Produkce.

Damien Chazelle má velkou zálibu v muzikálových filmech, jelikož on sám je bubeník. Scénář napsal v roce 2010, během období svého života, kdy se zdálo, že filmový průmysl je pro něj mimo dosah. Filmem chtěl vzdát poctu lidem, kteří se stěhují do Los Angeles kvůli splnění svých snů. Na projekt přišel,když studoval Harvardovu univerzitu se spolužákem Justinem Hurwitzem. Ti dva prozkoumali koncert v jejich práci o nízkorozpočtovém muzikálu o Bostonském jazzovém muzikantovi nazvaném "Guy and Madeline on a Park Bench". Chazelle byl oslněn filmy jako "Manhatta" (1921) nebo "Muž s kinoaparátem" (1929), které vzdávaly hold jinými metropolemi. Poté co získal titul se přestěhoval v roce 2010 do Los Angeles, pokračoval v psaní scénáři, kde udělal pár změn, včetně umístění do Los Angeles namísto Bostonu. Po úspěchu s jeho filmem "Whiplash" se o jeho scénář začaly zajímat studia Summit Entertainment a Black Label Media, která souhlasila, že projekt zainvestují. Zpočátku si měli hlavní role zahrát Miles Teller a Emma Watson. Nicméně oba dva od projektu odešli. Choreografii k filmu vytvořila Mandy Moore a zkoušky probíhaly v Atwater Village od května 2015. Gosling trénoval piáno v jedné místnosti, Stone pracovala s Moore na choreografii v druhé a kostýmní designérka Mary Zophres měla svůj vlastní růžek v komplexu. Každý pátek Chazelle pouštěl své crew a obsazení klasické filmy, aby je inspiroval, včetně "The Umbrellas of Cherbourg", "Singin' in the Rain, Páni v cylindrech" a "Hříšné noci". Natáčení začalo 10. srpna 2015 a natáčelo se na více jak 60 místech v Los Angeles. Natáčelo se 42 dní a konec byl v polovině září. Chazelle strávit skoro rok střihem filmu s Tomem Crossem, dvojice se soustředila, aby hlavně zachytili ten správný tón, což byl hlavní cíl všech, kteří na filmu pracovali.

Soundtrack.

Skladby a filmová hudba byla složena a řízena Justinem Hurwitzem, spolužákem Chazelleho z Harvardovy univerzity, kteří spolu již pracovali na dvou filmech. Slova k hudbě napsali Pasek and Paul.

Vydání.

Film měl světovou premiéru na Benátském filmovém festivalu 31. srpna 2016. Také se promítal na Filmovém festival v Tellurie a na Mezinárodním filmovém festivalu v Torontu 12. září 2016. Na Britském filmovém festivalu a na Middleburgském filmovém festivalu měl premiéru na konci října 2016. Na Filmovém festivalu ve Virginii měl premiéru na tamní univerzitě 6. listopadu 2016 a na AFI festivalu 15. listopadu 2016.  Do kin měl být uveden 15. července 2016, v březnu však bylo oznámeno, že se film dostane do kin v omezeném vydání 2. prosince 2016 a větší vydání bude 16. prosince. Chazelle přiznal, že změna nastala, protože cítil, že datum vydání nebylo správné pro kontext filmu.

La La Land je americké romantické muzikálové komediální drama z roku 2016. Režie a scénáře se ujal Damien Chazelle. Hlavní role hrají Ryan Gosling, Emma Stone, John Legend, Rosemarie DeWitt a J. K. Simmons. Film vypráví příběh muzikanta a začínající herečky, kteří se potkají a zamilují v Los Angeles. Jde o třetí film, ve kterém hrají Stone a Gosling zamilovaný pár – po snímcích "Bláznivá, zatracená láska" a "Gangster Squad – Lovci mafie".

《乐来越爱你》(英语:"La La Land")是一部于2016年上映的美国歌舞爱情浪漫喜剧片,由达米恩·查泽雷执导和编剧。电影由瑞恩·高斯林和艾玛·史东担纲主演,他们分别饰演爵士钢琴家和充满抱负的女演员,并讲述两人在洛杉矶追随梦想时坠入爱河。


Domácí úspěchy.

Celkem pětkrát se klub radoval z mistrovského titulu, a to v sezónách 1974/1975, 1975/1976, 2015/16, 2016/17 a 2017/18. V sezóně 1996/1997 vyhrál izraelský fotbalový pohár. Z méně významných soutěží můžeme jmenovat tři vítězství v domácím superpoháru (1975, 2016 a 2017) a další tři v klubové soutěži zvané Pohár Toto (1988/1989, 1995/1996, 2016/17), jejíž obdobu v českém fotbale nenajdeme.

Evropské poháry.

Do 2016.

Několikrát (především v 90. letech) se klub účastnil předkol Poháru UEFA (nyní Evropská liga) či Poháru Intertoto, žádný výraznější úspěch však nezaznamenal.

2016/17.

Liga mistrů UEFA.

Zlom přišel v sezóně 2016/17, kde Hapoelu jen o jeden gól utekl postup do Ligy mistrů UEFA. Díky vítězství v domácí soutěži v sezóně měl právo startovat ve 2. předkole Ligy mistrů, kde vyřadil moldavský Šerif Tiraspol (3:2 doma, 0:0 venku). Ve 3. předkole porazil i řecký Olympiakos Pireus (1:0 doma, 0:0 venku). V posledním předkole, ze kterého už se postupuje do hlavní soutěže, však padl se skotským Celtikem Glasgow (2:0 doma, 2:5 venku).

Evropská liga UEFA.

Kluby vypadnuvší z posledního předkola Ligy mistrů UEFA automaticky získávají právo startovat v základní skupině Evropské ligy. Pro klub to byl vůbec první postup do hlavní soutěže evropského poháru. Do základní skupiny K mu byli nalosováni Inter Milán (Itálie), Southampton (Anglie) a Sparta Praha (Česko). V ní porazil dvakrát Inter (2:0 a 3:2), dvakrát remizoval se Southamptonem (0:0, 1:1) a dvakrát prohrál se Spartou (0:1, 0:2). S 8 body obsadil v tabulce druhé místo a postoupil do jarní fáze soutěže, kde se střetl s tureckým Beşiktaşem Istanbul. Ten byl však nad jeho síly a po 2 prohrách (1:3 a 1:2) se se soutěží rozloučil.

2017/18.

Liga mistrů UEFA.

Svou pouť největší evropskou klubovou soutěží začal Hapoel i tentokrát úspěšně ve 2. předkole, kde vyřadil maďarský Honvéd (2:1 doma, 3:2 venku). Ve 3. předkole se utkal s Ludogorcem Razgrad, mistrem Bulharska a díky většímu počtu vstřelených gólu na hřišti soupeře dokázal postoupit. Stejné pravidlo ho však zastavilo v předkole čtvrtém, kdy soupeřem byl slovinský NK Maribor.

Evropská liga UEFA.

Vypadnutí ve 4. předkole Ligy mistrů znamenalo účast v základní skupině Evropské ligy. Soupeři byli česká Viktoria Plzeň, rumunská FCSB a švýcarské Lugano. V ní však klub pohořel a se ziskem pouhých 4 bodů obsadil poslední místo v základní skupině G.

2018/19.

Liga mistrů UEFA.

Jakožto opětovný mistr Izraele vyrazil Hapoel do boje o základní skupinu Ligy mistrů, tentokrát však už od 1. předkola, kde pohodlně přešel přes estonskou Floru Tallin. Konec přišel už v předkole následujícím, kde nad síly týmu byl nejslavnější chorvatský tým Dinamo Záhřeb.

Evropská liga UEFA.

Po vypadnutí z Ligy mistrů čekalo klub 3. předkolo Evropské ligy, kde však ihned vypadnul s kyperským APOELem. Tento rok si tedy na rozdíl od předešlých dvou sezón Hapoel základní skupinu evropského poháru nezahrál.

2019/20.

Evropská liga UEFA.

Jakožto čtvrtý tým domácí soutěže si Hapoel vysloužil účast v Evropské ligy. Svou pouť na cestě do základní skupiny úspěšně začal v 1. předkole s albánským KF Laçi, následovalo vyřazení kazašského Kajratu Almaty a ve 3. předkole švédského Norrköpingu. Tažení zastavil až v posledním předkole přesvědčivými výhrami dvakrát 3:0 nizozemský Feyenoord Rotterdam. Ani letos tedy klub do základní skupiny evropského poháru nepostoupil.

Konfrontace s českými kluby.

V dosavadní historii se klub střetl s dvěma českými kluby. Při svém historicky prvním postupu do Evropské ligy v sezóně 2016/17 se potkal v základní skupině se Spartou Praha a o rok později ve stejné soutěži i s Viktorií Plzeň. Všechny dosavadní zápasy s českými týmy prohrál.  Video sestřihy: Hapoel - Sparta (ČT), Sparta - Hapoel (ČT), Plzeň - Hapoel (ČT), Hapoel - Plzeň (ČT)

Hapoel Beerševa Football Club (český přepis) známý také jako Hapoel Be'er Sheva Football Club (anglický přepis), v hebrejském originále מועדון הכדורגל הפועל באר שבע je izraelský fotbalový klub z města Beerševa založený roku 1949 hrající tamní nejvyšší soutěž Ligat ha'Al, kterou dokázal pětkrát vyhrát. Na domácí scéně je neúspěšnějším klubem posledních let. V sezónách 2016/17 a 2017/18 hrál základní skupinu Evropské ligy.

比亚斯华夏普尔足球会(Hapoel Be'er Sheva Football Club;, "Moadon HaKaduregel Hapoel Be'er Sheva"),也译比亚斯华夏普尔,是一支位于以色列贝尔谢巴的职业足球会,是 16 支以色列足球超级联赛球队中的一支。


Historie.

Základní a obecně přijímaná charakteristika pojmu sociologie vědění byla utvořena v dílech předchůdců tohoto tématu, F. Nietzscheho, W. Diltheye, G. H. Meada či É. Durkheima. Podstatou práce F. Nietzscheho byla mimo jiné kritika platónské tradice a křesťanské morálky, která měla bránit v tvořivosti a podněcovat nihilismus. W. Dilthey zkoumal humanitní a společenské vědy jako kontrastní k vědám přírodním. Jejich úkolem podle Diltheye bylo chápat a vysvětlovat provázanost mezi životem, rozuměním a vyjadřováním. G. H. Mead se věnoval sociálnímu behavioralismu, který stojí na přesvědčení, že osobnost a vědomí jsou utvářeny primárně interakcí ve společnosti (i přesto, že člověk má určité dispozice, předpoklady a přírodní dovednosti). E. Durkheim se zabýval sociologií jako samostatnou exaktní vědou. Pojem „společnost“ se vysvětloval jako hlavní vysvětlující faktor lidského jednání a povahy. Tito filosofové vymezili základní problematiku a zformulovali základní otázky této sféry sociologie, nicméně nekoncipovali ji jako samostatnou vědní disciplínu. Ústředním tématem jejich prací byl tzv. "pojmový trojúhelník", který reaguje na tři zásadní témata jejich epochy – téma ideologie, vědeckého poznání a výstavby světa. V dílech a myšlenkách W. Diltheye jsou položeny základy světonázorového paradigmatu díky poznatkům o vědění o člověku, společnosti, dějinách a kultuře. V teorii vědění a komunikativní koordinace G. H. Meada jsou obsaženy počátky interpretativního paradigmatu.

Vývoj.

Moderní vývoj sociologie vědění je rozdělen do dvou etap. Za první etapu jsou považována 20. léta 20. století, ve kterém byly pro toto téma zásadní práce K. Mannheima. Druhou etapou, která sociologii vědění výrazně rozšiřuje, jsou 60. léta 20. století; zde figurovali Peter L. Berger a Thomas Luckmann. Společným tématem obou etap je zkoumání a popisování otázek ideologií, podstaty světového názoru, fungování sféry společenského vědění. Zásadní otázkou je pak pro obě etapy určení povahy vztahu a závislosti společenského vědomí na společenském bytí.  Společným znakem je odkaz na dílo Karla Marxe jako zdroj myšlenek této disciplíny. Již v 19. století Marx formuloval sociologii vědění jako problematiku vztahu vědění a společenského bytí jedince či skupiny; je také autorem tvrzení, že vědění je podmíněno materiálním stavem jedince a společnosti, ve kterém se nachází. Zásadním byl pro něj také pojem „třídní vědomí“, kterým popisoval fakt, že buržoazní třída hájí své postavení, protože má co hájit (na rozdíl od proletariátu).  Mannheim se s touto teorií neztotožňoval, naopak tvrdil, že jedinými, kdo se může osvobodit od předsudků, kterým je každý celý svůj život vystavován, jsou intelektuálové. Jedině inteligence je schopna se povznést a zachovat si určitý nadhled. Není to však způsobeno tím, že by intelektuálové nebyli „vázáni na bytí“, naopak jako jediní jsou schopni tuto vazbu reflektovat.  Sociologie vědění, jak je zpracována druhou etapou, se v mnohých oblastech liší od výkladu K. Mannheima. Nejucelenější pohled na tento výklad podává práce Bergera a Luckmana "The Social Construction of the World" (1967). Zatímco Mannheim se ve svých pracích soustředí na otázky týkající se mocenského boje různých politických ideologií ve slabých evropských režimech 20.století, Berger a Luckman se zaměřují zejména na otázky formulované tzv. fenomenologickou sociologií, jejímž zakladatelem je Alfred Schütz; ta se zaměřuje na sociologické koncepce, které vychází z každodenního jednání individuí.

Paradigmata.

Ve filosofii je pojem „paradigma“ chápán jako souhrn základních přístupů vědy ke světu. Jedná se o obecně přijímaný soubor představ, domněnek a předpokladů určité skupiny vědců, platforma, na jejímž základě je svět vnímán. Mění se na základě nových poznatků. Rozlišujeme tři základní paradigmata sociologie vědění, jejichž autory jsou Max Scheler, Karl Mannheim a Alfred Schütz:

Světonázorové paradigma (Scheler).

Schelerův soubor hodnot člení předmět sociologie vědění do tří výchozích kategorií, a to reálných faktorů, ideálních faktorů a poměrně přirozených světových názorů, od nichž se odvozují další kategorie a pojmy sociologie vědění. Stavebním kamenem této sociologické disciplíny je podle něj „zákon řádu ideálních faktorů a reálných faktorů“, který je zbudován na ontologickém dualismu ducha a přírody. Ideální faktory jsou spojeny se svobodou ducha a reální faktory jsou spojeny s nutností přírody (Sociologie vědění, Stanislav Holík, str. 74). Životní společenství - uskupení a primární zdroj vědění, má povahu jako příroda a se svými „étosy“ (podle Schelerova pravidla, které dodržuje určitý druh společnosti) funguje stejně nepochybně jako svět a příroda. Max Scheler na této myšlence zformuloval "zásadu sociologie vědění". Díky původu vědění o realitě a jeho naplnění, které je lidskému vědomí přirozeně vlastní, existuje pevný zákon řádu.

