Soukromý život.

Bencicová má slovenské kořeny po otci Ivanovi Bencicovi, který ji trénuje. Jeho rodiče s ním v roce 1968, když mu bylo pět let, emigrovali z Československa do Švýcarska. Děd z otcovy strany hrál lední hokej za HC Slovan Bratislava. Otec pochází z Bratislavy a matka Daniela Bencicová z Močenku u Nitry. Doma hovoří slovensky. Britský deník "The Telegraph" v lednu 2014 uvedl, že má její otec také české kořeny. Tenistka vlastní švýcarské a slovenské občanství.  Na její přípravě se také příležitostně podílí Melanie Molitorová, rovněž československá emigrantka do země helvetského kříže a matka bývalé světové jedničky Martiny Hingisové. S tenisem začala ve čtyřech letech, kdy nastoupila do tenisové školy Molitorové. Každodenní tréninky zahájila ve věku sedmi let. Půl roku strávila také ve floridské Tenisové akademii Nicka Bollettieriho.  V roce 2018 navázala partnerský vztah s osobním fyziotrenérem a bývalým fotbalistou Interu Bratislava, Martinem Hromkovičem.

Juniorská kariéra.

V juniorské kategorii vyhrála dva singlové grandslamy, když si ve finále French Open 2013 hladce poradila s Němkou Antonií Lottnerovou. O necelý měsíc později zvládla finálový duel ve Wimbledonu 2013 proti Američance Taylor Townsendové. Z bojů o deblový titul ve Wimbledonu 2012, a na US Open 2012 a 2013, odešla jako poražená finalistka.

Profesionální kariéra.

2011.

První turnaj kariéry odehrála na turnaji ITF ve švýcarském Fallalendenu. V kvalifikaci porazila Petru Rohanovou a Chiaru Frapolliovou. V hlavní soutěži se probojovala do čtvrtfinále přes Tess Sugnauxovou a Milanu Špremovou. V něm podlehla Sandře Martinovičové. Na monzónském turnaji ITF startovala na divokou kartu. V úvodním kole však vypadla s kvalifikantkou. Divokou kartu dostala i později na turnaj s dotací 25 000 dolarů ve švýcarském Chiasso, kde však opět ztroskotala v prvním kole, tentokrát na raketě Anne Schäferové. V červnu se pak přes kvalifikaci dostala do hlavní soutěže domácího turnaje ITF v Lenzerheide. V prvním kole byla nad její síly krajanka Xenia Knollová. V polovině října pak obdržela divokou kartu do kvalifikace BGL Luxembourg Open 2011 v lucemburském Kockelscheueru. Na úvod však podlehla Julie Putincevové.

2012: Debut na okruhu WTA.

Sezónu zahájila dvěma lednovými, za sebou jdoucími juniorskými turnaji v České republice, když na prvním z těchto turnajů v Přerově neztratila v cestě za vítězstvím ani jeden set a na druhém turnaji v Praze pak ztratila set pouze jeden. V únoru se kvalifikovala na turnaj ITF s rozpočtem 10 000 dolarů v německém Leimenu, kam postoupila do čtvrtfinále, v němž však nestačila na pozdější finalistku Terezu Smitkovou.O dva měsíce později, v dubnu, zamířila do Spojených států, kde na juniorském turnaji v Carsonu v Kalifornii prohrála ve třetím kole s domácí Allie Kiickovou. Následující týden prohrála ve dvou setech v kvalifikaci turnaje ITF v americkém Pelhamu se semifinalistkou Wimbledonu z roku 1999 Američankou Alexandrou Stevensonovou. Francouzským turnajem v Beaulieu-sur-Mer se poté vrátila zpět na juniorskou tour. Na turnaji ztratila jako sedmá nasazená pouze jednu sadu ve druhém kole a turnaj ovládla. Následující týden získala čtvrtý juniorský titul v sezóně, když dokázala triumfovat v italské Salsomaggiore Terme, kde opět v průběhu celého turnaje ztratila jenom jeden set. Nicméně, její vítězná série skončila následující týden na turnaji v toskánském Pratu, kde ve třech setech nestačila na Ivanu Jorovićovou.  Později v květnu obdržela divokou kartu do kvalifikační fáze WTA turnaje Brussels Open. V prvním kole kvalifikace překvapivě přemohla ve třech setech bývalou hráčku světové dvacítky Jelenu Bovinovou z Ruska. V následném kole však snadno podlehla Ukrajince Lesje Curenkové, ale díky vítězství nad Bovinovou se v žebříčku WTA posunula o 189 míst do první světové tisícovky na 951. místo.  Další turnajem byla pro ni juniorka French Open v Paříži. Jako nasazená hráčka číslo patnáct, nestačila v prvním kole na nenasazenou kanadskou tenistku Françoise Abandovou ve dvou tiebreacích. Méně než měsíc po její trpké prohře na French Open zamířila na další turnaj WTA, tentokrát do nizozemského's-Hertogenbosche. Nicméně, v kvalifikaci byla poražena nejvýše nasazenou Urszulou Radwańskou.  Ještě před Wimbledonem si zahrála přípravný juniorský turnaj na trávě v britském Roehamptonu. Na turnaji se dostala do semifinále, když cestou do něj porazila dvě hráčky z TOP 10 juniorského žebříčku Indy de Vroomovou a Sachiu Vickeryovou, předtím, než ve dvou setech nestačila na budoucí dívčí šampiónku z Wimbledonu Kanaďanku Eugenie Bouchardovou. Ve dvouhře juniorek Wimbledonu utrpěla zklamání, když se s turnajem loučila už po druhém kole, když nestačila na Indy de Vroomovou. V soutěži čtyřhry se dostala společně s Chorvatkou Anou Konjuhovou až do finále, v němž však nestačily na kanadsko-americký pár Eugenie Bouchardová a Taylor Townsendová.  O několik týdnů později zamířila zpět do Švýcarska, kde se rozhodla startovat na prestižním evropském juniorském šampionátu v tenise. Nasazena jako číslo dvě a jakožto domácí favoritka, se dostala do semifinále, kde prohrála dvakrát s tureckou hráčkou Başak Eraydınovou. O měsíc později cestovala do Kanady, kde se hrál Canadian Open juniorů v Repentigny, přípravný juniorský turnaj na blížící se US Open. Na turnaji dosáhla 3. kola, když byla nad její síly Jeļena Ostapenková z Lotyšska, přestože jí v prvním setu uštědřila kanára. Na US Open nedokázala v dívčím singlu opět udělat žádný velký výsledek, když ji ve třech setech přemohla pozdější finalistka turnaje domácí Samantha Crawfordová, která v soutěži startovala na divokou kartu. Ve čtyřhře se ji však opět dařilo lépe, když se společně se Slovenkou Petrou Uberalovou, probojovaly do finále, kde však podlehly domácímu páru číslo čtyři Gabrielle Andrewsové a Taylor Townsendové za 72 minut.  Po US Open si Bencicová vzala dvoutýdenní pauzu, než se zpátky na profesionální okruh vrátila turnajem ITF s dotací 10 000 dolarů v egyptském Šarm aš-Šajchu. V prvním kole rozdrtila nejvýše nasazenou hráčku v turnaji Lu Ťia-ťing z Číny. V příštích dvou kolech přemohla dvě kvalifikantky a postoupila do jejího prvního semifinále na profesionálním okruhu. V něm porazila rakouskou nasazenou čtyřku Barbaru Haasovou a postoupila do finále, kde po výhře nad druhou nasazenou Fatmou Al Nabhaniovou získala první profesionální titul. Na stejném turnaji dokázala ovládnout i čtyřhru, když společně s Egypťankou Lou Brouleauvou porazila ve finále polsko-ukrajinský pár Olga Brózdová a Ganna Pivenová.  V říjnu obdržela od pořadatelů divokou kartu do hlavní soutěže Luxembourg Open v Lucembursku, kde v minulém ročníku vypadla v kvalifikaci. V úvodním kole však snadno podlehla ve dvou setech nenasazené Venus Williamsové, která později celý turnaj ovládla. I přesto se výrazně posunula v žebříčku WTA, když se vyhoupla o 108 míst na 614. pozici. Na turnaji startovala i ve čtyřhře, když s domácí spoluhráčkou Claudine Schaulovou obdržely divokou kartu do hlavního turnaje. V 1. kole nestačily na americko-německou dvojici Bethanie Matteková-Sandsová a Andrea Petkovicová.  Začátkem listopadu se pak přes kvalifikaci dostala do hlavního turnaje kategorie ITF s dotací 25 000 dolarů ve španělském Benicarló, kde prohrála v prvním kole s Němkou Dinah Pfizenmaierovou. Závěr sezóny 2012 zakončila juniorskými turnaji v Severní Americe. Nejprve došla do semifinále turnaje v Bradentonu, kde nestačila na Barbaru Haasovou z Rakouska. Na prestižním tenisovém turnaji juniorů Orange Bowl dosáhla na čtvrtfinále, když prohrála s pozdější vítězkou Anou Konjuhovou z Chorvatska. Nakonec však ovládla mexický turnaj v Ciudad de México, když během šesti utkání nepřišla ani jednou o set.

2014: Průnik do TOP 50 a čtvrtfinále na US Open.

Na seniorském grandslamu debutovala lednovým Australian Open, když postoupila po třech vítězných duelech v kvalifikaci. V posledním z nich si poradila s Kanaďankou Sharon Fichmanovou.  Na úvod hlavní soutěže zdolala japonskou veteránku Kimiko Dateovou Krummovou, což znamenalo zápas mezi nejstarší a druhou nejmladší hráčkou v pavouku turnaje. Bývalou světovou čtyřku přehrála ve třech sadách. Ve druhém kole však nestačila na čtvrtou nasazenou a pozdější vítězku grandslamu Li Na z Číny.  V únoru nastoupila k mezistátnímu utkání 2. světové skupiny Fed Cupu proti Francii. V pařížské hale vyhrála bez ztráty setu obě dvouhry, nejdříve nad Alizé Cornetovou a poté nad Virginií Razzanovou. Přesto Švýcarky nepostoupily do baráže o účast ve Světové skupině 2015, když v rozhodujícím pátém zápase prohrála po boku Timey Bacsinszké s párem Cornetová a Mladenovicová. V březnu obdržela divokou kartu na Indian Wells Masters, kde ji na úvod přehrála britská kvalifikantka Heather Watsonová ve dvou sadách.  Premiérové semifinále na okruhu WTA Tour si zahrála jako kvalifikantka na dubnovém Family Circle Cupu, jediné události konané na zelené antuce. V prvním kole na její raketě skončila ruská turnajová desítka Maria Kirilenková, poté Marina Erakovicová a konečně ve třetí fázi nejvýše postavená teenagerka světové klasifikace Elina Svitolinová z Ukrajiny. První kariérní účast ve čtvrtfinále proměnila v dosud největší vítězství kariéry nad třetí nasazenou Italkou Sarou Erraniovou. V semifinále však nestačila na slovenskou tenistku Janu Čepelovou. Dlouhá cesta turnajem pro ni znamenala premiérový kariérní posun do první stovky žebříčku WTA, když 7. dubna figurovala na 91. místě.  V květnu se kvalifikovala do hlavní soutěže Mutua Madrid Open, kde vypadla se světovou jedničkou Serenou Williamsovou ve dvou setech. Další týden opět postoupila z kvalifikace na Internazionali BNL d'Italia. V prvním kole vyřadila hráčku z Top 25 Anastasii Pavljučenkovovou. Poté však nestačila na dvanáctou nasazenou Flavii Pennettaovou po třísetovém průběhu. Na Nürnberger Versicherungscupu ji v úvodním zápase zastavila německá tenistka Mona Barthelová.  V pozici světové osmdesátky měla jistou účast v hlavní soutěži pařížského French Open, na němž ji na úvod zastavila bývalá světová jednička Venus Williamsová.  Travnatou část sezóny rozehrála na AEGON Classic v Birminghamu, kde zvládla vstupní duel proti Chorvatce Donně Vekićové, aby ji však poté stopku vystavila obhájkyně titulu Daniela Hantuchová. Třemi koly kvalifikace prošla na AEGON International v Eastbourne. V prvním kole však nestačila na Britku Johannu Kontaovou, hrající díky divoké kartě. Grandslamový Wimbledon představoval postup do třetího kola po výhrách nad Magdalénou Rybárikovou a Victorií Duvalovou, než její cestu ve dvou setech přerušila favorizovaná Rumunka Simona Halepová. Do třetí fáze také postoupila s Martinem Kližanem ve smíšené soutěži. V ženském deblu vypadla ve druhém kole po boku Cvetany Pironkovové, když skončily na raketách pozdějších finalistek Tímey Babosové a Kristiny Mladenovicové.  Letní díl roku na tvrdých površích otevřela na Istanbul Cupu, kde ji na úvod uštědřila dva kanáry pozdější vítězka Caroline Wozniacká. Na srpnový turnaj kategorie Premier 5 – Cincinnati Masters obdržela divokou kartu. Opět však nezvládla otevírací zápas proti Karin Knappové. Navazující Connecticut Open v New Havenu znamenal sice postup z tříkolové kvalifikace, aby však následně podlehla Češce Barboře Záhlavové-Strýcové, když v utkání čelila 39 breakovým příležitostem soupeřky.  Až při svém debutu na US Open dokázala přejít první fázi po výhře nad belgickou hráčkou Yaninou Wickmayerovou. Poté vyřadila 31. nasazenou Japonku Kurumi Naraovou po třísetovém průběhu. Ve třetím a čtvrtém kole dosáhla na svá první vítězství nad hráčkami elitní světové desítky, když nejdříve přehrála sedmičku Angelique Kerberovou, a poté srbskou devátou nasazenou Jelenu Jankovićovou ve dvou sadách. Stala se tak nejmladší čtvrtfinalistkou US Open od roku 1997, kdy se do této fáze probojovala její krajanka Martina Hingisová. Cesta pavoukem skončila na raketě Číňanky Pcheng Šuaj. Bodový zisk jí však zajistil premiérový postup do elitní čtyřicítky žebříčku WTA.  Debutové finále na okruhu WTA si zahrála na úvodním ročníku čínského turnaje Tianjin Open, konaného v říjnu v Tchien-ťinu. Nestačila v něm na Američanku Alison Riskeovou.  Sezónu zakončila na 33. místě žebříčku WTA a Ženská tenisová asociace ji vyhlásila nováčkem roku 2014.

2015: 1. titul na okruhu WTA, zdolání světové jedničky a proniknutí do TOP 20.

Úvodní část.

