, právo, politiku, filosofii a medicínu od středověku až do konce 18. století. Zračí se v ní Foucaultův přechod od fenomenologie ke strukturalismu: i když k popisu šílence jako „jiného“ používá jazyka fenomenologického, přisuzuje tento vývoj vlivu specifických sociálních struktur.

《疯癫与文明》('),台湾普遍译作《疯癫与文明》,浙江人民出版社译作《癫狂与文明》,是米歇尔·福柯的博士论文,也是他的成名作,于1961年出版。该书共分9章,讨论了历史上「疯癫」这个概念是如何发展的。


Historie.

Alchymista Ramón Llull údajně objevil diethylether v roce 1275, ale v současnosti o tom neexistují žádné důkazy. Látku poprvé syntetizoval Valerius Cordus v roce 1540 a nazval ji "olej sladkého vitriolu" (oleum dulcis vitrioli) - to proto, že byl diethylether původně získán destilací směsi ethanolu a kyseliny sírové (známé jako "olej vitriolu"), a zaznamenal některé z lékařsky významných vlastností. Přibližně ve stejné době objevil Theophrastus Bombastus von Hohenheim, známý spíše jako Paracelsus, analgetické vlastnosti etheru. Název ether dal látce August Siegmund Frobenius v roce 1730.

Metabolismus.

Předpokládá se, že je diethylether metabolizován enzymem ze skupiny cytochromu P450.  Diethylether inhibuje alkoholdehydrogenázu a proto zpomaluje metabolismus ethanolu. Inhibuje také odbourávání jiných látek vyžadujících oxidativní metabolismus např. valium nebo diazepam.

Použití.

Diethylether je běžným laboratorním rozpouštědlem. Má omezenou rozpustnost ve vodě, proto se často používá pro extrakci kapalina-kapalina. Protože má menší hustotu než voda, vrstva diethyletheru je nahoře. Diethylether se využívá také jako rozpouštědlo pro Grignardovu reakci a pro mnoho dalších reakcí využívající organokovová činidla. Zvláštní význam má jako rozpouštědlo při výrobě celulózových plastů, například acetátu celulózy. Diethylether má vysoké cetanové číslo (85 - 96) a používal se minulosti jako startovací kapalina pro Dieslové a benzinové motory, díky jeho vysoké těkavosti a nízké samozápalné teplotě. Jeho příliš vysoká těkavost, cena a nízká hustota z něj činí nevhodné aditivum benzínové a obzvlášťě Dieslové. Ze stejného důvodu byl jednou z mnoha složek palivové směsi pro karburované motory zažehované kompresí (používané v leteckém modelářství) kde se míchal s petrolétherem a ricínovým olejem v poměru 47% petroleje, 33% éteru a 20% ricínového oleje. Tato využití jsou ale v evropě dávnou historií (před rokem 1990). V dnešní době jsou používány jiné ethery, v ČR konkrétně a také alkoholy (ethanol a methanol). Postupně jsou zaváděna aditiva další generace (EMBE, ad.)

Použití jako anestetikum.

William Morton se účastnil první veřejné demonstrace použití etheru k anestezii 16. října 1846 v Ether Dome v Bostonu. Crawford Williamson Long však jeho použití jako celkového anestetika v chirurgii demonstroval soukromě úředníkům v Georgii již 30. března 1842  Ether se někdy používal namísto chloroformu, protože má vyšší terapeutický index, větší rozdíl mezi doporučeným dávkováním a toxickým předávkováním (~1,5 - 2,2). Ze stejného důvodu (a také díky nízké ceně) je stále preferovaným anestetikem v některých rozvojových zemích.  Díky asociacím s Bostonem se používání etheru stalo známé jako "Yankee Dodge".  Dnes se ether používá jen zřídka. Používání hořlavého etheru mizelo s tím, jak se stala dostupná nehořlavá anestetika, například halothan. Navíc má diethylether mnoho nežádoucích vedlejších účinků, například postanestetickou nauseu a zvracení. Moderní anestetika, například methylpropylether (Neothyl) a methoxyfluran (Penthran) mají tyto účinky podstatně menší.

Použití zevně (v medicíně).

Směs s ethanolem se používala ve zdravotnictví jako desinfekční (a zároveň očišťující) prostředek pod názvem étéralkohol. Diethylether lze také použít k anestezii klíšťat při jejich odstraňování z kůže. Diethylether způsobí uvolnění klíštěte, takže se již hlavičkou nedrží v kůži.

Použití jako rekreační droga.

Anestetické účinky etheru z něj dělají rekreační drogu, byť ne populární. Diethylether není tak jedovatý jako jiná rozpouštědla zneužívaná jako rekreační drogy. Fyzickou závislost nezpůsobuje, návyk ovšem ano.  Ether smíšený s ethanolem se v 19. století, během jednoho ze západních tažení proti konzumaci alkoholu, prodával jako všelék a rekreační droga. Tehdy se považovalo za neslušné, aby dámy požívaly alkoholické nápoje, proto někdy místo nich konzumovaly drogy s obsahem etheru. Jednou z tehdy prodávaných látek byl lék proti kašli zvaný hofmanské kapky s obsahem etheru i alkoholu. Ether je obtížné požívat samotný, proto se pro rekreační užívání často míchal s jinými drogami, například ethanolem. Lze ho též užívat inhalačně. V oblasti Malé Litvy (na pravém pobřeží dolního toku Němenu a na pobřeží Kurského zálivu, nejvíce v litevských okresech Šilutė a Tauragė) je dosti silně rozšířen zvyk užívat étér (zde jej nazývají Anodia), nejčastěji nakapaný nebo nalitý na cukr. V této oblasti se častěji než jinde vyskytují úmrtí po předávkování takovýmto způsobem užívaného étéru. Zdrojem étéru v této oblasti nejčastěji bylo a dosud je pašeráctví z Kaliningradské oblasti Ruska. Podobným způsobem jako v Malé Litvě byl étér populární také mezi Lemky.  Vzhledem k nemísitelnosti etheru s vodou a ke skutečnosti, že se v něm výborně rozpouštějí nepolární organické sloučeniny, se používal také při výrobě volné kokainové báze a je uveden v Tabulce II Úmluvy OSN proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami jakožto prekurzor

Výroba.

Diethylether se jen zřídka připravuje v laboratořích, protože je to nebezpečné a ether je pro legální laboratoře snadno dostupný. Většina diethyletheru vzniká jako vedlejší produkt hydratace (ve fázi par) ethylenu na ethanol. Tento proces využívá jako katalyzátor kyselinu fosforečnou na pevném nosiči a lze ho upravit tak, aby vznikalo více etheru, je-li to třeba. Dehydratace ethanolu (ve fázi par) na katalyzátoru oxidu hlinitém může poskytnout výtěžnost diethyletheru až 95 %.  Diethylether lze připravovat jak v laboratořích, tak v průmyslovém měřítku kyselou syntézou. Ethanol se smísí se silnou kyselinou, typicky kyselinou sírovou HSO. Kyselina disociuje a způsobuje vznik vodíkových iontů H. Vodíkový iont protonuje elektronegativní atom kyslíku v molekule ethanolu, což dává molekule kladný náboj:  Nukleofilní atom kyslíku deprotonovaného ethanolu substituuje molekulu vody z protonované (elektrofilní) molekuly ethanolu, čímž vzniká voda, vodíkový iont a diethylether.  Reakce musí probíhat při teplotách pod 150 °C, aby bylo zajištěno, že produktem této reakce není eliminační produkt (ethylen). Při vyšších teplotách se ethanol dehydratuje na ethylen. Reakce, při níž vzniká diethylether, je zvratná, takže se nakonec ustaví rovnováha mezi reaktanty a produkty. Pro dobrou výtěžnost je potřeba, aby se ether oddestilovával z reakční směsi dříve, než se převede zpět na ethanol (využití Le Chatelierova principu).  Jinou reakcí, kterou lze použít pro přípravu etherů, je Williamsonova etherová syntéza, kde alkoxid (připravovaný rozpouštěním alkalického kovu v alkoholu) provádí nukleofilní substituci na alkylhalogenidu.