Ideologické paradigma (Mannheim).

Sociologii vědění zkoumá podle hlediska ideologií. Své teze popsal ve spisu "Ideologie a utopie". Podle Mannheima není myšlení procesem, který byl stál na bázi univerzálnosti, naopak je zformováno na základě skupinové (třídní) identity. Čím strnulejší a dogmatičtější (ustrnulejší) společnost je, tím hůře její příslušníci jednají. Na druhou stranu čím více je společnost demokratická, tím více dochází k tzv. třídnímu boji mezi jednotlivými idejemi (Mannheim čerpal hodně ze slovníku Karla Marxe a používal jeho termíny). Podle Mannheima se člověk již rodí do světa, který je určitým způsobem vykládán. Svět významů, do něhož člověk přichází, mu umožňuje a zároveň vnucuje určitou orientaci. "„Jak je možné, že přes gnozeologickou rovnocennost stejně parciálních výkladů světa se jedny stanou uznávanými, zatímco druhé jsou potlačeny?“" To, zda určitý výklad skutečnosti převládne nad jinými, závisí na mocenské potenci té skupiny, která ho prosazuje. Cílem soupeřících stran není pochopit skutečnost, nýbrž vnutit ostatním své vidění světa.

Interpretativní paradigma (Schutz).

Schutz přistupoval k sociologii vědění podle zásad fenomenologické sociologie. Ten se ve svém studiu zaměřuje na běžné, každodenní lidské jednání a aktivity ve světě, který považuje za přirozený. Dokud nedojde k události, která naruší jejich chápání této přirozenosti, nedotazují se, proč je svět takový, jaký je. Interpretační paradigma se tedy snaží vysvětlit, jak lidé chápou chod a fungování světa a jak to ovlivňuje jejich jednání a chování. Klíčové jsou pro něj výrazy jako přirozený postoj, všední den či zdravý rozum.

Sociologie vědění je sociologický směr studující vzájemné vztahy mezi společností a poznáním. Podstatou sociologie vědění je předpoklad, že naše chápání a vědění o světě je sociálně podmíněno a že naše myšlení slouží k ospravedlnění určité sociální situace. Tento přístup chápe myšlení každého jednotlivce jako produkt historické, společenské a geopolitické situace, ve které se myslící a jednající jedinec nachází. Sociologie vědění zdůrazňuje, nakolik je chápání věcí, které každého jedince obklopují, a vztahů, do nichž vstupuje, výsledkem jeho vlastních aktivit; podtrhuje přitom, že existuje množství možných výkladů téže skutečnosti. Neukazuje však, proč ze všech možných výkladů jsou v jisté společnosti a v jisté době realizovány právě určité.

知识社会学研究的是观念的社会根源,以及盛行观念对社会的影响。


Produkce.

První oznámení o filmu proběhlo v roce 2007, kdy David Heyman měl film produkovat a Hamish McColl psát scénář. S projektem se začalo pracovat až v září 2013, kdy Heyman oznámil obsazení Colina Firtha v hlavní roli Paddingtona. Namísto Firtha nakonec nastoupil Ben Whishaw.S rozpočtem 50–55 milionů dolarů je film nejdražším filmem francouzské produkční společnosti StudioCanal. Natáčení a produkce začalo 13. září 2013. V červnu 2014 bylo natáčení dokončeno.

Přijetí.

Ve Velké Británii měl film premiéru 28. listopadu 2014 a za první víkend získal 8 milionů dolarů a stal se nejvíce navštěvovaným filmem dva týdny po sobě. K 30. listopadu 2016 film vydělal 76,3 milionů dolarů v Severní Americe a 191,8 milionů dolarů v ostatních oblastech, celkově tak vydělal přes 268 milionů dolarů. Rozpočet filmu činil 50–55 milionů dolarů  Film získal pozitivní recenze od kritiků. Na recenzní stránce Rotten Tomatoes získal z 135 započtených recenzí 98 procent. Na serveru Metacritic snímek získal z 38 recenzí 77 bodů ze sta. Na Česko-Slovenské filmové databázi snímek získal 73%. CinemaScore udělilo známku A na škále A+ až F.

Ocenění.

King získal nominaci na filmovou cenu Britské akademii v kategorii nejlepší adaptovaný scénář a s Heymanem získala nominaci v kategorii nejlepší britský film. Na cenu Saturn byl nominován film v kategorii nejlepší fantasy film. Na 20. předávání cen Empire Awards film získal nominaci na nejlepší britský film a domů si odnesl cenu v kategorii nejlepší komediální film.

Sequel.

28. dubna 2015 byl potvrzená tvorba sequelu. David Heyman bude film znovu produkovat a Paul King se vrátí jako režisér a scenárista, se scénářem mu však bude pomáhat Simon Farnaby. V červnu 2016 byl potvrzený třetí díl.

Paddington je britsko-francouzský rodinný komediální film z roku 2014. Režie a scénáře se ujal Paul King. Inspirován je knihami od medvídkovi Paddingtonovi od Michaela Bonda. Ondřej Brzobohatý svůj hlas propůjčil hlavní postavě a dále si ve filmu zahráli Hugh Bonneville, Sally Hawkins, Julie Walters, Jim Broadbent, Peter Capaldi, Nicole Kidman.

是改编自麦可·庞德的英国童话《帕丁顿熊》的喜剧电影。演员有休·邦尼维尔、莎莉·霍金斯、妮可基嫚等。英国于2014年11月28日上映。


Tábořiště.

Jamboree se konalo na polích Rinkaby. V roce 2001 se zde konalo národní jamboree s 26 700 účastníky a další národní Jamboree "Jiingijamborii" se zde konalo 14.-22. července 2007 Prostor kempu samotného leží v blízkosti pobřeží na písčité půdě, obklopené borovými lesy. Písčitá půda zabraňuje hromadění srážek, a tudíž nehrozí podmáčení v jakýchkoli částí areálu kempu. Tábořiště je přibližně čtvercové o straně 1,5 km. Malé plochy lesa rozdělují tábořiště na menší části. Průměrná denní teplota v daném období je 22 °C, průměrná noční teplota je 17 °C. Slunce vychází v 5 hodin ráno a zapadá v 9 večer. Pitná voda je k dispozici ze studní na místě. Na tábořišti je v zemi zbudován rozsáhlý sytém rozvodů vody a elektřiny s ohledem na toto jamboree. V jižní části tábořiště je volná plocha s přírodním amfiteátrem. V blízkosti tábořiště jsou písčité pláže s písečnými dunami vytvořenými větrem. Na tábořišti byla organisována kyvadlová doprava na pláž.

Zahajovací a závěrečný ceremoniál.

Slavnostní otevření se konalo 27. července 2011. Jeho součástí byla ukázka historie a geografie Švédska, s hudbou včetně písně „Changing the world“ kterou zahrál Daniel Lemma a Pär Klang. Součásti byl také průvod vlajek (jeden z každé země) a oficiální předání pořadatelství z Velké Británie do Švédska, který zahrnovalo Beara Gryllse který slanil ze střechy jeviště (měl v plánu paragliding, ale svůj plán musel změnit kvůli špatnému počasí). Závěrečný ceremoniál se konal 6. srpna 2011, s živou hudbou od rockové kapely Europe, včetně skladby „The Final Countdown“, a belgická zpěvačka Kate Ryan. V polovině jejího představení začala bouře se silným deštěm. Na závěr každý přítomný skaut, včetně krále Švédska, potvrdil svůj skautský slib.

22. světové skautské jamboree () se konalo v Kristianstadském Rinkaby, v jižním Švédsku od 27. července do 7. srpna 2011. Jeho mottem bylo "Jednoduše skauting". Zúčastnilo se ho 40 061 skautů, vůdců a dospělých dobrovolníků ze 166 různých zemí.

第22次世界童军大露营于2011年7月27日至8月7日在瑞典南部克里斯蒂安斯塔德市的Rinkaby举行。活动主题是「Simply Scouting」。来自166个国家和地区的40,061名童军、领袖和成年志工参与了这次大露营。


Chrám svatého Dmitrije ze Soluně (Vladimir)

聖德米特里主教座堂 (弗拉基米爾)

Historie.

Datum výstavby není úplně jisté, nicméně na základě údajů vladimirského kronikáře se předpokládá, že se tak stalo v letech 1194-1197. Tentýž kronikář také vyzdvihuje skutečnost, že na stavbu chrámu sv. Dmitrije "„nehledali mistry z němec“", že na ní pracovali pouze ruští stavitelé. Naráží tak nejspíše na německé mistry, vyslané Fridrichem I. Barbarossou, kteří stojí za realizací vladimirského Chrámu Zesnutí přesvaté Bohorodice či nedalekého bogoljubského Chrámu Pokrovu na Něrli. Roku 1197 také svatostánek získal své dvě hlavní relikvie - tzv. „náhrobní desku“, což je ve skutečnosti ikona sv. Dmitrije v životní velikosti, a část mučedníkovy košile, potřísněnou údajně jeho krví. Tyto relikvie pochází ze Soluně a dodnes není zcela jasné, jak k nim Vsevolod III. přišel. Zřejmě jejich nabytí souvisí s jeho sedmiletým vyhnanstvím.Současná podoba chrámu se od té původní značně odlišuje. Stavba byla totiž během stalení mnohokrát poškozena požáry a mnohokrát rekonstruována a přestavována. Největší škody na původním vzhledu chrámu však přinesly necitlivé zásahy v 19. století. Roku 1934 totiž Vladimir navštívil car Mikuláš I. a pokáral místní za špatný stav památné budovy. V letech 1834-1839 proto byla stržena původní nízká galerie, která chrám obklopovala a která byla značně zchátralá. V letech 1840-1847 proběhla renovace interiérů, při které byly nenávratně zničeny téměř všechny původní fresky. Navíc bylo do chrámu instalováno vytápění, kterým celá konstrukce značně trpěla.  Po nástupu bolševiků již v roce 1917 byl chrám prohlášen za památku staroruského umění a o rok později, byť byla země zmítána občanskou válkou, začaly práce na renovaci původních fresek z 12. století - pod chórem podařilo se obnovit kousek malby posledního soudu. Špatný stav celé budovy (způsobený hlavně nešťastným vytápěním) si vynutil zásadní rekonstrukci započatou roku 1937, která probíhala i navzdory probíhající válce. Poslední generální oprava proběhla v letech 1999-2004 - kamenné kvádry byly pokryty speciální ochrannou směsí a v interiéru byl zaveden systém udržování stálého mikroklimatu.

Chrám svatého Dmitrije ze Soluně () je pravoslavný chrám v ruském Vladimiru, vystavěný koncem 12. století na příkaz vladimirského knížete Vsevoloda III. jako součást jeho paláce. Zasvěcen byl sv. Dmitriji ze Soluně. Je ceněn pro své vzácné kamenné reliéfy, kterých je na budově okolo 600 a zobrazují světce, mýtická i reálná zvířata

圣德米特里主教座堂(Дмитриевский собор)是位于俄罗斯城市弗拉基米尔的一座主教座堂。圣德米特里主教座堂竣工于1191年。圣德米特里主教座堂是弗拉基米尔和苏兹达尔的白色古迹群的一部分,被联合国教科文组织列入世界文化遗产。教堂的浮雕拥有很高的价值。


格奥尔基·米哈伊洛维奇 (1863-1919)

Život.

Velkokníže Georgij Michajlovič se narodil v Bělom Ključi, v tifliské gubernii ruského impéria 23. srpna 1863 jako třetí syn a čtvrté ze sedmi dětí velkovévody Michaila Nikolajeviče a jeho manželky Olgy Fjodorovny, rozené bádenské princezny. Georgij Michajlovič, rodinou nazývaný „Gogi“, vyrůstal v Gruzii, kde jeho otec byl generálním guvernérem Zakavkazska. Křestní jméno, pro Romanovce netypické, dostal podle svatého Jiří, který má pro obyvatele Gruzie značný symbolický význam a je jedním ze zemských patronů.  Dostalo se mu spartánské výchovy, spal na kavalci a bral studené koupele. Vzděláván byl doma soukromými učiteli. Otec byl zaměstnán vojenskými a vládními povinnostmi a zůstával odtažitou postavou, dominantní silou v rodině byla pedantická matka. Stejně jako jeho bratři, Georgij Michajlovič byl předurčen pro vojenskou kariéru. Hned po křtu byl jmenován patronem 3. praporu a obdržel hodnost generál-adjutanta. Kariéru začal na Kavkaze a pokračoval v Petrohradě, kam se rodina přestěhovala, když mu bylo 18 let. Byl dosti vysoký, měřil okolo 1,93 m, měl hnědé oči, žádné vousy, ale nosil mohutný knír. Již v mladém věku byl plešatý. V mládí žil typickým životním stylem bohatých ruských šlechtických synků: pitky, hazard a ženy. Měl však také intelektuální zájmy a také jisté malířské vlohy. Zájem o umění jej přivedl na místo kurátora "Ruského muzea Jeho carské výsosti Alexandra III." (dnes Státní ruské muzeum) v Petrohradě, místo zastával po mnoho let. V roce 1898 byl jmenován předsedou Ruské genealogické společnosti.

Sbírka mincí.

Od útlého dětství projevoval všepohlcující zájem o numismatiku. V průběhu let nashromáždil nejlepší a největší sbírku ruských mincí a medailí, která obsahovala prakticky každou minci, která někdy v ruské říši obíhala. Na toto téma napsal deset monografií, mezi ně patří "Catalogue of Imperial Russian Coins 1725–1891", který se v USA dočkal v roce 1976 reprintu a i dnes představuje významný příspěvek k tématu. Když byl Georgij Michajlovič v roce 1895 jmenován ředitelem nově založeného "Muzea Alexandra III.", využil všechny své znalosti a vliv k rozšíření numismatické sbírky o vzácné kusy nebo i celé soubory, jako byl soubor ruských mincí vydaných po roce 1700 v kabinetu Hutten-Czapského. V roce 1909 daroval svou vlastní sbírku "Muzeu Alexandra III.", která byla podrobně zpracována předními ruskými vědci za přispění (i finančního) samotného velkoknížete.  Otřesy světové války vyvolaly obavy velkoknížete o kolekci, nechal ji proto uložit do beden, které svěřil Státní úvěrové bance v Petrohradě do úschovy. Během revoluce byly čtyři z pěti beden za záhadných okolností propašovány ze země. Část byla na Západě ukradena, ale většinu sbírky dostala jeho vdova. Mince si nakonec našly cestu z Jugoslávie přes Řím, New York a Berkeley do Národní numismatické kolekce ve Washingtonu. Tento velký a unikátní soubor je od roku 1950 součástí sbírek Smithsonovského institutu. Více než 10 000 ruských mincí a 1250 medailí je součástí kolekce, kterou kdysi vlastnil Georgij Michajlovič.

Manželství.