Počátek sezóny ji zastihl v horší formě, když v úvodních kolech obou australských turnajů, Apia International Sydney a Australian Open, uhrála vždy jen tři gamy. Na prvním podlehla Darje Gavrilovové a na druhém Julii Görgesové. V únoru pomohla jedním bodem k postupu Švýcarek do baráže z druhé světové skupiny Fed Cupu proti Švédsku. Poté startovala na obnoveném BNP Paribas Fortis Diamond Games v Antverpách, kde na úvod prohrála s Alizé Cornetovou přestože získala první sadu.  Debutovou výhru v roce dosáhla na únorovém Dubai Tennis Championships, kde vyřadila Karin Knappovou, než ji hladce zastavila šestá nasazená Venus Williamsová. Na Qatar Total Open skončila v prvním kole kvalifikace s Francescou Schiavoneovou. Zlepšení výkonu přišlo na Indian Wells Masters, kde jako 31. nasazená přehrála ve třetí fázi bývalou světovou jedničku Caroline Wozniackou. Výhra znamenala první kariérní vítězství nad hráčkou, která byla aktuálně součástí elitní světové pětky. V osmifinále ji však vystavila stopku Jelena Jankovićová, přestože měla v rozhodujícím setu k dobru break.  Do stejné fáze se probojovala na navazujícím Miami Masters. Ve čtvrtém kole ovšem nenašla recept na Sloane Stephensovou.

Antuková sezóna.

Charlestonský Family Circle Cup, hraný na zelené antuce, znamenal překvapivé vyřazení ve druhém zápase s černohorskou kvalifikantkou Dankou Kovinićovou.  Stuttgartský Porsche Grand Prix přinesl další nezvládnuté druhé kolo, tentokrát v duelu se světovou desítkou Carlou Suárezovou Navarrovou.  V úvodním kole J&T Banka Prague Open proti 17leté chorvatské juniorce Aně Konjuhové prohospodařila tři mečboly, aby nakonec vypadla.. Přesto si z Prahy odvezla první kariérní titul z okruhu WTA Tour, když v páru s Kateřinou Siniakovou vyhrály deblovou soutěž. Ve finále zdolaly ukrajinsko-českou dvojici Kateryna Bondarenková a Eva Hrdinová po dvousetovém průběhu. Třetí ze čtyř události Premier Mandatory v roce, Mutua Madrid Open, přinesla porážku v úvodním zápase s mladou Chorvatkou Ajlou Tomljanovićovou. Rychle také opustila římskou antuku Internazionali BNL d'Italia, kde ji podruhé v sezóně přehrála Gavrilovová. Přes Daniela Hantuchovou prošla do druhé fáze French open, v níž ji zastavila favorizovaná Madison Keysová.

Sezóna na trávě.

Na travnatém Topshelf Open si poradila s Jessicou Pegulaovou i Alison Van Uytvanckovou, aby po téměř tříhodinovém boji zdolala Kristinu Mladenovicovou, když odvrátila tři mečboly. V prvním semifinále sezóny vrátila březnovou porážku Jankovićové a podruhé pronikla do finále dvouhry okruhu WTA Tour. V něm však její cestu ukončila Italka Camila Giorgiová.  Debutový singlový titul na okruhu WTA Tour dobyla na eastbournské trávě AEGON International z kategorie Premier, když na její raketě zůstaly výše postavené tenistky Madison Keysová, Eugenie Bouchardová, Caroline Wozniacká a v třísetovém finále Agnieszka Radwańská. Po turnaji se pak v novém vydání klasifikace dvouhry z 29. června 2015 dostala na své žebříčkové maximum, když jí patřilo 22. místo.  Po turnaji zamířila do Wimbledonu, kde byla nasazena z 30. pozice. V prvním kole si poradila ve těch setech se semifinalistku z roku 2010 Bulharku Cvetanu Pironkovovou. V následujícím kole si opět ve třech setech poradila s nenasazenou Annou-Lenou Friedsamovou z Německa. Ve třetím kole pak zdolala i americkou kvalifikantku Bethanie Mattekovou-Sandsovou a nad její síly byla až v osmifinále bývalá světová jednička Viktoria Azarenková, jíž podlehla ve dvou sadách. Osmifinále pro ni bylo i přesto nejlepším výsledkem na travnatém grandslamu a po turnaji se v novém vydání žebříčku WTA z 13. července 2015 dostala na své žebříčkové maxima ve dvouhře i ve čtyřhře, když jí patřila 21. pozice, respektive 96. místo.

Letní a podzimní část.

Severoamerickou tenisovou sezónu na betonech zahájila srpnovým turnajem Citi Open 2015 ve Washingtonu D.C, kde v 1. kole porazila Češku Terezu Smitkovou, aby v následujícím kole nestačila ve dvou setech na pozdější finalistku Anastasii Pavljučenkovovou z Ruska. Z turnaje však neodjížděla s prázdnou, protože společně s francouzskou tenistkou Kristinou Mladenovicovou ovládla soutěž čtyřhry. Ve finálovém utkání dokázaly přehrát španělsko-slovinské turnajové trojky Laru Arruabarrenovou a Andreju Klepačovou.  Na následujícím turnaji Rogers Cup 2015 hraném v kanadském Montréalu, zaznamenala životní úspěch, když dokázala celý turnaj kategorie WTA Premier 5 jako nenasazené hráčka ovládnout. Nejprve si v 1. kole poradila ve třech setech s Kanaďankou Eugenie Bouchardovou, když jí v prvním setu uštědřila kanára. V dalším kole pak zdolala čtvrtou nasazenou Caroline Wozniackou z Dánska výsledkem dvakrát 7–5. Následně si poradila i s německou tenistkou Sabine Lisickou, když utkání ovládla ziskem tiebreaku ve třetím setu. Její spanilá jízda turnajem pokračovala i ve čtvrtfinále, kde si ve dvou sadách vyšlápla na bývalou světovou jedničku Anu Ivanovičovou. V semifinále byla vyzyvatelkou Bencicové světová tenistka číslo jedna Američanka Serena Williamsová, se kterou dokázala v předchozím jediném vzájemném duelu na turnaji v Madridu 2014 uhrát jen tři gamy. Švýcarka nejprve prohrála první set. Ve druhém pak neproměnila za stavu 5–3 setbol a za stavu 5–5 a 0–40 byla na pokraji vyřazení. Postupně však odvrátila celkem čtyři brejkboly soupeřky a set urvala výsledkem 7–5. Ve třetím dějství, v němž přišla o náskok dvou brejků, nakonec zvítězila 6–4 a postoupila do svého prvního finále kategorie Premier. Po utkání byla plná emocí a kanadskému obecenstvu na dvorci Rexall Centre sdělila: „"Neumím teď popsat své pocity. Situací na kurtu jsem byla ohromená, ale teď jsem šťastná. Je to opravdu neuvěřitelný pocit. Nemám slov".“ Bencicová se stala v 18 letech nejmladší přemožitelkou Williamsové od Turnaje mistryň 2004, kde Serenu tehdy porazila sedmnáctiletá Maria Šarapovová. V souboji o titul pak narazila na Simonu Halepovou, která za stavu 6–7, 7–6 a 0–3 utkání pro vyčerpání vzdala. „"Už jsem dál nemohla. Hodně jsem se snažila, ale nešlo to".“ vysvětlila Halepová divákům při přebírání trofeje pro poraženou finalistku. Bencicová dokázala cestou za vítězstvím v turnaji vyřadit šest grandslamových finalistek a při slavnostní ceremoniálu byla plná emocí: „"Je to skvělý pocit, jen škoda, že to finále muselo skončit takhle. Ale výhra je výhra a byl to fantastický týden".“  Pouhé dva dny po životním triumfu v Torontu startovala i na další události americké série US Open Series, turnaji Western & Southern Open v ohijském Cincinnati, kde na úvod porazila ve dvou setech světovou jedenáctku Angelique Kerberovou, s níž tak vyhrála i druhý vzájemný zápas. Ve 2. kole si poradila s Italkou Flavii Pennettaovou, když v utkání neztratila ani jednou podání. V osmifinále proti Lucii Šafářové však utkání po prohraném prvním setu poměrem 2–6 pro poranění pravého zápěstí skrečovala. Své zranění pak po utkání komentovala: „"Je mi líto, že jsem musela poprvé v kariéře ze zápasu předčasně odstoupit, ale věřím, že to není nic vážného. Doufám, že budu brzy fit, a že to neohrozí přípravu na US Open".“ Na US Open přijížděla coby obhájkyně čtvrtfinále z předešlého ročníku. Jako 12. nasazená porazila nejprve v 1. kole bulharskou tenistku Sesil Karatančevovou a následně i ve třech setech Misaki Doiovou z Japonska, když za stavu 5–7, 5–6 a 0–40 odvrátila tři mečboly soupeřky. Ve 3. kole byla nad její síly Venus Williamsová, které podlehla výsledkem 3–6 a 4–6.  Asijskou část rozehrála tokijským Toray Pan Pacific Open z kategorie Premier, kde plnila roli osmé nasazené. V 1. kole nejprve uštědřila dva kanáry čínské kvalifikantce Sü I-fan, aby si následně ve třech setech poradila se Samanthou Stosurovou. Ve čtvrtfinále pak porazila turnajovou trojku Garbiñe Muguruzaovou ze Španělska a mezi poslední čtyřkou lehce zvítězila nad Caroline Wozniackou, s níž tak vyhrála i čtvrtý vzájemný duel v sezóně. Ve finále ji čekala Agnieszka Radwańská, kterou pokud by porazila, se mohla posunout do Top 10. To se jí však nepodařilo a na polskou tenistku nestačila poměrem dvakrát 2–6.  Dalším turnajem se pro ni stal Wuhan Open, kde dokázala nejprve v 1. kole přejít před Chorvatku Ajlu Tomljanovićovou, avšak ve 2. kole musela kvůli zdravotním problémům vzdát rozehrané utkání proti Camile Giorgiové. Na China Open 2015 v Pekingu nejprve porazila v úvodním kole ve třech setech americkou tenistku Madison Brengleovou, avšak ve 2. kole odstoupila kvůli poranění pravé ruky z turnaje a nenastoupila tak k utkání s Chorvatkou Mirjanou Lučićovou Baroniovou.  Bencicová se nekvalifikovala na Turnaj mistryň 2015, ale dokázala se kvalifikovat na WTA Elite Trophy, kde však pro zranění levého kolene nestartovala. Sezónu zakončila jako čtrnáctá hráčka světa.

2016.

První teenagerka v elitní světové desítce od roku 2009.

Na začátku sezóny startovala v australském Brisbane, kde jako 7. nasazená nejprve vyřadila v 1. kole Saru Erraniovou z Itálie, aby následně ve dvou setech nestačila na americkou kvalifikantku Samanthu Crawfordovou. Dalším turnajem na australské tour byl pro ni Apia International v Sydney, kde si připsala premiérovou výhru v roce 2016, když ve třech sadách přehrála chorvatskou kvalifikantku Mirjanu Lučićovou Baroniovou. V osmifinále po vítězství přešla přes Bulharku Cvetanu Pironkovovou a ve čtvrtfinále si v prvním vzájemném střetnutí poradila i s ruskou tenistkou Jekatěrinou Makarovovou. V semifinále pak po prvním prohraném setu utkání s Mónicou Puigovou z Portorika, v němž dostala kanára, vzdala zápas kvůli nemoci.  Na úvodním grandslamu sezóny Australian Open byla v ženské dvouhře nasazená jako hráčka číslo dvanáct. Turnaj zahájila výhrou nad Američanku Alison Riskeovou a oplatila jí porážku z finále v čínském Tianjinu v roce 2014. Ve 2. kole porazila maďarskou hráčku Tímeu Babosovou a vůbec poprvé postoupila do 3. kola na australském majoru. Své maximum vylepšila ve 3. kole, když po třech setech vzešla jako vítězka utkání proti Ukrajince Kateryne Bondarenkové. V osmifinále narazila na Marii Šarapovovou, s níž svedla vůbec první duel na okruhu WTA. Po více než dvou hodinách zápasu nakonec podlehla Rusce dvakrát 5–7.  Na nově zařazený turnaj do okruhu WTA Tour, únorový St. Petersburg Ladies Trophy v kategorii Premier, přijela jako nejvýše nasazená hráčka. Ve čtvrtfinále si poradila s ruskou turnajovou pětkou Anastasijí Pavljučenkovovou. V semifinále se střetly dvě nejmladší hráčky z první sedmdesátky žebříčku, když 18letá Švýcarka poprvé narazila na stejně starou Rusku Darju Kasatkinovou. Vítězstvím si zajistila debutový kariérní průnik do elitní světové desítky rankingu v následném pondělním vydání, což zhodnotila slovy: „"Být v Top 10 bylo od dětství vždy jako sen – a nyní jsem toho dosáhla! Znamená to pro mě velký den."“ Ve finálovém boji však ve dvou setech podlehla italské turnajové dvojce Robertě Vinciové, která vyhrála turnaj po dvou a půl letech. V aktualizovaném žebříčku z 15. února 2016 vystoupala švýcarská hráčka na 9. pozici. Stala se tak první teenagerkou v elitní světové desítce od roku 2009, kdy v ní figurovala Dánka Caroline Wozniacká a celkově 116. hráčkou od zavedení klasifikace v roce 1975. V metropoli Spojených arabských emirátů v Dubaji nestačila v úvodním kole na Jelenu Jankovićovou ze Srbska, jež podlehla ve třech setech. Přesto se v následném pondělním vydání žebříčku WTA vyhoupla na 7. příčku. Ve stejné fázi vypadla i v Kataru, kde skončila na raketě Američanky Coco Vandewegheové.  Po volném losu v úvodním kole na americkém BNP Paribas Open musela ve 2. kole do třetího setu s domácí Lauren Davisovou, kterou v něm porazila. Nicméně v další fázi nestačila na slovenskou tenistku Magdalénu Rybárikovou. Na floridském Miami poté skrečovala ve 2. kole za stavu 1–4 utkání s Kristýnou Plíškovou kvůli bolestem zad. Jako světová desítka měla v polovině dubna plnit roli švýcarské jedničky v lucernském semifinále Fed Cupu proti České republice. Pro nedoléčené zranění periostu kostrče z Indian Wells Masters se však z účasti omluvila, s předpokladem další až čtyřtýdenní rekonvalesce. Kvůli přetrvávajícím problémům se zády pak zmeškala i antukovou část sezóny s vrcholem na French Open.

Návrat po zranění a další zdravotní komplikace.

