Příběh a systém hry.

Hra se odehrává v blíže neurčeném městě v USA. Hlavním hrdinou je Claude Speed, který plní různorodé úkoly pro potřeby té které mafie. Celá hra se odehrává v jednom městě rozděleném na tři části, přičemž každá čtvrť má svou vlastní architekturu a svá unikátní vozidla.  Cílem každé ze tří misí je získání minimální možné sumy peněz, což vede k postupu do dalšího kola a nakonec dohrání celé hry. Peníze lze získat mnoha způsoby; kradením aut, vražděním lidí, bouráním do ostatních aut a mnoha dalšími. Hodnota těchto akcí je vzhledem k celkové potřebné sumě zanedbatelná, proto je nutné pracovat pro některou ze tří mafií přítomných na mapě. Hráč tak získává nepoměrně větší množství peněz a také tzv. násobení (multiplyer), které znásobují vydělané částky. Postava má na začátku 5 srdíček značících hodnotu jeho zdraví, pokud o všechny přijde, ztrácí jeden život. Vyčerpání všech životů znamená konec hry.  Ke splnění úkolů pomáhají kromě aut také zbraně, kterých je třináct druhů, od obyčejné pistole po brokovnici, automatický samopal nebo raketomet. Mezi speciální zbraně lze zařadit plamenomet a futuristický elektrogun, k házení se dají použít granáty a Molotovův koktejl. Jedinou zbraní pro auta (kromě tanku) jsou dvojité kulomety, které se dají koupit ve speciálních obchodech. Zbraně jsou rozmístěny po celé mapě, ale jejich výskyt je občas spojen s plněním té které mise.  K usnadnění „života“ ve hře slouží množství bonusů: červené srdce doplňuje zdraví, modro-fialová pilulka zajistí nesmrtelnost, symbol dolaru úplatek policistům a podobně. Zvláštní kapitolou je bílá lebka v zeleném kruhu, tzv. „Kill frenzy“. V této samostatné misi dostane hráč úkol, obvykle násilného charakteru, za jehož splnění dostane život, peníze a další výhody. Novinkou je také možnost uložení hry v průběhu mise, což lze udělat na jediném místě na mapě v kostele za cenu 50 tisíc dolarů.

Průběh hry.

Město je rozděleno na tři čtvrti a jednotlivé městské části, a v každé z nich se nachází různé mafie. Hráč si na začátku vybere některou z nich a začne pro ni pracovat tak, že zvedá telefony a dostává úkoly. Telefony mají barvu podle obtížnosti úkolu: jednoduché zelenou barvu, středně těžké žlutou a nejtěžší červenou. Není možné začít hned s plněním nejtěžším úkolů, hráč si nejprve musí získat respekt plněním jednodušších úkolů nebo zabíjením členů ostatních gangů. Oblíbenost u té které mafie a přístup k různě obtížným úkolům zobrazuje ukazatel v levém horním rohu obrazovky. Vztahy mezi mafiemi jsou nastaveny tak, že práce pro jednu výrazně snižuje oblíbenost u druhé, ale se třetí zůstává na nule. Město se dělí na tři čtvrti:

Downtown.

Downtown (v překladu centrum) je chudé a jezdí zde málo rychlých aut, na druhou stranu policie nevyvíjí velký tlak na hráčovo dopadení, když zjistí porušení zákona. Postup do dalšího levelu zajistí hráči výdělek přesahující 1 milion dolarů.  Severovýchodní roh mapy ovládá Zaibatsu corporation, která má rychlá auta a spolehlivé lidi. Pokud pro ni chcete pracovat, musíte plnit těžké úkoly, na druhou stranu dostanete dobře zaplaceno. Členové nosí černé oblečení a jezdí v rychlých tmavomodrých autech se žlutým Z na střeše. Tato mafie se jako jediná nachází v každé mapě a stejně jako Yakuza existuje i v reálném světě. Severozápadní roh a městské části Sunnyside a Fruitbat ovládají Loonies (v překladu cvoci). O povaze těchto zločinců hodně napovídá jejich název, chodí zeleně oblečeni a jezdí v pomalých zelených autech se žlutým smajlíkem na střeše. Yakuza se usídlila v levém dolním rohu mapy v částech Ukita, Shiroto a Funabashi, a specializuje se především na černý obchod s rychlými auty, zbraněmi a drogami. Používají rychlá modře zbarvená auta s nevýrazným Y na střeše a chodí modře oblečeni.

Residental.

Obytná čtvrť je modernější a lépe uklizená než centrum, a také zde jezdí rychlejší auta. Na druhou stranu policie lépe chrání své občany a v extrémních situacích ji doplňují agenti FBI. K pokoření úrovně je potřeba vydělat minimálně 3 miliony dolarů.  Všudypřítomní Zaibatsu sídlí opět v pravém horním rohu mapy. Po jejich levé ruce v městských částech Redemption a Guntersville se usadili Rednecks (burani), kteří v mnohém připomínají Loonies s předchozí úrovně. Členové gangu mají světlé vlasy, nosí světle modré vesty a jezdí v modro-fialových pickupech s vlajkou konfederace na kabině. Třetími do party jsou Scientists v pravém dolním rohu, kteří nabízí zajímavé experimentální zbraně, ale obyčejné úkoly. Nosí žluté uniformy a používají auta stejné barvy podobné taxíkům, jen na střeše je klikatá šipka.

Industrial.

Průmyslová zóna nabízí futuristické budovy, rozlehlé výrobní plochy, ale také vilovou čtvrť. V ulicích se prohání široká škála aut od rychlých sportovních aut po plně naložené kamiony. Část pozemků zabírá armáda, která neváhá pomoci místním ozbrojeným složkám. Ke zdolání této úrovně a tím pádem celé hry musí hráč získat minimálně 5 milionů dolarů.  Zaibatsu zabrali čtvrti Sennora, Bayano, Lattero a Escobar v levém dolním rohu mapy. Ruská mafie ovládá téměř celý horní okraj a její praktiky jsou nejtvrdší ve hře. Příslušníci nosí červené oblečení a jezdí v červených autech s rudou pěticípou hvězdou na kapotě. Jihovýchodní cíp ovládají příslušníci sekty Krishna v oranžových hábitech řídících své květinové autobusy.

Grafika a hudební stránka.

GTA2 převzala poněkud netradiční 2D pohled „z ptačí perspektivy“, přičemž hlavní hrdina je uprostřed obrazovky a veškeré objekty ve hře jsou viděny seshora. Třetí dimenze ve hře existuje, ale je špatně rozpoznatelná a přidává tak další stupeň k obtížnosti hry. Taktéž grafická stránka hry zůstala od prvního dílu nezměněna, jen barvy jsou temnější a vzhled budov rozmanitější.  Zvuky zůstaly od prvního dílu téměř nezměněny, ale podstatného vylepšení doznala hudební složka. V každé čtvrti hraje pět různých rádií, které si navíc hráč může přelaďovat podle svého vkusu. Také každá mafie má své vlastní rádio, hra celkem obsahuje 45 různých písniček.

Grand Theft Auto 2 (často též GTA2) je akční počítačová hra z roku 1999 vyrobená firmami Rockstar Games a DMA Design ze série Grand Theft Auto. Hra navázala na první díl, od kterého převzala například netradiční 2D pohled, systém zadávání úkolů nebo ovládání vozidel. Zásadní změnou se stala práce pro některou z mafií na úkor rychlosti řízení automobilů, což vedlo k odklonu od systému původní hry Grand Theft Auto. 4. února 2008 byla uvolněna ke stažení zdarma.

《侠盗猎车手II》(英语:Grand Theft Auto 2,简称:GTA 2),又译《横行霸道 2》,是由一间苏格兰公司DMA Design(现称Rockstar North)设计,并由Rockstar Games在1999年推出。玩家在游戏中扮演着一个罪恶角色在城市中活动。游戏里面有一些任务,例如抢劫银行、杀人等。侠盗猎车手2卖出超过300万册,被打入“PS1精选”之一。


Charakteristika.

Vstavačovité jsou vytrvalé byliny původem z vlhkých tropických oblastí, kde obývají především stromová patra tropických pralesů. V mírném pásu jsou to zpravidla běžné pozemní rostliny. Některé druhy jsou nezelené a vyživují se pouze parazitováním na některých druzích hub (např. hlístník hnízdák, "Neottia nidus-avis"), 2 druhy jsou dokonce podzemní.  Orchideje jsou jednodomé s oboupohlavnými květy, často mají hlízy nebo oddenky. Květy orchidejí mohou být buď samostatné, ale obvykle to jsou klasovitá, latovitá či hroznovitá květenství. Plodem je obvykle tenkostěnná tobolka, která obsahuje velmi drobná a četná práškovitá semena. Jejich počet může v jednom roce překročit i sto tisíc. Z nich se uchytí a změní v rostlinu jen nepatrné množství. Vstupují do orchideoidní mykorhizy.

Anatomie.

Květ.