V mládí se Georgij Michajlovič zamiloval do princezny Niny Čavčavadze, která byla přímým potomkem gruzínských králů, ale vzít si ji nemohl, protože podle rodinných zákonů by to bylo morganatické manželství. Georgiji Michajlovičovi to zlomilo srdce a zůstal svobodný až do sedmatřiceti let. V roce 1892 se chtěl oženit s princeznou Marií Edinburskou, ale její matka okamžitě zařídila její sňatek s Ferdinandem I. Rumunským. Nakonec se Georgij Michajlovič začal zajímat o princeznu Marii Řeckou a Dánskou, nejmladší dceru Jiřího I. Řeckého a velkokněžny Olga Konstantinovny. Maria Řecká nebyla ani krásná, ani neměla zájem si ho vzít, ale on vytrval a v dubnu 1896 přijel do Athén, aby ji požádal o ruku. Přála si zůstat v Řecku, ale nebylo jí dovoleno si vzít neurozeného muže, do kterého se zamilovala a tak nakonec dala přednost Georgiji Michajlovičovi před dalším nápadníkem, srbským princem Alexandrem Obrenovićem. Námluvy se konaly v průběhu Olympijských her v Aténách. Marie dala jasně najevo, že jej nemiluje, byl to sňatek z rozumu. Svatba se konala o čtyři roky později, na její naléhání proběhla v Řecku, na Korfu, 12. května 1900. Pár strávil líbánky v Itálii a po návštěvě Rakouska se usadili v Rusku. Spolu mluvili francouzsky.  Georgij s manželkou žil šest let v Novomichajlovském paláci, rezidenci jeho otce, velkoknížete Michaila Nikolajeviče. Měli dvě dcery: princezna Nina se narodila v roce 1901 a princezna Xenie v roce 1903. V roce 1905 se rodina přestěhovala do nově postaveného malého paláce na Krymu. Nechali ho postavit v anglickém stylu a dali mu řecké jméno Harax. Velkokníže a jeho žena zde vedli po devět let klidný život. Georgij byl oddaný otec, ale jeho manželství nebylo šťastné. Velkokněžna Marie Georgijevna nikdy neměla Rusko ráda a nakonec se manželovi odcizila úplně. V červnu 1914 vzala Marie své dvě dcery do Anglie pod záminkou zlepšení zdraví, ve skutečnosti chtěla pryč od svého manžela. Když vypukla měsíc po jejím příjezdu válka, velkokněžna zpět do Ruska nespěchala a později to bylo příliš nebezpečné, než aby se pokusila vrátit. Georgij už nikdy neviděl ani manželku ani dcery.

Válka a revoluce.

Když vypukla první světová válka, byl aktivován v hodnosti generálporučíka. V roce 1915 byl jmenován pobočníkem vrchního velitele a Mikuláš II. jej pověřil inspekcí. Vrchnímu veliteli měl hlásit situaci na frontě. Zjistil hroznou dezorganizaci ve všech úrovních, zejména v týlu, a korupci, takže si hlášeními udělal mnohé nepřátele. Na pomoc válečnému úsilí také zorganizoval soukromou nemocnici ve svém paláci v Petrohradě. V březnu 1915 byl jmenován patronem 4. kabanského strážního praporu. Ve stejném roce byl poslán s osobním poselstvím na misi do Japonska, tehdejšího spojence ve válce proti Německu. Nejprve navštívil Koreu a odtud pokračoval lodí do Japonska. Na počátku roku 1916 se přes Vladivostok vrátil do Ruska, na zpáteční cestě si udělal obrázek o situaci na Dálném východě. Později byl poslán na návštěvu německých a rakouských válečných zajatců. Začátkem roku 1917 byl poslán na inspekci ruského armádního sboru v Besarábii a Rumunsku, na své cestě navštívil Marii Fjodorovnu v Kyjevě, a v Bukurešti královnu Marii, kterou si kdysi měl vzít. Poté se vrátil do Mogileva, sídla Mikuláše II. Počátek revoluce jej zastihl v Petrohradu.  Pobýval v Gatčině, když Mikuláš II. abdikoval. S pádem monarchie skončil k 31. březnu 1917 vojenskou službu. Chtěl odejít do Anglie, ale britská vláda odepřela všem ruským velkoknížatům vstup. Georgij Lvov, první porevoluční premiér Ruska, odmítl Georgijovu žádost, aby jej nechal odejít ze země. Tři měsíce po pádu Romanovců dostal Georgij povolení provinční vlády odejít do Finska, odkud doufal, že unikne do Švédska a najde si cestu ke své rodině v Anglii.  V červnu 1917 se mu podařilo získat povolení k odjezdu do Finska a pronajal si vilu v malé vesnici Retierve. V zimě 1917 Retierve opustil, protože v domě bylo příliš chladno, a odešel do Helsingforsu. V lednu 1918 byl informován, že Mikuláš II. i s rodinou byl uvězněn a poslán do vězení v Tobolsku. Nakonec situace ve Finsku vzala obrat k horšímu. V touze uniknout a shledat se po čtyřech letech odloučení s rodinou, požádal o nový cestovní pas a povolení k opuštění země a odjezdu do sovětského Ruska. Tím byl jeho osud zpečetěn. Velkokníže byl 3. dubna 1918 zatčen a přivezen pod stráží rudých gardistů zpět do Petrohradu.

Uvěznění.

Zpočátku byl jen požádán, aby neopouštěl město. Protože jeho palác zabrala Rudá armáda, pobýval v domě svého bývalého tajemníka. Následující měsíc otiskly petrohradské noviny dekret nařizující všem Romanovcům přihlásit se tajné policii Čeka. Velkokníže Georgij se dostavil se svým tajemníkem a hovořil s Mojsejem Urickým, jedním z petrohradských bolševických vůdců. Zůstal na svobodě, ale krátce poté se bolševici rozhodli poslat členy rodu Romanovců, kteří se zaregistrovali, do vnitřního vyhnanství. Georgij byl poslán do Vologdy.  Na nádraží ve Vologdě se setkal s obchodním zástupcem, v jehož domě měl žít. Byl to malý dům, kde hostitel žil se ženou a čtyřmi dětmi, a Georgij mu nechtěl překážet. Našel si proto lepší ubytování v domě, který patřil bohatému obchodníkovi.  V exilu pobýval se svým bratrem Nikolajem a s bratrancem Dmitrijem Konstantinovičem, mohli se po městě volně pohybovat a často se navštěvovali. Ráno 14. července, dva dny před vraždou Mikuláše II. a jeho rodiny, přijeli v autě čtyři těžce ozbrojení muži a odvedli velkoknížata z jejich dočasných domovů. Byli zatčeni a internováni v malém venkovském vězení, kde mohli být snáze střeženi. Během věznění k nim dolehly pověsti o vraždě cara.  Georgiji Michajlovičovi se často podařilo propašovat dopisy jeho manželce, poslední z nich je datován 27. listopadu 1918. Jeho žena se neúspěšně pokusila vykoupit svobodu všech tří velkoknížat za padesát tisíc liber prostřednictvím dánského vyslance v Petrohradě.  Velkokníže Georgij napsal své ženě v Anglii: „Dostali jsme každý svoji celu, později se k nám připojil Dmitrij. Skrze železné mříže v okně jsem ho viděl přijíždět a zarazil mne jeho smutný výraz. Prvních dvacet čtyři hodin bylo těžkých, ale potom nám naštěstí dali naše kavalce a také naše oblečení. Až na nás tři je vězení prázdné“. Napsal, že je střeží vojáci z pobaltských gubernií: „Chovají se k nám přátelsky a naše cely od druhého dne nezamykají. Chodíme na malou zahrádku na vězeňském dvoře. Jídlo nám přinášejí zvenku.“ Ve vězení je zastihly znepokojivé zvěsti o zavraždění cara. Vypadalo to na nejhorší a Georgij ze všech knížat propadal největšímu pesimismu. Z exilu ve Vologdě byla velkoknížata převezena zpátky do Petrohradu. V již bývalém hlavním městě byli okamžitě uvězněni spolu s dalšími šesti zadrženými v cele na velitelství Čeky.  Po příjezdu se Georgij Michajlovič a další velkoknížata dotazovali na dobu věznění Mojseje Urického, předsedy petrohradské Čeky. Georgij napsal: „Dmitrij se zeptal Urického, proč jsme byli uvězněni, a jeho odpověď byla, že to bylo pro naši záchranu před hněvem lidu, ve Vologdě nás chtěli lidé zastřelit, takovému vysvětlení je těžké uvěřit.“ Vězni byli vyfotografováni a pak je přestěhovali do vězení Kresty.  Krátce poté byli převezeni do vězení Špalernaja, kde zůstali pro většinu jejich uvěznění. Zde každý měl vlastní celu sedm metrů dlouhou a tři metry širokou, jediným nábytkem byla těžká železná postel. Velkoknížatům bylo povoleno cvičení půl až tři čtvrtě hodiny dvakrát denně. Osobní kontakty povolené ve Vologdě byly nyní zakázány jako jedna z prvních věcí. Všichni dozorci byli vojáci, chovali se k nim tak slušně, že dokonce pomáhali Georgijovi propašovat ven dopisy. Po několika dnech jim bylo povoleno sejít se na dvoře a dostávali také některé věci, jako je čerstvé prádlo a cigarety. Den jim začínal v 7 hodin ráno, když byli probuzeni kroky dozorců na chodbě a řinčením klíčů ve dveřích. Oběd se podával v poledne, skládal se ze špinavé horké vody s několika rybími kostmi a černého chleba. Světla se v celách rozsvěcela v 7 hodin večer, a když se blížila zima, vězni seděli do té doby ve tmě. Při setkáních během rozcvičky měli příležitost prohodit spolu pár slov.  Někteří z jejich příbuzných vynaložili obrovské úsilí a pokusili se prostřednictvím Maxima Gorkého požádat Lenina o propuštění, ale pro velkoknížata přišla zpráva příliš pozdě.

Smrt.

O popravě neexistují žádné zprávy očitých svědků. Verze událostí jsou založeny na informacích z druhé ruky. Rozcházejí se v podrobnostech, některé jsou přehnaně dramatické, avšak obsahem jsou si podobné. O půl dvanácté v noci z 27. na 28. ledna stráže se probudily Georgije Michajloviče, jeho bratra Nikolaje a jeho bratrance Dmitrije Konstantinoviče v jejich celách ve věznici Špalernaja a řekly jim, že si mají sbalit věci. Nejdříve se domnívali, že budou převezeni do Moskvy. Nikolaj Michajlovič si dokonce myslel, že by mohli být propuštěni, ale Georgij mu řekl, že je pravděpodobnější, že budou převezeni na jiné místo a tam zastřeleni. Zlověstným náznakem dalších událostí byl příkaz při odjezdu, podle kterého měli nechat svá zavazadla na místě.  Velkoknížata nastoupila do nákladního vozu, ve kterém již seděli čtyři obyčejní zločinci a šest rudých gardistů. V 1:20 28. ledna odjeli z věznice. Směřovali k řece okolo Martových polí, kde vůz zastavil. Zatímco řidič zkoušel znovu nastartovat, jeden z odsouzených se pokusil utéct a když prchal, byl střelen do zad. Nakonec se motor náklaďáku rozběhl a mohli pokračovat k Petropavlovské pevnosti. Vězni byli hrubě vystrčeni z auta u Trubecké bašty. Navzdory dvacetistupňovým mrazům jim přikázali, aby si svlékli kabáty i košile. Od té chvíle nemohli mít pochyby, co je čeká, a velkoknížata se naposledy objala.  Objevili se vojáci nesoucí na nosítkách velkoknížete Pavla Alexandroviče. Dva vojáci, každý po jedné straně, přivedli každého z nich k příkopu, který byl vykopán ve dvoře. Když procházeli kolem Petropavlovského chrámu, kde byli jejich předkové pohřbeni, velkoknížata si sama požehnala. Vězni byli seřazeni před příkopem, ve kterém již leželo třináct těl. Nikolaj Michajlovič, který nesl svoji kočku, ji podal vojákovi a požádal ho, aby se o ni postaral. Všichni čelili smrti s velkou statečností. Georgij a Dmitrij se tiše modlili. Pavel Alexandrovič, který byl velmi nemocný, byl zastřelen na nosítkách, Nikolaj, Georgij a Dmitrij byli zabiti stejnou salvou. Smršť střel je poslala k ostatním tělům v masovém hrobě.

Děti.

Z manželství velkoknížete a velkokněžny Marie Georgijevny vzešly dvě dcery:

Vyznamenání a ocenění.

Velkovévoda obdržel více ruských a zahraničních vyznamenání:

Velkokníže Georgij Michajlovič Romanov (; 23. srpna 1863 – 28. ledna 1919) byl synem velkoknížete Michaila Nikolajeviče a bratrancem Alexandra III. Byl generálem ruské armády v první světové válce. Během ruské revoluce byl uvězněn bolševiky a zastřelen popravčí četou spolu s bratrem, velkoknížetem Mikulášem Michajlovičem, a bratranci velkoknížaty Pavlem Alexandrovičem a Dmitrijem Konstantinovičem.

格奥尔基·米哈伊洛维奇(,1863年-8月23日-1919年-1月28日),俄罗斯帝国皇室成员,为尼古拉一世之孙,米哈伊尔·尼古拉耶维奇和妻子奥尔加·费奥多罗芙娜的第四个孩子。他在一战时作为俄罗斯军官在军队服务。格奥尔基大公在1919年1月28日,与他兄长尼古拉·米哈伊洛维奇大公、堂弟保罗·亚历山德罗维奇大公,以及德米特里·康斯坦丁诺维奇大公一起,在圣彼得堡遭枪决处死。


Použití tematické analýzy.

Tematická analýza může být použita ke spojení zdánlivě neslučitelných materiálů tak, aby dohromady dávaly smysl na základě společných témat. Bývá užívána k analyzování a získání kvalitativních informací o osobě, skupině, určité situaci, organizaci či kultuře. Tematická analýza bývá aplikována, aby se výzkum mohl posunout od pouhého čtení získaných dat k objevení vzoru a zformování specifické výzkumné otázky. Badatelé využívají tematickou analýzu jako prostředek k získání hlubšího porozumění informacím, které v průběhu výzkumu získali. V praxi a v závislosti na předmětu výzkumu tematická analýza může obsahovat trochu z metody zakotvené teorie, pozitivismu, interpretativní a fenomenologické sociologie- a koncepty výzkumu jako například uchycená data nebo indukce/dedukce.  Tematická analýza využívá koncept takzvaných ukotvených teorií, tedy teorií které mají své předpoklady, vycházejí přímo z empirických dat skrze hledání vhodných témat, jejich kontrastů a výsledkem je vytváření tematických modelů.  Stejně jako fenomenologie se zabývá zkoumáním subjektivních lidských zkušeností. Tento přístup klade důraz na účastníkovy pocity, vjemy a zkušenosti. Tento princip vycházející z humanistické psychologie umožňuje ukázat druhou stranu kvalitativního výzkumu – umožňuje totiž respondentům vyjádřit se vlastními slovy/na základě vlastních zkušeností bez nutnosti být vázán například pevnými otázkami kvantitativních výzkumů.  Jako u většiny ostatních výzkumných metod analýza dat může probíhat dvěma způsoby – indukčně a dedukčně. Indukční způsob analýzy je zde využíván zejména protože jsou předpoklady či závěry pevně vázány na pevná data, takže během analýzy není potřeba pokoušet se najít již princip nebo vzor. Dedukční způsob je na druhou stranu mnohem více zaměřen na teorii – což ale způsobuje problém v tom, že tato analýza je limitována na předem daná data.