Prvním turnajem po návratu se pro ni stal travnatý Ricoh Open 2016 konaný v nizozemském Rosmalenu, kde se přes belgickou hráčku Alison Van Uytvanckovou, Američanku Varvaru Lepčenkovou a Viktoriji Golubicovou ze Švýcarska dostala do semifinále, v němž podlehla Francouzce Kristine Mladenovicové. Vinou zranění pravého stehna pak musela skrečovat v úvodním zápase AEGON Classic v Birminghamu za stavu 4–6 a 3–4 rumunské tenisce Irině-Camelii Beguové. Jakožto obhájkyně titulu v anglickém Eastbourne prohrála po volném losu v úvodním kole ve dvou sadách s Ruskou Jelenou Vesninovou, která ovládla oba sety v tiebreacích. Do Wimbledonu vstupovala jako sedmá nasazená. Po úvodní výhře nad Bulharkou Cvetanou Pironkovovou byla ve druhé fázi přinucena zápas skrečovat. Proti americké kvalifikantce Julii Boserupové, figurující na 225. příčce žebříčku, ztratila úvodní sadu. V úvodu druhé grandslam opustila pro poranění levého zápěstí. Zranění a herní výpadek ji neumožnil startovat na Rogers Cupu, kde měla obhajovat titul a ani na olympiádě v Riu.  Po téměř dvou měsících od absence se přesunula do Severní Ameriky, kde jako třináctá nasazená nastoupila na americkém turnaji Western & Southern Open. Po volném losu v 1. kole byla v další fázi nad její síly Tímea Babosová. Stejně skončila i na podniku v New Havenu, kde ji z turnajového pavouka na úvod vyřadila Belgičanka Kirsten Flipkensová. Na US Open, kde ji pořadatelé nasadili jako 24. hráčku, porazila na úvod domácí Samanthu Crawfordovou, které tak oplatila porážku z Brisbane. Ve 2. kole si pak ve svou setech poradila s Andreou Petkovicovou z Německa. Ve 3. kole však snadno podlehla třinácté nasazené Britce Johanně Kontaové.  V září se přesunula do Asie, kde začala turnajem Toray Pan Pacific Open konaném v japonské metropoli Tokiu. Zde jako nenasazená skončila v prvním kole na raketě Dánky Caroline Wozniacké. V čínském Wu-chanu, turnaji kategorie Premier 5, skončila v turnaji opět hned na úvod, když ve 2. sadě skrečovala po problémech se zády utkání ruské tenisce Světlaně Kuzněcovové. Výhrou ovšem začala na China Open v čínském Pekingu, když přešla dál ve dvou setech přes Anniku Beckovou z Německa. V další fázi však podlehla kazašské tenisce Jaroslavě Švedovové.  V rakouském Linci i v ruské Moskvě pak shodně vypadla hned v úvodním kole, když v prvním případě podlehla Slovence Dominice Cibulkové a v druhém nestačila na domácí Darju Kasatkinovou. Sezónu zakončila na 43. pozici.

2017.

Sezónu poprvé v kariéře rozehrála jako reprezentantka švýcarského týmu na Hopmanově poháru, kde po jejím boku nastoupil Roger Federer. Ve dvouhře zdolala Britku Heather Watsonovou a následně podlehla Němce Andree Petkovicové i Francouzce Kristině Mladenovicové. Švýcaři obsadili konečné druhé, první nepostupové, místo v základní skupině A s bilancí mezistátních zápasů 2:1. Před úvodním grandslamem roku odehrála Apia International Sydney, kam obdržela divokou kartu. Ve druhé sadě prvního kola však skrečovala Kazašce Julii Putincevové kvůli rozštěpenému nehtu na palci nohy, který ji omezoval v pohybu po dvorci. Soupeřkou v úvodním kole prvního glandslamu sezóny Australian Open se pro ni stala světová dvojka Serena Williamsová, se kterou za 79 minut prohrála. Na přelomu ledna a února startovala v ruském Petrohradu, kde hned v úvodním kole její cestu turnajem zastavila domácí Darja Kasatkinová. V únoru pak coby členka švýcarského fedcupového týmu odehrála dvě singlové utkání úvodního kola světová skupiny. Nejprve podlehla ve dvou setech Kristině Mladenovicové, aby stejným počtem setů později porazila Pauline Parmentierovou.

Belinda Bencicová, :, nepřechýleně "Bencic", (* 10. března 1997 Flawil) je švýcarská tenistka, bývalá juniorská světová jednička, juniorská mistryně světa pro rok 2013 a šampionka na juniorkách French Open a ve Wimbledonu. Ve své dosavadní kariéře vyhrála na okruhu WTA Tour čtyři turnaje ve dvouhře, první z nich na travnatém AEGON International 2015. Cestou za vítězstvími na Canada Masters 2015 a Dubai Tennis Championships 2019 porazila vždy čtyři hráčky z první světové desítky v řadě. Vybojovala také dvě deblové trofeje, premiérovou s Kateřinou Siniakovou na J&T Banka Prague Open 2015. K nim přidala dvě singlové výhry v sérii WTA 125K. V rámci okruhu ITF získala čtyři tituly ve dvouhře a tři ve čtyřhře.

贝琳达·本契奇(Belinda Bencic,,1997年-3月10日,生于瑞士弗拉维尔),瑞士籍斯洛伐克裔网球运动员,是现今女子网坛较为年轻且成绩不断上升的球员之一。本契奇从小师从前世界第一玛蒂娜·辛吉斯的妈妈,也深受辛吉斯的影响,她也是继辛吉斯之后,被外界认为是辛吉斯的接班人,瑞士女子网球的希望。现今,本契奇由其父亲执教,她的父亲在1968年从捷克斯洛伐克移民至瑞士,但是本契奇仍然持有斯洛伐克国籍。


Historie interkulturní komunikace.

Dnes víme, že již starověcí Řekové prožívali svoji jazykovou a kulturní odlišnost od jiných kultur. Všechny velké říše od starověku se s touto rozdílností musely nějak vyrovnávat. Vědecké zkoumání interkulturní komunikace má ale poněkud kratší historii: začalo po II. světové válce, kdy USA expandovaly do různých zemí a kontinentů a tak docházelo k častým kontaktům mezi Američany a příslušníky odlišných kultur. Zkoumání interkulturní komunikace bylo tedy podníceno spíše praktickými potřebami.

Komunikace mezi národy a kulturami.

Různé kultury mají různé normy a očekávání chování ve formálních i neformálních situacích, například při sociálních interakcích, schůzkách nebo jednáních. Nedostatek informací a pochopení těchto rozdílů může vést k nedorozuměním.

Kulturní specifičnosti komunikace.

Ve verbální komunikaci rozlišujeme rozdíly mezi kulturami s nízkým a vysokým komunikačním kontextem.

Interkulturní komunikační kompetence.

Interkulturní komunikační kompetence byly shledány jako silné prediktory kulturního šoku, psychologického přizpůsobení, celkové mezikulturní účinnosti v bydlení v hostitelské kultuře, rozsahu sociální interakce s hostitelskými státními příslušníky, pracovního výkonu a transferu technologií. Základem interkulturní kompetence je jazyková vybavenost a respektování kulturních specifičností partnerů. Tyto kompetence jsou považovány za nezbytný aspekt při procesu mezikulturní adaptace jednotlivce.  Srovnání komunikačních stylů mezi Severní Amerikou a Japonskem:

Interkulturní školení a jeho význam.

Za rozvojem interkulturního školení (tréninku) stojí především jeho tvorba a zdokonalování v průběhu válek, přístupu k náboženství a k účelům obchodu (zejména mezinárodního). Dalšími aspekty ovlivňující jeho rozvoj jsou: Interkulturní vzdělávání se týká činností, jejichž cílem je pomoci lidem pracovat a efektivně žít v cizím kulturním prostředí.

Současné poznatky a budoucnost interkulturální komunikace a školení.

Velmi rozvinuté je zkoumání interkulturní komunikace v USA. Mezi nejvýznamnější organizace patří: Teorie a výzkum interkulturní komunikace se rozvíjí také v dalších zemích. Nejvíce se těmto výzkumům věnují ve Velké Británii, Německu a Rusku.

Interkulturní komunikace a školení je jedním z témat interkulturní psychologie a pedagogiky. Označuje procesy interakce a sdělování v takových situacích, kdy jsou komunikujícími příslušníci jazykově či kulturně rozdílných národů, etnik, ras nebo náboženství.

跨文化传播(英语:Intercultural Communication或英语:Icross-cultural communication)是社会讯息的跨文化传递,或者是社会讯息系统的跨文化运行。是比较不同文化在各历程的变迁,就是各种文化讯息在时间和空间中流动、共享、互动沟通和建立不同文化中,人与人之间共存关系的文化交往过程。


Klubová kariéra.

La Masía.

Dongou přišel do Barcelony v roce 2008, skauti FC Barcelony si ho všimli na několika mládežnických turnajích, kterých se účastnil prostřednictvím nadace Samuela Eto'oa, který tehdy ještě hájil barvy FC Barcelony.  Dongou nastoupil do nižších kategorií klubu a žil v La Masíi. V jednom roce se mu podařilo hrát ve třech různých věkových kategorií, tak jako se to kdysi podařilo slavnému Leovi Messimu. V 15 letech začal hrát v kategorii Juvenil B (dorost), přestože věkově ještě patřil do kategorie Cadete (žáci). V sezóně 2010/2011 stále hrál v kategorii Juvenil B, nicméně již nastupoval i za Juvenil A. Do kategorie Juvenil A se na stálo propracoval v sezóně 2011/2012. Během roku 2012 se účastnil turnaje Next Gen Series, což je obdoba ligy mistrů pro hráče U19. Se svými spoluhráči se probojoval až do čtvrtfinále a celkově se stal se 7 zásahy nejlepším střelcem turnaje.

FC Barcelona B.

Po čtyřech letech strávených v akademii nastoupil v nejvyšší třídě, když dne 28. ledna 2012 debutoval v rezervním týmu FC Barcelony. Do zápasu proti druholigovému S. D. Huesca zasáhl jako střídající hráč za svého spoluhráče Rodriho. Svůj první oficiální gól zaznamenal 25. března 2012 ve střetnutí s C. D. Alcoyano. Sezónu 2011/2012 skončil s celkovými 12 starty, ve kterých se mu podařilo vstřelit 2 góly.

FC Barcelona.

V předsezónní přípravě 2013/2014 zaznamenal v A-týmu celkem 3 góly. Dva vstřelil v utkání proti norskému týmu Vålerenga IF (7:0) a poté se jedním zásahem podílel na vítězství Gamperovy trofeje v zápase proti brazilskému Santosu.  Poprvé v oficiálním zápase však debutoval 6. prosince 2013 ve Španělském poháru proti Cartageně, když v 78. minutě zápasu vystřídal Alexise Sáncheze. V tomto střetnutí se mu také podařilo zaznamenat svůj první oficiální gól v prvním týmu a upravil skóre na konečných 1:4 pro Barcelonu. 11. prosince 2013 debutoval v Lize mistrů, když nahradil střídajícího Neymara v 81. minutě zápasu proti skotskému Celticu Glasgow.  V La Lize poprvé nastoupil 19. ledna 2014 v 85. minutě zápasu proti Levante (1:1). 29. ledna 2014 podepsal nový kontrakt s FC Barcelonou. Smlouva je platná do 30. června 2017 a obsahuje výkupní klauzuli ve výši 17 milionů eur.

Jean Marie Dongou Tsafack (* 20. dubna 1995, Douala, Kamerun), je kamerunský fotbalista hrající na pozici útočníka. Aktuálně hraje za katalánský klub FC Barcelona B.

马里耶·东古(Jean Marie Dongou Tsafack)(出生于1995年4月20日)是喀麦隆的职业足球运动员,司职前锋,现效力于西班牙足球乙级联赛中的巴塞罗那足球会B队。


Teoretické zdroje komputační teorie mysli.

Kognitivismus.

Kognitivismus je psychologický směr akceptující existenci a smysluplnost zkoumání mentálních konceptů – proti Behaviorismu. Věří, že kognice je tvořena vnitřními mentálními stavy (reprezentace nebo symboly). A manipulace s nimi se dá popsat pomocí pravidel a algoritmů.

Komputacionismus.

Srovnáme-li mysl s počítačovým programem, objevíme spoustu podobností. Počítačový program sestává ze struktury data z algoritmů. Moderní programovací jazyky obsahují nejrůznější struktury dat, například posloupnost písmen (například „abc“), čísla (např. 3) a také komplexnější struktury, jakými jsou seznamy položek (A B C) a větvené struktury (stromy). Lze pak definovat algoritmy – mechanické procedury určené k operacím s různými druhy struktur. Lze například definovat proceduru REVERSE, která obrátí pořadí položek v seznamu (z A B C vytvoří C B A). Tato teorie se uplatňuje především v neurovědě, psychologii a vývoji umělé inteligence.

Funkcionalismus.

Veškeré mentální stavy (pocity, bolest) nezávisí na své vnitřní stavbě, ale na své funkčnosti (roli), kterou sehrávají v kognitivním systému. Identita mentálního stavu je určena svou vazbou na senzorickou stimulaci, jiné mentální stavy a chování.

Klasická komputační teorie mysli.

KTM se skládá ze dvou složek. První složkou je "mentální reprezentace". To znamená, že něco v mentálním světě, symbol se sématickou i syntaktickou hodnotou, zastupuje něco z reálného světa. Druhou složkou jsou "výpočetní mechanismy", což jsou akce provedené s mentálními reprezentacemi, které jsou v souladu se syntaxí (ne sémantikou) mentálních symbolů, což je proces, který se dá technicky definovat jako komputační (Putnam). Výpočetní mechanismy jsou procesy, které jsou kauzálně determinované syntaktickými vlastnostmi symbolů v "language of thoughts" (Fodor). Language of thoughts je teorie, že veškeré naše myšlení se odehrává jako vnitřní monolog, přičemž se operuje se symboly. Všechny tyto symboly, stejně jako slova, se navzájem kombinují podle určitých pravidel.  Například doufáte, že máte pivo v lednici. Podle KTM se ve vašem mozku spojí stav pro naději (D jako doufání) se symbolem, který znamená že pivo je v lednici (P). Zároveň musí být tyto dva symboly ve správném pořadí. Kdyby pořadí bylo PD, což nemůže protože to syntax nedovolí, výsledkem by bylo, že pivo v lednici doufá. Pokud věříte, že pivo je v lednici, potom je stav pro naději nahrazen stavem pro víru (V) a výsledek je VP.

Turingův stroj.

Nejedná se o stroj v pravém slova smyslu, ale spíše o hypotetický stroj využívající princip komputace. Tento stroj si můžeme představit následovně. Jako paměť má pásku rozdělenou na jednotlivá políčka. V každém políčku je jeden symbol, se kterým TS umí pracovat. Páska je teoreticky nekonečná na obě strany. Na pásku lze zapisovat a lze z ní číst pomocí čtecí hlavy, která je vždy zaměřená pouze na jedno políčko. A nakonec je řídící jednotka. Ta se může nacházet v různých vnitřních stavech, kterých smí být jen určitý počet. Tento stroj pracuje v taktech, kdy během jednoho taktu vykoná vždy jednu instrukci. O tom jakou, rozhoduje stav vnitřní jednotky a obsah políčka, na kterém je čtecí hlava. Podle instrukce pak stroj může:  Každý TS má jeden počáteční stav, ve kterém začíná práci. Co má v té chvíli napsáno na pásce se dá hodnotit jako vstupní data. Dále má určitě i koncový stav, kterých ale může být i víc. Dostane li se během práce do koncového stavu, zastaví akce a teprve potom si můžeme přečíst co je na pásce.