Květy jsou jednotlivé nebo v květenstvích, pokud v květenstvích, pak se jedná zpravidla o laty, hrozny, klasy, hlávky či okolíky. Květy jsou často podepřeny listeny, jsou velmi nepravidelné, souměrné, zygomorfní. Semeník je často zkroucený a otáčí tak květ o 180°, proto dolní pysk (labellum) je ve skutečnosti horní a hovoříme proto o tzv. zdánlivě dolním. Okvětí je vyvinuto, zpravidla 6 okvětních lístků ve 2 přeslenech, jen vzácně rozlišeny na kalich a korunu, zpravidla volné nebo na bázi srostlé. Dolní (zdánlivě dolní) okvětní lístek vnitřního přeslenu často vytváří pysk (labellum), který je různého tvaru, někdy vzadu s ostruhou. U některých druhů je pysk uprostřed zaškrcený a potom (zdánlivě) dolní část se nazývá epichil a horní část hypochil, může být přítomna také část střední mezochil.  Tyčinky jsou 3, ale většinou jsou srostlé s čnělkou v 1 útvar, který se nazývá sloupek (gynostemium). Na přední straně sloupku je mističkovitě prohnutá čnělka s výrůstkem, který se nazývá zobánek (rostellum). Na zobánku jsou 1-2 žlázky, které jsou spojeny stopkovitou nožkou (caudicula) s tzv. brylkou. Brylka je útvar složený ze slepených pylových zrn jednoho prašníku. Gyneceum je složeno ze 3 plodolistů, je parakarpní, semeník je spodní. Plod je zpravidla suchý, vzácně dužnatý, většinou pukavý, vzácně nepukavý, převážně tobolka, vzácně bobule. Tobolka zpravidla obsahuje velké množství semen, která jsou velmi drobná. Embryo je slabě diferenciované, semena jsou nedokonalá. Rostlina se totiž v počátečním vývoji vyživuje heterotrofně s pomocí určitého druhu houby.

List.

Listy jsou někdy nahloučeny na bázi, jindy nikoliv, jsou jednoduché, řapíkaté nebo přisedlé, střídavé (jen vzácně vstřícné nebo v přeslenech), uspořádané spirálně nebo dvouřadě, s listovými pochvami. Čepele listů jsou celokrajné, ploché či žlábkovité nebo svinuté, někdy jsou dokonce kožovité nebo dužnaté, kopinaté, podlouhlé až vejčité, žilnatina souběžná. Zvláště u nezelených saprofytických rostlin jsou listy redukovány na šupiny.

Rozšíření ve světě.

Je známo asi 850 rodů a asi 17000 druhů, které jsou rozšířeny téměř po celém světě, nejvíce v tropech, ale i jiných klimatických pásech. Jedná se o jednu z nejpočetnějších čeledí vyšších rostlin.

Seznam českých rodů.

V ČR rostou zástupci asi 24 rodů. Jsou však známé i mezirodové hybridy. Většina druhů patří mezi ohrožené, silně ohrožené nebo kriticky ohrožené a chráněné rostliny. K českým rodům patří: Mezi další významné rody, které se v ČR nevyskytují, patří například vanilovník ("Vanilla").

Taxonomická poznámka.

Někteří autoři vyčleňují samostatnou čeleď střevíčníkovité ("Cypripediaceae") do které řadí 4 rody: "Cypripedium" (střevíčník), "Paphiopedilum", "Phragmipedium" a "Selinipedium".

Taxonomie.

Čeleď je v současné taxonomii členěna do 5 podčeledí.

Vstavačovité ("Orchidaceae") neboli orchideje je čeleď jednoděložných rostlin z řádu chřestotvaré ("Asparagales"). Některé starší taxonomické systémy ji řadí do samostatného řádu vstavačotvaré ("Orchidales"). Jejich název pochází z řeckého slova "orchis", které v překladu znamená varle – podle tvaru podzemních hlíz rodu vstavač ("Orchis").

兰科(学名:)植物俗称兰花,是开花植物中最多样、最广布的科之一。花朵艳丽的热带兰花通常叫做洋兰,亦叫胡姬花。洋兰并不一定是外来种,大中华地区亦有丰富的野生洋兰资源。


Přírodní podmínky.

Bandar Seri Begawan se nachází na severním pobřeží ostrova Borneo při ústí řeky Sungai Brunei do Brunejské zátoky, součásti Jihočínského moře. Hladina této řeky při úrovni moře je také nejnižším bodem města, průměrná výška města se pak pohybuje okolo 10 m. Průměrná denní teplota nedosahuje v průběhu roku příliš velkých rozdílů, v lednu činí 25 °C, v červenci pak 25 °C. V lednu spadne přibližně 110 mm dešťových srážek, v červenci 320 mm, v nejdeštivějším říjnu pak 470 mm srážek.

Historie města.

Bandar Seri Begawan se hlavním městem sultanátu stal už v roce 1405, kdy si jej zakladatel říše, Awang Alak Betar, který později přijal islám a jméno Muhammad, zvolil za své sídlo. Tento zlatý věk sultanátu trval až do 17. století. V tomto století poté nastal úpadek, který byl zapříčiněn jednak vnitřním bojem o nástupnictví, jednak rostoucím vlivem evropských kolonizátorů, kteří se zde však objevili již v 16. století. Jako první Evropané sem připluli Španělé, které od roku 1578 území včetně města okupovali. V roce 1839 na ostrov připlul anglický dobrodruh James Brooke. V roce 1841 mu sultán Bruneje daroval území Sarawak, pomohl totiž potlačování povstání v témž roce. Brooke tak založil tzv. dynastii "„bílých rádžů“", panovníci této dynastie v britské kolonii vládli až do roku 1946. V roce 1906 se skutečným vládcem sultanátu stal britský rezident, který měl funkci sultánova poradce. V období 2. světové války došlo k velkému poškození města japonskými vojáky. Po válce však došlo k jeho znovuvybudování, jeho správa jako správa celého sultanátu přešla pod guvernéra území Sarawak. Od roku 1959 správa země přešla pod vysokého komisaře. V roce 1962 došlo v celé Bruneji k vojenskému povstání, cílem bylo vyhlášení nezávislosti. Povstání však bylo potlačeno a sultán vyhlásil výjimečný stav, který v zemi trvá dodnes. Teprve 1. ledna 1984 se Brunej stala úplně nezávislou a "Bandar Seri Begawan" si i nadále uchoval status hlavního města.

Zajímavá místa.

Bandar Seri Begawan je poměrně moderní město, po jeho zničení během Druhé světové války došlo k jeho znovuvybudování. Ve městě se nachází Muzeum Winstona Churchilla, které dokumentuje historii města od 19. století, před samotnou budovou se nachází Churchillova socha. Pod muzeum spadá také mořské akvárium Hassanala Bolkiaha. Poslední pozůstatky původní výstavby města jsou zachovány ve skanzenu Kampong Parit, který se nachází ve vzdálenosti 25 km od samotného Bandar Seri Begawanu. Ukázky uměleckých řemesel se nacházejí v "Muzeu malajské technologie", dalším muzeem je "Brunei Museum", mezi jehož sbírky patří cenné exponáty lidové kultury a čínské keramiky. Ve městě se nachází také nový královský palác a na břehu umělé laguny došlo k postavení největší mešity na Dálném východě, jmenuje se "Sultan Omar Ali Saiffudin", její kopule je zlatá, její minaret ční do výše 44 m. Na břehu řeky odpočívá ve své hrobce 5. sultán říše, Bolkiah. Zajímavým místem je Wasai Kandal, jedná se o tropickou džungli, která se nachází ve vzdálenosti asi 10 km od samotné metropole. Nedaleko leží také chráněná oblast "Berakas".

Důležité instituce.

Ve městě se nachází také řada důležitých institucí:

Název města.

Současný název města se používá od roku 1970, kdy byl tehdejší "Brunei Town" přejmenován na Bandar Seri Begawan na počest odstupujícího sultána Omara (abdikoval v roce 1967), který přijal titul Seri Begawan.

Bandar Seri Begawan (malajsky: "Bandar Seri Begawan") je hlavní město Bruneje. V roce 1991 zde žilo 46 229 obyvatel. Dnes jich zde žije zhruba 70 000.

斯里巴加湾(英语:Seri Begawan,,又译为斯里巴卡旺,意为「统治者的港口」)从17世纪起成为文莱首都,原称「文莱城」,1970年10月4日改为现名。渤泥国(及文莱帝国)的首都位于渤泥城(英语:Brunei Town), 现称斯里巴加湾市,2010年统计人口约14万人,位于林梦河注入南中国海的入海口。地理位置为东经114°55',北纬4°55'。


Historie.

Počátky.

První základy kapely se formovaly v roce 1989 v Limericku, kde bratři Mike (baskytara) a Noel (kytara) Hoganovi s kamarádem Fergalem Lawler (bicí) začali cvičit u Fergala v domě. Trojice byla inspirována hudbou The Cure, The Smiths, New Order nebo Joy Division. Nicméně hned od počátku se snažili především o vlastní tvorbu. Jako zpěvák se k nim přidal Niall Quinn, se kterým skupina pod názvem The Cranberry Saw Us nahrála jeden demosnímek a uskutečnila prvních několik koncertů. V roce 1990 však Niall odchází z kapely a jako náhradu za sebe dal Mikeovi kontakt na kamarádku jeho tehdejší přítelkyně. Jmenovala Dolores O’Riordan, hrála na klávesy a zpívala v pěveckém sboru. Při prvním setkání s kapelou zazpívala několik převzatých písní a všichni tři byli jejím stylem ohromeni. Noel předal Dolores kazetu s hrubou nahrávkou písně "Linger". Při dalším setkání Dolores zazpívala píseň se svým textem, jež napsala den před zkouškou. Kapela přijala Dolores jako zpěvačku a ihned začali zkoušet společně nové písně.  Již po několika měsících vydali v nákladu 300 kopií svoje první EP album "Nothing Left at All", které bylo po několika dnech v místních obchodech rozebráno. Po tomto úspěchu kapela změnila název na The Cranberries a začala pracovat na ukázkové kazetě pro hudební vydavatelství. Rozeslali ji všem nahrávacím společnostem, o kterých kdy slyšeli. Nakonec podepsali smlouvu se společností Island Records. V roce 1991 začali v Londýně nahrávat EP album "Uncertain". Na něm byly umístěny první verze skladeb „Dreams“, „Linger“ a „Put Me Down“. Album nedopadlo v Anglii vůbec dobře a v anglických časopisech bylo odsouzeno.