Bezpečnost.

Diethylether je náchylný na tvorbu peroxidů a může tvořit výbušný diethyletherperoxid. Peroxidy mají vyšší teplotu varu a po vyschnutí vybuchují již při pouhém dotyku. Diethylether se proto typicky dodává se stopovými množstvími antioxidantu BHT (2,6-di-terc-butyl-4-methylfenol), který tvorbu peroxidů omezuje. Jako stabilizátor se používá také fenidon v koncentraci 0,001 % (10 ppm).. Při uložení etheru na hydroxidu sodném se vznikající peroxidy vysráží. Vodu a peroxidy lze odstranit buď destilací ze sodíku a benzofenonu, anebo průchodem přes sloupec aktivovaného oxidu hlinitého.  Diethylether je extrémně hořlavá látka. Je potřeba se vyhnout styku s otevřenými plameny, ale i s elektricky ohřívanými zařízeními, protože se ether snadno vznítí od plamene nebo jiskry. Teplota samovznícení je pouze 170 °C, takže lze diethylether zapálit i jen horkým povrchem bez plamene či jiskry. Běžnou praxí v chemických laboratořích je použít pro ohřívání nebo destilaci etheru namísto kahanu páru nebo topná hnízda určená do výbušného prostředí.  Ethery jsou známy snadným přechodem deflagrace v detonaci a poměrně širokým rozsahem mezi dolní a horní mezí výbušnosti par, takže exploze par jednoduchých etherů mají mnohem závažnější účinky než exploze jiných rozpouštědel.  Při koncentraci 200 ppm jsou páry diethyletheru zjistitelné čichem jako dráždivé. Do 400 ppm se neprojevují žádné významné účinky. Koncentrace 2 000 ppm již působí lehce narkoticky, koncentrace 35 000 ppm (3,5 %) vyvolává během 30 minut hlubokou narkózu.

Diethylether (též ether, éter nebo ethoxyethan) je ether ethanolu. Za běžných podmínek se jedná o čirou, bezbarvou a extrémně hořlavou kapalinu s nízkým bodem varu a charakteristickou nasládlou vůní. Je nejrozšířenějším členem třídy sloučeniny obecně nazývaných ethery. Je izomerem butanolu. Diethylether má funkční vzorec CH-CH-O-CH-CH. Je často používaným rozpouštědlem a dříve též celkovým anestetikem. Ve vodě se rozpouští jen omezeně (6,9 g/100 g). Difúzní koeficient diethyletheru ve vzduchu je 0,74×10 m/s (298 K, 101,325 kPa).

乙醚又称依打(Ether音译)、二乙醚或乙氧基乙烷,是一种醚类,分子式为 (CH)O (或简写为 EtO)。乙醚是一种无色、易燃、极易挥发的液体,其气味带有刺激性,以前被当作吸入性全身麻醉剂,也是常见的毒品加工制作材料。乙醚亦是一种用途非常广泛的非极性有机溶剂,与空气隔绝时相当稳定。乙醚蒸气能与空气形成爆炸性混合物,当它遇到火花、高温、氧化剂(如高氯酸、氯气、氧气、臭氧等)时,就有发生燃烧爆炸的危险,有时也因静电而起火。略溶于水,能溶于乙醇、苯、氯仿、石油醚、其它极性溶液及许多油类,也可以提炼青蒿素。


Život.

Anne Brontëová se narodila v Thorntonu v Yorkshire poblíž Bradfordu v rodině kněze Patricka Brontëho jako poslední z jeho šesti dětí. Její dvě starší sestry, Charlotte Brontëová a Emily Brontëová, se také staly spisovatelkami, bratr Patrick Branwell Brontë byl malíř a básník. Matka jim zemřela (pravděpodobně na rakovinu močového ústrojí) rok po Annině narození. Dvě nejstarší sestry, jedenáctiletá Maria (1814) a desetiletá Alžběta (Elisabeth) zemřely roku 1825 na plicní tuberkulózu, kterou se nakazily údajně během svého pobytu na dívčí škole "Clergy Daughters' boarding school" v Cowan Bridge v Lancashire. Vrozenou dispozici k plicním nemocem měly ovšem všechny Brontëovy děti, a žádné z nich se nedožilo ani 40. roku života.  Úmrtí blízkých členů rodiny měla nesporný vliv na pochmurné ladění literární tvorby sester Brontëových. Úmrtí obou nejstarších dcer vedla otce Brontëa k rozhodnutí vzít děti ze školy do domácího učení. Učily se kromě běžných předmětů domácí práce (které jim nešly), kreslit, malovat (všechny vynikaly výtvarným nadáním), hrát na klavír je učil místní regenschori, literaturu je vyučoval otec především pomocí své bohaté knihovny klasických románů a her, psát se děti učily samy. Domácí škola pro sourozence měla jedinou nevýhodu - stranily se společnosti a měly problémy navazovat kontakty.  Anne navštěvovala ještě krátce školu "Miss Wooler's school" v Huddersfielde a v letech 1839-1845 pracovala jako guvernantka v rodině reverenda v Thorp Green nedaleko Yorku. Oblíbila si cesty do Yorku a Scarborough. Svůj volný čas však především věnovala psaní, se kterým začala již v dětství společně se svými dvěma sestrami Charlottou a Emily a jejichž společná sbírka básní vyšla pod pseudonymem roku 1846. Následující rok Anne dokončila román "Agnes Greyová", o který však (na rozdíl od knih jejích sester) neměli nakladatelé zájem a který nakonec vyšel jako třetí svazek souboru, v němž první díly dva tvořil román její sestry Emily "Na Větrné hůrce".  Když roku 1848 zemřel bratr Patrick Branwell, který byl slaboch a zničil si život hazardem a alkoholem, otřásla tato tragédie Anniným zdravím i zdravím její sestry Emily tak, že jej o mnoho nepřežily. Emily odmítala svou plicní chorobu léčit a zemřela ještě téhož roku v prosinci. Anne ještě stačila vydat svůj druhý a poslední román "Nájemnice z Wildfell Hall" (česky jako "Dvojí život Heleny Grahamové"), ve kterém, inspirována tragickým osudem vlastního bratra, zachytila problémy manželského soužití a alkoholismu.  V následujícím roce se Anna v únoru chtěla zotavit z plicní tuberkulózy pobytem ve svém zamilovaném přímořském městečku Scarborough. Její stav se po dvou měsících náhle zhoršil. Anna zemřela ve Scarborough v Grandhotelu. Na tamním hřbitově východně od mariánského kostela (St. Mary's Church) je také pochována, napis na náhrobní desce uvádí chybný věk 28 let. V Grandhotelu (ve své době největším a nejmodernějším v Evropě) bylo zřízeno malé muzeum "Rotunda" s pamětní síní Anny Brontëové.