Téma.

Téma je soubor vzorů nebo společných myšlenek opakující se v rámci určitého celku – souboru dat. To, jestli je určitý vzor považován za téma, je na rozhodnutí výzkumníka a není závislé na kvantitativním výskytu ale na kvalitě a prostoru, který je těmto myšlenkám v rámci dat věnován. Cílem tématu je umožnit lepší porozumění důležitým prvkům v rámci dat.

Výhody a nevýhody tematické analýzy.

Klady.

Výhodou tematické analýzy je fakt, že umí přenést na povrch skryté znaky textu. Umí číst mezi řádky a pak informace zprostředkovat tak, aby byly pro čtenáře zřetelné a srozumitelné. Tato funkce se využívá hlavně u textů, které často užívají symbolismu, jako jsou například texty ideologické.

Zápory.

Nicméně zmíněný symbolismus je i slabinou tematické analýzy, neboť to není jasně vyjádřený fakt, ale jedná se pouze o domněnky analytika, který daný text zkoumá. A nic tedy nevylučuje možnost, že jiný analytik může dojít k úplně odlišnému závěru. Jednotlivé interpretace mezi sebou tedy nemohou být rovnocenně porovnány a zároveň je není možné vyvrátit.

Co tematická analýza nabízí.

Tematická analýza by měla být považována za základní metodu k provedení kvalitativní analýzy, zároveň by to také měla být jedna z prvních analytických metod, které by se měl každý výzkumný pracovník naučit. Poskytuje totiž všechny základní zkušenosti, které jsou užitečné k provádění mnoha dalších metod kvalitativní analýzy. Metoda tematické analýzy nebývá charakterizována jako jednotná, specifická metoda, ale spíše jako nástroj k užití v rámci různých metod kvalitativní analýzy. Její obrovskou výhodou je právě její flexibilita, a tak je tematická analýza jednou z metod, která, může díky svojí teoretické volnosti, poskytnout užitečný vyhledávací prostředek k získání bohatého a detailního, ale zároveň komplexního výčtu dat o zkoumané problematice.

Proces analýzy.

Postup realizace je rozdělen do tří částí. Jako první krok jsou utvářeny kategorie, což jsou třídy nadřazeného pořádacího systému, které jsou tvořeny podle několika kritérií. Aby byl postup správný, musí být dodržena úplnost kategorie, nezávislost na jiných kategoriích a musí být jasně definována. Dalším krokem je vytváření vzorků, zde musí být jednoznačně určeno, co bude jednotkou výběru (většinou větší množiny) a co analytickou jednotkou (věty, články). Třetí krok je kódování – dochází zde k analyzování daného vzorku, kdy je každá jednotka šetření přiřazena k dané kategorii. Zde se dozvídáme popis obsahu podle témat (kategorií), který je výsledkem textové analýzy.

Tematická analýza (nebo také analýza témat) je jednou z nejoblíbenějších a zároveň nejstarších metod obsahové analýzy při kvalitativním výzkumu, kterému nabízí snadný a flexibilní přístup. Poprvé se objevila už v 19. století, kdy ji použil sociolog Stoklossa. V současné době se tematická analýza standardní metodou při analýze textů v médiích. Témata zkoumaného textu či textů jsou řazena do kategorií, které jsou definovány ještě před samotným zkoumáním. Díky redukci informací do vytvořených kategorií je velmi úspornou metodou.

主题分析(英语:Thematic analysis)是定性研究中最为常见的一种形式。它强调在数据中精确定位、检查和记录主题或模式。主题(英语:themes)是跨数据集的模式(英语:patterns),这些模式对于现象的描述很重要,并且与特定的研究问题相关联。


Produkce.

13. května 2015 bylo oznámeno, že Hugh Jackman a Rooney Mara si zahrají v dramatu "Collateral Beauty", které bude režírované Alfonsem Gomez-Rejonem a scénářem k filmu bude napsán Allanem Leobem. 15. června 2015 Variety oznámil, že se mluví o tom, že Jason Segel se připojí k obsazení. 15. července 2015 bylo oznámeno, že Jackman od projektu odpustil kvůli jeho závazkům k filmu "" a producenti nyní přemýšlí o Johnnym Deppovi. 4. srpna 2015 bylo oznámeno, že hlavní roli se filmu zahraje Will Smith. V listopadu David Frankel získal pozici režiséra. V lednu 2016 se k projektu připojili Edward Norton, Michael Peña, Naomie Harrisová a Helen Mirrenová. V února se připojily Keira Knightley a Kate Winsletová.

Soundtrack.

V listopadu 2016 bylo potvrzeno, že skladba skupiny OneRepublic „Let's Hurt Tonight“ je součástí soundtrackové alba, hudební video bylo zveřejněné 6. prosince 2016.

Natáčení.

Natáčení začalo 22. února 2016 v New Yorku, kde se natáčelo v Queensu a na Manhattanu.

Vydání.

Film měl premiéru na Filmovém festivalu v Dubaji. 13. prosince 2016 a do kin byl oficiálně uveden 16. prosince 2016. V České republice bude mít premiéru 22. prosince 2016.

Tržby.

V Severní Americe byl uveden do kin společně s filmem "" a s filmem "Místo u moře", který byl rozšířen do více kin. Za první víkend byl plánován výdělek 11–13 milionů dolarů. Za první promítací den snímek získal 2,4 milionů dolarů.

Recenze.

Film získal negativní recenze od kritiků. Na recenzní stránce Rotten Tomatoes získal z 88 započtených recenzí 14 procent s průměrným ratingem 3,5 bodů z deseti. Na serveru Metacritic snímek získal z 35 recenzí 23 bodů ze sta. Na Česko-Slovenské filmové databázi snímek získal 72%.

Collateral Beauty: Druhá šance (v anglickém originále Collateral Beauty) je americký dramatický film z roku 2016. Režie se ujal David Frankel a scénáře Allan Leob. Ve filmu hrají Will Smith, Kate Winsletová, Keira Knightley, Helen Mirrenová, Edward Norton, Michael Peña a Naomie Harrisová. Snímek sleduje muže, který se vypořádává se smrtí své dcery prostřednictvím dopisů, které píše času, smrti a lásce. Film měl premiéru na Filmovém festivalu v Dubaji 13. prosince 2016 a do kin byl oficiálně uveden 16. prosince 2016.

《最美丽的安排》(英语:"Collateral Beauty")是一部于2016年上映的美国剧情片,由大卫·法兰科执导,艾伦·洛布编剧。该片的主演包括威尔·史密斯、艾德华·诺顿、绮拉·奈特莉、麦可·潘纳、娜欧蜜·哈瑞丝、雅各·拉提摩、凯特·温斯蕾和海伦·米兰等人,剧情讲述广告公司总裁霍华德·因莱特(英语:Howard Inlet,史密斯饰演)透过写信给死亡、爱情和时间来面对丧女之痛。


Útok kamionem na vánočních trzích v Berlíně

2016年柏林聖誕市場卡車衝撞事件

Průběh útoku.

Útok se odehrál nedaleko obchodního domu Kaufhaus des Westens (KaDeWe) na náměstí Breitscheidplatz u Pamětního kostela císaře Viléma ve čtvrti Charlottenburg. Pachatel nejprve náměstí s trhy objel dokola a následně ve 20.02 hodin středoevropského času zaútočil. Kamion s návěsem přijel od západu z Kantovy ulice, přes chodník vjel vysokou rychlostí do prostoru vánočních trhů na náměstí plné lidí a davem projel asi 50 až 80 metrů, než se zastavil na kraji Budapešťské ulice. Během útoku neměl podle informací deníku "Die Welt" zapnutá světla. Naložen byl 25 tunami ocelových součástek a konstrukcí. Srazil několik stánků a mnoho lidí, zastavil těsně před vánočním stromem. Zastavení kamionu způsobily automatické brzdy, které fungují při silném nárazu. Zprvu bylo ohlášeno devět mrtvých lidí a asi 50 zraněných. Na náměstí vypukla bezprostředně po události panika.  Svědkové později vypověděli, že se ozvala velká, blíže nespecifikovaná rána a následoval křik lidí, zhasínala světla, padaly prodejní stánky a na zemi zůstávali mrtví a ranění. Řidič kamionu se zjevně nesnažil brzdit a zůstala za ním „naprostá zkáza“. Ranění se drželi za hlavu nebo leželi ve stabilizované poloze. Všude bylo sklo a dřevo a mezi tím ležela i mrtvá těla. Návštěvníci, kteří byli po útoku v pořádku, se snažili pomáhat raněným.  První tísňové volání obdržela policie ve 20.04. Na místě rozmístila ozbrojené hlídky a uzavřela ho páskami. Ihned se sem sjely sanitky, zdravotníci ošetřovali zraněné a odváželi je do okolních nemocnic. Pomáhali i hasiči. Klinika Charité vyhlásila nouzový stav, aby uvolnila své lékaře pro vyslání k neštěstí. Policie vyzvala občany, aby zůstali doma.  Během noci stoupl počet obětí na 12. Druhý den oznámil nejvyšší státní zástupce Peter Frank, že bylo 30 lidí zraněno těžce, z toho 15 zůstává v ohrožení života.

Oběti.

Šéf Spolkového kriminálního úřadu Holger Münch 20. prosince uvedl, že bylo dosud identifikováno šest obětí, všichni Němci. Sedmou dosud identifikovanou obětí byl polský řidič kamionu, sedmatřicetiletý Łukasz Urban, který o něj byl oloupen a během toho zemřel. 22. prosince policie potvrdila, že mezi oběťmi je turistka z Izraele a italský premiér Paolo Gentiloni informoval, že zemřela také žena z Itálie žijící dlouhodobě v Berlíně.  V noci ze čtvrtka 22. na pátek 23. prosince potvrdilo české ministerstvo zahraničí, že mezi oběťmi byla Češka žijící a pracující v Německu jménem Naďa Čižmár. Podle ministra Lubomíra Zaorálka byla první českou obětí teroristických útoků na území Evropské unie, dle České televize třetí českou obětí teroristů vůbec – po útoku v Egyptě roku 2005 a útoku v Pákistánu 2008.  Dne 23. prosince už byly identifikovány všechny oběti. Celkem šlo o 6 žen a 6 mužů. Vedle Poláka, Izraelky, Italky a Češky byli ostatní němečtí občané. Mezi zraněnými byli kromě Němců také občané Izraele, Španělska, Británie, Maďarska, Finska a Libanonu.

Odškodnění.

Obětem a pozůstalým atentátu by podle německé legislativy neměla připadnout žádná kompenzace, protože vylučuje odškodnění v případě útoku motorovým vozidlem. Ministryně práce a sociálních věcí Německa Andrea Nahlesová ale prohlásila, že se hodlá zasadit o nápravu a odškodné obětem zajistit.

Vyšetřování.

Prvotní vyšetřování.

Pozadí události bylo zpočátku nejasné a nevědělo se, zda šlo o útok či o nehodu. O možnosti útoků na vánoční trhy v Evropě nedávno předtím varovalo americké ministerstvo zahraničí a podle německého listu "Die Welt" měla informace o nebezpečí útoku na vánoční trh v Berlíně několik dní také německá policie. Událost svým provedením připomněla také teroristický útok ve francouzském Nice z července 2016, kdy útočník nákladním automobilem zabil 84 lidí a dalších asi 300 zranil.  Bezprostředně po incidentu jeden z mužů z vozu utekl. Berlínská policie o něco později informovala, že asi dva kilometry od místa události, v parku Tiergarten u Vítězného sloupu, zatkla podezřelého muže. Stalo se tak díky svědkovi, který viděl vyskočit muže z kamionu, sledoval ho a telefonicky naváděl přes nouzovou linku policii. Po chvíli ale pronásledovaného ztratil a dal policistům jen jeho zevrubný popis.  Černý kamion Scania měl gdaňskou poznávací značku, jeho návěs štětínskou. Brzy bylo zjištěno, že patřil polské přepravní společnosti Ariela Żurawského. V kabině byl nalezen mrtvý muž a zpočátku se mělo za to, že jde o spolujezdce, který zemřel při srážce. Pozdě v noci ale přišly zprávy, že šlo o zastřeleného Poláka, a policie pak potvrdila jeho národnost. Podle Żurawského měl kamion od pondělního odpoledne až do úterní osmé hodiny čekat na vykládku. Majitel společnosti se za řidiče zaručil s tím, že je to jeho bratranec, kterého zaměstnával 15 let. Měl podezření, že kamion i s řidičem byl unesen. Řidiče se přitom nedařilo do pozdního večera kontaktovat, naposledy s ním mluvila ve 3 hodiny odpoledne jeho žena a ve 4 už se mu nedovolala.  Vyšetřování převzal ještě večer nejvyšší státní zástupce Peter Frank.

Rozkrývání identity podezřelého.

Vyšetřovatelé v průběhu večera uváděli, že ještě nemají jasno, zda šlo o útok nebo o nehodu. Druhý den ráno policie na Twitteru uvedla, že předpokládá, že útok byl úmyslný. Muž podezřelý z útoku, kterého v noci policie zatkla, byl hlášen ve středisku pro uprchlíky v hangáru na bývalém letišti Templehof. Kolem 4. hodiny ranní tam policie provedla razii a podle listu "Der Tagesspiegel" vyslechla čtyři Afghánce. Nikoho přitom nezatkla. V tu dobu nebylo potvrzené, ani že tam podezřelý skutečně žil, ani jestli byl v kontaktu se čtyřmi vyslýchanými Afghánci. Nejvyšší státní zástupce ale popřel, že by měla razie souvislost s případem. Podle listu "Die Welt" mělo jít o 23letého Pákistánce. Do Německa přišel jako uprchlík balkánskou cestou přes hraniční přechod v Bavorsku v polovině února 2016 a registrován byl v Pasově. Podle deníku se zatím nedaří určit jeho pravou identitu, jelikož je často měnil. Jiné listy uvedly, že vyšetřovatelé už podezřelého znají z dřívějška kvůli menším kriminálním deliktům. Kancléřka Angela Merkelová později označila možnost, že kamion řídil uprchlík, jemuž Německo poskytlo ochranu, za zvláště odpornou, a slíbila, že incident bude vyšetřen a pachatel potrestán tak tvrdě, jak jen to zákony dovolí. Obviněný svoji vinu opakovaně popíral.  Nejvyšší státní zástupce Peter Frank rozhodl o tom, že případ bude vyšetřovat Spolkový kriminální úřad. Zástupcem dopravce byly zanalyzovány údaje z GPS z kamionu a bylo zjištěno, že v době, kdy už firma neměla kontakt s řidičem, někdo vůz startoval. Poprvé auto nastartovalo v 15.44 a po chvíli motor zhasl. Další nastartování proběhlo v 16.52 a motor zhasl v 17.37. Kamion přitom nikam nejel. Naposledy byl kamion nastartován v 19.40, dal se do pohybu a zamířil na vánoční trh. Podle majitele firmy po cestě několikrát přejel dvojitou čáru a několikrát se dostal do složité situace. Celé toto chování podle něj vypadá, jako by se někdo učil kamion ovládat.