Umělá inteligence.

Alan Turing na základě předchozích teorií přichází s pokusem pod názvem Imitační hra. Osoba A, která je sama v místnosti, si dopisuje s dalšími dvěma subjekty B a C. Jeden z nich je člověk a druhý je stroj, avšak osoba A neví, kdo je kdo. Na konci hry má osoba A za úkol určit, kdo z dalších subjektů je člověk. Turingův stroj by podle komputační teorie mysli měl být schopen tímto testem projít (tedy mít 50% šanci být vybrán stejně, jako živý člověk). Imitační hra netestuje vyloženě inteligenci počítače, spíš testuje schopnost počítače chovat se (odpovídat) jako člověk. Výhodou testu je jeho jednoduchá definice inteligence, avšak neurčuje, jestli počítač, který testem prošel, skutečně myslí, nebo pouze myšlení simuluje.

Kritika teorie.

Problém ukotvení symbolů.

Podle této teorie myšlení je jen forma výpočtu. Výpočet však znamená manipulaci se symboly podle jejich tvaru, nikoliv významu. Jak jsou potom tyto symboly v našich hlavách propojeny s jejich významem a jak to poznáme? Toto se nazývá problém ukotvení symbolů.  John Searle v reakci na KTM a Imitační hru přichází s teorií čínského pokoje. Osoba je zavřena v místnosti bez oken a jediná možnost komunikace je prostrkávání papírku pode dveřmi. Osoba neumí čínsky, ale na papírku dostává čínské znaky. Dotyčný v místnosti má jen tužku, papír, tabulku čínských symbolů (bez překladu nebo významu) a knihu pravidel. Když obdrží symbol, otevře knihu a vyhledá instrukce k příslušnému symbolu. Tam například stojí, že je-li na papírku symbol Ç má odpovědět symbolem <unk> z tabulky. Je logické, že kdo neumí čínsky, nepochopí význam znaků jen podle jejich umístění do řetězců – proto to nemůže pochopit ani počítač. Manipulace se symboly založená pouze na jejich tvaru spíše než na významu bude podle KTM teorie interpretována jako mající význam. Ale interpretace nebude přirozená symbolům samotným, ale bude parazitovat na faktu, že například význam symbolů v knize není přirozený, ale odvozený od významu v naší hlavě. Pokud jsou významy symbolů spíše nepřirozené, potom to nejsou schopné modely pro význam v našich hlavách a kognice tím pádem nemůže být jen manipulací se symboly.

Frame problem.

Je otázkou, jak v komputační teorii mysli člověk dokáže určit, co je relevantní. Proto se tomuto problému také říká problém relevantnosti. K problému se přistupuje následovně. Pokud se stroje zeptáte, co je relevantní, musí projít každou položku ve svém seznamu a určit co je a co není relevantní. To ovšem zabere příliš času. Člověk naopak činí rozhodnutí o relevanci velmi rychle a v podstatě celý den. Potom to však vypadá, že lidská oblast běžných myšlenek (zpracovávání centrálního systému) není komputační. Tento problém se nazývá „frame problém“ podle anglického výrazu "Include into frame" (v překladu bráno v potaz).

Komputační teorie mysli (KTM) je založena na představě, že lidská mysl funguje jako počítač. KTM vychází z kognitivismu, komputacionismu a funkcionalismu. Představa je taková, že mysl disponuje mentálními reprezentacemi a výpočetními mechanismy, obdobně jako počítače datovými strukturami a algoritmy. Slovem počítač se zde myslí abstraktní Turingův stroj: operátor se symboly, který zhodnotí vstup (input) a krok za krokem podle instrukcí (pravidel) vytváří odezvu (output). Tato teorie byla vymyšlena Hilary Putnamem v roce 1961, posléze ji upravil jeho student Jerry Fodor. I navzdory velké kritice se v devadesátých letech zůstává KTM jednou z předních teorií o lidské kognici.

在哲学中,心灵计算理论,又名心智计算理论( 英语:Computational theory of mind,CTM )指的是一系列关于「人类心灵是一个讯息处理系统」的观点。该理论认为,认知和意识同为一种计算形式。沃伦·麦卡洛克和沃尔特·皮茨(1943)为最早提出神经活动是计算性的人。他们认为神经计算性可以解释认知 。该理论的当代形式由赫拉里·普特南于1967年提出,并由他的博士生,同时也是哲学家和认知科学家的杰瑞·福多在1960至1980年代发展起来。 尽管在1990年代,由于普特南、希尔勒等人的研究,这一观点在分析哲学领域中受到了强烈反驳,但此观点仍普遍存于现代认知心理学中,许多演化心理学理论家也将其假定为正确的。2000至2010年代之间,这一观点在分析哲学领域再度引起注意。(Scheutz 2003,Edelman 2008)。


Druhá generace (BMW Z4 E89).

Druhá generace modelu BMW Z4 byla představena v prosinci 2008 na každoroční automobilové show v Detroitu. Jedná se o nástupce první generace Z4 s označením BMW Z4 E85. Má pevnou hliníkovou skládací střechu, podobně jako Mercedes SLK. Oproti předchozí generaci se vyrábí pouze ve verzi roadster.  Modelová řada je k dispozici v pěti základních konfiguracích.  sDrive 18i, sDrive 20i a sDrive 28i jsou vybaveny 4válcovým motorem o objemu 1997 cm3 s výkonem od 115 do 180 kW. Disponují 6stupňovou manuální převodovkou nebo volitelně 8stupňovou sportovní automatickou převodovkou. sDrive 35i a sDrive 35is jsou vybaveny 6válcovým motorem o objemu 2979 cm3 s výkonem od 225 do 250 kW. Disponují 7stupňovou automatickou dvojspojkovou převodovkou.

Technologie.

Všechny konfigurace jsou vybaveny technologií BMW EffecientDynamics, která rekuperuje energii vozidla vznikající při brždění. Další společnou technologií je BMW Dynamic Drive, které umožňuje přepínání jízdních režimu mezi módy "komfort", "normal", "sport" a "sport+". Tyto režimy ovlivňují charakteristiku řazení automatické převodovky, proměnnou citlivost řízení a tuhost posilovače. U vozidel s M-sportovním paketem je navíc režimy upravována charakteristika elektronicky řízených tlumičů. Parkovací brzda je elektromechanická.  Všechny konfigurace obsahují bezpečnostní systémy ABS, asistenta nouzového brždění, předpínač bezpečnostních pásů a systémy ESP a ASR. Vybaveny jsou rovněž čtyřmi airbagy. Brzdová světla regulují svou intenzitu v závislosti na intenzitě brždění. Za opěrkami hlav cestujících jsou bezpečnostní výstupky spojené s konstrukcí vozu. Při otevřené střeše mají tyto výstypky chránit posádku při případném převrácení vozu. Jedná se také o první roadster z dílny BMW, který je vybavený ovládacím a navigačním systémem iDrive.

Design.

Nová verze je oproti předchozí generaci navržena s novým interiérem i exteriérem. Pevná hliníková skládací střecha je ovládána elektrohydraulicky. Operovat s ní je možné do rychlosti 40 km/h. Ve složené poloze je uložena v zadní části auta a shora překrývá úložný prostor. Při složené střeše se tak snižuje kapacita nákladového prostoru z 310 na 180 litrů.  Druhá generace je o 148 mm delší, 9 mm širší a v kvůli pevné střeše a související hydraulice přibližně o 100 kg těžší.

Facelift v roce 2013.

V březnu 2013 představilo BMW omlazenou verzi modelu Z4 E89. V designu prošla změnou přední i zadní světla, kterou jsou postavena na LED technologii. Spolu s faceliftem byl zároveň představen model sDrive 18i. K dosavadním barevným konfiguracím přibyly pakety "Design pure white" a "Design pure traction". Tyto pakety obsahují navíc některé barevně sladěné prvky interiéru a exteriéru. Některé ovládací prvky jako tlačítka na volantu a obložení systému iDrive byly nahrazeny kvalitnějšími materiály. Nově přibyla možnost zvolit si barvu vnitřního obložení střechy v kontrastní barvě k interiéru vozu a nový barevný paket "Valencia Orange", který ladí exteriér a prvky interiéru do tmavě oranžové barvy.

Třetí generace.

Podoba třetí generace BMW Z4 zatím není známa a v odborných kruzích se z dostupných informací pouze spekuluje o jeho finální podobě.. Třetí generace BMW Z4 bude uvedena na trh až v roce 2018. Hovoří se o návratu k plátěné střeše místo pevné hliníkové, čímž by došlo ke snížení pohotovostní hmotnosti a vyššímu relativnímu výkonu auta. Stejně tak se spekuluje o partnerství BMW a Toyoty při přípravě nové generace, což někteří interpretují jako směřování k hybridně poháněné verzi.

BMW řady Z4 je sportovní vůz s pohonem zadní nápravy od německého automobilového výrobce BMW. Je zástupcem řady sportovních roadsterů od BMW, kam rovněž patří dříve uvedené modely BMW Z1, BMW 507, BMW Z8 a BMW Z3. Přímým předchůdcem modelu Z4 je model Z3. První generace se začala sériově vyrábět v roce 2002 v továrně BMW v USA. První generace byla ve dvou variantách: roadster a kupé. Druhá generace modelu Z4 se začala sériově produkovat v roce 2009 v Německém Regensburgu, už jen jako roadster se sklápěcí střechou. Na jaře 2013 představilo BMW model Z4 druhé generace s některými funkčními a designérskými úpravami. Tento model je označován jako BMW Z4 2014.

宝马Z4()是德国的汽车生产商宝马制造的双座敞篷跑车。Z4与Z3同期开发,在2002年的巴黎车展上首度亮相并开始销售。


Historie rejstříku.

Pulzní rejstřík začal být uznáván jako identifikovatelný rejstřík pouze v posledních několika desetiletích, ačkoli jeho charakteristický zvuk byl rozpoznáván mnohem dříve. Diskuse o pulzním rejstříku začala nejdříve v oboru fonetiky a logopedie a nezařadila se mezi pojmy používané hlasovými pedagogy až do počátku sedmdesátých let, kdy byl původně považován za kontroverzní pojem. Kontroverze obklopující tento termín v rámci vokální hudby ale opadla po té, co se o pulzním rejstříku při zpěvu začaly publikovat studie. V konkrétním případě Margaret Greenová pořídila videonahrávku fyziologických procesů v těle, když zpěváci vytvářeli hlas v pulzním rejstříku. Tohle poskytlo solidní důkaz, že tento druh hlasové fonace by se měl považovat za hlasový rejstřík v rámci logopedie i vokální hudby. Stejně jako je tomu u všech hlasových rejstříků, pulzní rejstřík je vytvářen jedinečným druhem vibrací hlasivek, řadou tónů a určitých druhů zvuku, který ji odlišuje od ostatních hlasových rejstříků.

Pulzní rejstřík v mluveném projevu.

Diskuse o pulzním rejstříku se mnohem častěji vyskytuje v knihách týkajících se fonetiky a logopedie než v těch, které se zabývají zpěvem. Některé autority považují používání pulzního rejstříku v mluveném projevu za dysfonii, zatímco jiní s nimi souhlasí pouze v případech, kdy dochází k jeho nadměrnému používání. Hollien, Moore, Wendahl a Michel učinili toto prohlášení:  Naším záměrem je prostě naznačit, že pulzní rejstřík obvykle představuje jeden z několika fyziologicky dostupných typů vytváření hlasu ve frekvenčním kontinuu, a proto sám o sobě logicky není klasifikován jako hrtanová patologie. Zatímco nadměrného používání pulzního rejstříku by mohlo mít za následek diagnózu poruchy hlasu, jeho kvalita lze až přespříliš často slyšet u normálního hlasu (zejména u sestupných změn tónů hlasu, kdy hlas klesá podstatně pod frekvenci rejstříku modálního hlasu), než aby se výhradně stal poruchou."  Zdá se, že tohle je v dnešní době převažující názor mezi logopedy. Mnozí rychle poukazují na to, že ačkoli pulzní rejstřík je minimálně součástí rutinní mluvy, jeho nepřetržité používání nedělá z něj nedělá něco utilitárního nebo patologického.  Existují některé důkazy o tom, že pulzní rejstřík se stává čím dál, tím více běžnější v můuveném projevu mladých žen v americké angličtině na počátku 21.století, ale o rozsahu jeho významu se stále rozhoduje. Výzkumnice Ikuko Yuasová naznačuje, že tato tendence je produktem mladých žen, které se snaží naplnit svou řeč vážností za pomoci tónů běžně se vyskytujících v rejstříku používaném muži, a zjistila, že „Američané ve věku vyššího vzdělání [...] vnímají ženský pulzní rejstřík jako váhavý, neagresivní a neformální, ale také vzdělaný, orientovaný na město a vzestupně mobilní“.  Některé jazyky, jako například mazatéčtina z Jalapy, používají pulzní rejstřík (skřípající hlas) jako lingvisticky významný marker, což znamená, že jeho přítomnost nebo nepřítomnost může změnit význam slova.

Pulzní rejstřík ve zpěvu.

Pulzní rejstřík se používá ve zpěvu více, než by se mohlo na první pohled zdát. V basové části zpěvu kvartet evangelia se pulzní rejstřík vyskytuje poměrně často. Krákoravý zvuk používaný zpěváky na začátku vět v americké country hudby je vytvářen přechodem z pulzního rejstříku do normálního modálního hlasu. Navíc některé ruské písně obsahují basové linky v rámci pulzního rejstříku. Když se při chorálové hudbě nedostává basů, chorály často spoléhají na zpěváky, kteří dokáží používat pulzní rejstřík, aby mohli vatvořit nízké basové tóny. Zpěváci jako Tim Storms, J.D. Sumner, Mike Holcomb a různí další gospeloví basoví zpěváci pomocí této techniky vytvářejí subharmonii. Aktuální rekord G-7, nebo 0.189 Hz, drží Tim Storms, který jej dosáhl zesíleným pulzním rejstřkem. Ženy obvykle nezpívají v pulzním rejstříku, ale jsou toho schopny. Některé styly lidového zpěvu nicméně využívají pulzního rejstříku v ženském hlasu. Pulzní rejstřík se také využívá v heavy metalové hudbě, obvykle v kombinaci se vzduchem z bránice, s cílem vytvořit "Growling" nebo "Screaming", což působí agresivně a drsně.  Hlavní využití pulzního rejstříku ve zpěvu je získání tónů s velmi nízkou frekvencí, které zpěvák nedokáže vytvořit v modálním rejstříku. Přestože fyziologickou produkci pulzního rejstříku lze rozšířit až na tóny modálního rejstříku, většina hlasových pedagogů nedoporučuje takovéto praktiky, protože mohou způsobit poškození hlasivek. Mnoho hlasových učitelů také odrazují zpěváky od častého používání pulzního rejstříku, protože by to mohlo způsobit, že by zpěvák mohl ztratit některé z horní tónů modálního rejstříku. V některých případech hlasoví pedagogové zjistili, že terapeutické používání pulzního rejstříku může studentům pomoci při vytváření nižších tónů. Zpěváci často ztrácejí své nízké tóny nebo se je nikdy nenaučí vytvářet kvůli nadměrnému napětí svalů hrtanu a jeho podpůrného mechanismu, což vede k příliš velkému tlaku dech.  Některé styly alikvotního zpěvu, například ve stylu Kargyraa, používají vokální techniky podobné pulznímu rejstříku.