Anne Brontëová (pseudonym Acton Bell) (17. ledna 1820, Thornton - 28. května 1849, Scarborough) byla anglická spisovatelka, nejmladší z pěti sester Brontëových. Ve svých dílech se zaměřila především na zobrazování strastiplných osudů žen.

安妮·勃朗特(英语:Anne Brontë,1820年-1月17日-1849年-5月28日),19世纪英国小说家、诗人,是英国文学史上著名的勃朗特三姊妹之一。安妮出生于牧师家庭,一生中大部分的时间都居住于约克郡荒野中的小镇哈沃斯。安妮·勃朗特自少年时就和艾米莉·勃朗特一起创造了虚构国家冈达尔,以其为主题创作诗歌,后来开始用诗歌表达内心感情。1846年和两位姐姐夏洛特·勃朗特、艾米莉·勃朗特共同出版了诗集。她曾两次出外担任家庭女教师,根据亲身经历创作了小说《艾格妮丝·格雷》,小说如实反映了社会对家庭女教师这个群体的漠视和不公,呼吁提高家庭女教师的地位,关注孩子的早期教育。


Funkce.

Navázání stahování.

Wget byl navržen pro stahování přes pomalé a nestabilní síťové spojení. V případě že soubor není kompletně stažen, program se automaticky pokusí navázat na místo, kde bylo spojení přerušeno. Díky tomu byl také jedním z prvních download managerů, který implementoval podporu navázání stahování z protokolu HTTP.

Rekurzivní stahování.

Wget může zpracovávat odkazy ze stažených html stránek a ty dále sledovat. Tuto proceduru rekurzivně opakuje dokud nejsou všechny stránky staženy nebo není dosaženo maximální nastavené rekurze. Stažené stránky mohou být ukládány do stejné struktury jako byly na serveru, díky tomu je lze později použit např. pro úplné zrcadlení webů. Odkazy ve stažených stránkách mohou být přizpůsobeny pro lokální prohlížení. V případě že stahujete rekurzivně přes HTTP nebo FTP Wget může být nastavený na poslední čas editace vzdálených souborů a díky tomu bude stahovat pouze změněné soubory.

Portabilita.

Wget byl od začátku psán s přihlédnutím k vysoké přenositelnosti s minimální závislostí na knihovnách třetích stran. Díky tomu byl portován na celou řadu systému operačních systémů např. Mac OS X, Microsoft Windows a OpenVMS.

wget2.

Aktuálně je vyvíjen program wget2, který by měl nahradit stávající program wget. Oproti původní verzi bude mít wget2 řadu vylepšení, především pokud jde o výkon, díky podpoře následujících protokolů a technologií:  a řady dalších.  Hlavním vývojářem wget2 je Tim Rühsen, který je také jedním z hlavních vývojářů a současných správců původní verze programu wget.

Autoři.

Na programu se podíleli Hrvoje Nikšić, Mauro Tortonesi, Giuseppe Scrivano a mnoho dalších, viz webové stránky.

GNU Wget je počítačový program, který slouží jako jednoduchý a výkonný stahovač souborů. Implementuje přenos souborů přes protokoly HTTP, HTTPS a FTP. Jeho jméno vzniklo ze složeniny World Wide Web a get.

GNU Wget(常简称为Wget)是一个在网络上进行下载的简单而强大的自由软件,其本身也是GNU计划的一部分。它的名字是「英语:World Wide Web]]」和「英语:Get」的结合,同时也隐含了软件的主要功能。目前它支持通过英语:HTTP、英语:HTTPS,以及英语:FTP]]这三个最常见的TCP/IP协议协议下载。


Stručná charakteristika.

Konstrukcí třídy "Essex" v mnohém vycházela z předchozí třídy "Yorktown". Třída "Essex" ovšem byla projektována bez omezení daných Washingtonskou konferencí a počítalo se u ní také se značně vyšším počtem nesených letadel. V porovnání s "Yorktownem" byla loď typu USS Essex o více jak 18 metrů delší, o tři metry širší a měla také o třetinu větší výtlak. Letová paluba byla rozměrnější a výtahy umístěné na jejím okraji umožnily zefektivnit letový provoz a tedy i bojovou kapacitu lodi. Pohonný systém byl stejně jako pancéřování značně vylepšen a i protiletadlová výzbroj byla výrazně zesílena. Všechna tato zlepšení byla jedním z faktorů, díky kterým nebyla žádná loď této třídy ztracena během válečných operací a i dvě za války těžce poškozené lodi (USS "Franklin" a USS "Bunker Hill") se zpět do přístavu dostaly vlastní silou.  Třída měla tři subvarianty. První (standardní) a druhá varianta (s prodlouženým trupem) se od sebe příliš nelišily. Třetí variantu představovala pouze osamocená "Oriskany", dokončená již ve standardu modernizačního programu SCB-27A.

Vývoj a konstrukce.

Když Japonsko odstoupilo od smluv omezujících námořní zbrojení, rozhodlo se námořnictvo USA reagovat zvýšením své síly. Americký Kongres proto 17. května 1938 rozhodnutím "the Naval Expansion Act" souhlasil se zvýšením tonáže amerických letadlových lodí na 40 000 tun, což umožnilo stavbu letadlových lodí USS "Hornet" a USS "Essex", jež se stala první lodí celé nové třídy. Kýl "Essexu" byl založen 28. dubna 1941, 31. července 1942 byl trup lodi spuštěn na vodu a 31. prosince 1942 byla loď dokončena a zařazena do služby.  Dne 9. září 1940 byla objednána stavba dalších osmi lodí, z nichž některé po svém dokončení dostaly jména na počátku války ztracených lodí. Jednalo se o USS "Hornet", "Franklin", USS "Ticonderoga", USS "Randolph", USS "Lexington", "Bunker Hill", USS "Wasp" a USS "Hancock". Poslední dvě lodě z původně zamýšlené jedenáctikusové série byly objednány 15. prosince 1941, byly to USS "Bennington" a USS "Boxer". Z této první série lodí patřily "Ticonderoga", "Randolph", "Hancock" a "Boxer" do podskupiny lodí s o 6 metrů prodlouženým trupem, jejich delší příď nesla silnější protileteckou výzbroj. Kromě CV-31 a CV-34 už měly prodloužený trup všechny další postavené lodě této třídy. Po první sérii bylo postupně objednáno ještě 19 dalších lodí. Lodě třídy "Essex" za druhé světové války obvykle nesly 36 stíhacích letounů, 36 střemhlavých bombardérů a 18 torpédových bombardérů. Hlavním stíhacím letounem byl typ Grumman F6F Hellcat, který měl nad japonským typem Micubiši A6M Zero výraznou převahu. Měl výrazně výkonnější motor, vyšší stoupavost i rychlost a byl vyzbrojen šesti kulomety M2 Browning ráže 12,7 mm. Základním bombardovacím letounem byl Curtiss SB2C Helldiver a torpédové bombardéry byly typu Grumman TBF Avenger. Několik plavidel třídy "Essex" neslo squadrony stíhacích bombardérů Vought F4U Corsair, které se však během války na americké letadlové lodi neprosadily a proslavily se především u jednotek námořní pěchoty.  Základní hlavňová výzbroj se skládala z 12 kanónů ráže 127 mm (osm bylo ve čtyřech dvoudělových věžích a čtyři samostatně), 32 kusů 40mm kanónů a 46 kusů 20mm kanónů. Během války se však skladba výzbroje měnila a protiletadlová výzbroj byla posilována. Dělové věže byly umístěny na pravé straně po dvou před a za velitelským ostrovem. Kanóny ráže 127 mm měly dostřel 18 km, kadenci 15 ran za minutu a obvykle střílely speciální protiletadlovou munici. Kanóny ráže 40 mm nahradily málo účinné 28mm kanóny použité u lodí starších tříd letadlových lodí.  Pohon zajišťovala čtyři turbínová ústrojí firmy Westinghouse a osm kotlů White Forster. Výkon pohonného systému byl 110 MW. Loď měla čtyři šrouby. Boční pancíř měl sílu až 100 mm, pancéřová paluba měla sílu 37 mm a hangárová paluba 65 mm.