Falešná stopa.

Deník "Die Welt" v průběhu 20. prosince citoval vysoce postavený policejní zdroj, který uvedl, že policie „[má] nesprávného muže“, zatímco skutečný útočník se ještě ozbrojený volně pohybuje. Téhož dne večer byl podezřelý pákistánský imigrant Navíd B. pro nedostatek důkazů propuštěn z vazby. Policie na jeho těle nenašla stopy střelného prachu ani krve polského zastřeleného řidiče. Útočník tak zatím zůstává stále na útěku a policie prověřuje další tipy a intenzivně po pachatelích pátrá. Úřady v té době už neměly pochyb, že šlo o úmyslný útok, neznaly ale jeho motivy.  Majitel společnosti vlastnící kamion ten den podle policejních fotografií identifikoval svého bratrance, sedmatřicetiletého Łukasze Urbana. Uvedl k tomu, že ho policie informovala, že měl na těle bodné a střelné rány. Na fotografii prý bylo vidět, že řidič bojoval o život do poslední chvíle. Tvář měl napuchlou a zkrvavenou. To samé potvrdil kolega zastřeleného řidiče Łukasz Wąsik, který nevěřil, že by v případě přepadení vydal vůz aniž by ho bránil do poslední chvíle. Policie oficiálně uvedla, že řidič byl zastřelen, a podle informací týdeníku Spiegel ho zabila jediná rána do hlavy malého kalibru. Podle výsledků pitvy, které byly k dispozici následující den, se v kabině skutečně pravděpodobně zápasilo a polský řidič byl zastřelen. Střelná zbraň, kterou byl zavražděn, dosud nebyla nalezena. Řidič vezl z Turína do Berlína 25 tun ocelových konstrukcí a na místo přijel v předstihu, 19. prosince v 7.00. V cíli určení, v ocelářské společnosti ThyssenKrupp, mu bylo sděleno, že musí počkat s vykládkou do úterního rána. Se šéfem pak mluvil kolem poledne a se svojí ženou ve 3 hodiny odpoledne. Ve 4 už se mu nedovolala. Kamion tak musel být odcizen někdy po třetí hodině.  K útoku se přihlásil Islámský stát přes agenturu Amaq a úřady prověřovaly i tuto možnost. Nejvyšší státní zástupce Frank k tomu řekl, že „z cíle a formy útoku je možné usuzovat na islamistický motiv“. Berlín útok neparalyzoval a druhý den po útoku město žilo svým běžným životem. Německé úřady ale uvažovaly omezení nebo dokonce zrušení novoročních oslav.  Dva dny po útoku stále ještě byla uzavřena část náměstí a probíhalo vyšetřování.

Nový podezřelý.

V kabině kamionu byly objeveny dokumenty čtyřiadvacetiletého Tunisana na jméno Ahmad A. Vystaveny byly v Severním Porýní-Vestfálsku a umožňovaly držiteli zůstat v zemi. Doklady ale patřily muži jménem Anis Amri, narozenému 22. prosince 1992, který používal více identit a uváděl kromě tuniského občanství i egyptské nebo libanonské. Používal šest různých dokladů totožnosti.  Policie tak po něm začala dva dny po útoku pátrat po celém Německu jako po dalším možném pachateli a uvedla, že může být ozbrojený a nebezpečný. Za informace vedoucí k zatčení obviněného byla vypsána odměna až 100 tisíc eur. Podezřelý měl podle některých informací napojení na salafisty na západě Německa, konkrétně na v listopadu 2016 zatčeného salafistického duchovního abú Valá, kterého považují úřady za hlavní islamistickou osobnost v zemi. Stále nebylo jasné, jestli útok provedl pouze jeden pachatel a nebyla ani objevena střelná zbraň. Podezřelý se narodil 22. prosince 1992 v městečku Tataouine, oblast v okolí městečka je přitom salafistickou baštou a je chudá a zanedbaná. V patnácti letech opustil školu a začal se živit příležitostnou prací. Podle rodiny nebyl nábožensky založený, nemodlil se a pil alkohol. V roce 2011, během Arabského jara a protivládních nepokojů opustil Tunisko a na Sicílii připlul v únoru 2011. Mezitím byl v Tunisku odsouzen v nepřítomnosti na pět let odnětí svobody za loupež. Aby byl umístěn v Itálii na Sicílii, lhal o svém věku a vydával se za nezletilého. V Itálii nejprve žil v centru pro nezletilé a potom se věnoval dále trestné činnosti. Za zapálení školy se společníky si odpykal tříapůlletý trest, během kterého dostával neustále napomenutí za špatné chování, šikanování spoluvězňů a vyvolávání rebelií. Kvůli tomu byl během výkonu trestu několikrát přeložen do jiné káznice. Celkem jich na Sicílii prošel šest. Během věznění se radikalizoval. V roce 2015 měl být deportován zpět do Tuniska a byl umístěn do deportačního centra v sicilském Trapani. Tunisko ale nepotvrdilo včas jeho identitu a on tak musel být propuštěn. V červenci 2015 odjel přes Švýcarsko a jihoněmecký Freiburg do Německa a pobýval v Bádensku-Württembersku, v Berlíně a v Severním Porýní-Vestfálsku. Od února už byl převážně jen v Berlíně a v dubnu 2016 požádal o azyl, který mu byl zamítnut a čekal na vyhoštění. Umístěn byl do vydávací vazby v Ravensburgu v jižním Německu. Kvůli tomu, že neměl tuniské doklady, nepodařilo se ho vyhostit, protože Tunisko odmítlo uznat, že jde o jeho občana. Do vyřešení mu německé úřady umožnily dočasný pobyt v zemi. O jeho přijetí rozhodlo Tunisko až 17. prosince 2016, 2 dny před útokem.  Marocká tajná služba Mudīriyyat Murāqabat at-Turāb al-Waṭanī před Anisem Amrim dvakrát varovala německou Spolkovou zpravodajskou službu, a sice 19. září a opět 11. října 2016. Podle Maročanů měl Amri kontakty s Islámským státem a byl připraven spáchat teroristický útok. V Německu se setkal nejméně se dvěma přívrženci Islámského státu.  Tři dny po útoku už žádný ze zraněných při atentátu nebyl v kritickém stavu. Vánoční trh se znovu otevřel veřejnosti, ale byly kolem něj postaveny bezpečnostní betonové bariéry a trhovci se z pietních důvodů vzdali výrazných ozdob, osvětlení a veselé hudby. Na trhy dorazily stovky lidí, které hlídali policisté se samopaly.

Zatykač a dopadení.

Nejvyšší státní zastupitelství na Amriho vydalo 22. prosince, tři dny po útoku, zatykač. Německá policie prohledala ubytovnu v Emmerichu v Severním Porýní-Vestfálsku, kde dříve podezřelý bydlel. Prohledala také další lokality v Berlíně a v Dortmundu. Razie se přitom zpozdily kvůli formálním nedostatkům – jednou chybělo rozhodnutí soudu, podruhé bylo rozhodnutí neplatné kvůli gramatické chybě. Komando provedlo také razii v mešitě v berlínské čtvrti Moabit, v jejíž blízkosti údajně zaznamenala kamera pohyb Amriho jen 8 hodin po útoku (tato informace se pak ukázala jako nesprávná). Mešita byla známá zpravodajským službám jako centrum islamistů především z Kavkazu a Turecka, kteří podporovali Islámský stát. Proto byly v její blízkosti nainstalovány sledovací kamery.  Bratr Amriho ho vyzval, aby se vzdal policii. Jeho otisky prstů byly nalezeny na dveřích kamionu. Policie uvedla, že má také jeho mobilní telefon a peněženku. Bylo zjištěno, že ho německé úřady několik měsíců sledovaly, protože měly podezření, že chce spáchat loupež a sehnat si tak peníze na nákup automatické zbraně. Podezření se ale nepotvrdilo, proto bylo sledování ukončeno. Vyšetřovatelé zaznamenali pouze to, že prodával drogy v berlínském parku Görlitzer Park. Podle serveru "Spiegel Online" ale vyšetřovatelé z odposlechů zjistili, že se dříve nabídl pro spáchání sebevražedného útoku. Tehdy však nebylo možné žádat o zadržení, protože to řekl velmi kódovaně. Deník "The New York Times" také uvedl, že podezřelý byl nejméně jednou v přímém kontaktu s Islámským státem a na internetu si hledal návod na výrobu výbušniny.  Rodině polského řidiče se začali hlásit lidé, kteří chtěli rodinu finančně podpořit, a byla založena veřejná sbírka. Objevila se také petice, která vyzývala německého prezidenta Joachima Gaucka, aby řidiči udělil nejvyšší německé vyznamenání, Spolkový kříž za zásluhy, který je možné in memoriam udělit pouze ve výjimečných případech. Pod petici byl za 4 dny nasbíráno přes 33 tisíc podpisů. Polská premiérka Beata Szydłová se rozhodla poskytnout vdově a synovi speciální důchod.  V pátek 23. prosince dopoledne agentura Reuters s odvoláním na italské bezpečnostní zdroje uvedla, že Anis Amri byl ve tři hodiny v noci zastřelen během bezpečnostní kontroly nedaleko severoitalského Milána. Podle listu "La Repubblica" se tak stalo ve městě Sesto San Giovanni, kam přijel o dvě hodiny dříve vlakem z francouzského města Chambéry. Tam se z Německa dostal podle záznamů bezpečnostních kamer přes Lyon. Dvojčlenná hlídka Amriho vyzvala k předložení dokladů, ten na ni ale po výkřiku zaútočil střelbou z revolveru a jednoho policistu zranil. Při pokusu o útěk ho druhý policista zastřelil. Následně identitu pachatele potvrdil italský ministr vnitra Marco Minniti. Islámský stát odpoledne označil Amriho za strůjce atentátu a zveřejnil video, ve kterém pravděpodobný útočník přísahá věrnost vůdci této teroristické organizace Abú Bakr al-Bagdádímu a vyzývá k dalším útokům v Evropě kvůli odplatě za křižácké bombardování muslimů. Policisté následně prověřovali, jestli měl Amri islamistické kontakty v okolí Milána. Rodina Amriho žádala o vysvětlení a vydání těla.  26. prosince oznámilo tuniské ministerstvo zahraničí, že dva dny před útokem Tunisko souhlasilo s navrácením Amriho do jeho rodné země.

Hledání možných spolupachatelů.

Policie dál pokračovala ve vyšetřování, protože nebylo jisté, že Amri byl sám a neměl komplice. Policie také podle bulváru "Bild" hodlala vyšetřit úniky policejních informací do médií. Objevily se i informace, že německá policie dostala v září a říjnu od Maroka varování o Amriho chystaném útoku.  Tuniská policie v noci 23. prosince zadržela poblíž města Kairouan v souvislosti s vazbami na pravděpodobného útočníka tři osoby ve věku 18 až 27 let. Skupina byla aktivní v oblasti na jihu Tuniska, z které Amri pocházel. Mezi nimi byl i Amriho synovec, který se podle tuniského ministra vnitra také hlásil k Islámskému státu. Se svým strýcem podle něj mluvil přes šifrovanou chatovací aplikaci Telegram a strýc mu poslal peníze, aby za ním přijel do Německa. Podle synovce patřil jeho strýc ke skupině džihádistů v Německu kolem radikálního kazatele abú Valá, což uváděly i dřívější informace. Španělský ministr vnitra Juan Ignacio Zoido oznámil, že ministerstvo prověřuje jednoho španělského občana a jeho možné spojení s Amrim, které se mělo uskutečnit přes internet.

Zpráva zvláštního vyšetřovatele události.

Ze závěrečné zprávy zvláštního vyšetřovatele vyplynulo, že útoku se dalo zabránit a že policie udělala řadu chyb. Úřadům byl pachatel známý jako nebezpečný radikál. Obchodoval s drogami a měl zfalšované osobní dokumenty, takže ho úřady mohly po zadržení v jižním Německu, které se událo již 30. července 2016, ponechat ve vazbě, což se nestalo.

Reakce.

Domácí.

Německý ministr vnitra Thomas de Maizière vyjádřil všem pozůstalým soustrast a nabídl veškerou součinnost spolkové policie. Německý prezident Joachim Gauck v první reakci řekl, že je to zlý večer pro Berlín i Německo, vyjádřil soustrast pozůstalým a poděkoval záchranářům a policistům. Zármutek vyjádřila také německá kancléřka Angela Merkelová, vicekancléř Sigmar Gabriel a ministr zahraničí Frank-Walter Steinmeier. Facebook aktivoval službu Safety Check, která umožňuje uživatelům oznamovat svým přátelům, že jsou v pořádku.  Den po útoku byla Braniborská brána v Berlíně nasvícena německou trikolorou. Němečtí žadatelé o azyl se večer sešli v Berlíně, aby uctili památku obětí. Dva dny po útoku navštívil zraněné v nemocnici německý prezident Joachim Gauck.  Německo po útoku zavedlo bezpečnostní opatření například v dopravě a posílilo ostrahu na nádražích a letištích. Zaměřilo se také na ostrahu v 30kilometrovém pásmu od hranic země. Policie posílila hlídky v ulicích mnoha měst a v řadě velkých měst také před kostely, kam lidé chodili na štědrovečerní mše. Našly se ale i města a státy, které žádné další zvláštní opatření přímo pro Štědrý večer nepřijaly, například Hannover nebo Sasko. Německu podle ministra vnitra Thomase de Maizière hrozilo i nadále nebezpečí.

Zahraniční.