Pulzní rejstřík (také známý jako vocal fry nebo strohbass ) je nejnižší hlasový rejstřík a vytváří se prostřednictvím volného uzavírání hlasivkové štěrbiny, která umožňuje, aby vzduch pomalu „probublal“ hlasivkami s charakteristickým praskáním nebo chrastěním s velmi nízkou frekvencí. Během takovéto fonace se přibližuje arytenoidní chrupavka v hrtanu, což způsobuje, že se hlasivky poměrně pevně stáhnou, čímž se stanou slabé a kompaktní. Tento proces tvoří velkou a nepravidelnou vibrační hmotu v hlasivkách, které pak vytváří charakteristické nízké praskání nebo chrastění, když vzduch prochází hlasivkovou štěrbinou. Nejnižší část rejstříku lze v ojedinělých pozorovat až při 20 až 50 chvěních za sekundu, nebo dvě oktávy pod spodní částí rejstříku modálního hlasu (normálního hlas).

气泡音声区 (vocal fry register)是音高最低的声区,是由空气缓慢地通过松弛的声门而产生。在这个发声过程中,喉中的杓状软骨会靠拢,让声带紧闭。这个过程让一大部分的声带产生不规则的震动,发出其特色的气泡声。气泡声声区如果控制得宜,可以发出比起真声 (modal voice)来得低沉许多的音。


Přidělení adres.

Jako jiné typy adres, link-local adresa může být přidělena ručně nebo automaticky. Některé protokoly podporují pouze automatickou konfiguraci.  V IP sítích je možno link-local adresu obdržet nejčastěji použitím bezstavové konfigurace. V IPv4 jsou link-local adresy obvykle použity pouze k přidělení IP adres zařízením pokud neexistuje žádný vnější mechanismus adresové konfigurace, jako např. DHCP nebo když jiná primární konfigurační metoda selže. V IPv6 jsou link-local adresy povinné a vyžadované pro vnitřní funkcionalitu řady protokolů.

IPv4.

Podle je pro link-local adresování v IPv4 rezervován adresní blok 169.254.1.0 až 169.254.254.255. Pokud nejsou jiné možnosti, jsou link-local adresy zařízením přiřazovány pomocí bezstavové konfigurace.  Při procesu automatické konfigurace vybírají síťová zařízení náhodného kandidáta z rezervovaného adresního prostoru a používají Address Resolution Protocol (ARP), aby se ujistili, že daná adresa již není používána. Pokud ARP dostane odpověď, znamená to, že kandidátní adresa je již používána. V tomto případě je vytvořena nová náhodná kandidátní adresa a proces se opakuje. Proces končí ve chvíli, kdy ARP nepřijde žádná odpověď.  Pokud se globálně směrovatelná adresa nebo privátní adresa stane dostupnou po přidělení link-local adresy, měla by být pro nové připojení obecně preferována před link-local adresou, avšak komunikace přes link-local adresu je stále možná.

IPv6.

V IPv6 byl pro link-local unicast adresování rezervován adresní blok fe80::/10. Skutečná link-local adresa je přidělena s prefixem fe80::/64. Mohou být konfigurovány automaticky (stateless) nebo např. manuálně (stateful).  Na rozdíl od IPv4, IPv6 vyžaduje, aby byla link-local adresa přidělena každému síťovému rozhraní, na kterém je IPv6 protokol povolen, i když je zároveň přidělena jedna nebo více směrovatélných adres. To má za následek, že IPv6 zařízení většinou mívají pro každé rozhraní s povoleným IPv6 více jak jednu IPv6 adresu. IPv6 adresa je potřeba například pro Neighbor Discovery Protocol a další protokoly založené na IPv6 jako DHCPv6.  V IPv6 je bezstavová konfigurace součástí Neighbor Discovery Protocol (NDP). Adresa je bezstavovou konfigurací vytvořena z prefixu adres dané sítě a MAC addresy zařízení.

V počítačové síti představuje link-local adresa takovou síťovou adresu, pomocí které se dá komunikovat pouze v rámci segmentu sítě, ke kterému je počítač přímo připojen.

链路本地地址(Link-local address),又称连结本地位址是计算机网络中一类特殊的地址, 它仅供于在网段,或广播域中的主机相互通信使用。这类主机通常不需要外部互联网服务,仅有主机间相互通讯的需求。


Příběh.

Před miliony let využili bytosti, zvané Ochránci vesmíru, zelenou esenci síly vůle, aby vytvořili mezigalaktickou policii, tzv. Sbor Green Lantern. Vesmír rozdělili na 3600 sektorů, z nichž každý měl jednoho Green Lanterna. Ochránce sektoru 2804 Abin Sur porazil nebezpečného a záhadného Parallaxe a uvěznil jej ve Ztraceném sektoru na zničené planetě Ryut. V současnosti ale Parallax uprchne a téměř Abin Sura zabije. Ten přistane na Zemi a přikáže svému prstenu, aby nalezl vhodného následníka.  Prsten vybere Hala Jordana, nafoukaného testovacího pilota. Transportuje ho k Abin Surovi a ten z něj udělá Green Lanterna. Doma Hal řekne přísahu a je přenesen na domovskou planetu Green Lanternů. Tam se seznámí s Tomarem-Re a Kilowogem, kteří jej začnou trénovat, zatímco Sinestro, vůdce Green Lanternů, považuje Hala za nevhodného a bojácného. Hal se pak se svým prstenem a lucernou vrátí na Zemi.  Senátor Robert Hammond mezitím povolá na tajnou základnu svého syna Hectora, aby provedl pitvu Abin Sura. Část Parallaxe, která zůstala uvnitř Surova těla, vstoupí do Hectora a ten tak získá telepatické a telekinetické schopnosti na úkor duševního zdraví. Když zjistí, že byl pro pitvu vybrán jen kvůli otcovu vlivu, pokusí se svého tátu zabít tím, že telekineticky ovládne jeho helikoptéru na večírku. Hal, coby maskovaný Green Lantern, senátora a ostatní hosty na párty zachrání. Mezi nimi je i Halova dětská láska Carol Ferrisová. Později ale Hector svého otce i tak zabije. Hal se dozví, že na Zemi míří Parallax.  Na domovské planetě Green Lanternů prozradí Ochránci Sinestrovi, že Parallax byl kdysi jedním z nich. Pak se ale rozhodl používat žlutou esenci strachu a stal se jeho ztělesněním. Sinestro věří, že se strachem se dá bojovat jen strachem samotným, a tak požádá Ochránce, aby vytvořili prsten se žlutou esencí. Chystá se obětovat Zemi, aby ochránil domovskou planetu Green Lanternů. Objeví se ale Hal a tvrdí, že užitím strachu se promění ve zlo. Sinestrův plán je tak odmítnut a Hal je určen k záchraně Země.  Po návratu na Zemi Hal zachrání Carol před Hectorem. Parallax pak dorazí na Zemi, vysaje Hectorovu životní sílu a zaútočí na Coast City. Hal použije svou novou sílu a odláká Parallaxe pryč ze Země směrem ke Slunci, což Parallaxe zničí. Hal ztratí vědomí a směřuje ke Slunci, Sinestro, Kilowog a Tomar-Re jej ale zachrání. Celý Sbor Green Lantern pak Halovi poděkuje za jeho statečnost a Sinestro mu svěří odpovědnost za jeho sektor.  Sinestro ale žlutý prsten, obsahující esenci strachu, ukradne a nasadí si jej na ruku.

Přijetí.

Tržby.

Během prvního víkendu po uvedení v Severní Americe utržil snímek více než 53 milionů dolarů a stal se tak nejvýdělečnějším filmem víkendu. Druhý víkend ale jeho tržby spadly o 66 %, což byl největší pád superhrdinského filmu v roce 2011. Celkové tržby ve Spojených státech a Kanadě činily přes 116 milionů dolarů, v zahraničí pak dalších více než 103 milionů. Celosvětově snímek utržil 219 851 172 dolarů, což byla částka, která podle mnoha filmových analytiků nedosáhla očekávání.

Filmová kritika.

Snímek sklidil převážně negativní reakce kritiky. Agregátor filmových recenzí Rotten Tomatoes mu na základě 226 recenzí udělil hodnocení ve výši 26 %. Server k filmu uvádí: „"Green Lantern" promrhal impozantní rozpočet a několik desetiletí komiksové mytologie.“ Server Metacritic ohodnotil snímek na základě 39 recenzí 39 body ze 100. Server Kinobox.cz na základě vyhodnocení 18 recenzí z českých internetových stránek udělil filmu "Green Lantern" 53 %.

Navazující filmy.

Na základě komerčního neúspěchu a negativních reakcí kritiky odstoupilo studio Warner Bros. od zamýšleného sequelu, ke kterému již byl připravován scénář a na který odkazoval epilog prvního filmu. Samotný "Green Lantern" měl rovněž tvořit první snímek nové společné série filmů DC Comics, neboť byl připravován také film "The Flash", kde měl mít Ryan Reynolds v roli Green Lanterna cameo roli. I tyto plány ale byly nakonec opuštěny.  V rámci filmové série DC Extended Universe, zahájené v roce 2013 snímkem "Muž z oceli", má v roce 2020 vzniknout filmový reboot "Green Lanterna".

Green Lantern je americký akční sci-fi film z roku 2011 natočený Martinem Campbellem podle stejnojmenného komiksu vydavatelství DC Comics. Titulní roli testovacího pilota Hala Jordana, který je vybrán, aby se stal prvním lidským členem Sboru Green Lantern, ztvárnil Ryan Reynolds. Hal získá prsten, jenž ho obdaří superschopnostmi. Musí se postavit Parallaxovi, který se snaží narušit rovnováhu sil ve vesmíru. Vedle Reynoldse se ve filmu objevili Blake Lively, Peter Sarsgaard, Mark Strong, Angela Bassett a Tim Robbins. Snímek, jehož rozpočet činil 200 milionů dolarů, byl do amerických kin uveden 17. června 2011. V Česku měl premiéru 18. srpna 2011.

是一部于2011年上映的美国超级英雄电影,根据DC漫画公司同名漫画角色改编成,由马丁·坎贝尔导演、格雷格·勃兰蒂写剧本,漫画书作者分别是麦可·葛林与马克·古根海姆,后来则由迈克尔·戈登堡重写。由莱恩·雷诺斯、布蕾克·莱芙莉、彼得·赛斯嘉、马克·史壮和安琪拉·芭赛特主演。片中叙述飞机试飞员哈尔·乔丹被选中成为绿灯军团的第一位人类绿光战警的故事。从戒指得到超级力量的哈尔必须对抗对宇宙平衡造成威胁的邪恶敌人百烈煞。


Warburgův výzkum.

Ve dvacátých letech minulého století pozoroval Otto H. Warburg se svým týmem fakt, že při omezení kyslíku a glukózy se sníží množství energie v nádorových buňkách, což vede k jejich smrti.  Biochemik Herbert Grace Crabtree zjistil, že kvasinky "Saccharomyces cerevisiae" metabolizují glukózu pouze pomocí glykolýzy (za vzniku ethanolu), a to i v aerobních podmínkách, ovšem pokud mají glukózy dostatek.  Warburg v případě nádorových buněk vypozoroval podobný fenomén - nádorové buňky v aerobních podmínkách metabolizují glukózu glykolyticky - a tak tento jev pojmenoval aerobní glykolýza (později byl tento jev v onkologii pojmenován Warburgův efekt).  Warburg také v roce 1924 formuloval hypotézu. Ta říká, že příčinou a vůdčím mechanismem nádorových onemocnění je porucha buněčného metabolismu na úrovni mitochondrií. Tím se významným způsobem odlišují od zdravých buněk, u kterých ve většině případů převažuje aerobní glykolýza.

Mechanismus.

Metabolismus glukózy v buňce zahrnuje anaerobní a aerobní fázi. Při anaerobní fázi je glukóza štěpena bez účasti kyslíku až na kyselinu pyrohroznovou (pyruvát) za zisku poměrně malého množství energie. Kyselina pyrohroznová může být přeměněna na kyselinu mléčnou, ta je jako odpadní produkt vyloučena z buňky. Aerobní fáze, neboli buněčné dýchání, se odehrává v mitochondriích a její vstupní látkou je právě kyselina pyrohroznová. Ta je štěpena na zbytky kyseliny octové ve formě acetylkoenzymu A, ten je v Krebsově cyklu za spotřeby kyslíku přeměňován na sloučeniny, které jsou dále využity v dýchacím řetězci, jehož činností vzniká protonový gradient pohánějící syntézu ATP.  V rámci Warburgova efektu převažuje u nádorových buněk i v prostředí s dostatkem kyslíku anaerobní fáze metabolismu, tedy glykolýza, a tak je většina glukózy přeměněna na kyselinu mléčnou a vyloučena z buňky. To se projevuje metabolickými změnami na úrovni celého organismu; na úrovni nádoru to znamená především výrazný nárůst spotřeby glukózy, protože produkce energie anaerobní fází je velmi malá, a zvýšení acidity mikroprostředí nádoru.

Využití Warburgova efektu.

Diagnostické využití.

Warburgův efekt je spojený s tím, že nádorové buňky obvykle významným způsobem akumulují glukózu. Pokud je podána látka chovající se jako glukóza, např. fluordeoxyglukóza značená beta+ zářičem F, je možné detekovat i poměrně malé nádory pomocí metody pozitronové emisní tomografie (PET). Je ovšem nutno poznamenat, že Warburgův efekt se nevyskytuje u všech nádorů, takže PET nemusí některé nádory zobrazit. Obvykle se to týká nádorů rostoucích poměrně pomalu a vyznačujících se málo intenzivním metabolismem.

Terapeutické využití.

Vzhledem k převažující anaerobní glykolýze se nabízí její blokování jako možný terapeutický cíl. V současnosti existuje řada látek blokujících vstup glukózy do buňky, blokujících glykolýzu nebo pentózový cyklus (alternativní způsob přeměny glukózy), aktivujících aerobní glykolýzu nebo modifikujících funkci proteinů regulujících metabolismus glukózy. Tento postup má potenciál poškozovat nedostatkem energie především nádorové buňky, protože většina nenádorových buněk je schopna díky funkčním mitochontriím získávat energii i metabolickým zpracováním tuků a ketolátek.

Příčiny.

Možnými příčinami Warburgova efektu, které jsou obvykle zahrnuty různou měrou u všech nádorů, jsou:

Adaptace na nedostatek kyslíku.