Poválečné modernizace.

Koncem 40. let byly do služby na letadlových lodí zařazovány stále větší a těžší palubní letouny, což kladlo větší požadavky i na jejich nosiče. Od roku 1946 se proto rozběhl program modernizace jednotlivých lodí této třídy.

SCB-27A.

Tento modernizační program znamenal montáž hydraulických katapultů typu H-8, zesílení letové paluby, zlepšení ochrany hangárů proti požáru a střepinám (protistřepinové sítě, protipožární rolety), byly zvětšeny výtahy, zvětšen výkon generátorů a zvětšena zásoba pohonných hmot pro palubní letouny. Byl použit nový radar a u lodí, určených pro protiponorkové úkoly, byl namontován sonar SQS-23. Z lodí byly odmontovány původní dvouhlavňové věže s kanóny ráže 127 mm. Výzbroj se změnila na osm jednohlavňových kanónů ráže 127 mm, doplněných 28 kanóny ráže 76 mm ve 14 postaveních. Menší ráže byly vyřazeny.  Jako první byl upraven "Essex", následovaly lodě "Wasp", "Bennington", "Lake Champlaine", "Yorktown", "Hornet", "Randolph", "Hancock" a "Kearserge". "Oriskany" byla jako jediná dostavěna již v této verzi. Přestavby probíhaly v letech 1948–1954. Kromě "Lake Champlaine" byly všechny lodě později znovu modernizovány.

SCB-27C.

Program SCB-27A byl úspěšný, ale přesto byly připravovány další modernizace, které by lodě přiblížily parametrům moderních těžkých letadlových lodí. I po této modernizaci však nebyly lodě například schopny nést větší stíhací letouny, než byl typ Vought F-8 Crusader. Místo nerealizované přestavby SCB-27B se přistoupilo k projektu SCB-27C. Tři pravidla ("Hancock", "Intrepid", "Ticodendroga") dostala mezi lety 1951 a 1953 v rámci modernizace SCB-27C výkonnější parní katapulty typu C-11 (získané z Velké Británie) a zlepšenou protistřepinovou a protipožární ochranu.  Druhá skupina přestavby SCB-27C, označená jako SCB-125, změnila vzhled daleko výrazněji a to především díky použití úhlové letové paluby. Změněn byl také ostrov, modernizovány elektronické systémy, byla zesílena letová paluba a otevřené prostory na bocích trupu byly uzavřeny, což mělo zlepšit odolnost lodi vůči klimatickým vlivům. Změnilo se také rozmístění výtahů a složení elektronických systémů, zvětšeny byly i zásoby pohonných hmot. Počet 76mm kanónů byl snížen na 10, kanóny ráže 127 mm byly obvykle čtyři či osm. V letech 1954–1959 byly přestavěny lodě "Essex", "Yorktown", "Hornet", "Randolph", "Lexington", "Wasp", "Bennington", "Bon Homme Richard", "Kearserge", "Shangri-La", "Oriskany", "Intrepid", "Hancock" a "Ticodendroga".

SCB-144.

Sedm lodí ("Essex", "Yorktown", "Intrepid", "Randolph", "Wasp", "Bennington" a "Kearserge") bylo počátkem 60. let převedeno do kategorie protiponorkových letadlových lodí a v letech 1962–1965 modernizováno podle projektu SCB-144 v rámci rozsáhlého modernizačního programu amerického námořnictva FRAM II. Lodě dostaly nový sonar SQS-23 a modernizované bojové informační středisko. Z jejich palub operovaly především protiponorkové letouny Grumman S-2 Tracker a vrtulníky.

Operační nasazení.

Druhá světová válka.

Do bojů druhé světové války se zapojilo 14 lodí třídy "Essex" a to "Essex", "Yorktown", "Intrepid", "Hornet", "Franklin", "Ticonderoga", "Randolph", "Lexington", "Bunker Hill", "Wasp", "Hancock", "Bennington", "Bon Home Richard" a "Shangri-La". Během války nebyla žádná z nich ztracena, "Franklin" a "Bunker Hill" byly těžce poškozeny, avšak opraveny.

Vesmírný program.

Několik plavidel třídy Essex se v letech 1966–1973 podílelo na programu Apollo.

Vyřazování.

Většina lodí třídy "Essex" byla ze služby vyřazena na konci 60. a v první polovině 70. let. Jako poslední zůstal aktivní "Lexington", který již od 60. let byl využíván jako cvičné plavidlo a který tuto funkci vykonával až do roku 1991. Jako muzea byly zachovány čtyři lodě, ostatní byly sešrotovány, "Oriskany" byla v roce 2006 potopena poblíž floridské Pensacoly, aby zde vytvořila největší umělý útes na světě.

Seznam jednotek.

Nedokončené zůstaly lodě USS "Reprisal" (CV-35) (stavěna 1944–1945), USS "Iwo Jima" (CV-46) (stavěna 1945). Trup "Reprisalu" byl využit k testům a následně byl sešrotován, nedokončený trup "Iwo Jimy" byl poslán do šrotu přímo. Zbylých šest plánovaných jednotek CV-50 – CV-55 bylo zrušeno ještě před zahájením stavby.

Třída "Essex" byla třída letadlových lodí Námořnictva Spojených států. V letech 1942–1950 bylo do služby zařazeno 24 jednotek této třídy, která je tak nejrozsáhlejší třídou tohoto typu plavidel v celosvětové historii. Lodě byly projektovány jako jádra operačních svazů rychlých letadlových lodí – hlavní úderné síly amerického námořnictva.

艾塞克斯级航空母舰(英语:Essex-class aircraft carrier)是美国在第二次世界大战前后建造的航空母舰。她们是美国史上建造数量最多的大型航空母舰,并在太平洋战争及朝鲜战争担当主力,少数艾塞克斯级亦参与了越战。朝鲜战争后海军主要将艾塞克斯级重编为攻击航母及反潜航母,其后亦有改为两栖突击舰、训练舰、甚或飞机运输舰。大部分艾塞克斯级于1960及1970年代陆续退役拆解,而少数则延至1980及1990年代。美国保留了四艘艾塞克斯级作博物馆舰,而一艘则凿沉作人工鱼礁。


Historie.