Soustrast ještě večer vyjádřil francouzský prezident François Hollande a francouzský premiér Bernard Cazeneuve a ministr vnitra avizoval zpřísnění bezpečnostních opatření na vánočních trzích v celé zemi. Podle slovenského premiéra Roberta Fica byl čin útokem na kulturní identitu Evropy a ruský prezident Vladimir Putin prohlásil, že tento zločin vůči mírumilovným civilistům je svým surovým cynismem šokující. Americký prezident Barack Obama vyjádřil hlubokou soustrast kancléřce Merkelové a rodinám obětí a zraněným popřál brzké uzdravení. Jeho brzký nástupce Donald Trump k tomu napsal, že civilizovaný svět musí změnit kvůli zhoršujícím se útokům způsob uvažování. Papež František vyzval veřejnost, aby skoncovala s vražedným šílenstvím terorismu. Na základě události byla zpřísněna předvánoční bezpečnostní opatření v některých zemích ve světě, například v Rakousku, v Itálii nebo ve Spojených státech. Některé památky v Evropě byly nasvíceny do barev německé trikolóry na počest obětí.  Francii podle ředitele policie Jean-Marca Falconeho hrozil další teroristický útok a riziko bylo vysoké. 24. prosince tak policie zpřísnila opatření, posílila hlídky v ulicích a hlídala trhy a půlnoční mše.  23. prosince posílily bezpečnost asijské státy v návaznosti na útok v Berlíně a plánované odhalené atentáty v Austrálii a Indonésii. Během telefonického hovoru s německou kancléřkou odsoudil tuniský prezident Al-Bádží Qáid as-Sabsí „zbabělý teroristický čin“ Tunisana. V předešlém prohlášení vyzval k užší spolupráci „proti moru terorismu, který ohrožuje stabilitu a bezpečnost všech zemí“.

České.

Ještě večer vyjádřil soustrast pozůstalým český premiér Bohuslav Sobotka a svolal na druhý den zpravodajskou skupinu s cílem určit další postup v oblasti bezpečnostních opatření. Po dohodě ministra vnitra Milana Chovance s policejním prezidentem Tomášem Tuhým posílila večer policie s okamžitou platností bezpečnostní opatření u míst s vysokou koncentrací osob.  Na druhý den prezident Miloš Zeman kondoloval německému prezidentovi Joachimu Gauckovi a sdělil mu, že zprávu přijal s hlubokým zármutkem a mimořádným rozhořčením. Premiér Bohuslav Sobotka po setkání s ministrem vnitra a policejním prezidentem uvedl, že jakákoli spojitost aktu s Českou republikou se prověřuje, existenci jakýchkoli informací o podobném nebezpečí pro Českou republiku však v danou chvíli vyloučil.  Den po útoku lidé v Česku kladli svíčky a květiny před německé velvyslanectví v Praze a vyjadřovali tak solidaritu. Petřínská rozhledna byla nasvícena v barvách německé trikolory. Dva dny po útoku německá ambasáda vystavila na několik hodin kondolenční knihu, do které se mohl kdokoliv zapsat. Dva dny po útoku bylo uzavřeno pro vozidla náměstí Svobody v Brně, kde se konaly adventní trhy, a byl přerušen provoz speciální vánoční tramvajové linky, která přes náměstí během adventu projížděla. V Uherském Brodě de facto zrušili vánoční trhy, od středy 21. prosince z náměstí kvůli zvýšeným bezpečnostním opatřením vykázali trhovce. Ve větších městech se objevili hlídkující policisté se samopaly, kteří hlídali městská centra, vánoční trhy, obchodní centra nebo nádraží. Policisté věnovali zvýšenou pozornost odloženým věcem, odstaveným autům a podezřelému chování lidí.  Večer 22. prosince německá ambasáda předala české straně informaci o úmrtí Češky. Identifikována byla na základě dotazu jejího manžela, který s ní žil v Berlíně a po atentátu ji začal pohřešovat. Ten kontaktoval konzulární službu české ambasády v Berlíně, která se obrátila na německé ministerstvo zahraničí a to zpočátku její smrt nepotvrdilo. Manžel předal německé policii vzorky DNA, fotografie a identifikační údaje a na základě toho byla jedna z obětí identifikována. Rodinu informoval ještě večer český velvyslanec Tomáš Podivínský a kondoloval jí premiér Bohuslav Sobotka i ministr zahraničí Lubomír Zaorálek.

Vztah k evropské migrační politice.

Prezident Česka ústy svého mluvčího vyjádřil den po útoku politování, „že se potvrdilo jeho dlouho trvající varování před rizikem dalších teroristických útoků na území Evropy“ a pochválil si již dříve zavedená zpřísněná bezpečnostní opatření na Pražském hradě. Vicepremiér Andrej Babiš na Facebooku přičetl vinu za útok německé kancléřce Angele Merkelové a „nekontrolované migraci“. Ve středu 21. prosince Babišův výrok odmítl premiér Bohuslav Sobotka, když uvedl: „Místo výkřiků je spíš potřeba, abychom vyřešili migrační krizi, ochránili bezpečí občanů. Abychom přišli s reálnými koncepty, reálnými řešeními a začali je naplňovat.“  Vlnu kritiky vyvolal Horst Seehofer, šéf bavorské Křesťanskosociální unie, když půl dne po teroristickém činu vyzval ke změně vládní migrační a bezpečnostní politiky v Německu. Kritici napříč politickým spektrem ho obvinili, že využívá útoku k politickému boji, což ale popřel s tím, že změna je nutná. Vyčetli mu také, že nepočkal na závěry vyšetřování. Seehofer tak přilil olej do ohně ve sporu vládních CSU a CDU o vstřícnou migrační politiku kancléřky Merkelové a nejen v Berlíně tak vzniklo silné napětí. V září 2017 přitom budou v Německu klíčové parlamentní volby, v kterých má Merkelová šanci vyhrát. Tu ale mohou nějaké výrazné vnější vlivy narušit.  Jak se objevovaly stále další informace o minulosti podezřelého Tunisana Amriho, přibývalo kritiky na adresu bezpečnostních složek převážně z řad vládních konzervativců CDU/CSU. Cílem kritiky byl postup úřadů ve věci sledování islamistů nebo např. neefektivní výměna informací mezi spolkovými zeměmi.  Předseda Evropské komise Jean-Claude Juncker 24. prosince 2016 prohlásil, že si nepřeje změny v přístupu k uprchlíkům a že se uprchlíci nesmějí paušálně podezírat z terorismu. Obranou vůči terorismu má být podle něho větší spolupráce členských zemí Evropské unie. Nejlepšími zbraněmi proti teroru jsou podle něho evropské hodnoty a soužití ve svobodě, ve společenství a v otevřenosti.

Výročí 2017.

U příležitosti ročního výročí tragické události se v Berlíně konaly smuteční slavnosti a na náměstí Breitscheidplatz byl odhalen pomník jejím obětem – na schodech vedoucích k Pamětnímu kostelu císaře Viléma byla vyznačena jména obětí a napříč památníkem vytvořena dlouhá trhlina symbolizující zásah do životů i společnosti. Oficiálního obřadu dne 19. prosince 2017 se zúčastnila kancléřka Angela Merkelová, spolkový prezident Frank-Walter Steinmeier a starosta Berlína Michael Müller. Steinmeier také slíbil pomoc obětem útoku a jejich rodinám.  V prosinci 2017 se kancléřka Angela Merkelová osobně setkala s pozůstalými obětí a zraněnými oběťmi útoku ve svém úřadě poté, co od nich obdržela otevřený dopis. Předtím byla kancléřka ze strany některých médií či veřejnosti kritizována za to, že bezprostředně po útoku ani v následujících obdobích osobně ani písemně obětem nekondolovala. Příbuzní obětí kritizovali činnost úřadů před útokem i po něm. Kritika směřovala i na výši finančního odškodnění obětí a jejich rodin.

Dne 19. prosince 2016 došlo k útoku kamionem na vánoční trhy v Berlíně. Teroristický útok se udál na berlínském náměstí Breitscheidplatz, kde se v té době konaly tradiční adventní trhy. Útočník najel s kamionem naloženým ocelí do davu lidí. K útoku se druhý den přihlásila teroristická organizace Islámský stát. Zahynulo 12 osob, mezi nimi i jedna Češka, dalších 48 bylo zraněno, z toho 30 vážně.

2016年柏林圣诞市场卡车冲撞事件于2016年12月19日当地时间(UTC+1)20:14发生,一辆悬挂波兰车牌的卡车冲入德国柏林市中心一个热闹的圣诞市场,造成至少12死56伤。德国警方表示这起事件是蓄意袭击,事后伊斯兰国宣称对事件负责。该事件被认定为2016年7月法国尼斯恐袭的翻版。


Výskyt.

Tento druh se vyskytuje ve Střední Americe a též v severní části Jižní Ameriky, konkrétně v Belize, Bolívii, Brazílii, Kolumbii, Kostarice, Ekvádoru, Salvadoru, Francouzské Guyaně, obývá též Guatemalu, Guynu, Honduras, Mexiko, Nikaraguu, Panamu, Peru, Surinam, Dominikánskou republiku, Venezuelu.  Vyskytuje se v lesích, kde obývá stromové patro.

Popis.

Bičovka zelená je asi 1,5 m dlouhý had štíhlého těla (2 cm), někdy o pár decimetrů větší. Hlava je špičatá, ocas dlouhý a had se za něj pověšuje když polyká kořist. Samice mají hlavu větší a ocas kratší. Jazyk je dlouhý a zelený, bičovka s ním, podobně jako další bičovky, pohybuje nahoru a dolů, čímž zkoumá terén kolem sebe při rychlém pohybu ve stromoví. Duhovka je zlatá, s kulatou zornicí. Tělo je pak zelené, břicho zbarvené žlutozeleně a podél těla se nachází žlutobílý pruh.

Chování.

Druh se živí hlavně menšími zvířaty, například ptáky (v některých oblastech se specializoval na chytání kolibříků, přičemž lov ptáků preferují spíše samičky) či ještěrky (pro ně je nebezpečný hlavně jeden z jedů tohoto hada, fulgimotoxin), které vyhledává ve dne i v noci. Loví visící z větví, případnou kořist pod sebou uchopí za hlavu a potom ji zvedne 20 až 40 cm od země a do zvířete dvěma jedovými zuby vpraví toxin, který ji znehybní. Zvednutím had eliminuje možné bránění se kořisti. Jakmile je kořist spolknuta, had vyhledá klidné místo odpočinku, nejčastěji na nejvyšších větvích stromů.  Pro lidi jed není nebezpečný. Uštknutí tímto druhem je nepravděpodobné, při vpravení jedu do krevního oběhu člověka způsobuje dočasné znecitlivění v místě kousnutí, avšak hrozí nebezpečí alergické reakce. O chování tohoto druhu nebylo zjištěno dostatečné množství informací. Dle studie z roku 2009 z Brazílie na základě zkoumání 55 samců a 51 samic bylo zjištěno, že vejce jsou kladena od září do prosince, zatímco k vyklubání mláďat došlo od ledna do dubna. Při napadení tento druh imponuje nepříteli vyrovnáním hlavy a snaží se jej zastrašit.

Bičovka zelená, známá též jako bičovka lesklá ("Oxybelis fulgidus"), je užovkovitý had z rodu "Oxybelis". Popsal jej François Marie Daudin v roce 1803.

绿蔓蛇(学名:Oxybelis fulgidus),又名藤蔓蛇,是蛇亚目游蛇科蔓蛇属下的一种无毒蛇类,属树栖性蛇类,主要分布于中美洲、南美洲北部与及印度。


Selsověty po rozpadu SSSR.

Bělorusko.

V Bělorusku jsou selsověty nejnižší administrativní územní jednotkou, které se nacházejí pod správou rajónu. Sdružují na svém území několik vesnic nebo sídel. Adminsitrativním strem selsovětu je podle zákona zemědělské sídlo (aгрогородок), a v případě jeho absence i další osady na území vesnické rady. Správním orgánem je Rada lidových představitelů (Савет народных дэпутатаў). Dne 1. února 2008 bylo v Bělorusku 1 465 těchto Rad.  Dne 1. ledna 1999 bylo v Bělorusku 1 456 selsovětů (podle jiných zdrojů 1506), dne 1. ledna 2003 – 1427, dne 1. ledna 2004 – 1 439, dne 1. říjen 2004 – 1 390, dne 1. ledna 2007 – 1446 (včetně passovětů), dne 1. ledna 2008 – 1358, k 1. lednu 2010 – 1 346.  V období před rozpadem SSSR bylo 2. ledna 1925 v Běloruské SSR 1 202 selsovětů, k 1. lednu 1926 – 1 202, k 1. lednu 1931 – 1 418, k 1. říjnu 1938 – 1420, dne 1. ledna 1941 – 2 808, k 1. lednu 1947 – 2 522, k 1. lednu 1987 – 1502.  Zajímavosti

Rusko.

Selsověty přetrvávaly na většině území Ruské federace až do poloviny 90. let 20. století. Po přijetí Federálního zákona „O obecných principech místní samosprávy v Ruské federaci“ ze dne 28. srpna 1995 No 154 byly nahrazeny venkovskými okruhy. V některých subjektech Ruské federace přetrvalo slovo „сельсовет“ až do současnosti a používá se ve jménech vesnických okresů. V hovorové řeči je slovem „сельсовет“ často označována jako venkovská správa nebo venkovský komunální útvar, i když nemá toto slovo ve svém oficiálním názvu.

Ukrajina.

Zákon Ukrajiny „O místní samosprávě na Ukrajině“ ze dne 21. května 1997 definoval systém místních samospráv v zemi, včetně povahy selsovětu (сільська рада). Selsovět je orgán místní samosprávy, který zastupuje venkovskou komunitu a vykonává svým jménem a ve svém zájmu funkce a pravomoci místních samospráv. Vesnický selsovět je právnická osoba. V roce 2007 bylo na Ukrajině celkem 10 281 selsovětů. V roce 2012 jich bylo 10 278.

Selsovět nebo také vesnický sovět či vesnická rada (zkráceně v cyrilici с/с; rusky сельсовет, сельский совет; bělorusky сельсавет, сельскi савет; ukrajinština сільрада, сільська рада) je orgán místní samosprávy nebo administrativně-územní celek v některých zemích bývalého Sovětského svazu, konkrétně v Rusku, v Bělorusku a na Ukrajině. V minulosti se toto označení používalo v celém Sovětském svazu.

村委员会(,),又称为村苏维埃,为苏联在农村地区建立的基层行政区划。苏联解体后,乌克兰、白俄罗斯以及俄罗斯部分地区仍设有村委员会,属于第三级行政区划。村委员会通常下辖有若干更小的农村居民点。在俄罗斯联邦宪法于1993年生效前,村委员会在俄罗斯全境有着统一的定义。但在1993年之后,俄罗斯联邦主体的行政区划类型不再由联邦政府统一设置,而改为各联邦主体独自划分。故目前仅有部分联邦主体仍设有村委员会。


Vstupní hala.

Ve vstupní hale se nacházejí dvě mozaiky od Friedricha Wilhelma Kleukense s názvy "Polibek" a "Věrnost". Strop představuje noční oblohu. Výtah byl instalován později.

Členění fasády.

Základ se vstupním portálem.

Základ má omítnuté třístupňové provedení s výškou přibližně 1,5 poschodí.

Tělo věže.