Everybody Else Is Doing It, So Why Can’t We?

Po neúspěchu maxisinglu "Uncertain" Dolores trpěla depresemi, protože skupina byla označována dokonce jako druhořadá. The Cranberries si tedy našli nového manažera Geoffa Travise a v Dublinu v roce 1992 nahráli své debutové album "Everybody Else Is Doing It, So Why Can't We?". I toto album bylo v Anglii kritizováno, přesto se s ním Cranberries vydali v roce 1993 na turné, po Británii s kapelou Belly, po Evropě s Hothouse Flowers a po Americe s The a Suede. Hlavně turné po Americe bylo velice úspěšné, do Irska se vrátili jako hvězdy a album začalo stoupat i v britských a evropských hitparádách. Jejich prvními hity byly „Linger“ a „Dreams“.

No Need To Argue.

V roce 1994 začíná skupina nahrávat své druhé album, které se stalo jejím nejslavnějším a nejprodávanějším. Vše probíhalo bez problémů do doby, než se kapela vydala na prázdniny lyžovat. Dolores, která stála na svahu poprvé v životě, spadla a vážně si poranila koleno. Z tohoto důvodu se musela zrušit všechna turné k albu "No Need to Argue". To ale albu neuškodilo a hity jako „Zombie“, „Ode to My Family“, „Ridiculous Thoughts“ nebo „I Can’t Be with You“ patří k nejslavnějším. Píseň „Zombie“ se během několika málo týdnů stala celosvětovým hitem a dokonce si odnesla prestižní ocenění stanice MTV The Greatest Hit Of The Year. Alba se prodalo celosvětově okolo 17 milionů kusů, což z něj dělá jedno z nejúspěšnějších alb 90. let.

To the Faithful Departed.

V roce 1996 skupina nahrává třetí řadové album s názvem "To the Faithful Departed". Album je věnováno příteli skupiny Dannymu Cordellovi a dědečku Dolores Joemu, kteří oba tentýž rok zemřeli. Album provázelo několik kontroverzí, podle skupiny nebylo tak úspěšné, sama Dolores o něm říká, že to není dobré album. Na druhou stranu se těší vysoké oblíbenosti fanoušků skupiny a obsahuje několik hitů jako rockpunkovou pecku „Salvation“, „When You Are Gone“, „Hollywood“ nebo „Free To Decide“. Alba se prodalo přes 6 milionů kopií. Toto album je jejich nejtemnější a skupina zpívá o globálních problémech a v té době aktuální válce na Balkáně.

Bury the Hatchet.

V roce 1998 se skupina pouští do dalšího alba "Bury the Hatchet". Na rozdíl od předešlých dvou není tak nostalgické a melancholické, naopak je z něj cítit pozitivní energie. Obsahuje hity jako populární „Animal Instinct“, „Promises“, „You and Me“ nebo „Just My Imagination“. Od počátku prodeje se těšilo veliké oblibě.

Wake Up and Smell the Coffee.

Na dlouhou dobu posledním řadovým albem bylo "Wake Up and Smell the Coffee" (2001). Singly z tohoto alba byly „Analyse“ a „This Is the Day“. Poté je vydáno už jen album s největšími hity a v září 2003 se skupina rozpadá, aby se členové věnovali svým sólovým kariérám. The Cranberries se za dobu dosavadního působení stali jednou z nejúspěšnějších rockových skupin 90. let.

Roses.

Koncem roku 2009 se The Cranberries ohlásili návrat, sešli se na novém turné a začátkem roku 2010 ohlásili přípravu nové desky. V létě roku 2010 zavítali i do Česka, kde 17. července zahráli v rámci hudebního festivalu Colours of Ostrava.  Na jaře 2011 nahráli studiové album "Roses" (oficiálně vyšlo v únoru 2012), které obsahuje jedenáct skladeb V rámci světového turné k desce "Roses" vystoupili The Cranberries 30. listopadu 2012 také v pražské Tipsport areně.

The Cranberries je irská hudební skupina, která vznikla roku 1990. Jejími členy jsou Michael Hogan (baskytara), Noel Hogan (kytara), Fergal Lawler (bicí). Dlouholetou zpěvačkou kapely byla Dolores O'Riordanová, která v lednu 2018 zemřela. Po U2 je to druhá vůbec nejúspěšnější irská skupina. Slávu si získala svým originálním zvukem, který mísí prvky rocku, postpunku a poprocku. Typický je pro ni hlasový projev zpěvačky s prvky irského folklóru. Mezi nejznámější písně patří „Zombie“, „Dreams“, „Salvation“ nebo „Linger“. Po rozpadu skupiny v roce 2003 se její členové věnovali svým sólovým projektům, a to až do roku 2009, kdy se kapela opět dala dohromady. V letech 2009 až 2018 natočila skupina 2 studiová alba. Kapela ukončila své působení v roce 2018 po tragické smrti Dolores. V roce 2019 ještě kapela vydala své poslední studiové album s titulem „In the end“ pořízené z nahrávek Dolores před její smrtí.

小红莓(英语:The Cranberries,又译为卡百利乐队)是爱尔兰另类摇滚乐团,1990年代成立于爱尔兰利默里克(Limerick)。小红莓与U2、恩雅等,都是享誉国际的爱尔兰团体或艺人。


Historie.

Původ.

Chov ovčáckých psů v Německu má poměrně dlouhou tradici: již v šestém století existoval zákon, který za zabití ovčáckého psa viníka tvrdě trestal. Tito psi byli ale stavěni pro obranu i před většími predátory jako jsou medvědi či rysové, byli tedy poměrně větší a mohutnější než pozdější ovčáčtí psi.  Pozdější ovčáčtí psi již nemuseli čelit velkým šelmám, které byly většinou vyhubeny; jejich úkolem bylo udržet stádo ve vymezeném prostoru. V Německu žilo mnoho takových psů, kteří se ale lišili stavbou těla, délkou srsti i zbarvením. Württemberští psi byli štíhlejší, naopak psi ze severního a středního Německa vynikali spíše mohutností. Během 19. století zájem o tyto psy začal narůstat a brzy poté se začaly objevovat i první snahy o ustálení typu. To si dala za cíl organizace Phylax, kterou založila v prosinci 1891 skupina nadšenců. Již roku 1894 ale ukončila svoji činnost kvůli rozdílným názorům členů: část zastávala názor, že by němečtí ovčáci měli být čistě pracovní, část chtěla zušlechťovat i exteriér. Kříženi byli krátkosrstí, dlouhosrstí i ostnosrstí psi především z Durynska, Bavorska a Württemberska. Údajně měli být kříženi s vlky, nicméně v tomto experimentu se nepokračovalo kvůli problematické povaze vyšlechtěných jedinců.  Roku 1882 byl v Hannoveru vystaven první německý ovčák, paradoxně se jednalo o psa bílého zbarvení, které současný standard nepovoluje. Jeho majitelem byl baron von Knigge, který vlastnil několik podobných německých ovčáků se vzpřímenýma ušima.

Formování plemene.