Název pochází ze staroindického "upala", tj. drahý kámen. Drahý opál byl znám už dávno ve starověku, v 6. století před n. l. byl opěvován básníkem Onomakritem a řecký přírodozpytec Dioskorides ho v 1. století n. l. označil za skutečný drahokam. Až do objevení Ameriky se nejcennější opály nacházely na území východního Slovenska v okolí obce Červenica. Obsah křemene v slovenském drahém opálu se pohybuje v rozpětí 89,0 – 93,3 % a obsah vody od 6,1 do 10,9 %. Po dobytí Mexika se do Evropy dostaly tzv. aztécké opály, které uchvátily tehdejší sběratele. Nejbohatší nálezy drahého opálu pocházejí z australských nalezišť, které byly objeveny ve druhé polovině 19. století. V současnosti se na území Austrálie nachází a také těží přibližně 95 % všech drahých opálů na světě. O zbývajících 5 % se větší či menší měrou dělí asi 19 státních území. Přičemž ve většině z nich se drahé opály pouze nacházejí a jen v devíti státech probíhá i jejich těžba. Roku 1921 bylo náhodou objeveno umělé barvení opálů. Francouzský nájemce opálových dolů v Dubníku na Slovensku Bittner-Belangenay totiž několik opálů, které ležely na stole, omylem polil inkoustem. Kusy se obarvily tak dokonale, že i po zaschnutí, opláchnutí i vybroušení měly nevídané barvy. Takto obarvené opály jsou označovány jako chameleoni.

Vznik.

Geneze opálu není zcela uspokojivě vysvětlena. Předpokládá se, že opály vznikají za zvýšených teplot a tlaků z křemičitanů, které se můžou buď uvolňovat z organických zdrojů jako z křemičitých schránek rozsivek, jehlicí mořských hub, anebo z anorganických zdrojů jako jsou silikátové minerály, či křemen. Křemičitá složka se pozvolna rozpouští v alkalickém prostředí a při změně podmínek prostředí na kyselé a současně snížení tlaku nastává opětovné srážení křemene v podobě opálu.

Vlastnosti.

Vlivem nepříliš pevné atomární vazby mezi atomy kyslíku a křemíku jsou opály poměrně nestabilní minerály, které se snadno poškodí. Při kontaktu s jiným materiálem se často poškrábají, či při pádu se mohou roztříštit na menší tělesa. Některé druhy opálu jsou schopny měnit svoji barvu v závislosti na teplotě a to i při kontaktu s lidským teplem. Mají schopnost vázat vodu a nečistoty, což může vést také ke změně jejich barvy, pokud jsou vystaveny vodě.

Žlutý opál.

Jedna z odrůd opálu je žlutý opál. Nejen žlutý opál, ale zejména drahý opál všeobecně patřil již od starověku k tajemným a vysoce ceněným kamenům, jimž byla připisována neobyčejná magická síla. Podle esoteriků opál zesiluje charakterové vlastnosti a momentální emocionální stav člověka. V rukách dobrého člověka posiluje jeho pozitivní vlastnosti a pomáhá mu, ale i naopak.

Využití.

Opály se využívají především v klenotnictví pro šperkařské účely. Jsou jimi osazovány prsteny, náhrdelníky a další. Oproti většině dalších drahokamů se nedá většina opálů brousit (vyjma ohnivého opálu), proto je jeho povrch opravován pomocí zaoblování a vyhlazování.  Nedoporučuje se, aby se opál omýval vodou, ale aby se na jeho údržbu používal měkký hadr napuštěný strojním olejem, jelikož z vody by opál mohl do sebe vytáhnout nečistoty a změnit tím svoji barvu. Následně by se měl vyleštit.

Opál je minerál, hydrogel s kolísavým obsahem vody, jehož chemický vzorec je SiO. n HO. Voda zde bývá zastoupena nejčastěji mezi jedním až třemi hmotnostními procenty, ale v některých případech může dosahovat až 20 %. Ve světě se vyskytuje mnoho odrůd opálu, jako např. drahý opál, ohnivý opál, dřevitý opál či keříčkovitý opál. Opál vzniká z vychladlých postvulkanických roztoků vysrážením křemičité substance. Typická hra barev, tzv. "opalizace" u drahého opálu vzniká světelnou interferencí na rozhraní mikroskopických vrstviček gelovitých kuliček opálu.

蛋白石,英语音译为“Opal”或“澳宝”,宝石学名称为欧泊,是二氧化硅的水合物,成分为SiO·"n" HO,是非晶质结构,无一定外形,断口为贝壳状,主要是二氧化硅的胶体沉淀形成的,如果沉淀在生物遗骸中,则形成“树化玉”。


Regionální velmoc, supervelmoc a jaderná velmoc.

Termín "velmoc" se objevuje i ve spojení regionální velmoc (nejsilnější stát či státy ve vztahu k určitému regionu) a supervelmoc (nejsilnější stát či státy světa, schopny prosazovat své zájmy celoplanetárně). Za regionální velmoc s globálními zájmy je považována např. Čínská lidová republika. Supervelmocí jsou dnes Spojené státy americké (do roku 1991 i Sovětský svaz) a Čína s Ruskem.  Stát, který disponuje jadernými zbraněmi a je schopen je vyrábět, se označuje jako jaderná velmoc. Řadí se mezi ně USA, Rusko, Čína, Severní Korea, Indie, Velká Británie, Francie, Pákistán, Írán a Izrael.

Historie.

Termín "velmoc" se začal používat po Vídeňském kongresu, původně pro pět evropských států – Francii, Prusko, Rakouské císařství, Ruské impérium a Spojené království. Zájmy těchto států byly určující pro mezinárodní vztahy v Evropě.  Od roku 1870 se mezi velmoci přiřadilo i Italské království. Na počátku 20. století se staly velmocí Spojené státy americké a po vítězství v rusko-japonské válce i Japonsko.  Po skončení druhé světové války začaly být jako velmoci označovány členské státy Rady bezpečnosti OSN – Čína (do roku 1971 Čínská republika, poté Čínská lidová republika), Francie, Sovětský svaz, Spojené království a Spojené státy. Mezi těmito státy vystupovaly jako dva výrazně nejsilnější Sovětský svaz a Spojené státy, které se označovaly termínem "supervelmoc".

Rozšíření Rady bezpečnosti OSN.

V dnešní době se vedou diskuse o rozšíření Rady bezpečnosti OSN o další státy tak, aby věrněji zobrazovala realitu mezinárodních vztahů. Kandidáty na nové členy Rady bezpečnosti OSN (avšak bez práva veta) jsou zejména Brazílie, Indie, Japonsko a Německo.

Velmoc je označení státu, který má díky své hospodářské, vojenské, diplomatické nebo kulturní moci určující vliv na mezinárodní vztahy. Označení "velmoc" se začalo používat po Vídeňském kongresu z let 1814–1815.

大国(英语:Great power),又称强权、强国,是指在国际体系中,在权力资源上拥有较高优势的国家及被认为具有施加在全球范围内的影响力的能力和专长。大国特有的具有军事和经济实力,以及外交和软实力的影响力,这可能导致中或小的国家采取自己的行动之前考虑大国的意见。「综合国力」,包括一国对他国施加影响所必备的物质性权力,如军事能力、经济实力;以及非物质性权力,如目前广泛使用的概念——「软国力」所包含的文化、价值观、制度、生活方式的吸引力。


Německé ostrovy na českém území.