Tělo věže je vyzděno z tmavorudých cihel (v rašelině vypalované klinkery). V jeho spodní části nad vchodem je umístěna pískovcová deska se dvěma erby, nad nimiž jsou vyobrazeny čtyři postavy, které jsou zosobněním čtyř vlastností: Síla, Moudrost, Spravedlnost a Shovívavost.  Reliéf byl navržen Heinrichem Jobstem (* 1874 † 1943) a nese nápis:  "ZUM GEDÄCHTNIS DER VERMÄHLUNG I: I. K.K.H.H. DES GROSZHERZOGS ERNST LUDWIG UND DER GROSZHERZOGIN ELEONORE ERRICHTET VON DER STADT DARMSTADT; ANNO 1907–1908"  "V upomínku svatby I:I.K.K.H.H. velkovévody Ernsta Ludviga a velkovévodkyně Eleonory zřídilo město Darmstadt; ANNO 1907-1908"  Ve druhém a třetím poschodí se nachází knihovna.  Sluneční hodiny na jižní straně byly navrženy v r. 1914 Friedrichem Wilhelmem Kleukensem a vyhotovila je firma Vereinigten Werkstätten für Mosaik und Glasmalerei Puhl & Wagner – Gottfried Heinersdorff v Berlíně-Neukölln. Jsou rámovány zvířetníkem a obsahují první a poslední – poněkud upravené – sloky básně od Rudolfa G. Bindinga:  Ve čtvrtém poschodí s excentricky a do rohů vloženými sekcemi oken (4 a 1) se nalézá pokoj velkovévody, tzv. „Šlechtický pokoj“ dnes kancelář matriky.  V pátém poschodí s excentricky a do rohů vloženými sekcemi oken (4 a 1) leží pokoj velkovévodkyně, tzv. „Svatební pokoj“. Na severní straně šestého poschodí se rovněž od roku 1914 nalézají věžní hodiny se symboly víry, zdobené plátkovým zlatem a navržené Albinem Müllerem.

Vyhlídková plošina a pětiprsté ukončení.

Cimbuří ve tvaru pěti prstů je nahoře soudkovitě zaobleno a symetricky uspořádáno do klínovitého tvaru.  Na úzkých stranách těchto prstů jsou využity fialové cihly s úzkou stranou jako pohledovou. Tvoří pět jemných, dovnitř obrácených svazků, které struktuře propůjčuji lehkost. Svazky začínají v pátém poschodí nad žlutým kvadratickým ozdobným reliéfem. Plocha střechy je z měděného plechu.  Vyhlídková plošina leží ve výšce přibližně 33,5 m a rozprostírá se nad celým sedmým patrem. Je dosažitelná buď výtahem, nebo po schodišti se 195 schody uspořádanými ve třinácti spirálových stupních.  Na každé z užších stran jsou trojice dělených oken. Na západní straně s pěti dělenými okny jsou dveře vedoucí k malým balkonům. Na východní straně je vpravo i vlevo po jednom děleném oknu a mezi nimi troje dveře s balkony stejně jako na západní straně. Okna a dveře nemohou být návštěvníky otvírány. Přesto nabízí vyhlídková plošina široký panoramatický rozhled.

Vnitřní vybavení.

Původní obě místnosti velkovévody a velkovévodkyně jsou využívány matrikou jako svatební síně a připomínají tak vlastně svůj původní účel.

Hochzeitsturm "()" je 48,5 m vysoká stavba stojící na výšině Mathildenhöhe.


Typy akvizice.

"Akvizice individuální" – potřeba akvizičního pracovníka přímo v knihovně, který zná tematické složení fondu a potřeby čtenářů dané knihovny  "Akvizice ústřední" – u institucí, které jsou složeny z několika částí. Výhodami jsou množstevní slevy nebo šetření pracovní síly (netřeba mít akvizičního pracovníka na každé pobočce). Nevýhodou může být nedostatečný počet publikací (danou publikaci nemají všechny pobočky, proto se objedná z jiné pobočky, kde následně chybí)  "Akvizice kooperativní" – spolupráce dvou a více knihoven, výhodné pro ušetření finančních prostředků a prostor (dokumenty jsou rozděleny mezi institucemi)  "Akvizice předběžná/počáteční" – probíhá při zakládání instituce  "Akvizice průběžná" - v pravidelných časových intervalech doplňujeme fond  "Akvizice zpětná/retrospektivní" – snaha o získání dokumentů, které již vyšly. Důvod pro zpětnou akvizici může být například zničený nebo ztracený dokument, jeho cenové zlevnění nebo požadavek o získání do fondu od čtenáře

Zdroje doplňování fondu (akvizice).

Nákup.

nejčastější způsob akvizice. Nevýhodou je častý nedostatek financí. Nákup je možno provést:

Dar.

skutečnost, kdy knihovně publikaci právnická či fyzická osoba věnuje. Knihovna může dar do fondu přijmout nebo odmítnout. Často se tímto způsobem získává do fondu firemní literatura.

Výměna.

výměna publikací mezi institucemi, kdy vyměněné publikace mají podobnou cenovou a významovou hodnotu. Větší instituce mají výměnný fond. Vyměňovány bývají publikace, které nejsou běžně na trhu dostupné a publikace vydané danou institucí. Nesmí se vyměňovat publikace muzejní povahy, archiválie či kulturní památky.

Povinný výtisk.

povinnost daná ze zákona č. 37/1995 Sb. o neperiodických publikacích a dle vyhlášky č. 156/2003 Sb. Pro povinný výtisk periodické produkce platí zákon č.46/2000 Sb. Povinný výtisk jako zdroj akvizice fondu slouží pouze státem určeným institucím. Povinný výtisk nemůže být z fondu vyřazen. Povinný výtisk má funkci hlavně bibliografickou (bibliografické soupisy) a konzervační (konzervační fond). Povinný výtisk elektronických dokumentů nebyl prozatím zákonně vyřešen.

Statické prvky systému akvizice.

"dokumenty" – dezideráty (eventuálně elektronické báze dat deziderát), evidence objednávek, evidence faktur, přírůstkový seznam  "zaměstnanci" – akviziční pracovníci  "zařízení" – kartotéky, manipulační stoly, razítka, počítače, knihovní software, internet

Procesy akvizice fondu.

Profilování knihovního fondu.

úkolem akvizičního pracovníka je zajištění a stanovení optimální struktury a obsahu fondu. Metodická hlediska pro určování profilu knihovny:

Zjišťování dokumentů.

je nezbytností sledovat literární rubriky, nabídky knihkupců nebo požadavky čtenářů, aby měl akviziční pracovník přehled o možnostech doplnění knihovního fondu. Součástí je i Kartotéka deziderat - knihovní kartotéka nebo databáze obsahující dokumenty, kterými má být knihovní fond doplněn s ohledem na potřeby čtenářů a profil fondu. Týká se to pouze dokumentů, které můžeme nějakým způsobem získat. Pokud jsme daný dokument již doplnili do fondu, musí se z evidence vyškrtnout (vymazat).

Evidence a zpracování získaných dokumentů.

Každou objednávku je třeba zaevidovat, abychom předešli duplicitě. Objednávku evidujeme buďto ručně v sešitě nebo v akvizičním softwaru knihovního systému, kde zároveň vytváříme objednávku. Objednávka obsahuje adresu dodavatele, jasnou specifikaci objednaných dokumentů a počet kusů. V akvizičním modulu knihovního systému si doplní automaticky adresu dodání a kontaktní údaje odpovědné osoby. Pokud není objednávka dodána včas či není knihovna do měsíce od objednání informována o stavu zaslané objednávky, musí být objednávka urgována. AKS zasílá urgenci automaticky. Následuje dodávka dokumentů, která je přijímána na základě verifikace. Při verifikaci se ověří správnost dodávky pomocí průvodního dokladu (dodacího listu, faktury), je zkontrolován stav dokumentů, a zda cena odpovídá faktuře. Pokud jsou nějaké nesrovnalosti, přistupuje se k reklamaci. Vyřízená objednávka je vyřazena z evidence objednávek. Dodané dokumenty jsou orazítkovány na důkaz vlastnictví dané knihovny – adjustace. Akviziční knihovník zkontroluje objednávku na faktuře a přidělí dokumentům přírůstková čísla. Poté potvrdí na faktuře dodávku a předá fakturu k proplacení účetnímu oddělení. Kopie faktury je uložena v dokumentech knihovny. Neperiodické dokumenty jsou zapsány do přírůstkového seznamu, periodické dokumenty do Pomocné evidence periodik. Přírůstkové číslo je jedinečné, nelze přidělit dvakrát. AKS toto číslo generuje automaticky. Poté jsou dokumenty opatřeny signaturou. Signatura je znak, který stanoví místo uložení jednotky v knihovním fondů. Signatura je přenosná a v případě vyřazení dokumentu z fondu ji můžeme znovu přidělit. V případě AKS není nutné mít papírový přírůstkový seznam, protože signaturu přidělí systém. V menších knihovnách je momentálně dost časté mít jak papírový, tak elektronický přírůstkový seznam.  Po dokončení akvizičního procesu dokument pokračuje k bibliografickému zpracování a následnému zařazení do fondu, kde je k dispozici čtenářům.

Akvizice elektronických informačních zdrojů (EIZ).

Do elektronických informačních zdrojů se řadí jak elektronické knihy, tak informační databáze. Elektronické knihy je možno získat nákupem nebo předplatným, a to buď jako kolekci nebo jednotlivé dokumenty. V některých knihovnách je akvizice EIZ založena na čtenářích, kteří předloží své návrhy na EIZ, o které by oni sami měli zájem (Patron Driven Acquistion PDA). Předplatné znamená dočasné získání licence, na jejímž základě je umožněno zpřístupnění elektronického zdroje pro čtenáře knihovny. Nákup EIZ je provozován zejména konsorciální formou a to z důvodu velmi vysoké finanční náročnosti. Konsorcium je utvořeno z několika institucí, které by měli o určitý informační zdroj zájem. Členové určí vedoucí instituci konsorcia a ta vyjednává o podmínkách a hlavně o nejnižší ceně pro celou konsorciální skupinu. Členské instituce tímto společným financováním mají možnost získat EIZ, které by pro ně jinak byly nedostupné. K nákupu EIZ je využíváno jak vlastních financí, tak grantových prostředků. Nákupem je možno získat přístup k EIZ, který může být jednorázový (EIZ na různých typech nosiče), časově omezený (zejména databáze) nebo dle využití (stanovený počet výpůjček e-knihy).

CzechELib.

Projekt se záměrem vytvořit národní centrum pro pořizování, správu a využívání elektronických informačních zdrojů (časopisů, knih, databází, aj.). Centrum má vyjednávat nákup a zpřístupnění elektronických informačních zdrojů pro grantovou oblast VaV. CzechELib bude také tyto zdroje spravovat, do roku 2022 spolufinancovat a povede statistiku využití těchto zdrojů. Projekt je financován z grantu Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy ČR. Řešitelem je Národní technická knihovna společně se zástupci veřejných vysokých škol, Akademie věd ČR dalšími knihovnami, které jsou budoucími uživateli CzechELib. Projekt byl spuštěn v roce 2017.

Externí odkazy.

Akvizice dokumentů je činnost knihovny pro doplňování knihovního fondu. Doplňované dokumenty jsou vybírány podle profilu fondu knihovny, požadavků čtenářů a financí knihovny.

图书馆采访,在图书资讯学中,是指书籍的采购与访视,是图书馆征集图书的工作。 其中“采”是指通过各种渠道进行广泛搜集,“访”是指广泛系统地进行调查研究。图书馆采访和采购不同,其根本区别在于采访是必须认真的、精挑细选的,采访对图书馆的藏书结构有着决定性的影响。


Biografie.

Dětství.

Jeffery Lamar Williams se narodil v roce 1991 v Atlantě jako druhé nejmladší z jedenácti dětí. Vyrůstal v bytovém komplexu na Jonesboro South.

Počátky kariéry (2011–2013).

Od června 2011 do července 2012 vydal tři díly mixtapeové série "I Came from Nothing". Díky nim si ho všiml atlantský rapper Gucci Mane, který ho v roce 2013 upsal pod svůj label 1017 Records, spadající pod společnosti Asylum/Atlantic. Young Thug zde v únoru 2013 vydal první mixtape pod nahrávací společností, ten nesl název "1017 Thug". Mixtape se setkal s úspěchem u hudebních kritiků. Časopis Rolling Stone ho označil jako 5. nejlepší mixtape roku. Úspěch zaznamenala i píseň „Picacho“.  V říjnu 2013 vydal svůj debutový komerční singl „Stoner“ (47. příčka v žebříčku Billboard Hot 100). Píseň se dočkala řady neoficiálních remixů od rapperů jako Wale, Jim Jones, Jadakiss, Iamsu! a Trick-Trick. Další úspěšnou písní byla „Danny Glover“, kterou zremixovali například Waka Flocka Flame a Nicki Minaj.

Cesta ke slávě (2014).

V lednu 2014 uveřejnil, že dostal nabídku v hodnotě 1,5 milionu dolarů, když se upíše pod label Freebandz rappera Futurea. V březnu 2014 jednal s labelem Cash Money Records a jeho šéfem Birdmanem, což vedlo ke spekulacím o nabídnutí smlouvy, což ovšem později label popřel.  V březnu 2014 vyvolal kontroverzi, když ohlásil, že své debutové album hodlá pojmenovat "Carter 6" v odkazu na sérii alb, které pod tímto názvem vydal rapper Lil Wayne. Během první poloviny roku vydal mixtapes "Black Portland" (s Bloody Jay), "Young Thugga Mane La Flare" (s Gucci Mane) a "World War 3D: The Purple Album" (s Gucci Mane). V červnu podepsal smlouvu s labelem 300 Entertainment. Přesto v druhé polovině roku ještě stihl u labelu 1017 Records vydal dva mixtapes "1017 Thug 2" a "1017 Thug 3: The Finale".

Barter 6 a série Slime Season (2015–2016).

Na rok 2015 bylo plánováno jeho debutové album s názvem "Carter 6". Název byl poctou rapperovi Lil Wayneovi, který tehdy chystal vydání alba "Tha Carter V". Lil Wayne se ovšem k tomuto počinu Young Thuga vyjádřil kriticky a dokonce nabádal své fanoušky, aby Young Thuga přestali poslouchat. Následně Young Thug uveřejnil, že mu bylo vyhrožováno žalobou, a že se proto rozhodl změnit název alba na "Barter 6". Z alba se však nakonec stala jen další mixtape. Přesto byla vydána k prodeji a ve svém prvním týdnu se ji v USA prodalo 17 000 ks, čímž debutovala na 22. příčce žebříčku Billboard 200, jako Young Thugův první počin. V dubnu 2015 oznámil, že jeho debutové album ponese název "Hy!£UN35" (což znamená "HiTunes"). V roce 2015 rovněž došlo k rozsáhlému úniku dat z Young Thugova archivu. Proto se rozhodl uniklé písně vydat na mixtapes "Slime Season" a "Slime Season 2" (září až říjen 2015). Ze "Slime Season" pochází úspěšný singl "Best Friend" (45. příčka v žebříčku Billboard Hot 100).  V únoru 2016 vydal EP s názvem "I'm Up", kterého se v první týden v USA prodalo 22 000 ks, čímž debutovalo na 22. příčce žebříčku Billboard 200. V březnu následovala mixtape "Slime Season 3", které se v první týden prodalo 38 000 ks (7. příčka v Billboard 200). Ze "Slime Season 3" pochází úspěšné singly "With Them" (87. příčka) a "Digits" (93. příčka). Díky této mixtape konečně pokryl uniklá data. V dubnu 2016 bylo vydáno debutové album kolektivu Bankroll Mafia, který v roce 2015 utvořili T.I., Young Thug a Shad da God.