Nádory obvykle rostou mnohem rychleji, než jak rychle do nich vrůstají novotvořené cévy. Z toho důvodu je většina nádorových buněk vystavena trvalému nedostatku kyslíku a převaha anaerobní glykolýzy je metabolickou nutností.

Selektivní výhoda.

Mitochondrie, ve kterých probíhá aerobní fáze glykolýzy, představují zároveň klíčový prvek regulace apoptózy. Nádorové buňky, které vlivem náhodných mutací ztrácejí mitochondrie, získávají vyšší odolnost proti apoptotickým signálům imunitního systému.

Warburgův efekt ve zdravých buňkách.

Aktivované T lymfocyty vyžadují mnohonásobně více energie než klidové. Tato energie je využita především k buněčné proliferaci, diferenciaci a různým efektorovým funkcím (například produkce cytokinů). Proto je při aktivaci T lymfocytu nezbytné značné zvýšení jeho metabolismu. Buňka tedy aktivuje rychlé využívání glukózy, které je v periferní krvi dostatek, přičemž klíčovou roli hraje koreceptor CD28. Signalizace z něj vede ke zvýšení exprese a povrchového vystavení glukózového transporteru 1 (Glut-1), podobně jako v případě signalizace z inzulinového receptoru. Nicméně signalizace z CD28 vede nejen ke zvýšení příjmu glukózy, ale i k vyšší míře glykolýzy a snížení oxidativní fosforylace. Většina glukózy přijaté T lymfocytem je tak metabolizována na laktát. Závěrem, aktivované T lymfocyty tedy vykazují zvýšený příjem glukózy a preferují glykolýzu oproti oxidativní fosforylaci i v aerobním prostředí krve. Tyto poznatky naznačují, že Warburgův efekt je spíše fyziologickým fenoménem než unikátem nádorových buněk.

Warburgův efekt je jev objevený německým biochemikem Otto H. Warburgem. Zjistil, že nádorové buňky v metabolismu glukózy preferují glykolýzu před aerobní částí buněčného dýchání, a to i v aerobních podmínkách. Konečným produktem metabolismu glukózy u nádorových buněk je kyselina mléčná. Warburg toto zjištění interpretoval tak, že primární příčinou tohoto jevu, jakož i nádorového bujení je mitochondriální porucha metabolismu. I když je v dnešní době známo, že příčinou nádorové transformace jsou většinou mutace v jaderném genomu, mitochondriální poruchy jsou velmi často v nádorových buňkách přítomny a považují se za jeden ze charakteristických znaků nádorových buněk. Mohou tedy hrát klíčovou roli v dalším vývoji nádoru.

瓦氏效应(英语:Warburg effect),被用于两个不相关生物化学的观测,一个在植物生理学中而另一个在肿瘤学中,都是由于诺贝尔奖获得者瓦尔堡所提出。


Historie.

2006.

Premiérovým vzájemným kláním a jediným v dané sezóně se stalo čtvrtfinále antukového grandslamu French Open. Favorizovaný obhájce titulu a pozdější vítěz Nadal vyhrál za 114 minut první dva sety shodným poměrem 64. Djoković následně vzdal pro zranění.

2007.

V sezóně se oba utkali sedmkrát, z toho pětkrát zvítězil Španěl.  Úvodním měřením sil se stal boj o titul na březnovém Indian Wells Masters. Pro srbského tenistu utkání představovalo debutové finále v sérii ATP World Tour Masters 1000, zatímco Nadal měl zkušenost již s pěti takovými zápasy. Španělský hráč zkušenosti zužitkoval k hladké výhře za 94 minut. Následující týden se však poměr sil obrátil, když na sebe oba narazili ve čtvrtfinále Miami Masters. V utkání trvajícím 97 minut slavil premiérovou výhru Srb.  Během letní antukové sezóny se střetli dvakrát. V obou případech triumfoval favorizovaný Mallorčan. Nejdříve soupeře zdolal mezi poslední osmičkou tenistů na Rome Masters a poté o měsíc později na cestě za třetím grandslamovým titulem v semifinále French Open. Pro Djokoviće to byla první semifinálová zkušenost na turnajích velké čtyřky. První zápas na trávě sehráli mezi poslední čtyřkou na wimbledonském pažitu. Po rovnocenném rozdělení prvních dvou setů byl srbský hráč přinucen utkání skrečovat.  Druhé vzájemné vítězství Djoković zaznamenal na Canada Masters probíhajícím v Montréalu, když jej přehrál v semifinále. Po dalším zvládnutém klání slavil druhou trofej ze série Masters 1000.  Naposledy se dvojice utkala v základní skupině šanghajského Turnaje mistrů, kde bez potíží vyhrál Španěl.

2008.

V průběhu roku se pár střetl šestkrát. Nadal zvýšil kladnou zápasovou bilanci na 10–4, když čtyřikrát rivala přehrál.  Na úvod si pro výhru v semifinále březnového Indian Wells Masters došel Djoković, který za necelou hodinu a půl ztratil pouze pět gamů.  Opět v semifinálové fázi svedl oba pavouk proti sobě na Hamburg Masters, kde své antukářské kvality potvrdil španělský hráč. Další triumf přidal mezi poslední čtyřkou hráčů na French Open, kde vyřadil Srba třetí sezónu za sebou. Poté si připsal čtvrtý turnajový triumf z Roland Garros bez přerušení.  Následovala Nadalova výhra z boje o titul v londýnském Queen's Clubu, jež pro něj představovala vůbec první kariérní trofej z travnatého turnaje.  Na letní události série US Open naopak dominoval Djoković, když si s protivníkem poradil v semifinále Cincinnati Masters.  Poslední vzájemná bitva roku přišla opět v semifinálové fázi na pekingských Letních olympijských hrách. Nadal po výhře zvládl i finále a stal se olympijským vítězem.

2009.

Během sezóny se oba hráči potkali sedmkrát. Z prvních čtyř utkání vyšel vítězně Španěl, zbylé tři opanoval Srb.  V průběhu roku se členové dvojice několikrát střetli na antuce. Nejdříve je los svedl proti sobě ve finále Monte Carlo Masters, z něhož vyšel po třísetovém průběhu vítězně Nadal. Slavil tak pátou monackou trofej v řadě. Na třetí pozici figurující Djoković musel obhájit titul na Rome Masters, aby se vyhnul pádu na čtvrté místo. Ve finálovém střetnutí mu však za dvě hodiny tento cíl zhatil mallorský rodák, s nímž dokázal hrát vyrovnanou partii pouze v úvodní sadě.  Třetím vzájemným antukovým zápasem bez přerušení se stalo semifinále Madrid Masters. Po těžké třísetové bitvě zvítězil Nadal, jenž odvrátil tři mečboly a zvládl dva tiebreaky. Jednalo se o první vzájemný duel trvající déle než čtyři hodiny. Celkový čas 4.03 hodin znamenal vůbec nejdelší utkání otevřené éry tenisu hrané na dva vítězné sety (později rekord překonal zápas Federera a del Potra v semifinále Letních olympijských hrách 2012, kde se ovšem v rozhodující sadě nehrál tiebreak). Jak odborníci tak fanoušci zvolili tento mač jako nejlepší duel sezóny. Djoković později připustil, že se musel s touto prohrou dlouho vyrovnávat.  Opět po roce se oba utkali na tvrdém povrchu Cincinnati Masters. Za 92 minut vyšel ze semifinále znovu vítězně srbský tenista, pro něhož to byla první vzájemná výhra během probíhající sezóny. Po zvládnutém semifinále pařížského BNP Paribas Masters, v němž mu Španěl sebral jen pět her, si došel pro premiérový titul roku v sérii Masters 1000. Také závěrečné klání v základní skupině Turnaje mistrů poprvé konaného v Londýně, opanoval Srb. V duelu trvajícím bez dvou minut dvě hodiny zvládl zkrácenou hru úvodní sady a ve druhé mu prolomené podání přineslo vítězství.

2010.

Z obou vzájemných utkání sezóny odešel vítězně Nadal.  Premiérové vzájemné finále na Grand Slamu dvojice odehrála během zářijového US Open. Po čtyřsetovém průběhu a 3.43 hodinách hry titul připadl Nadalovi. Stal se tak nejmladším tenistou otevřené éry, jenž zkompletoval kariérní grandslam. Zároveň se po Agassim stal druhým mužským tenistou historie, jenž vybojoval tzv. Zlatý Grand Slam, dosáhl výhry na všech majorech a v olympijském turnaji.  Podruhé proti sobě nastoupili v základní fázi Turnaje mistrů. Španěl oplatil soupeři porážku z předchozího roku a po podobném průběhu zvítězil.

2011.

Všech šest vzájemných klání představovala finále, z toho dvě grandslamová. Pokaždé z nich jako vítěz odešel Djoković.  Na březnové události série Masters 1000, kalifornském Indian Wells Masters, pokračoval srbský tenista ve skvělé formě, když od začátku sezóny udržoval svou neporazitelnost. V třísetovém boji o titul zdolal Nadala a na turnaji slavil druhý triumf.  O dva týdny později se oba utkali v posledním duelu floridského Miami Masters. Srb dokázal po ztrátě první sady duel opět otočit a vyhrát 2:1 na sety.  Ve finále antukového Madrid Masters si Djoković připsal vůbec první vzájemné vítězství na antukovém povrchu, a to ve dvou sadách. V utkání o titul na navazujícím Rome Masters pak přidal další dvousetovou výhru, již čtvrtou v probíhající sezóně.  Popáté oba pavouk svedl k finálovému klání na travnatém Wimbledonu. Po dvou hodinách a dvaceti osmi minutách srbský hráč vybojoval premiérový wimbledonský titul, když soupeře přehrál ve čtyřech setech.  Naposledy, pošesté, na sebe opět narazili ve finále US Open, kde v předchozím ročníku slavil titul Španěl. Djoković však protivníkovi porážku oplatil. Po čtyřech hodinách a deseti minutách získal třetí Grand Slam kariéry, k němuž potřeboval odehrát čtyři sety.

2012.

Ze čtyř vzájemných střetnutí zvítězil Nadal třikrát. Úvodní finálový zápas na Grand Slamu připadl Djokovićovi, druhý pak Španělovi.  Finále Australian Open představovalo napínavou pětisetovou bitvu, která se zapsala do historie tenisu. Po 5.53 hodinách hry slavil čtvrtý grandslamový triumf Djoković. Oba členové dvojice se tak objevili ve třetím finále majoru za sebou, po Wimbledonu 2012 a US Open 2012. Zápas se stal nejdelším grandslamovým finále v otevřené éře tenisu, bez rozdílu soutěže. Po dohrání byli finalisté tak vyčerpaní, že na závěrečném ceremoniálu seděli namísto obvyklého setrvání ve stoje. Nadal duel okomentoval jako největší porážku kariéry a nejlepší zápas, který kdy odehrál. Djoković uvedl, že na tento moment nikdy nezapomene a vítězství považuje ve své kariéře za přelomové.  V boji o titul na antukovém Monte–Carlo Masters dosáhl španělský hráč na osmou turnajovou trofej z monacké události v řadě. Prodloužil tak svou rekordní sérii v otevřené éře tenisu v počtu vyhraných ročníků na jediném turnaji. Poprvé od listopadu 2010 dokázal Djokoviće porazit, když mezi lednem 2011 až lednem 2012 soupeř zvítězil ve všech sedmi finálových duelech.  Ve finále Rome Masters oplatil španělský hráč Srbovi dvousetovou porážku z předchozího roku a zaznamenal šestou římskou trofej od sezóny 2005.  Na grandslamu French Open se oba potkali opět až v boji o titul. Stali se tak teprve druhou mužskou dvojicí v historii tenisu, jejíž členové se probojovali do čtyř finále Grand Slamu za sebou. Pro oba byl zápas výzvou. Nadal mohl výhrou překonat rekordních šest Bjorgových titulů z Roland Garros bez přerušení. Djoković se naopak mohl stát prvním mužským tenistou od Roda Lavera, jenž v roce 1969 zvítězil na čtyřech majorech v řadě. Španěl potvrdil roli výborného antukáře, a po sérii tří proher z finále Grand Slamu, soupeře za necelé čtyři hodiny přehrál po čtyřsetovém průběhu. Vytrvalý déšť zápas opakovaně přerušil. Poprvé od roku 1973 tak došlo k jeho dohrání až v pondělí (od stavu 6–4, 6–3, 2–6, 1–2 z pohledu Nadala). Mallorský rodák se ziskem sedmého Poháru mušketýrů stal nejúspěšnějším hráčem pařížského grandslamu. Současně vyrovnal nejvyšší počet vítězných grandslamů ve dvouhře z jediného turnaje, když se zařadil po bok sedmi wimbledonských výher Američana Peta Samprase.

2013.

Po třech výhrách si z celkového počtu šesti klání připsal každý člen dvojice.  Potřetí se oba potkali ve finále Monte Carlo Masters a poprvé v něm dokázal zvítězit srbský hráč. Ukončil tak Španělovu rekordní sérii osmi monackých titulů v řadě. Zápas představoval jejich první duel od červnového boje o trofej na French Open 2012 a celkově dvanácté finálové utkání z posledních třinácti střetnutí.  Na French Open na sebe narazili v semifinále. Nadal byl třetí nasazený a figuroval ve stejné polovině pavouku jako srbská světová jednička. Duel je považován za jedno z nejlepších antukových představení v historii tenisu. Ve čtvrté sadě byl Španěl dva míče od postupu, ale Srb zvládl tiebreak, kterým poslal bitvu do pátého rozhodujcího dějství. V něm pak po dramatické koncovce připadl zápas sedminásobnému šampiónu poměrem her 9–7, přestože měl soupeř za stavu 4–2 výhodu prolomeného podání. Utkání trvalo čtyři hodiny a třicet sedm minut. Po vítězném finále se Nadal stal prvním mužem v historii, kterému se podařilo jediný Grand Slam vyhrát osmkrát. V historických tabulkách se dvanáctou trofejí dotáhl na Australana Roye Emersona, s nímž spolusdílel 3. místo za sedmnácti tituly Federera a čtrnácti trofejemi Samprase.  Z hlediska vývoje semifinálového zápasu se jednalo téměř o zrcadlově obrácený průběh vůči finále na Australian Open 2012, v němž Djoković vedl 2–1 na sety a ve čtvrté sadě byl také pouhé dva míče od postupu. Nadal se tehdy do zápasu obdobně vrátil zvládnutou zkrácenou hrou. V pátém setu měl poražený hráč vždy break k dobru a v jeho prostředku udělal lehkou nevynucenou chybu, která znamenala rozhodující obrat nadějného vývoje. V melbournském finále poslal Nadal do autu bekhend za stavu 4–2 a 30–15 (a nesotáhl daný game k vedení 5–2), zatímco Djoković zkazil do sítě jasný vítězný míč za stavu 4–3. Pokažené balóny znamenaly naději pro pozdější vítěze, kteří si následně vzali ztracené podání zpět. Djoković dovedl finále Australian Open 2012 k výhře poměrem 7–5 a Nadal rozhodl semifinále French Open 2013 ve svůj prospěch výsledkem 9–7. Španěl po vítězném utkání prohlásil, že se jednalo téměř o „dokonalou spravedlnost“ ve vzpomínce na rok starou porážku v Melbourne Parku.  Nadal byl tak za své devítileté působení na Roland Garros nucen odehrát druhé pětisetové klání (předtím v pěti sadách porazil pouze Johna Isnera v 1. kole French Open 2011).  V semifinálové fázi srpnového Canada Masters zvítězil Španěl ve třech setech, když v těsném průběhu rozhodl až tiebreak posledního dějství. Po zvládnutém finále dosáhl na rekordní 25. titul ze série Masters 1000. Nadal zvládl také přímý boj o trofej na US Open. Ve finále newyorského grandslamu se dvojice potkala potřetí. Španěl slavil po čtyřsetovém vývoji šestou výhru z posledních sedmi zápasů.  Poslední dva duely roku naopak připadly srbskému tenistovi shodným poměrem gamů 6–3 a 6–4. Přestože Djoković nejdříve triumfoval ve finále China Open, bodový zisk Španělovi po turnaji zajistil návrat na pozici světové jedničky právě na úkor Srba. Poté se utkali ve finále londýnského Turnaje mistrů, kde Djoković slavil třetí titul ze závěrečné události roku. Naopak Nadalovi neumožnil zkompletovat sbírku všech významných trofejí, když mu titul z Turnaje mistrů stále jako jediný unikal.  Španěl zakončil sezónu na prvním a Srb na druhém místě světové klasifikace. Djoković zaznamenal od zářijové prohry ve finále US Open sérii 24zápasové neporazitelnosti. Dominanci v probíhající sezóně dvojice potvrdila bodovým stavem, když součet obou hráčů činil 25 290 bodů, což bylo více než celkový bodový součet v pořadí třetího až sedmého tenisty světa.