Na území dnešního Česka existovalo před odsunem sudetských Němců uvnitř české jazykové oblasti několik německých jazykových ostrovů, převážně na Moravě. Byly dvou typů – městské a venkovské. Zatímco městské podléhaly výrazné asimilaci (počešťování) už v první půli 20. století, venkovské se vesměs udržely poměrně kompaktní až do samotného odsunu. Nejrozsáhlejším německým ostrovem v českých zemích bylo Hřebečsko (okolí Svitav a Moravské Třebové) a pak Jihlavsko.

Historický vývoj.

Německé osídlení území dnešního Česka lze vystopovat v souvislosti s takzvanou vnitřní kolonizací řídce osídlených oblastí přibližně v období od konce 12. století a průběžně i ve 13. století. V této době přemyslovští panovníci výrazně podporovali příchod německých horníků a následně se usazovali osídlenci i jako zemědělci a zalidňovali v té době relativně málo osídlenou krajinu. Tito osídlenci měli tzv. zákupní právo, kterým byli na pět let osvobozeni od poddanských povinností a stávali se královskými poddanými.  Další, tzv. „druhá“ kolonizační vlna z německých zemí přišla po třicetileté válce, aby nahradila úbytek obyvatelstva, jenž byl způsoben nucenou emigrací z regionu následkem rekatolizace po porážce stavovského povstání na Bílé hoře. I v této kolonizační vlně dominovala německá šlechta, takže se v původně slovanském prostředí postupně vytvořily silně germanizační komunity, které díky své soudržnosti získaly postupem času dokonce majoritní postavení. Němci brzo vytvořili bohatou vrstvu patriciátu, pronikli do městské správy a dosahovali rozhodujícího postavení.  Německý vliv byl zvýrazňován jednak následkem dominance němčiny po začlenění Českého království do habsburské monarchie a jednak následkem rekatolizace. Podstatnou změnu naopak přinesl rozpad Rakouska-Uherska v roce 1918, kdy vzniklo samostatné Československo. Objevily se i první výraznější rozpory mezi Čechy a Němci, a to už za první světové války, přičemž tento projev prohlubujících se rozporů mezi česky a německy mluvícím obyvatelstvem se později naplno projevil ve 30. letech 20. století v souvislosti s nástupem nacistického hnutí v Německu a nástupu Hitlera k moci. V této době došlo ke sjednocování německých nacionalistických proudů v tehdejším Československu a novým, silně útočným snahám o připojení smíšených jazykových oblastí, včetně jazykových ostrovů k „říši“.  Po druhé světové válce došlo v reakci na protektorátní útlak ze strany Němců k „vyřešení německé otázky“. O vysídlení Němců z Československa se rozhodlo prakticky již na postupimské konferenci v červnu 1945, a i když se odsun nevztahoval na všechny německy mluvící skupiny obyvatelstva, z praktického hlediska došlo k jejich téměř úplnému odsunutí.

Další příklady jazykových ostrovů.

Morava.

Vedle německých ostrovů existoval na Moravě ještě charvátský jazykový ostrov (uvnitř německého osídlení) okolo Novosedel, zlikvidovaný koncem 40. let.

Slovensko.

Hauerland – skupina bývalých jazykových ostrovů karpatských Němců na středním Slovensku.

Německo.

Lužickosrbské jazykové ostrovy na Lužici (Braniborsko, Sasko).

Jazykový ostrov je označení oblasti, ve které se převážně používá jeden jazyk a která se celá nachází uvnitř oblasti, ve které se převážně používá jiný jazyk. Jedná se tedy o jazykovou (a obvykle i etnickou) enklávu. Jazykové ostrovy vznikají migrací nebo asimilací.

语言岛,也称语言孤岛、方言岛,是指某种语言完全处于其他语言或方言地理上的包围之中的一种语言现象。多数是由人口迁徙造成的。一般情况下,语言岛内的语言使用范围狭小,处于周边强势语言的影响,有些甚至最终被同化。


Mládí.

Kirk se narodil ve městě Amsterdam v americkém státě New York Heršelovi (Harry) Danielovičovi (1884–1950) a Bryně Sanglel (*1884). Rodiče byli chudí Židé z Ruska, kteří emigrovali z Gomelu (nyní Bělorusko).

Úspěchy ve filmové kariéře.

Mezi jeho nejznámější filmové role patří mimo jiné též Spartakus ve stejnojmenném americkém filmu nebo Vincent van Gogh ve filmu "Lust for Life" ("Touha po životě"), za který byl nominován na Oskara. Nominován byl též za filmy "Champion", "The Bad and the Beautiful", ale žádnou z nominací neproměnil. Nicméně, Oskara nakonec získal ve speciální kategorii za „50 let kreativní činnosti inspirující filmovou komunitu“ v roce 1996. Kirk Douglas má též svou hvězdu na „chodníku slávy“ na Hollywood Boulevard a v roce 1984 vstoupil do síně slávy představitelů westernových filmů. Umístil se na 17. místě seznamu největších hvězd světového filmu.

Osobní život.

Byl dvakrát ženatý, první manželka byla Diana Dill (narozena 22. ledna 1923, svatba 2. listopadu 1943, rozvod v roce 1951), s níž měl dva syny, herce Michael Douglase a producenta Joel Douglase. Jeho druhá žena se jmenuje Anne Buyndens (svatba 22. května 1954) a měl s ní také dva syny: Petera Douglase, producenta, (narozen 23. listopadu 1955) a herce Erica Douglase (narozen v červnu 1958, zemřel 6. července 2004 na předávkování drogami).  V roce 1996 utrpěl mozkovou mrtvici, byla částečně narušena jeho schopnost mluvení. Dne 9. prosince 2006 oslavil 90 let, na oslavě se zmínil o knihách, které píše o smrti svého syna Erica v roce 2004. V pátek 9. prosince 2016 oslavil 100 let. Jeho kardiolog mu při té příležitosti povolil jednu sklenici vodky, jinak měl alkohol zapovězen.  Zemřel ve 103 letech počátkem února 2020.

Kirk Douglas, rodným jménem Isur Danielovič Děmskij (9. prosince 1916 Amsterdam, New York, USA – 5. února 2020, Beverly Hills, Kalifornie), byl americký herec a filmový producent. Začínal rolemi padouchů, později hrál i kladné hrdiny a složitější charaktery ("Spartakus", "Stezky slávy"). Byl známý svým důlkem v bradě a hlubokým hlasem. Byl otcem hollywoodského herce a producenta Michaela Douglase, producenta Joela Douglase, producenta Petera Douglase a herce Erica Douglase.

柯克·道格拉斯(英语:Kirk Douglas,原名Issur Danielovitch Demsky,1916年-12月9日-2020年-2月5日),美国好莱坞电影演员,犹太人。寇克曾1950年代三次入围奥斯卡金像奖最佳男主角皆未得奖,1996年获颁奥斯卡终身成就奖,2001年也获得第51届柏林影展终身成就奖,获奖原因是「表现出义勇先锋形象及美国式英雄主义」;实至名归。1999年,他被美国电影学会选为百年来最伟大的男演员第17名。


Životopis a dílo.