Jeffery (2016).

V červenci 2016 oznámil vydání své nové mixtape s názvem "Jeffery". Název odkazuje na civilní jméno Young Thuga. CEO labelu 300 Entertainment oznámil, že Young Thug si s touto mixtape změní pseudonym na „No, My Name Is Jeffery“. Sám Young Thug nakonec však jen uvedl, že si mění pseudonym na Jeffery pouze na jeden týden, ve kterém vyjde jeho mixtape. Na obalu mixtape je Young Thug vyfocen v dámských šatech, které navrhl italský návrhář Alessandro Trincone. Fotografii pořídil fotograf Garfield Lamond. Obal mixtape se stal virálním a vyvolal vlnu kontroverze mezi fanoušky. Mixtape byla vydána 26. srpna 2016. V první týden prodeje se ji v USA prodalo 37 000 ks (8. příčka v žebříčku Billboard 200). Jako bonusová píseň je na mixtape umístěn společný singl s Travisem Scottem "Pick Up the Phone" (43. příčka, platinová certifikace).

Beautiful Thugger Girls, Super Slimey a Slime Language (2017–2018).

V červnu 2017 vydal u společností 300 a Atlantic komerční mixtape s názvem "Beautiful Thugger Girls". Projekt byl nejdříve propagován pod názvem "Easy Breezy Beautiful Thugger Girls" a pod zkratkou "E.B.B.T.G." Výkonným producentem desky byl kanadský zpěvák Drake. Young Thug na tomto projektu vystupuje z trapového žánru a vedle rapu více zpívá. Trapové beaty jsou doplněny o zvuk akustické kytary. Na albu se tak míchají žánry trap, hip-hop a pop. Po vydání se mixtape umístila na 8. příčce žebříčku Billboard 200 s 37 000 prodanými kusy během prvního týdne prodeje (po započítání streamů). Z projektu se v žebříčku Billboard Hot 100 umístila jen jedna skladba, a to píseň "Relationship" (ft. Future) (65. příčka).  V září 2017 vydal společné nezávislé EP s hudebním producentem Carnage. EP nese název "Young Martha" a obsahuje čtyři písně.  V říjnu překvapivě vydal komerční mixtape "Super Slimey", na kterém spolupracoval s rapperem Futurem. Na většině písní vystupovali jako duo, ale mixtape obsahuje také sólové písně obou rapperů. Mixtape debutoval na 2. příčce žebříčku Billboard 200 s prodejem 75 000 ks (se započítanými streamy) během prvního týdne. V žebříčku Billboard Hot 100 se umístily následující písně: "Patek Water" (s Future (ft. Offset)) (50. příčka), "No Cap" (s Future) (62. příčka), "All da Smoke" (s Future) (77. příčka) a "Three" (s Future) (100. příčka).  V dubnu 2018 vydal EP "Hear No Evil", které se skládalo ze tří písní. Singl "Anybody" (ft. Nicki Minaj) se umístil na 89. příčce žebříčku Billboard Hot 100.  V srpnu 2018 vydal projekt "Slime Language", na kterém spolupracoval s umělci ze svého labelu Young Stoner Life Records. Projekt, jehož výkonnými producenty byli Wheezy a London on da Track, vydal na své 27. narozeniny.  Na konci září vydal EP s názvem "On the Rvn".

So Much Fun (2019).

V květnu 2019 vydal singl "The London", na kterém hostovaly hvězdy J. Cole a Travis Scott. Singl se umísitl na 12. příčce žebříčku Billboard Hot 100, jako v té době jeho nejvýše umístěný. Píseň byla původně vydána jako singl k plánovanému projektu s názvem "Gold Mouf Dog". Album ovšem bylo nakonec nazváno "So Much Fun" a vydáno v srpnu 2019. Výkonným producentem alba byl rapper a hudební producent J. Cole.

Osobní život.

Je zasnoubený s Jerrikou Karlae. Je otcem šesti dětí, které má se čtyřmi ženami.

Jeffery Lamar Williams (* 16. srpna 1991, Atlanta, Georgie, USA) je americký rapper a hudební producent. Proslul svým neobvyklým hlasem a personou, prvně se prosadil jako hostující umělec na písních jiných jižanských rapperů, jakými například byli Rich Homie Quan, Birdman, Waka Flocka Flame, T.I. nebo Gucci Mane. Na začátku své kariéry vydal sérii nezávislých mixtapes, kterou v roce 2011 odstartovala mixtape s názvem "I Came From Nothing". V roce 2013 získal smlouvu na labelu rappera Gucciho Manea 1017 Records, kde vydal mixtape "1017 Thug".

杰弗里·拉马尔·威廉斯(英语:Jeffery Lamar Williams,1991年8月16日 - ),艺名扬·萨格(Young Thug,又意译称年轻暴徒),美国饶舌歌手、歌手、词曲作家和唱片制作人。他因与饶舌歌手Rich Homie Quan、未来小子、Birdman、Cash Out 、Shawty Lo和古驰·马恩合作而首次受到关注,并以古怪的声线闻名。2011年起,扬·萨格发布了以《I Came from Nothing》为首的数张独立混音带。2013年初,扬·萨格与古驰·马恩的厂牌1017 Record签约,当年晚些时候,他发布了广受好评的厂牌下首张混音带《1017 Thug》。


歐洲童軍區 (世界童軍運動組織)

Struktura.

Členové.

Evropský skautský region tvoří 40 národních skautských organizací, které jsou členy Světové organizace skautského hnutí a organizují skauting v západní a střední Evropě, vyjma zemí bývalého sovětského bloku. Ty spadají do Euroasijského skautského regionu, Z kulturních důvodů zahrnuje evropský skautský region také Kypr (technicky není součástí Evropy, ale je členem Evropské unie), Turecko (který se klene přes dva kontinenty) a jako člen OSN regionu Západní Evropy a dalších skupin také Izrael.  Světová organizace skautského hnutí uznává nejvýše jednu členskou organizací v každé zemi. Některé země mají ale několik organzací kombinovaných do federace, s různými členy rozdělenými na základě náboženství (např. Francie a Dánsko), etnické identifikace (např. Bosna a Hercegovina) nebo jazyka (např. Belgie).  Všechny bývalé komunistické státy střední a východní Evropy a Sovětský svaz obnovili skauting po mnohadesetiletém zákazu - pazi takové země patří Albánie, Bulharsko, NDR, Maďarsko, Polsko, Rumunsko a státy vzniklé z Československa, Jugoslávie a pobaltské národy nezávislé na bývalém Sovětském svazu. Z nich byly v oblasti obnovy svého skautského hnutí nejúspěšnější Polsko, Česko a Maďarsko, jejich organisace jsou na vysoké úrovni, částečně díky existenci hnutí Scouts-in-Exile během diaspory těchto národů.

Evropské země bez skautských organisací.

Andorra a Vatikán jsou momentálně jedněmi z pěti zemí světa ve kterých neexistuje skautské hnutí. V Andoře skautské hnutí existovalo do roku 1980.

Aktivity evropského skautského regionu.

Evropský skautský region nabízí řadu aktivit pro sdílení a školení pro své členské organizace, několik z nich je organizováno společně s Evropským regionem WAGGGS. Hlavním cílem těchto aktivit je poskytnout příležitost pro sdílení a výměnu zkušeností a osvědčených postupů, jakož i školení dospělých dobrovolníků a odborníků zapojených do skautingu.  Mezi pravidelně pořádanými akcemi jsou následující:  Evropský skautský region také podporuje neformální sítě členských organizací které poskytují platformu pro dialog a výměnu ve specifických oblastech:

Evropské skautské jamboree.

Evropský skautský region WOSM je organizátorem Evropského skautského jamboree (Eurojamu). To se uskutečnilo dvakrát a vždy jako generálka světového skautského jamboree (v roce 1994 a v roce 2005).

Roverway.

Roverway je akcí evropského regionu WOSM a evropského regionu WAGGGS. Jedná se o desetidenní akci otevřenou pro starší skauty ve věku 18 - 24 let. Akce je rozdělena na dvě části - na cestování a na táboření.

Evropský skautský region je jednou z šesti geograficky oddělených částí Světové organizace skautského hnutí, se sídlem ve švýcarské Ženevě s kanceláří v Belgickém Bruselu, srbském Bělehradu a makedonském Veles.

欧洲童军区(英语:European Scout Region)是世界童军运动组织世界童军局的分区办事处,总部在瑞士日内瓦,并拥有2个地区性办事处;在比利时布鲁塞尔的办事处负责处理对外关系;塞尔维亚贝尔格莱德则支援南欧的国家童军总会。


Dětství.

Rebecca se narodila v Irvine v Kalifornii. Je dcerou Johna Jefferyho Blacka a Georginy Marquez Kellyové, kteří jsou oba veterináři. Její matka je mexického původu a otec, původem s Iowy, má anglický, italký a polský původ. Rebecca chodila na soukromou školu, kterou v 6. třídě opustila kvůli šikaně. V dubnu 2011 začala s domácím vzděláváním, aby měla čas na svoji kariéru a vyhnula se posměškům od bývalých spolužáků. Rebecce se kvůli nabitému programu nedařilo v angličtině.

2010/11: Průlom se singlem 'Friday' a hudbou celkově.

Na konci roku 2010, spolužák Rebeccy a klient losangelského labelu ARK Music Factory, jí řekl o této firmě. Matka Rebeccy musela zaplatit 4000 dolarů za produkování hudebního videa, zatímco Blackovi měli vlastnictví videa. Singl "Friday" byl vypuštěn společností ARK na Youtube a iTunes. Video písně bylo nahrané na Youtube 10. února 2011 a během prvního měsíce mělo přes 1000 zhlédnutí. Během několika dnů se stalo nejdiskutovanějším tématem na sociální síti Twitter a většinou se jí dostávalo negativní medializace. V prvním týdnu se odhadl prodej na 40 000. Dne 22. března se Rebecca objevila v "The Tonight Show" s Jayem Lenem. Zahrála v pořadu svou skladbu a diskutovala s moderátorem o negativních reakcích na píseň. V Billbord Hot 100 "Friday" dosáhl na 58. místo, v novozélandské "Singles Chart" na 33.  Ve Velké Británii debutovala na 61. místě UK Singles Chart. V reakci na video k písni "Friday" začala Rebecca dostávat dopisy s výhrůžkami zabitím, které byly zkoumány policejním oddělením v Anaheimu. Rebecca se na apríla 2011 zúčastnila televizního pořadu 'Funny or Die' (ten den se pořad přejmenoval na Friday or Die) kvůli sérii videí, včetně jednoho o nezletilé dospívající řídící automobil v jejím singlu 'Friday'. Rebecca napsala manažerce DB Entertainment, Debře Baumové, údajně žádala o pomoc Ryana Seacresta.  Rebecca uvedla, že je fanynka Justina Biebera a vyjádřila zájem o vytvoření duetu s ním. MTV vybrala Rebeccu jako hosta pro svoje první on-line předávání cen – O Music Awards Fan Army Party, v dubnu 2011. Jako pocta singlu 'Friday' se objevila v hudebním videu Katy Perry 'Last Friday Night', ve kterém hraje jako hostitelka. Kryt písně 'Friday' byl proveden v "Glee" ve druhém období, 'The Queen'. Na otázku, proč píseň byla pokryta z Glee, řekl ukázat tvůrce Ryan Murphy, "Přehlídka vzdává hold pop kultuře, milování, nebo nenávidění toho, protože je píseň popová". Zanedlouho po rozšíření singlu 'Friday' se dostala R.Blacková a její matka, Georgina Kelly do právních problémů, s listy hudby, přes práva, až k písni.V dopise od Kellyniného právníka Ark Music březen 29, 2011, bylo tvrzeno, že Ark Music je v souladu s podmínkami jejich dohody z listopadu 2010, což jí dává píseň a video, je majitelem nahrávky, Rebecca podepsala výhradně etiketu, která používá píseň bez svolení – například prodej 'Friday' vyzvánění. Zatímco Ark zakladatel (a scenárista 'Friday'), Patrice Wilson Kelly souhlasil, že Blacková nebyla omezena. V červnu 2011 Ark Music Factory začalo chtít poplatek 2,99$ za sledování hudebního video na YouTube. O měsíc později, 'Friday' byl odstraněn z důvodu soudního sporu; to bylo obnoveno na YouTube dne 16. září 2011.  Navzdory více než 167 milionům zhlédnutí během prvních čtyřech měsíců, před jeho dočasným odstraněním, 'Friday nashromáždil více než 3,190,000 palců dolů. Po sporu s Ark Music Factory, začala Rebecca dělat nezávislou nahrávací společnost s názvem RB Records. Sama vyprodukovala singl s názvem 'My Moment' z 18. července 2011, píseň je jako první v původním obalu s doprovodným hudebním videem zveřejněným na jejím YouTube kanálu v ten samý den. Ve videu, ředitel Morgan Lawley nabízí záběry ze skutečného života Rebeccy Blackové před a po své slávě. Na konci října 2011 vydala třetí singl s názvem 'Person of Interest'. Rebecca vydala další dvě skladby – 'Sing It', v květnu 2011 a 'in your words', v listopadu.

Rebecca Renee Blacková (nepřechýleně Black, * 21. června 1997 Irvine) je americká youtuberka a zpěvačka, která se proslavila v roce 2011 singlem "Friday". Poté co se "Friday" rozšířil po sociálních médiích, někteří hudební kritici a diváci nazvali singl 'nejhorší písní'. Rebecca pokračovala s vydáváním dalších skladeb, její spolupráce s Dave Days na singlu "Saturday" jí přinesla ještě větší úspěch. V současné době nahrává na svém Youtube kanálu videa o různých tématech.

瑞贝卡·芮尼·布莱克(英语:Rebecca Renee Black,1997年-6月21日),是美国少年流行曲歌手,以其在2011年在ARK音乐工厂旗下发布的单曲“Friday”一炮走红。该曲在评论界受到恶评,被许多音乐评论家和听众称为是“史上最差的歌曲”。该歌曲的音乐录影带在上传至YouTube后,以极快的速度在网络上传播,而这一网络迷因的主角布莱克也因此备受关注。根据Google时代精神年度盘点,布莱克成为2011年度搜索最多的关键词。