Za jednoho z prvních německých ovčáků dnešního typu je považován potomek von Kniggových psů Hektor, později „Horand von Grafrath“. Toho odkoupil kynolog a rytmistr Max Emil Friedrich von Stephanitz, který v roce 1899 založil klub Der Verein für Deustche Schäferhunde (česky Klub německých ovčáků, zkratkou uváděn i jako SV) a snažil se o vytvoření ideálního ovčáckého psa. Horand měřil v kohoutku 60 cm, měl krátkou srst, vzpřímené uši a tmavé zbarvení. Také byl prvním jedincem zapsaným do plemenné knihy. Měl mnoho úspěšných potomků, mezi nimi i psa jménem Hektor von Schwaben. Samotný Hektor, který se narodil v lednu 1898, měl 141 potomků, mnoho z nich ze silně příbuzenské plemenitby. V začátcích chovu byl významným plemeníkem, ačkoliv nikdy nedosáhl velkých úspěchů na výstavách. Na rozdíl od svého otce a všech tehdejších psů měl lépe úhlenou záď.  V září 1899 spolek SV ve Frankfurtu schválil první standard, který připravil von Stephanitz se svým spolupracovníkem Arthurem Meyerem. V té době měl klub pouhých 31 členů, v roce 1912 to bylo již 3500.  Von Stephanitz nebyl pro chov německých ovčáků významný jen díky založení klubu a vytvoření standardu, ale především byl velkým propagátorem plemene nejen mezi lidem, ale také v armádě a u policie. V listopadu 1901 vydal spis, ve kterém německé ovčáky prosazoval a doporučoval pro pracovní nasazení. Jeho snahy ale zaznamenaly spíše chladný ohlas: německá armáda dále preferovala erdelteriéry a mezi lidmi byly na vzestupu spíše border kolie. Větší průlom přišel až okolo roku 1908, kdy začala tyto psy hojně využívat policie. V roce 1914 se přidala i armáda, která pro první světovou válku vycvičila asi dvacet tisíc psů, z nichž většina byli němečtí ovčáci. Německé ovčáky využívali pro tahání nosítek, nošení zpráv a strážení, mimo toho ale byli i oblíbenými maskoty Schutzstaffel (SS).  První světová válka a následný odpor k Německu vedli i k přejmenování plemene britským Kennel Clubem (KC) z německého ovčáka na alsaského vlčáka ("Alsatian Wolf Dog"), které se používalo v Česku přeložené jako "alsaský ovčák" nebo "alsaský vlčák". K původnímu názvu se klub navrátil po naléhání chovatelů až v roce 1977. Označení "vlčák" se v češtině používalo i kvůli podobnosti s vlky.  Plemeno začalo rychle nabývat na popularitě a šířilo se nejen po Evropě: například již v roce 1913 byl založen americký spolek German Shepherd Dog Club of America. V Českých zemích se první jedinci objevili pravděpodobně v roce 1905. Stalo se tak při příležitosti výstavy v Praze, které se zúčastnil i Horand von Grafrath a jeho dva potomci. V roce 1912 byla v Brně založena Pobočka rakouského spolku pro chov německého ovčáka a po první světové válce zde měl sídlo i první založený klub chovatelů. Populace v Česku zaznamenala ale velký narůst až v 60. letech, kdy vzniklo mnoho chovatelských stanic.  Mezi lety 1936 a 1938 probíhalo další zušlechťování, které mělo zlepšit exteriér německých ovčáků, místo toho ale přineslo kratší končetiny a příliš dlouhou svažující se záď. Již tehdy se objevovaly snahy o zlepšení situace křížením, některé problémy ale přetrvávají do současnosti. Poté přišla druhá světová válka, během které byli tito psi hojně využívání nejen Němci, ale nasadili je i Američané. Celkem 15 psích čet bylo vycvičeno ve výcvikových táborech K9, sedm z nich zamířilo do Evropy a osm do Pacifiku. Po skončení války ale nebyl vojenský výcvik psů již tolik potřebný, takže většina amerických psích jednotek byla zrušena. Například korejské války se zúčastnila jedna jediná. Německé ovčáky zpočátku Američané nasadili ve válce v Vietnamu jako strážní psy u leteckých sil. Když válka začala eskalovat, pěchota je začala využívat spíše jako průzkumníky.  Od roku 1953 hlídali němečtí ovčáci i české pohraničí a byli zde též pro tento účel nejvyužívanějším plemenem. Toho roku byla v Prackovicích nad Labem založena chovatelská stanice Z Pohraniční stráže, která ovčáky cvičila speciálně pro ochranu tehdejších hranic. Mimo ně ale cvičila i bígly, bloodhoundy, labradorské retrívry nebo dobrmany. Její provoz byl ukončen v roce 2011, nicméně v roce 2018 byla znovuotevřena. Od roku 1962 fungovala navíc i chovatelská stanice v Domažlicích, která cvičila pro policejní službu německé ovčáky a belgické malinoise. Definitivně byla zrušena z důvod špatných podmínek v roce 2018.  Od roku 1990 funguje v Česku současný hlavní zastřešující spolek: Český klub německých ovčáků. Je členem Weltunion der Verein für Deutsche Schäferhunde (česky Světová unie německých ovčáků, zkratkou WUSV).

Současný chov a jeho problematika.

Současný šlechtitelský program je veden jednotlivými zastřešujícími kluby v každé zemi, nicméně existují i samostatné šlechtitelské programy. Jeden z nich, nazvaný Landespolizeischule für Diensthundführer, byl spuštěn v roce 2003 v Německu a je typický tím, že štěňata vyrůstají společně s cvičenými pracovními psy s dobrými výsledky.  Velké rozdíly lze pozorovat mezi evropskými a americkými německými ovčáky. Američtí němečtí ovčáci jsou totiž chováni prakticky čistě pro vzhled. Jsou větší, těžší, často s extrémně zaúhlenými končetinami a nemusí svůj temperament prokazovat při žádných zkouškách, takže se liší i povahově. Canadian Kennel Club a americké chovatelské kluby navíc považují za standardní i bílé zbarvení.  Běžně se rozlišují dvě linie: exteriérová a pracovní. Zatímco exteriérová se soustředí více na vzhled, který odpovídá standardu, pracovní jedinci jsou povahovými vlastnostmi vhodnější pro práci. Jedinci z první linie mívají zkosenější záď, jasnější barvy a zřetelné ohraničení například sedla, též jsou povahově mírnější. Kritiku za chovatelský program německých ovčáků si vysloužil například anglický Kennel Club, jelikož podporoval nepřiměřeně zkosenou záď a nezdravé postavení zadních končetin. V reakci na to v roce 2010 KC vydal stanovisko, dle kterého měli být nezdraví jedinci z výstavních kruhů rovnou vyloučeni.  I z důvodu množství zdravotních potíží německých ovčáků bylo ve druhé polovině 20. století vyšlechtěno plemeno shilohský ovčák, které vychází přímo z německých ovčáků, ale prezentuje se jako zdravější a vyrovnanější.  Dalším plemenem vyšlechtěným z německých ovčáků jsou bílí švýcarští ovčáci, kteří se liší prakticky pouze bílým zbarvením. Neméně známí jsou i českoslovenští vlčáci. Ti vznikli původně jako experiment Pohraniční stráže ČSSR, během kterého byla zkřížena fena vlka a pes německého ovčáka. V bývalém Sovětském svazu zase pro vojenské využití z NO vyšlechtili východoevropské ovčáky, kteří jsou větší, mají rovnější záď a jsou lépe přizpůsobeni pro arktické podmínky.

Využití.

Tito psi mají širokou škálu možných využití, od slepeckých psů, až po policejní nebo společníky. Konkrétně jde například o záchranu a vyhledávaní osob, vyhledávání výbušnin, narkotik nebo urychlovačů hoření při požárech. Během první světové války byli využíváni i pro vyvádění oslepených nebo zraněných vojáků z bojiště, což pak vedlo i ke cvičení prvních slepeckých psů.  Především ve sportovním využití jsou jim ale velkými konkurenty belgičtí ovčáci malinois, kteří jsou rychlejší, temperamentnější a vytrvalejší. Například ve Spojených státech jsou z těchto důvodů u policie preferování malinoisové. Jako slepečtí psi se využívají již od 20. let 20. století, kdy vůbec poprvé pro tento účel začala psy trénovat Dorothy Harrison Eustis. Ta si pro výcvik vybrala pouze feny německých ovčáků, ačkoliv později bylo zjištěno, že se pro tuto práci více hodí labradorští retrívři, kteří nemají takové sklony k ochranářskému chování a lépe zvládají stres.

Popularita.

Němečtí ovčáci se těší velké popularitě na celém světě. Ta stoupala poměrně rychle: například v Kennel Clubu bylo v roce 1919 zaregistrováno pouze 54 jedinců. O sedm let později, v roce 1926, to bylo již více než osm tisíc. Od roku 1993 pak byli němečtí ovčáci třetím nejoblíbenějším plemenem ve Spojených státech, v roce 2010 se vyšvihli na druhou příčku.  Od roku 2011 byli němečtí ovčáci nejpopulárnějším psím plemenem v Česku s nejvíce zaregistrovanými štěňaty. V závěsu za nim bylo jiné německé plemeno: jezevčíci. Za rok 2017 bylo v Českém klubu německých ovčáků zapsáno 722 vrhů, tedy 3885 jedinců. Dalších 81 bylo importováno. Oproti předchozím rokům je to pokles: v letech 2011–2015 bylo vždy zapsáno více než 4000 kusů. V roce 2015 dokonce 4862.

Známí jedinci.

Umělecký průmysl.

Němečtí ovčáci jsou populární i ve filmovém průmyslu. Důkazem toho je i Rin Tin Tin (1918–1932), který si za svůj život zahrál v sedmadvaceti hollywoodských filmech a má vlastní hvězdu na Hollywoodském chodníku slávy. Jeho potomek Rin Tin Tin Jr. si též zahrál v několika snímcích. Za předchůdce Rin Tin Tina je považován německý ovčák s policejním výcvikem Strongheart, který též zazářil v němých filmech a získal si slávu. Oba mají hvězdu na Hollywoodském chodníku slávy.  Z fiktivních psů lze zmínit například postavu Šarika z románu a seriálu "Čtyři z tanku a pes". Německý ovčák je také hlavním hrdinou rakouského kriminálního seriálu "Komisař Rex", který později odkoupila italská televize. Seriál sleduje řešení případů vražd vídeňskou, později římskou, kriminálkou, a v roce 2013 vznikl i celovečerní spin-off film "Komisař Rex – doba ledová" (v originále "Kommissar Rex – Eiszeit").  V komiksech od DC také německé ovčák Ace doprovází Batmana a Robina. Poprvé se objevil v dílech z roku 1955 a později spíše sporadicky.

Vojenství a propaganda.

Mimo zábavní průmysl vlastnil německého ovčáka například Adolf Hitler. Často se nechával fotografovat s různými zvířaty, převážně psy, a měl i svého oblíbeného: fenu Blondi. Ta pocházela z chovatelské stanice ze slezských Kravař a hrála vlastní roli i v nacistické propagandě. Hitler ji nechal otrávit cyankáli v den své sebevraždy. Německé ovčáky vlastnili například i Hindenburg, Ludendorff a Himmler.  Německý ovčák Antis je jediným psem, o kterém je známo, že za druhé světové války létal v bombardéru. Jako kmenový příslušník 311. československé bombardovací perutě byl vyznamenán i medailí Marie Dickinové. Další mediálně známý zástupce plemene s vojenským výcvikem je Athos, český pes cvičený pro vyhledávání výbušnin v Afghánistánu. V roce 2012 jej těžce zranil výbuch tálibánské rakety, zranění ale přežil.