Narozen v rodině montéra a učitelky, od mládí se cítil přitahován literaturou a matematikou. Z matematiky maturoval na Descartesově lyceu v Tours, vykonal zkoušky na universitu v Poitiers a hodlal pokračovat v jejím studiu v Paříži, ale nakonec zvítězila poezie. Už jeho první sbírka vyvolala mimořádnou pozornost, které se jeho dílo těší dodnes. Láska k matematice se u něj projevuje v schopnosti přesné analýzy a formulaci problémů. V Paříži se stýkal a spřátelil s mnoha básníky a malíři, hojně četl filosofické knihy. Po válce cestoval do zámoří a po Evropě, například do Itálie, jejíž renesanční umění na něj mělo zásadní vliv: poznal, že ""vrcholné umění dokáže sevřít, "ztělesnit" (inkarnovat) i konečnost existence, onu "přítomnost", z níž se rozevírá znovu výhled na jednotu bytí"" (Jiří Pelán, 2004). V roce 1967 byl u založení časopisu "L'éphemère". Učil na několika evropských a amerických universitách; v roce 1981 se stal profesorem komparativního studia poezie na Collège de France. V roce 1995 dostal cenu Prix mondial Cino Del Duca a v roce 2007 Cenu Franze Kafky. Kromě básnických sbírek píše i prózu a patří i k předním francouzským esejistům. Ve svém eseji ""Století, jež obětovalo slovo"" se vyjádřil ke známému výroku Theodora Adorna ""Po Osvětimi už nelze psát básně."" takto: ""Rezignovat na poezii po zkušenosti s vyhlazovacími tábory by znamenalo dovést do konce jejich záměr."" V roce 2005 byl hostem 15. ročníku Festivalu spisovatelů Praha.

Eseje (výběr).

Český výběr z esejů vyšel v překladu Jiřího Pelána a Václava Jamka pod názvem "Eseje" (Opus, 2007)

Yves Bonnefoy (24. června 1923 v Tours – 1. července 2016) byl francouzský básník a esejista, jeden z nejvýznamnějších francouzských poválečných tvůrců.

伊夫·博纳富瓦(;1923年-6月4日-2016年-7月1日),法国诗人、散文家,生于图尔,父亲是铁道工人。他的作品在战后法国文学中占有重要地位,探索了口头及书面语言的意涵。他还创作了一系列翻译作品,最著名的是对莎士比亚的翻译,同时也写了一些关于美术及美术史的著作,包括对胡安·米罗和阿尔伯托·贾科梅蒂的研究。出版的诗集有《论杜弗的动与静》(1953)、《昨天的空寂的王国》(1958)、《写字石》(1965)、《门槛的诱惑》(1975)、《在影子的光芒中》(1987)、《雪的开始与结束》(1991)和《流浪的生命》(1993)等。


Politická situace v Maďarsku.

Když byla v bitvě u Stalingradu ztracena 2. maďarská armáda, pokleslo nadšení Maďarů z účasti jejich vojsk na východním tažení a v průběhu pokračujících bojů byly postupně stahovány i další jednotky. Od začátku roku 1944 vyjednávali tajně vůdcové hortyovského Maďarska se spojenci o přechodu na jejich stranu. Němci však o tomto věděli, což vyvrcholilo 16. října 1944, kdy zvláštní jednotka pod vedením Otta Skorzenyho zajala syna maďarského regenta Miklosa Horthyho a přinutila tím říšského správce k abdikaci. Horthy a jeho vláda byli vystřídáni radikální fašistickou Stranou šípových křížů, kterou vedl Ferenc Szálasi, a byl vyhlášen Maďarský stát.

Situace před operací.

V té době stál proti německým a maďarským jednotkám 2. ukrajinský front Rodiona Malinovského, který byl hlavní silou připravované ofenzívy a ten se skládal z 5 sovětských a 2 rumunských vševojskových armád, 1 tankové a 1 letecké armády. Měl dohromady 40 střeleckých divizí, 3 tankové, 2 mechanizované, 3 jezdecké sbory a 1 tankovou brigádu. Dohromady asi 470 – 500 tisíc mužů, 11 tisíc děl a minometů, 710 tanků a samohybných děl a 925 letadel. Všechny tyto jednotky prošly nedávno těžkou debrecínskou operací, kde měly velké ztráty. Jednotky sa nacházely na čáře Čop – východní břeh řeky Tisy – město Beiuş. Vojska 3. ukrajinského frontu Fjodora Tolbuchina, které právě dokončily Bělehradskou operaci, začaly vstupovat na maďarské území z jihu. Cílem obou frontů bylo rychlé obsazení Budapešti, čímž by bylo Maďarsko vyřazené z války a byl umožněn následný postup na území Rakouska a Československa. Těmto jednotkám vzdorovala německá Skupina armád Jih, které velel generálplukovník Johannes Frießner. Jeho síly se skládaly z 35 německých divizí, z kterých bylo 9 tankových. Většina z nich byla podobně jako sovětské jednotky poznamenaná předcházejícími boji a neměla plné stavy. Jejich síly doplňovaly zbytky maďarské armády. Celkově měli Němci k dispozici asi 190 000 mužů, kteří měli bránit pevnost Budapešť ve třech liníích obrany.

Průběh operace.

Rudá armáda zahájila útok 29. října 1944 a postupovala do maďarského vnitrozemí ve dvou směrech. Jeden byl vedený 46. armádou s 2. a 4. gardovým mechanizovaným sborem, 7. gardová armáda měla za úkol vést pomocný odlehčující útok severovýchodně od města Szolnoku a získat předmostí na druhém břehu Tisy. Ostatní síly frontu měly postupovat na Miskolc a svým rychlým postupem nedovolit Němcům vybudovat si další linii. 3. ukrajinský front měl zatím soustředit své síly v Banátě a následně proniknout do vnitrozemí přes Dunaj. 2. a 4. gardový mechanizovaný sbor se už 2. listopadu dostal z jihu do blízkosti Budapešti, ale cestu se jim nepodařilo prorazit kvůli posile, kterou sem z okolí Miskolce přesunuli Němci. 7. listopadu dosáhly první sovětské jednotky východní části Budapešti a 11. listopadu zaútočila i další sovětská vojska, která vytlačila Němce od Tisy až k Dunaji. Obrana Budapešti však byla úporná a Rudé armádě se nepodařilo město dobýt z chodu. Začátkem listopadu vyrazil i 3. ukrajinský front, který překročil Dunaj a po měsíci bojů dosáhl Balaton a přiblížil se k městu z jihu. Německé jednotky se ocitly ve výběžku frontu, který byl ze severu, východu i z jihu obklíčen sovětskými jednotkami. Ty však byly probíhajícími těžkými boji vyčerpány a jejich bojová činnost na 10 dnů do 19. prosince ustala. Následujícího dne začal útok, který 26. prosince přerušil spojení Budapešti s Vídní a hlavní město Maďarska s 80 tisíci německými a maďarskými vojáky se dostalo do obklíčení. V téže době probíhaly těžké boje i na jižním Slovensku, zejména mezi městy Šahy, Levice a Štúrovo.

Německé protiútoky.

V těžké situaci, ve které se ocitla německá vojska, se Hitler rozhodl vyslat na pomoc městu IV. tankový sbor SS, jehož první útok začal 1. ledna 1945. 20 km před Budapeští však byl tento útok zastaven a Němci byli přinuceni ustoupit. Jiné útoky proběhly 7. ledna, avšak ani ty nebyly úspěšné. Další útok učinil IV. tankový sbor SS 17. ledna, ale ani ten nebyl úspěšný. 20. ledna provedli Němci útok, při kterém se dostali opět na vzdálenost 20 km od Budapešti, ovšem i ten byl zastavený a 28. ledna byli nuceni ustoupit.