2014.

Třetí vzájemný finálový duel za sebou Djoković vyhrál, když ve finále březnového Miami Masters zdolal Španěla 6–3 a 6–3. V sérii finálových vítězství pak pokračoval na květnovém Rome Masters, kde si připsal 19. titul ze série Masters 1000.  Ve finále French Open přerušil Nadal soupeřovu čtyřzápasovou šňůru výher. Duel byl také kláním, kdo bude po French Open figurovat na čele žebříčku ATP. Přes ztrátu úvodní sady dovedl Španěl zápas k vítěznému konci, když získal zbylé tři dějství. Při první mečbolové příležitosti soupeře zakončil Djoković duel dvojchybou. Poměrem 3–6, 7–5, 6–2 a 6–4 si manacorský rodák připsal rekordní devátý Pohár mušketýrů pro šampióna Roland Garros a celkově 14. grandslamovou trofej, čímž se v historických tabulkách dotáhl na druhou pozici Američana Peta Samprase. Po zápase měl turnajovou bilanci 66 výher a jedinou porážku z roku 2009. Stal se prvním mužem historie tenisu, jenž dokázal jediný Grand Slam vyhrát devětkrát. Pohár mu předala švédská legenda a šestinásobný šampión z pařížské antuky Björn Borg. Při ceremoniálu Nadal uvedl: „"Je to den plný emocí. Tenis mi dnes vrátil, co mi vzal v Austrálii. Novak je velký soupeř. Je mi ho líto, ale věřím, že tenhle turnaj jednou vyhraje."“

2015.

V sezóně se utkali čtyřikrát a vždy zvítezil Djoković bez jediného ztraceného setu, když celé sezóně dominoval v roli světové jedničky.  Poprvé srbský tenista vyhrál v semifinále antukového Monte-Carlo Rolex Masters. Podruhé pětinásobného obhájce Nadala porazil ve čtvrtfinále French Open. Následně se potkali ve finále říjnového China Open, v němž vyhrál Djoković za 1:30 hodin nad španělskou světovou sedmičkou po dvousetovém průběhu 6–2 a 6–2. Počtem gamů se jednalo o nejhladší vítězství ve vzájmeném utkávání. Na China Open si Srb udržel i při šestém startu celkovou neporazitelnost, když všech 29 zápasů do nichž v Pekingu nastoupil, vyhrál. Za Nadalovým tenisovým rekordem, 31 vyhranými zápasy v řadě od premiérového startu (na French Open), tak zaostával pouze o dvě utkání.  Semifinále odehráli na Turnaji mistrů, do nějž postoupil Nadal po třech výhrách v základní fázi. Pozdější vítěz turnaje Djoković v něm uspěl po setech 6–3 a 6–3. Vzájemný poměr klání ze závěrečné události roku tak činil 3–2 v jeho prospěch.

2016.

Úvodní lednový týden sezóny se pár utkal ve finále Qatar ExxonMobil Open. Jednalo se o druhý duel v kategorii ATP World Tour 250 či International Series. První hráč světa Novak Djoković zvítězil za 73 minut nad světovou pětkou Rafaelem Nadalaem 6–1, 6–2 a získal jubilejní šedesátý singlový titul na okruhu ATP Tour. Vyhrál tak devátý z posledních deseti vzájemných utkání a vůbec poprvé se ujal v sérii vedení 24–23 na zápasy. Jednalo se o jeho nejhladší kariérní výhru nad Španělem, pro kterého zápas představoval 99. finálový duel na okruhu.  Podruhé v roce se potkali během semifinále březnového BNP Paribas Open, kde opět po dvousetovém průběhu dominoval Djoković, jenž následně jako první tenista vybojoval pátou trofej z Indian Wells Masters. Sérii neporazitelnosti navýšil Djoković na sedm zápasů, když Španěla zdolal ve dvou setech čtvrtfinále Internazionali BNL d'Italia. V duelu rozhodly až koncovky obou dějství. V každém setu přitom Nadal promarnil výhodu soupeřova sebraného podání.

2017.

Jubilejní padesátý zápas odehráli v semifinále květnového Mutua Madrid Open. Poprvé od French Open 2014 zvítězil Nadal, když za 1.39 hodin vyhrál ve dvou setech. Naposledy předtím se Srbem neztratil set ve finále Rome Masters 2012.

Analýza.

Tenisoví komentátoři Dick Enberg, John McEnroe a Mary Carillová se shodli na tom, že soupeření této dvojice má potenciál stát se největším měřením sil dvou tenistů v historii, a to díky vysokému počtu již odehraných zápasů, jejich vysoké úrovni, a také nízkému věkovému odstupu – přibližně jednoho roku, obou aktérů.  Djoković představuje hráče s nejvyšším počtem výher nad Nadalem na okruhu ATP Tour. To platí i opačně, když španělský tenista uštědřil Srbovi nejvíce porážek. Djoković svého rivala jako jediný porazil ve čtyřech finále antukových turnajů. Někteří odborníci se domnívají, že jako jediný dokáže být právě na antukovém povrchu vyrovnaným soupeřem Nadala, když jeho druhý úhlavní protivník Roger Federer, zaznamenal úhrnem pouze dvě antuková vítězství. Španěl i Srb praktikují podobný herní styl.  V úvodní fázi vzájemných klání měl navrch Nadal, jenž vedl 16–7 na zápasy. Poté přišlo Djokovićovo období, když srbský hráč zvítězil v sedmi finálových utkáních za sebou a snížil negativní bilanci na 14–16. Následovala opět Španělova dominance během níž mallorský rodák vyhrál šest ze sedmi duelů. Poslední dvě střetnutí roku 2013 připadla Djokovićovi.  Web "ATPworldtour.com" hodnotil v roce 2009 soupeření této dvojice jako třetí nejlepší v úvodní dekádě třetího tisíciletí, ačkoli měření sil obou hráčů započalo relativně pozdě, až v průběhu sezóny 2006.

Seznam zápasů: Djoković–Nadal.

Exhibice.

Bogotská exhibice, konaná 21. března 2011, představovala první vzájemný zápas takového charakteru mezi Djokovićem a Nadalem. Španěl v ní vyhrál po dvousetovém průběhu. Historicky se jednalo o vůbec nejkvalitněji obsazené tenisové utkání hrané na kolumbijské půdě. Druhý exhibiční zápas, jehož výtěžek měl směřovat Nadalově nadaci a fotbalovému týmu Real Madrid, byl plánován na 14. července 2012. Místem konání se měl stát domovský stadion Realu Santiago Bernabéu. Vzhledem k Nadalově dlouhodobému zranění po Wimbledonu 2012 se však duel neuskutečnil.

Vývoj kariéry dvojice.

Djoković (nar. 22. května 1987) je téměř o jeden rok mladší než Nadal (nar. 3. června 1986). Tabulka uvádí srovnání vývoje tenisových kariér obou členů dvojice. V každém svislém sloupci je dosažný věk tenisty v konkrétní sezóně a kumulovaný zisk titulů a výher (vítězných zápasů) do konce dané sezóny. Počátek je v 18 letech stáří obou hráčů, čemuž odpovídá rok sezóny, v němž tohoto věku každý z dvojice dosáhl.  Například Djoković sezónu 2010 zakončil ve věku 23 let. Do té doby vyhrál celkově 1 Grand Slam, 85 grandslamových utkání a na okruhu ATP získal celkem 18 titulů. Sezónu pak zakončil na 3. místě žebříčku a na jeho čele v celé kariéře nefiguroval ani jeden týden. Ve srovnání s tím, Nadal ve 23 letech zakončil sezónu 2009. Do té doby zvítězil celkem na 6 Grand Slamech a vyhrál 36 titulů. Danou sezónu 2009 zakončil na 2. místě a v celé kariéře byl 46 týdnů světovou jedničkou.

Soupeření Djokoviće a Nadala představuje sérii vzájemných zápasů mezi dvěma profesionálními tenisty – Novakem Djokovićem ze Srbska a Rafaelem Nadalem ze Španělska, kteří dlouhodobě obývali první dvě příčky žebříčku ATP. Příběh jejich utkávání je řadou odborníků považován za jeden z nejsilnějších v celé historii tenisu. Oba hráči proti sobě svedli větší počet střetnutí, než jakákoli jiná dvojice v otevřené éře tenisu. Celkově se utkali v 50 zápasech, v nichž kladnou bilanci výher a proher drží Djoković 26–24, když jeho sérii sedmi vítězství Nadal přerušil na Madrid Masters 2017.

纳达尔与乔科维奇对战史是诺瓦克·乔科维奇与拉斐尔·纳达尔两位顶尖网球运动员的对战历史。他们已有54次的交手,排在公开化年代以来第一位,乔科维奇以28胜26负领先。 在2006年至2010年期间,相对于费纳之争打的火热,两人的对战并不能与之比拟。然而,随着两人在2010年的美网决赛相遇之后,「德纳之争」已经悄然拉开序幕。 2013年,在乔科维奇26岁,纳达尔27岁这一赛季,两人的交手记录打破了原本约翰·马克安诺和伊凡·蓝道所保有的36次交手纪录,成为公开化年代以来交手最多次的对战组合(值得注意的是乔科维奇和费德勒的交手纪录后来也打破了这项旧纪录,以39次排名第二)。两人的第一次交手发生在2006年法网的八强战中,当时纳达尔在两盘6–4之后,乔科维奇退出比赛。而两人的第一次决赛交手是在2007年印第安维尔斯大师赛中,纳达尔以2–0赢得了比赛。在接下来的迈阿密大师赛上,乔科维奇则复仇成功战胜了纳达尔,最后成功进入决赛拿到了职业生涯第一个大师赛冠军。


Popis hry.

Příběh hry je zasazen do stejného fantasy světa jako Final Fantasy X, tedy do Spiry. Po dvou letech vypadá pořád stejně, liší se jen v detailech a v tom, že je nyní palác v Bevellu hráči volně přístupný, přístav Kilika byl kompletně přebudován a některé lokace jsou zcela nové, například byl nalezen vchod do tajemných ruin Gagazetu.  Co se však vůbec nezměnilo, je přítomnost mnoha běsů v krajině, přestože byl Sin, jenž je vytvářel, poražen. S příchodem éry zvané "Věčný Mír" nastaly dalekosáhlé změny ve společnosti Spiřanů. Yevon se kompletně rozpadl a zbylí představení se převážně raději stáhli z veřejného života. Běžní lidé jsou plni optimismu, nadšení a pozvolna překonávají tabu ohledně užívání strojů. Al Bhedi je učí, jak s nimi zacházet, a sami opustili kočovný život hledačů staré techniky, místo toho se soustřeďují na inovace. Ronsové, jejichž populaci v minulém díle zdecimoval Seymour Guado, se pod Kimahriho vedením pomalu zotavují z těžkých ztrát. Lidé se nyní bez hrozby Sina více věnují práci a také zábavě, kterou představují blitzbal s reformovanými pravidly (opět jako mezihra), nebo velkolepé koncerty. Jiní pátrají po tajemství minulosti a pročesávají Spiru kvůli pokladům, ať už ve formě zlata, dávných technologií, nebo starých koulí s cennými informacemi. (Spherami)  Přesto život ve Spiře není ještě taková idyla. Většina lidí opustila učení Yevonu a dle starší generace přejímají nové svobodné způsoby příliš rychle. Politika se po pádu Yevonu rozpadla na dvě dominantní frakce: Ligu mladých a Neo-yevonskou partaj, složenou z bývalých yevonských kleriků. Obě usilovaly o podporu Yuny, která se stala vlivnou celosvětovou celebritou, ovšem o politiku nejevila zájem. Nakonec začaly mezi oběma frakcemi bojůvky.

Soubojový a dovednostní systém.

Final Fantasy X-2 se vrací k osvědčenému systému ATB, z dílů VII, VIII a IX. Bitvy tedy probíhají v reálném čase a hráč musí zadávat příkazy rychle, pokud nechce přijít o tahy. Jediný rozdíl je, že nepřítel i herní postavy mohou nyní útočit současně a buď vyrušit oponentův útok, nebo spolu se spolubojovníky soustředěným útokem posílit škody. Bitvy jsou díky tomu dynamičtější.  Jelikož jsou v hráčově partě jen tři postavy, je variabilita jejich povolání vyřešena novou technologií, zvanou "převlékací koule"" (angl. Dresspheres)". Během bitvy nebo jindy se postavy mohou převlékat a proměnit se v úplně jiný druh bojovníka. Například Yunu, jež začíná jako pistolnice, lze převléknout do tanečního úboru, kterým omámí nepřátele, aby svým dvěma kamarádkám pomohla snadněji zneškodnit cíl. Schopnosti pro každý typ převleku se získávají díky úrovním AP, které postava dostane za porážky nepřátel a běsů, nebo užíváním určitých předmětů a schopností charakteristických pro konkrétní převlek. Každá postava má k dispozici až šest různých převleků podle momentální konfigurace "mřížky prádla" "(angl. Garment grid)". Tato mřížka je tvořena geometrickými obrazci, spojenými pomocí uzlů, podobně jako v předchozím díle, jen je miniaturní. Časem získávají postavy i obleky, které jsou unikátní pro jedinou z nich.  Děj v díle X-2 není tolik lineární jako ve FF X, ale je vyprávěn pomocí misí, které hráč plní. Kromě hlavních a povinných misí může plnit i mnohé vedlejší a hrát různé minihry, kterými se příběh hry doplní. Je tedy na hráči, kolik misí splní. Hlavní mise jsou rozděleny do pěti velkých kapitol, během nichž je po všech koutech Spiry otevřeno několik vedlejších misí. Tyto mise lze buď splnit kdykoliv, nebo jen v určitou kapitolu. Na hráče, který splní hlavní mise i všechny vedlejší mise, čeká na konci hry překvapení. Díky tomuto systému může hráč už od samého začátku hry nahlédnout do naprosté většiny míst ve Spiře, což je v tomto díle možné z celé série Final Fantasy vůbec poprvé.