Vzhled.

Němečtí ovčáci jsou středně velcí, robustně stavění a mohutní psi. Tělo má obdélníkový formát a je dobře osvalené. Hmotnost u dospělých psů (samců) se pohybuje mezi 30 a 40 kg, u fen je to 22 až 32 kg. Psi měří v kohoutku 60–65 cm, feny 55–60. Obvod krku se pohybuje mezi 50 a 70 cm, délka hřbetu mezi 65 a 75 cm. Uznávaná zbarvení jsou černé s červenohnědými, hnědými, žlutými nebo světle šedými znaky, celočerné nebo vlkošedé a vlkošedé s černým sedlem a maskou.  Hlava má klínovitý tvar, mírně klenuté čelo a dobře vyvinutou horní a dolní čelist. Poměr mezi temenem a obličejovou části by měl být 1:1, Šířka temene by měla odpovídat jeho délce. Uši by měly být středně velké, vzpřímené a natočené dopředu. Pokud jsou v klidu složené, není to považováno za chybu. Oči mají mít co nejtmavší barvu a jsou středně velké, mandlovitého tvaru. Světlá barva je nežádoucí. Nosní houba musí být černá, chrup úplný s nůžkovým skusem. Klešťový skus a další vady, jako je předkus a podkus, jsou nežádoucí.  Krk je silný, bez visící kůže a s dobře vyvinutým osvalením. Hřbet je slabě spadající a napojuje se na něj též mírně klenutá záď. Hrudník by měl být úměrně široký, sudovitý tvar je nežádoucí. Ocas dosahuje minimálně k hleznům a psi ho nosí svěšený. Srst na jeho spodní straně bývá o něco delší, než na zbytku těla. Hrudní končetiny musí být rovné, ramena a lopatky jsou stejné délky a svírají úhel mezi 90 až 110 °. Tlapy by měly být dobře klenuté, s tmavými polštářky i drápy.  Jako těžká vada je uváděn nedostatek pigmentace. Dále i špatné postavené nebo nepevné uši a vady chrupu. Vylučující vady jsou albinismus, bílá barva srsti a výšková výchylka od standardní výšky 1 a více cm. Řadí se sem i jakékoliv výrazné odchylky od standardu a povahově nevyrovnaní jedinci.  V letech 2008 a 2009 proběhly schůze klubu Der Verein für Deustche Schäferhunde, na základě kterých byla podána žádost na Mezinárodní kynologickou federaci (FCI) o změnu standardu. Konkrétně se jednalo o uznání dlouhosrsté varianty. FCI s návrhem souhlasila a od roku 2011 jsou dlouhosrstí jedinci považováni za varietu německého ovčáka a lze je uchovnit. Jedinci této varianty by měly mít delší, měkkou a nepřiléhající srst, chlupy mohou být vlnité. Podstatně delší srst se tvoří na bedrech, uších a zadní straně nohou. Na ocase tvoří prapor. Krátkosrstí jedinci by měli mít co nejhustší pesíky a rovné a přiléhající chlupy. Na krku je srst delší a na zadních nohou tvoří kalhoty.

Podobná plemena.

Němečtí ovčáci mohou být zaměněni s československými vlčáky, kterým jsou přímými předky. Liší se od sebe zřejmými vlčími znaky: vlčáci mají šikmé jantarové oči, převážně šedé zbarvení a menší uši. Podobné je to se vzácnějšími saarlosovými vlčáky, kteří pochází z vlků a jsou podobní jako českoslovenští vlčáci. Z ovčáků je možné je zaměnit za belgické malinoise, nicméně němečtí ovčáci mají mohutnější stavbu a typické zbarvení.

Charakter a péče.

Standard uvádí, že němečtí ovčáci „musí být povahově vyrovnaní, pevných nervů, sebevědomí, absolutně přirození (s výjimkou vydráždění), zcela dobromyslní, ale pozorní a ovladatelní.“ Obecně jsou tito psi temperamentní a pracovití, dokáží se dobře přizpůsobit různým podmínkám. Jsou vhodní jako rodinní psi a zároveň jako hlídací. Díky své učenlivosti se hodí pro různé psí sporty a bývají uváděni jako jedni z nejinteligentnějších psích plemen (společně například s border kolií). Jejich inteligenci zkoumal v 90. letech 20. století Stanley Coren, který německé ovčáky umístil ve svém žebříčku, publikovaném v knize "The Intelligence of Dogs", na třetí příčku. Před ně se dostali pouze border kolie a pudlové. Coren zjistil, že němečtí ovčáci si dokáží základní povel zapamatovat již po pátém provedení a příkaz napoprvé provedou v 95 % případů.  K cizím je rezervovaný, ovšem své rodině je velmi oddaným a neúplatným společníkem. Jsou nadaní na čichové práce a dobře vychází i s jinými domácí zvířaty. Naopak nejsou příliš nadaní na pastevecké práce, ačkoliv stáda před predátory hlídat umí.  Dle studie provedené v roce 1999 v Austrálii na tamějších psech byl německý ovčák třetím nejútočnějším plemenem. Při zohlednění počtu psů se ale posouvá až na 38. pozici. Podle studie publikované v "Applied Animal Behaviour Science" v roce 2008 se z 292 zúčastněných německých ovčáků 13 z nich zachovalo agresivně k cizincům, 6 k vlastnímu majiteli a 48 k jiným psům. Studie také poukázala na to, že ačkoliv u mnoha plemen je agrese vedená strachem, například u greyhoundů, u německých ovčáků tomu tak nebývá.  Charakteristickou povahu musí každý chovný pes prokázat na bonitační zkoušce pořádané oficiálním zastřešujícím klubem. Její součástí, v případě zkoušky pořádané Českým klubem německých ovčáků, je například střelba z pistole, která prověří bázlivost, nebo fingovaný útok figurantem.  Němečtí ovčáci jsou vhodní pro zkušenější chovatele, kteří jsou schopni svým psům nabídnout dostatek pohybu a zábavy. Musí se jim věnovat a základní výcvik a výchova jsou nutností. Snadno se přizpůsobí nízkým teplotám a pobytu v bytě i venku, nicméně při chovu v bytě je nutné věnovat zvýšenou pozornost neustále línající srsti. Hustá srst vyžaduje občasné česání, pokud má být kvalitní a vhodná například pro předvedení na výstavě, tak každodenní. Obzvláště v době línání, které probíhá u všech plemen s podsadou dvakrát ročně, je nutné věnovat jí zvýšenou pozornost.  Vrhy německých ovčáků bývají poměrně početné: okolo 10 štěňat.

Zdraví.

Němečtí ovčáci jsou zatíženi asi padesáti dědičnými chorobami. Tak vysoké číslo je pravděpodobně způsobeno příbuzenskou plemenitbou, ke které hojně docházelo hlavně při utváření plemene. Jsou náchylní především k dysplazii loketního (DLK) a kyčelního kloubu (DKK), která je, v těžké stadiu, důvodem i pro vyloučení z chovu. V Česku se ze zdravotního hlediska testuje pouze DKK, od ledna 2009 je navíc nutné i odebrání vzorků DNA. Častěji než u jiných plemen se u nich vyskytuje i hemofilie A, porucha srážlivosti krve, a von Willebrandova nemoc, která též může být dědičná a způsobuje krvácivé stavy. Mezi další časté choroby patří epilepsie, exokrinní pankreatická nedostatečnost (porucha trávení), chronická degenerativní radiculomyelopatie (CDRM, postupné ochrnutí zadních nohou bez známé příčiny) a dwarfismus. Často trpí i na otevřenou Botallovu dučej, vrozenou srdeční vadou (PDA) nebo cystadenokarcinom, tedy maligním typ nádoru. U německých ovčáků je často spojován s nodulární dermatofibrózou, dědičnou chorobou projevující se tvořením otoků, které poté vedou k rakovině.  Z akutních onemocnění je u německých ovčáků častá torze žaludku, které se dá předejít rozdělením denní krmné dávky na menší části; dvě nebo tři.  Dožívají se deseti až dvanácti let, ačkoliv například American Kennel Club (AKC) uvádí pouze sedm až deset.

Německý ovčák (lidově též vlčák, :, : ) je německé psí plemeno, jedno z nejrozšířenějších na světě a též nejrozšířenější služební plemeno. Bývá uváděno i jako jedno z nejinteligentnějších. Díky své všestrannosti a přizpůsobivosti je využitelné v mnoha odvětvích kynologie.

德国牧羊犬(;英语:"German Shepherd"),是狗的一个品种,1977年才正式确定命名为德国牧羊犬,故各地命名迥异,中文语境下常称为德国狼犬或德国狼狗。德国牧羊犬在所有犬类的智商排名中排行第三。牠们敏捷且适合活动的工作环境,经常被部署各种任务,例如警察、护卫、搜索及拯援和军事,牠们也为盲者做导盲犬的工作;因台湾在日治时期大量使用德国牧羊犬为军犬,所以德国牧羊犬在台湾使用的台语名称为“军用犬”。


Geologie.