Boje ve městě.

29. prosince 1944 vyslaly sovětské jednotky posádce Budapešti parlamentáře (Ostapenko), kteří měli vyjednat kapitulaci města. Ti však byli Němci zajati, mučeni a popraveni. Část sovětských a rumunských vojsk následně za intenzívní letecké a dělostřelecké podpory zaútočila na město. Němcům začaly brzy docházet zásoby a proto se pokoušeli o letecké zásobování prostřednictvím provizorních letišť ve městě. Ta však byla v dosahu sovětského dělostřelectva a další cesta přísunu zásob – řeka Dunaj zamrzla. Civilní obyvatelstvo ve městě tak zůstalo prakticky bez zásob potravin. 17. ledna nařídit Hitler ústup z Pešti, kde se situace stávala neudržitelnou a soustředil se na obranu Budína. Při ústupu, který byl uskutečněn následujícího dne, Němci zničili pět historických mostů přes Dunaj, a to i přes protesty maďarských důstojníků. Nejdůležitější oporou obránců města se stal Budínský hrad dominující okolí. Po získání jižní železniční stanice začali Sověti postup směrem k hradu. Při útoku na něj dne 10. února se vyznamenali příslušníci sovětské námořní pěchoty, kteří pronikli do německých pozic a téměř je rozdělili na dvě skupiny. K sovětským jednotkám se přidala jednotka budapešťských dobrovolníků. 11. února padla obrana vrchu Gellérthegy. V této situaci velitel posádky města SS-Obergruppenführer Karl Pfeffer-Wildenbruch nařídil přes Hitlerovy rozkazy, dle kterých mělo být město bráněno do posledního muže, se pokusit probít z obklíčení. První protiútok z města sovětské jednotky zaskočil a asi 10 tisícům lidem včetně civilistů se podařilo dostat z města do nedalekých lesů. Brutální pouliční boje byly ukončeny 13. února 1945.

Důsledky bitvy.

Bitva o Budapešť si vyžádala obrovské oběti na obou stranách. Rudá armáda utrpěla ztráty mezi 100 000 a 160 000 vojáky. Sověti tvrdili, že v kapse zůstalo 180 000 německých a maďarských "bojovníků" a prohlásili, že zajali 110 000 těchto vojáků. Nicméně, hned po obléhání, zajali tisíce maďarských civilistů a přidali je k počtu válečných zajatců, což sovětům umožnilo potvrdit svá předem nafouklá tvrzení. Bombardování a pouliční boje si vyžádaly i další oběti mezi civilisty. Bylo znásilněno zhruba 50 tisíc budapešťských žen. Boje na západě od Budapešti však dále pokračovaly. Hitler se rozhodl, že udeří na oslabené pozice 3. ukrajinského frontu u Balatonu. Jeho tankové jednotky, které nebyly schopné prorazit v útoku přes Ardeny, byly narychlo stáhnuté na východní frontu pro nově připravovanou ofenzívu – Operaci Frühlingserwachen, která byla poslední německou útočnou operací v druhé světové válce. Po likvidaci tohoto nebezpečí pokračoval sovětský postup na Vídeň, Bratislavu, Brno a Štýrský Hradec.

Budapešťská operace nebo též Bitva o Budapešť byla sovětská útočná operace Velké vlastenecké války, v jejímž důsledku padlo hlavní město Maďarského království Budapešť a byla obsazena většina území Maďarska a část jižního Slovenska.

布达佩斯战役是第二次世界大战末期苏军在布达佩斯攻势中围攻匈牙利首都布达佩斯的战役,围城战长达50天。


Původ.

Koncept modlitebního mlýnku bývá odkazován na frázi „otáčení kola Dharmy“, která popisuje způsob učení Buddhy. Podle tibetské tradice je historie modlitebního mlýnku spjata s budhistickým filozofem, Nágárdžunem, a jedním z nejznámějších bódhisattvů mahájánového buddhismu, Avalókitéšvarem. Toto naznačuje důležitost modlitebního mlýnku v mahájánovém buddhismu. Za posledních sto let diskutovali západní vědci o místě vzniku této modlitební pomůcky. Je velmi pravděpodobné, že mlýnek vznik v Indii a postupně se rozšířil do Tibetu.

Použití modlitebního mlýnku.

Podle tibetské buddhistické tradice by otáčení modlitebního mlýnku mělo mít stejný účinek jako ústní recitace modlitby. Modlitební mlýnek ztělesňuje veškeré činnosti Buddhů a Bódhisattvů. Je řečeno, že pouhým jedním dotykem mlýnku dojde k očištění od špatné karmy. Buddhisté otáčejí mlýnek, aby zbavili utrpení všechny bytosti, hromadili zásluhy a očistili svou karmu. Mlýnek bývá roztočen ve směru hodinových ručiček, jelikož točení mlýnku opačným směrem může znamenat prokletí a ztrátu zásluh, které jsou získané točením správným. Roztočením mlýnku dochází k aktivaci mantry, harmonizaci okolí a mysli. Věřící praktikují tuto činnost každé ráno a večer. V levé ruce drží málu, a v pravé ruce otáčejí modlitební mlýnkem. Současně nahlas recitují mantru Óm mani padmé húm.

Druhy mlýnků.

Mani mlýnek.

Jedná se o ruční modlitební mlýnek válcovitého tvaru, který je připevněn na kovovém nebo dřevěném držadle. Pro snadnější otáčení mlýnku bývá válec zatížen řetízkem či provázkem.

Vodní mlýnek.

Tento druh mlýnku je otáčen tekoucí vodou. Dotykem vody s mlýnkem se voda stává požehnaná. Když se tato voda posléze vlévá do oceánu či jezer, nese s sebou sílu očistit všechny živé tvory, žijící ve vodě, od špatné karmy.

Ohňový mlýnek.

Ohňový mlýnek je otáčen teplem svíčky nebo elektrickým světlem. Světlo, které vychází z mlýnku, dokáže očistit od negativní karmy všechny bytosti, které ho spatří.

Větrný mlýnek.

Větrný mlýnek je otáčen větrem, který má sílu očistit živé bytosti od špatné karmy.

Modlitební mlýnek či Modlící mlýnek (tibetsky: མ་ནི་ཆོས་འཁོར, Wylieho transliterace: mani-chos-'khor) je buddhistická modlitební pomůcka. Má tvar válce, který může být pevně uchycen na různých objektech (např. stúpách), nebo může být přenosný. Velikost mlýnků je různá, pohybuje se od mlýnků ne o mnoho větších než dlaň k až k několikametrovým jedincům. Mlýnky mohou být otáčeny rukou, vodou, větrem nebo ohněm.

转经筒()又称祈祷筒、嘛呢轮,是在藏传佛教寺院周围都装置有一批可依次转动的经轮。一般用布、绸、缎、牛羊皮包裹,也有用木、铜制成的。其表记刻有六字真言,筒内装满经典。依据藏传佛教的教证,凡转动经筒一回,等于诵读了一遍内藏经文。值得注意的是,转经筒一般为顺时针方向转动。近些年亦出现了电动转经筒。