Postavy.

V minulých dílech Final Fantasy měl hráč k dispozici mnoho postav, které mohl pro bitvy střídat. Nyní jsou hratelné postavy pouze tři a jsou všechny ženského pohlaví, dvě z nich jsou pro hráče Final Fantasy X velmi dobře známé. Mezi nejdůležitější vedlejší nehratelné postavy (NPC) patří:

Final Fantasy X-2 je videohra typu RPG od firmy Square Enix pro platformy PlayStation 2, PlayStation 3 a PlayStation Vita. Vyšla jako pokračování Final Fantasy X (FF X) v roce 2003 a je tak vůbec prvním pokračováním příběhu kteréhokoliv dílu série Final Fantasy. Hlavním hrdinou je Yuna, která se po porážce Sina vrátila do Besaidu. Dva roky po událostech Final Fantasy X je však vytažena svou sestřenicí Rikku a její kamarádkou Paine na další dobrodružství ve Spiře, a doufá, že ještě někdy uvidí svou lásku Tiduse, jenž se na konci FF X ukázal být jen snem, který se po zabití Sina rozplynul.

是由史克威尔(今史克威尔艾尼克斯)为PlayStation 2开发并发行的角色扮演游戏,于2003年3月13日在日本发售(北美于2003年11月18日、欧洲于2004年2月20日)。游戏是《最终幻想X》的续作,玩家将继续跟随尤娜在虚构世界史匹拉的战争爆发前寻求解决政治冲突的办法。


Mládí.

Mustafa se narodil v paláci v Manise jako mladší bratr sultána Ahmeda I. Jeho matkou byla Halime Sultan, abchazská konkubína.  Do roku 1603 bylo běžné, že vládnoucí osmanský sultán popravil své bratry (i jejich mužské potomky) krátce po usednutí na trůn (Mustafův otec Mehmed III nechal popravit devatenáct svých bratrů). Když ale v roce 1603 na trůn usedl na trůn třináctiletý Ahmed I., ušetřil tehdy svého bratra Mustafu.  Jedním z důvodů, proč Mustafa přežil bratrovu vládu, byl vliv Kösem Sultan (Ahmedova oblíbená konkubína), která tím chtěla chránit své děti před princem Osmanem, prvorozeným synem Ahmeda, kterého zplodil s jinou konkubínou. Kdyby se totiž Osman stal sultánem, chtěl by zabít své nevlastní bratry a Kösem (tento scénář se později stal skutečností, když v roce 1621 Osman II. zabil svého bratra Mehmeda). Nicméně zahraniční velvyslanci potvrdili, že Ahmed měl svého bratra Mustafu velmi rád.  Do smrti Ahmeda I. v roce 1617 žil Mustafa ve starém paláci společně se svou matkou Halime Sultan a babičkou Safiye Sultan.

První vláda 1617-18.

Ahmedova smrt způsobila dilema, které doposud v Osmanské říši nenastalo. Mnoho princů bylo připraveno na sultanát a všichni žili v hlavním paláci Topkapi. Dvorní rada vedena Šejk-ul-Islamem "Esadem Efendim" a "Sofu Mehmedem Pašou" (který zastával post velkovezíra) rozhodla usadit na trůn Mustafu místo Ahmedova syna Osmana. Sofu Mehmed Paša argumentoval tím, že Osman je příliš mladý na vládu, aniž by se ohlížel na názor lidu. Hlavní černý eunuch Mustafa Aga upozorňoval, že Mustafa má problémy s mentalitou, ale jeho názor nebyl brán v potaz. Mustafova vláda odstartovala novou éru následnictví, která platila až do zániku Osmanské říše. Poprvé v historii říše usedl na trůn bratr místo syna. Jeho matka Halime Sultan se stala Valide sultánkou, tak jak tomu bylo zvykem a měla velkou moc. Kvůli Mustafově mentální zaostalosti častokrát vystupovala a řešila problémy místo něj.  Doufalo se, že častý sociální kontakt zlepší Mustafovo psychické zdraví, ale jeho chování se neustále zhoršovalo. Sundal turbany svým vezírům a tahal je za vousy. Jiní jej zase viděli, jak hází mince ptákům a rybám, jako by to byla potrava. Osmanský historik Ibrahim Peçevi napsal: „Tato situace byla viděna mnoha státníky a obyvateli říše. Všichni pochopili, že byl psychicky narušen.“

Sesazení.

Mustafa nebyl nikdy víc než jen součást intrik v paláci Topkapi. V roce 1618, po krátké době vládnutí, byl sesazen svým mladším synovcem, Osmanem II. a byl poslán zpět do starého paláce. Konflikt mezi janičáři a Osmanem II. mu však dal druhou šanci. Po povstání janičářů, vedoucí k sesazení a zavraždění Osmana II. v roce 1622, nastoupil Mustafa znovu na trůn a vládl další rok.

Údajná mentální labilita.

Podle historika Baki Tezcana není dostatek důkazů o tom, že měl Mustafa narušenou mentalitu, když nastupoval na trůn. Mustafa údajně mnohokrát navštívil vojáky a námořní jednotky, zkoumal různé druhy zbraní a aktivně se zajímal o munici, kterou námořnictvo využívalo. Podle barona de Sancy, francouzského velvyslance, chtěl Mustafa vést výpravu proti Safíovcům a vtipkoval o přezimování v Konyi za tímto účelem.  Mimoto, někteří historici vysvětlují politický převrat jinak a nezmiňují Mustafovu neschopnost. Baron de Sancy tvrdil, že šlo jen o konspiraci vytvořenou hlavním admirálem Ali Pašou a hlavním černým eunuchem Mustafou Agou, kteří byli naštvaní, že jeden oblíbený vezír byl zbaven funkce ihned po nástupu Mustafy. Rozhodli se tedy šířil zvěsti o špatném stavu sultána, aby jej mohli dosadit zpět.

Druhá vláda (1622-23).

Svou vládu začal Mustafa tím, že nechal popravit všechny, kteří stáli za vraždou sultána Osmana II. Hoca Ömer Efendi, vůdce povstalců, Suleiman Aga, vezír Dilaver Paša, Ahmed Paša, Baki Paša, Nasuh Aga a generál janičářů Ali Aga, byli rozsekání na kousky.  Přídomek "Veli" (svatý) byl užíván během této jeho vlády.  Jeho mentální zdraví však bylo nekompromisní. Mustafa byl neustále kontrolován svou matkou a zetěm Kara Davudem Pašou. Věřil tomu, že Osman II. stále žije a nechal jej hledat po celém paláci. Sám klepával na dveře a plakal, když svého synovce nemohl nikde najít. Jako vládce byl v podstatě jen hračkou a ten, kdo vládl říši, byla de facto jeho matka Halime Sultan.

Sesazení a poslední léta života.

Politická nestabilita vyústila v konflikt mezi janičáři a kavalérií, následně pak povstáním, které začalo, když se Abaza Mehmed Paša rozhodl zbrojit proti Istanbulu, aby byla pomstěna smrt Osmana II. Vláda se snažila ukončit konflikt popravení Kara Davuda Paši, ale Abaza Mehmed Paša stále pokračoval v bojích. Duchovní a nový velkovezír Kara Ali Paša přemlouvali Mustafovu matku, aby přistoupila na sesazení jejího syna. Na nabídku přistoupila, ale s podmínkou, že její syn zůstane naživu.  Jedenáctiletý Murad IV., syn Ahmeda I. a Kösem, byl jmenován sultánem v září roku 1623. Díky ústupu Halime Sultan bylo dodrženo slovo a Mustafa byl ušetřen popravy. Společně s ní odjel zpět do starého paláce.

Smrt.

Zemřel ve starém paláci dne 20. ledna 1639 a byl pochován na nádvoří Hagia Sophia.

V populární kultuře.

Postava Mustafy I. se vyskytuje v tureckém televizním seriálu "," kde jej ztvárnili herci Cüneyt Uzunlar, Boran Kuzum a Alihan Türkdemir.

Mustafa I. (24. června 1591 – 20. ledna 1639), nazývaný Svatý Mustafa ("Veli Mustafa") během své druhé vlády a často nazývaný Blázen Mustafa (Deli Mustafa) moderními historiky, byl sultánem Osmanské říše; poprvé v letech 1617-18, podruhé 1622-23. Byl synem sultána Mehmeda III. a jeho konkubíny Halime Sultan.

穆斯塔法一世(1592年-1639年-1月20日)是奥斯曼帝国的苏丹,他的执政时期是1617年至1618年及1622年至1623年。


Klubová kariéra.

Jesé zaujal Real Madrid už ve 14 letech, kdy přišel do tamní akademie. Rychle se prokousával jednotlivými mládežnickými kategoriemi. Do příchodu do Castilly vyhrával jednu trofej za druhou. Nejvíce na sebe upozornil po sezóně v Juvenilu A, když zaujal i trenéra A-týmu José Mourinha. Jesé byl pozván na předsezónní turné do USA a Číny.  Pro sezónu 2011/12 Jesé postoupil do Castilly (rezervní tým Realu). Po jeho parádních výkonech bylo jen otázkou času, kdy si odbude debut v prvním týmu. To se stalo 13. prosince 2011 v utkání Copa del Rey (španělský pohár) na půdě druholigové Ponferradiny. Real Madrid zvítězil 0:2. Jesé v závěru střídal Cristiana Ronalda, který je jeho fotbalovým vzorem.  V létě 2013 s ním Real Madrid prodloužil kontrakt do roku 2017 a zařadil ho do prvního týmu. Zároveň stanovil výkupní klauzuli na 200 milionů eur. 18. března 2014 v zápase Ligy mistrů proti FC Schalke 04 (výhra 3:1) byl faulován protihráčem Seadem Kolašinacem, výsledkem byly přetržené vazy v koleni a vyřazení ze hry na dlouhou dobu. Ligový titul v sezóně 2013/14 sice nezískal (vyhrálo jej Atlético Madrid), ale stal se vítězem Ligy mistrů UEFA po finálové výhře 4:1 po prodloužení v derby právě nad Atléticem Madrid.  V létě 2016 přestoupil z Realu do francouzského popředního klubu Paris Saint Germain. V lednu 2017 odešel na hostování do UD Las Palmas. V srpnu 2017 odešel hostovat do Anglie do klubu Stoke City.  V lednu 2019 odešel hostovat do Španělska. Do klubu Betis. Důvodem hostování byla nulová minutáž v jeho klubu Paris Saint Germain.  V srpnu 2019 odešel na další hostování. Tentokrát do klubu Sporting Lisabon.

Reprezentační kariéra.

Jesé je mládežnickým reprezentantem Španělska od kategorie U16. Na Mistrovství Evropy hráčů do 19 let v roce 2012 v Estonsku získal se Španělskem zlaté medaile. Ve finále proti Řecku vstřelil vítězný gól (1:0).

Jesé Rodríguez Ruiz [chese rodriges rujis] známý i jako Jesé (26. února 1993, Las Palmas de Gran Canaria, Španělsko) je španělský fotbalista, hráč francouzského klubu Paris Saint Germain od léta 2017 na hostování ve Stoke City. Je také bývalým mládežnickým reprezentantem Španělska.

谢斯·洛迪古斯·雷斯(Jesé Rodríguez Ruiz,1993年-02月26日),通常被称为谢斯·洛迪古斯(Jesé Rodríguez)或谢斯(Jesé,),是一名西班牙职业足球员,现时被法国甲组足球联赛球队巴黎圣日耳门外借至葡超球队葡萄牙体育。司职翼锋。


Historie.

Zbrush byl vyvinut společností Pixologic, založenou Oferem Alonem a Jackem Rimokhem. Program byl prezentován v roce 1999 na konferenci SIGGRAPH. Demo verze 1.55 byla vydána v roce 2002 a verze 3.1 v roce 2007. Zbrush 4 pro Windows a Mac OS byl oznámen 21. dubna 2009 pro srpnové vydání, ale byl následně odložen. V září stejného roku byla vydána verze 3.5 s některými funkcemi plánovanými pro Zbrush 4.

Pixol.

Pixol je datová struktura pro ukládání obrazových informací v 2.5D. Podobně jako pixel obsahuje X a Y souřadnice na virtuálním plátně a hodnotu barvy. Navíc však přidává informace o materiálu, Z souřadnici (hloubku od kamery) a orientaci (normálu).

Možnosti.

Mezi hlavní funkce programu patří:

Skulptování a 3D štětce.

Zbrush umožňuje tvarovat 3D model podobným způsobem jako sochař. Využívá k tomu 3D štětce (), které určitým způsobem ovlivňují povrch modelu. Funkce štětců se liší od posouvání části modelu či přidávání objemu po vyhlazování nebo zploštění povrchu. Každý štětec přitom má dodatečné nastavení funkce.

Polypainting.

Polypainting je metoda malby na povrch objektu s možností následného exportu textury pro 3D model. Hodnota barvy je uložena společně s každým vertexem modelu a rozlišení malby tedy závisí na počtu polygonů modelu.

Dynamesh.

Dynamesh umožňuje dynamickou změnu topologie modelu při zachování konstantní hustoty polygonů. Po změně modelu, která způsobí přílišné natažení polygonů je možné model regenerovat a dynamesh přidá v tomto místě dodatečné vertexy. Další funkcí dynamesh je spojení protínajících se povrchů, podobné booleanovským operacím.

Zbrush je profesionální grafický editor pro 3D a 2.5D modelování, texturování a malbu. Primární funkcí programu je vytváření highpoly modelů pro digitální animace, filmy a hry.

ZBrush是一个专业三维角色建模软件,由pixologic公司出品。被誉为革命性的建模软件,广泛应用于各电影,电视,游戏,特效等诸多领域。因为造型手段脱离传统数位手段,使得创作数字雕塑更为便捷高效。特别适合艺术家使用。最新版本为4R6(2013年6月发布)