Geologická struktura Altaje je velice složitá, což je i z důvodu jeho obrovské rozlohy. Z těchto důvodů zde bývají 2–3 zemětřesení za rok, přičemž ta nejsilnější byla v letech 1903 a 1927 (síla 8 z Richterovy stupnice).  Pohoří vzniklo v prvohorách za hercynského vrásnění. Staré hercynské pohoří bylo však v druhohorách zarovnáno v parovinu a do současné podoby bylo vyzdviženo až v třetihorách a začátkem čtvrtohor při alpínské orogenezi. Tak vznikla charakteristicky stupňovitá stavba Altaje, která je z geologického hlediska mladá a ještě dnes se zvedá rychlostí až několik centimetrů za rok. Důkazem, že pohoří není stále ještě dotvořené, jsou časté kamenné laviny.  Výrazný ledovcový reliéf byl formován během posledních dvou dob ledových. Ledovce byly významným faktorem při formování horstva, když při maximálním zalednění stékaly až na výšku tisíc metrů. Dalším faktorem formování je mrazové zvětrávání, které je díky kontinentálnímu podnebí velice silnou složkou napomáhající utvářet okolní krajinu – proto jsou zde k vidění velké suťové kužely, tzv. osypy.  Altaj je budován hlavně paleozoickými horninami (v oblasti Běluchy ordovického stáří), kterými pronikají mladopaleozoické vyvřeliny. Z hornin zde tak mají dominantní zastoupení metamorfované horniny jako jsou ruly, svory a zvětralé písčité břidlice s vysokým podílem nejrůznějších minerálů, které vykrystalizovávaly uvnitř hornin. Tyto horniny často pukají mrazem, z čehož vznikají kameny jehlicovitých tvarů naskládané na sebe.  V dobách ledových byl Altaj značně zaledněn a při oteplování se tak podhůří stávalo patrně místem největších záplav na Zemi. Tomu pravděpodobně pomohlo uvolnění obrovské masy vody držené v jezerech na površích ledovců při jejich tání. Ústup ledovců na konci posledního glaciálu vytvořil nespočet říčních teras a zanechal zde štěrkové vrstvy s balvany o průměru jeden až dva metry.  V dobách ledových se nad řekou Bija ukládaly mocné, jemně váté sprašové vrstvy s pohřbenými fosilními půdami z období mezi dobami ledovými, které dnes představují jeden z nejúplnějších záznamů klimatických změn na Sibiři za posledních 250 000 let. Díky tomu je dnes známo mnohem teplejší klima Altaje v dávných dobách i s druhovou skladbou tehdejší flóry.

Nerostné bohatství.

Dnes probíhá v malém rozsahu na několika místech v Altaji těžba zlata, které lze při troše štěstí nalézt i v říčních náplavech.  Zejména na severních výběžcích Altaje jsou bohaté zdroje koksovatelného uhlí (Kuzněcká pánev). V jihovýchodní části jsou ložiska železné rudy a polymetalických rud (zinek) – proto tato část Altaje na území Východokazašské oblasti bývá označována jako Rudný Altaj.

Klima.

Klima na Altaji je chladné a vlhké (ačkoliv slunečných dnů je údajně více než na mořském pobřeží Jalta, Soči – tyto slunečné dny jsou však většinou v období tlakových níží v zimě a na podzim.  Srážky na hřebenech dosahují 2 000 mm/rok, sněhová pokrývka běžně 2–3 m.  Léto je vlivem arktických vzdušných mas, které se nad západní Sibiří zahřívají a způsobují deštivé počasí, chladné. Červenec je nejdeštivějším měsícem (slunečných dnů bývá méně než 50 %).V poslední dekádě léta sníh již netaje pod 2 600 m. Září a říjen se vyznačují velice proměnným počasím.  Zima na Altaji začíná v listopadu. Nejchladnější území je Čujská step na východě, kde teploty v lednu dosahují až −62 °C. Průměrné lednové teploty jsou −32 °C.

Krajina.

Krajina na Altaji se skládá zejména ze suché vysokohorské stepi a rozsáhlých lesů. Nejvyšší části hor pokrývají z velké části ledovce (zaledněno je 900 km). Některé oblasti ve střední části a zejména pak v mongolské části blížící se k poušti Gobi tvoří polopouště (Koš-Agač). Hranice permafrostu probíhá ve výšce 2 000 m n. m., na jižních svazích ještě o 400 m výše. Představa věčného ledu je však zavádějící, protože zde roste hustá tajga.

Vodstvo.

Jezera.

Na Altaji se nachází přibližně 7 000 jezer s celkovou plochou 600 km. Většina těchto jezer je položena vysoko v horách a má plesový charakter.  Největší jezero je Markakol s rozlohou 449 km, které se nachází v kazašské části pohoří mezi hřbety Kurčumskim ze severu a Azutau z jihu. Jezero je dlouhé 38 km a dosahuje hloubky až 30 m.  Největší jezero v ruské části Altaje je Telecké uprostřed lesů na říčním toku Čulyšman. Podobně jako Bajkal vzniklo příkopovou propadlinou a právě po Bajkalu je druhým nejhlubším jezerem celé Sibiře s hloubkou 353 m (některé zdroje uvádí 325 m). Dříve bylo však jezero hluboké 2 000 m. Délka tohoto jezera je 78 km a šířka nepřesahuje 8 km. Celková plocha jezera je 223 km a je jednou z velkých zásobáren pitné vody.  Na mongolské straně jsou velkými jezery Tolbo núr (185 km2), Dajan núr a Chovdská jezera.

Řeky.

Na Altaji teče 20 188 řek o celkové délce 62 555 km z nichž naprostá většina skončí v Severním ledovém oceánu díky veletokům Irtyš, Ob a Jenisej. Jen některé řeky v mongolské části skončí v bezodtokých jezerech severozápadního Mongolska.  Na Altaji pramení obě dvě zdrojnice Obu: Katuň pramenící pod Běluchou a Bija vytékající z Teleckého jezera se slévají ve městě Bijsk a stávají se Obem.  Další významné řeky pramenící v Altaji jsou Buchtarma, která kromě kousku od pramene v ruské části protéká Kazachstánem a vlévá se do Irtyše. Mongolská řeka Chovd gol, která se vlévá do jezera Char Us núr. V ruské části to jsou ještě řeky Čulyšman a Argut.

Vodopády.

Nejvyšší vodopády jsou kaskády na řece Čulča s výškou až 160 m.

Ledovce.

Zalednění Altaje je značné, za což může velké množství srážek a extrémní klima ve vyšších polohách. Na Altaji lze napočítat více než 1 500 ledovců o celkové ploše 890 km. Nejvíc jich je v nejvyšší části Altaje v Katuňském hřbetu (přibližně 400), z nichž nejdelší dosahují délky téměř 11 km (Šapošnikovův ledovec 10,5 km, Geblerův ledovec 8,5 km).

Flóra.

Flóra na Altaji je nesmírně rozmanitá, což je dáno nejen členitostí několika výškových pásem, ale i polohou na rozhraní sibiřské tajgy, kazašské stepi a mongolských polopouští. Altaj tak tvoří bariéru mezi severem a jihem i východem a západem celého kontinentu.  Na Altaji se celkem vyskytuje na 2 000 druhů vyšších rostlin, z toho 200 druhů endemických a 300 druhů léčivých.

Pásmo horské stepi a lesostepi (800–1 500 m).

Pro toto pásmo je typický porost žlutých trav a jen slabé zalesnění. Kontrastem jsou pak zeleně zarostlá koryta řek. Na úpatí hor se již objevuje les tvořený zejména modřínem sibiřským ("Larix sibirica"), borovicí sibiřskou ("Pinus sibirica"), jedlí sibiřskou ("Abies sibirica") a jalovcem. Naopak listnaté porosty zcela chybí.

Pásmo horské tajgy (1 200–2 400 m).

Horská tajga je tvořená hlavně lesem se stejným složením jako lesy z nižšího pásma. Lesy jsou poměrně světlé, naopak bylinný (hořec, rozchodník, lomikámen, divoký česnek, lilie, pivoňka) a keřový podrost (hloh, tavolník, šípek, rybíz, rakytník, zimolez, kamčatské borůvky, borůvky, jahody) je celkem hustý. Nalézt zde lze i pěnišník daurský ("Rhododendron dahuricum") či mnoho druhů hub. Hranice lesa se pohybuje od 1 700 m na západě do 2 500 m na východě.

Pásmo sibiřské limby (1 800–2 800 m).

Nad horskou tajgou roste vegetace horské tundry, která je tvořena zakrslými keříky a polárními břízami ("Betula rotudifolia"), které rostou do výšky 40–60 cm, zato velmi hustě. Ve vyšších výškách je možno vidět i některé druhy zakrslých vrb.

Pásmo alpínských luk (2 500–3 000 m).

Pásmo alpínských luk není souvislé a pokrývá jen vlhké svahy nebo ploché dolinky oddělené stěnami či ledovci. V létě jsou tyto louky rozkvetlé spoustou květin – lomikámen, prvosenka, česnek, fialka, ohníček, rebarbora, rozchodnice růžová ("Rhodiola rosea"), upolín ("Trollius"), koniklec, hořec (včetně endemitu "Gentiana altaica"), žlutý mák ("Papaver nudicaule"), dryádka ("Dryas oxyodonta").

Pásmo skal a věčného sněhu a ledu (2 800 m a výše).

Nejvyšší pásmo skal není zcela mrtvé. Nachází se zde různé druhy mechů a lišejníků. V nižších polohách mezi kameny rostou i některé skalničky.  Fosilní nálezy pleistocénní fauny a relikty třetihorní vegetace svědčí o přítomnosti subtropické flóry i fauny v teplých dobách meziledových, kdy zde rostly i duby, lípy, javory a jírovce.

Fauna.

Živočišná říše je typicky sibiřská. Představitelem je zemní veverka burunduk (Tamias sibiricus) se šedým kožíškem zdobeným čtyřmi bílými pruhy, je velmi podobný americkému čipmankovi, kterého proslavil hlavně seriál Chip a Dale od Walta Disneyho.  Jednou z nejdravějších šelem Sibiře je rosomák, který si přes svůj malý vzrůst troufne i na jelena nebo člověka.  Alpínský stupeň obývají velice plaché zlatě zbarvené svišti mongolští (Marmota baibacina) a naopak velmi zvědavé pišťuchy (rod Ochotona) žijící v suťovitých polích, které se nebojí přiblížit i ke stanům turistů. Při úleku pak ostře vypísknou a rychle zmizí mezi kameny či v trávě.  V Altaji je relativně hojný výskyt i sobola, který je v jiných oblastech na pokraji vyhynutí kvůli lovcům, jež střílí soboly pro jejich kožešinu.  Dále zde žije sob, vlk, rys, medvěd a vzácně i leopard sněžný. Vzácně jsou zde i jeleni, losi a zástupci zvířeny střední Asie (jelen maral, kozoroh ibex, ovce argali).  Na Altaji žije více než 100 druhů ptáků – např. tetřev hlušec, drozd, pěnice a velký kurovitý pták velekur altajský ("Tetraogallus altaicus") známý pod domorodým názvem ular.  Jezera a potoky jsou obydleny pstruhy, lipany i jinými rybami.  Z bezobratlých stojí za zmínku motýl jasoň červenooký (Parnassius apollo) a tesařík rodu Monochamus.

Turistika.

Altaj je velice oblíbeným turistickým místem Rusů i zahraničních cestovatelů. Telecké jezero slouží jako rekreační místo, které je přes léto obklopeno turisty trávících svou dovolenou v kempu. Volný čas lze trávit koupáním, okolními túrami, rybařením nebo výlety na lodích. Divoké řeky pramenící v horách pak lákají vodáky z celého Ruska i Evropy. Hojně navštěvovaná bývá řeka Katuň, kterou lze sjíždět na raftech i s místními průvodci. Je třeba dbát ale opatrnosti při sjíždění velice divokých řek, které jsou spíše nesjízdné.  Altaj samozřejmě přitahuje pozornost i mnoha horolezců. Nejvíce jich pak míří samozřejmě na nejvyšší vrchol hory Běluchy (4 506 m), ale jsou zde i jiné čtyřtisícové vrcholy. U jezera Akkem severně od Běluchy je vybudovaný mezinárodní horolezecký tábor a meteorologická stanice.  Altaj je také ideálním místem pro vysokohorskou turistiku, a to nejen pro svou zachovalou a krásnou přírodu, ale i díky nižší náročnosti oproti jiným horským soustavám.  Rozvoji turistiky napomáhá i zápis Zlatých hor Altaje na Seznam světového dědictví UNESCO z roku 1998 jakožto regionu reprezentujícího kompletně výškové pásmy vegetace v centrální Sibiři od stepi, lesostepi, subalpínské a alpínské vegetace a místo výskytu světově ohrožených savců, jako např. sněžného leoparda a ovcí argali.

Zajímavosti.

V srpnu roku 2007 se do Altaje vydala skupina některých českých Cimrmanologů, aby zdolala vrchol dosud nepojmenované hory a nazvali ji horou Járy Cimrmana. Výstup byl vykonán úspěšně, o jejich dobývání hory byl natočen film.

Altaj (rusky "Алтай, Алтайские горы, Altajskie gory," kazašsky "Алтай, Алтай таулары, Altaj taulary," mongolsky "Алтай, Алтайн нуруу, Altajn nuruu," ujgursky ئالتاي تاغ تىزمىسى, transliterováno "Altay tagh tizmisi," čínsky 阿尔泰山脉, pinyin "Ā'ěrtài Shānmài," český přepis "A-er-tchaj šan-maj)" je téměř 2 000 km dlouhý a 600 km široký horský systém v centrální Asii na rozhraní Ruska, Kazachstánu, Číny a Mongolska. S nejvyšším vrcholem – Bělucha (4 506 m) – je nejvyšším pohořím Sibiře. Společně s pohořím Sajany a Ťan šan tvoří tzv. severní větev středoasijského horského systému, jež vychází z horského uzlu v oblasti Pamíru.

阿尔泰山脉(维吾尔语:;;;)位于中国新疆维吾尔自治区北部和蒙古西部一直延伸至俄罗斯境内与哈萨克斯坦东部,呈东南—西北走向。长2000公里,海拔1000—3000米。北部的平均海拔2050米,南部的平均海拔2377米。位于俄哈边境的北部,高峰有别卢哈山(4506米),友谊峰(4374米),中蒙俄交界的奎屯山(4082米)等。中国境内分布,主要是山脉中段,长500千米。森林、矿产资源丰富。“阿尔泰”在蒙语中意味“金山”,从汉朝就开始开采金矿,至清朝在山中淘金的人曾多达5万多人。阿尔泰语系从阿尔泰山得名。


Charakteristika.

Původně se projekt nazýval Netsaint a v roce 2002 byl přejmenován na Nagios. Nagios je nástroj, který umožňuje monitorovat počítačovou síť a v ní poskytované služby a v případě výskytu problému okamžitě informovat administrátora, který tak může rychle zasáhnout. Monitorovací služba periodicky spouští kontroly specifikovaných koncových uzlů a služeb. Používá k tomu externí moduly, které oznamují výsledek kontroly hlavnímu modulu Nagiosu. Pokud se vyskytne problém, služba pošle upozornění na předdefinované kontakty pomocí různých typů komunikace (email, SMS, nebo online zprávy – např. ICQ). Aktuální stav, historii záznamů a další výstupy jsou přístupné přes webové rozhraní.  Pokud máte na webu již existující systém, který obsahuje data o zařazeních (inventura), je možné na tento systém odkazovat přímo z Nagiosu.  Nagios pro svoji činnost z testu zpracovává až tři druhy výsledků testu: OK/WARNING/CRITICAL. Plugin sice vypíše informaci o tom, co se přesně přihodilo (OK – RTA: 32ms, packet loss: 20%), ale do Nagiosu připadne jen jedna ze tří hodnot OK/WARNING/CRITICAL. Pokud chceme zpracovávat informace o tom, jaké hodnoty přesně plugin vrátil, je potřebné zapnout performance data logging. Potom se pro každý výstup testovacího pluginu volán další plugin, ten může data ukládat do databáze, či na jiné místo, kde s nimi můžeme libovolně pracovat. K dispozici je modul, který umožní ukládat data do RRD databáze. Při kombinaci s nástrojem Cacti můžeme získat velmi pěkné grafické statistiky.  Nagios je možné nasadit ve spojení s jiným strojem v HA clusteru. Naopak pro monitorování rozlehlých sítí se hodí zátěž procesoru a hlavně sítě distribuovat na více strojích. I to Nagios zvládne. Výsledkem je několik monitorujících strojů, ale pouze jedna monitorovací konzole. Obě varianty je možné kombinovat.  Nagios kromě běžného výstupu do webového prohlížeče může poskytovat i výstup ve formě WML stránek (WAP), které je možné prohlížet na mobilních telefonech. I z tohoto rozhraní je možné zadávat další příkazy např.: ping, traceroute, apod.

Nagios je open source systém pro automatizované sledování stavu počítačových sítí a jimi poskytovaných služeb. Je vyvíjen primárně pro Linux, ale je možné ho provozovat i na jiných unixových systémech. Je vydáván pod GPL licencí. Je vyvíjen a udržován Ethanem Galstadtem a mnoha dalšími vývojáři pluginů.

Nagios(IPA: /ˈnɑːɡioʊs/)是电脑系统和网络监控程序,用于检测主机和服务,当异常发生和解除时能提醒用户;是基于GPLv2开发的开源软件,可免费获得及使用。


Jistič a pojistka.

Jistič i pojistka mají podobnou funkci. S pojistkami je možné se dosud setkat u starších domovních elektrických instalací.

Jistič i pojistka mají podobnou funkci.

Na pojistku i jistič jsou kladeny požadavky správné funkce jištěného zařízení a současně bezpečného provozu zařízení pro obsluhu. Pojistka a jistič může nejprve jistit proti zkratu, potom může jistit i proti přetížení a až nakonec může chránit před úrazem el. proudem. Pokud chceme zařízení nejprve chránit před úrazem el. proudem musíme použít proudový chránič, který připojené zařízení nejprve chrání (nejistí) a pro svou funkci nevyžaduje malou impedance vypínací smyčky.  1. Jistič a pojistka nejprve mohou jistit proti zkratu. Podmínkou je, že zkrat je dostatečně dokonalý a impedance vypínací smyčky je dostatečně malá, zkrat vyvolá dostatečně velký zkratový proud, který v krátkém čase odpojí vadné zařízení od napájecího zdroje. Pokud nejsou splněny podmínky tak nejistí. Současně nemusí jistit proti přetížení a před úrazem el. proudem. 2. Pokud pojistka a především jistič jistí proti zkratu mohou jistit proti přetížení. Podmínkou je, že pojistka nebo jistič jsou k správně přiřazeny, podle jmenovitého proudu spotřebiče a současně podle vypínací charakteristiky pojistky/jističe, odebíraný proud vyvolá odpojení přetíženého zařízení od napájecího zdroje. Pokud nejsou splněny podmínky tak nejistí. Současně nemusí jistit před úrazem el. proudem. 3. Pokud pojistka a jistič jistí proti zkratu, pak může chránit i před úrazem el. proudem. Podmínkou je, že zkrat je dokonalý a impedance vypínací smyčky je velmi malá. Zkrat vyvolá dostatečně velký zkratový proud, který ve stanoveném čase (do 0,4 s) odpojí vadné zařízení od napájecího zdroje. Přitom na neživých vodivých částech chráněného zařízení nevznikne napětí větší než bezpečné napětí a tělem ohrožené osoby neprojde proud větší než bezpečný proud. Pokud nejsou splněny podmínky tak nechrání před úrazem el. proudem.

Funkce jističe.

Jistič poskytuje v elektrickém obvodu tyto základní funkce: Charakteristickými hodnotami jističe jsou  Pro určitý způsob použití existují standardizované charakteristiky jističů. Např. jističe určené pro ochranu elektromotorů (tzv. Motorové jističe) musí být konstruovány tak, aby vysoké proudy při rozběhu motoru nevedly k jejich nežádoucímu vypnutí.

Rozdělení jističů.

Podle napěťové soustavy:  Podle akčního členu (spouště): Podle systému zhášení oblouku:  Podle provedení :

Vypínací charakteristiky.

Charakteristiky běžných jističů se označují písmeny B, C a D. Charakteristiky mají stejnou část tepelné charakteristiky tj. v oblasti přetížení, tj v oblasti nadproudu. Liší se ve zkratové části charakteristiky a reakce na (krátkodobé) zvýšení proudu na násobky jmenovitého (tj. zkratového, spouštěcího) proudu.  "Smluvený vypínací proud" musí vypnout do hodiny, je stanoven na 1,45 násobek jmenovitého proudu. "Smluvený nevypínací proud" jistič nesmí vypnout nikdy. Pro charakteristiky A, B, C a D je stanoven jako 1,13 násobek jmenovitého proudu.  Jistič rychle vypíná malé nadproudy. Používá se pro jištění zařízení s malou časovou oteplovací konstantou. Takovým zařízením jsou vodiče vedení s malou hmotností. Používá se pro jištění zařízení, které mají zapínací proud stejný jako jmenovitý nebo mírně zvýšený. Mohou to být například odporové spotřebiče. Jistič vypíná do 0,1 s při 3-5 násobku jmenovitého proudu.  Jistič vypíná nadproudy. Používá se pro jištění zařízení s běžnou časovou oteplovací konstantou. Takovým zařízením jsou například indukční motory, které mají hmotný rotor, stator a kostru, které odvádí tepelnou energii vyvinutou ve vinutí. Používají se pro motory s lehkým i těžkým rozběhem. Používá se pro jištění zařízení, které mají zapínací proud menší než osminásobek jmenovitého proudu, například vícepólové indukční motory. Jistič vypíná do 0,1 s při 5-10 násobku jmenovitého proudu.  Jistič vypíná až větší nadproudy. Používá se pro jištění zařízení, které mají zapínací proud větší než osminásobek jmenovitého proudu (desetinásobek), například transformátory a dvoupólové indukční motory. Jistič vypíná do 0,1 s při 10-20 násobku jmenovitého proudu.

Jistič je elektrický přístroj, který při nadměrném elektrickém proudu (tzv. nadproudu) (většinou při přetížení nebo zkratu) automaticky rozpojí elektrický obvod a tím ho chrání před poškozením. V omezené míře chrání i elektrické přístroje a v poslední řadě osoby či zvířata.

断路器(英语:Circuit Breaker,简称CB),广泛使用于工业生产和日常生活中,主要功能是合上和断开回路(ON/OFF POWER)。别名:空气开关、保险掣、无熔丝开关。断路器会在短路和严重超载的情况下切断电路,从而有效的保护回路中的电器。


Jméno.

Jméno města je odvozeno od stejnojmenné vesnice, která se nachází za hranicemi města, na území obce Jõelähtme. Etymologie jména není zcela jasná; nejčastěji bývá spojována se slovem "mardus", označujícím v estonském folklóru nadpřirozené posly smrti.  Podle vesnice Maardu byl stejným jménem označován tamní panský statek. Podle maardského statku dostalo své jméno nejprve Maardské jezero, podle jezera pak továrna na zpracování fosforitu, která po válce vznikla v blízkosti jezera, podle továrny pak sídliště, z něhož se vyvinulo dnešní město.

Dějiny.

Za první historickou zmínku o Maardu se považuje zápis v Dánské knize počtů z roku 1241, která zmiňuje jak vesnici "Kallavere", na jejímž místě město vzniklo, tak vesnici "Maardu", která dala městu jméno. Roku 1397 je pak poprvé zmíněna vesnice "Kroodi", dnes rovněž pohlcená městem, a panský statek "Maardu".  Počátky dnešního města můžeme sledovat teprve se zahájením těžby fosforitu na území blízké vesnice Ülgase v roce 1920. V bezprostřední blízkosti fosforitových dolů vznikla továrna na jeho zpracování, která ovšem v roce 1938 vyhořela. Již následujícího roku byla vybudována nová továrna na území vesnice "Kroodi", kolem níž začalo vznikat budoucí město Maardu.  Po válce byla rozšířena těžba fosforitu a jeho zpracování bylo doplněno o výrobu kyseliny sírové a další chemické provozy. Pro pracovníky dolu i továrny bylo vybudováno sídliště, které však kvůli velmi silným exhalacím z provozů nemohlo být v bezprostřední blízkosti továrny, nýbrž severněji na území vesnice "Kallavere".  Rostoucí sídlo, pojmenované "Maardu", získalo roku 1951 status městyse a roku 1980 status města.  Od roku 1963 patřilo Maardu (nejprve jako městys, poté jako město) administrativně ke hlavnímu městu Tallinnu. V roce 1991 bylo vyčleněno z tallinnské správy a stalo se samostatným statutárním městem.

Současnost.

Po desetiletích stálého růstu začalo po ukončení těžby a zpracování fosforitu obyvatelstvo Maardu stagnovat. Lehký úbytek v posledních letech ukazuje připojená tabulka.  Obyvatelstvo Maardu je většinově ruské, jen přibližně 20 % tvoří Estonci. Celkem žije v Maardu 41 národností.  Ze vzdělávacích a kulturních zařízení ve městě fungují tři základní školy, umělecká škola, knihovna a kulturní dům. Veřejné církevní budovy jsou zastoupeny roku 1998 vysvěceným pravoslavným kostelem archanděla Michaela a sálem království Svědků Jehovových, luterští věřící navštěvují většinou bohoslužby v Jõelähtme. Z dalších veřejných zařízení se může Maardu pochlubit sportovním stadionem, sportovním a nákupním centrem.

Maardu je estonské město a zároveň samosprávná jednotka kraje Harjumaa.

马尔杜是位于爱沙尼亚哈留县的一个城市。为塔林都市圈的一部分。城市面积22.6km2。在2005年7月1日,该市估计有人口16,490人。根据2000的人口普查,该市有人口16,738人,其中61.7%是俄罗斯人、19.9是爱沙尼亚人、6.6%是乌克兰人、5.7%是白俄罗斯人、1.5%是塔塔尔人、0.9%是芬兰人、0.6%是波兰人、0.5%是立陶宛人、0.2%是拉脱维亚人、0.2%是德国人,还有0.1%是犹太人。该市是爱沙尼亚的城市中,爱沙尼亚人占人口比例最低的城市之一。


Historie.

Heslo se používalo v armádě pro rozlišení mezi vlastními a nepřátelskými bojovníky. Bylo to obvykle nějaké předem domluvené slovo. I dnes se používá ve strážní službě pro rozlišení osob ve tmě.

Příklady užití.

PIN (osobní identifikační číslo) je další možnost autentizace uživatele. Jedná se o posloupnost číslic. Obvykle si ji uživatel může vybrat volně. Používá se například při výběru peněz z bankomatu. PIN je obvykle čtyřciferný.  Hesla se nejčastěji používají při práci s počítačem. Uživatel je obvykle odlišen od ostatních uživatelů "uživatelským jménem" (login). Při přihlášení do systému společně s uživatelským jménem zadává i heslo. Uživatelské jméno je obvykle obecně známé, heslo k příslušnému uživatelskému jménu zná pouze uživatel sám. Příkladem je třeba Wikipedie. Tady je heslem libovolná posloupnost znaků, kterou si uživatel sám zvolí.  Hesla se používají i jinde. Například lze heslem chránit přístup dětí k různým televizním kanálům.

Výběr vhodného hesla.

Nebezpečné je používat taková hesla, která lze uhádnout s použitím hrubé síly – například použít všechna slova z připraveného slovníku. Heslo by mělo být dlouhé a mělo by se skládat z „náhodné“ skupiny znaků. Je dobré si tuto „náhodnou“ skupinu znaků nějakým mnemotechnickým způsobem označit. Například „12345ctJcts“ – „Jedna dvě tři čtyři pět, cos to Janku cos to sněd“.  Známé hlášky, obměny jednoduchých slov, data narození, jména přítelkyň, manželek, dětí, psů aj. jsou pro hesla zcela nevhodná. Pomocí slovníkového útoku, nebo informovaného útočníka, lze taková hesla snadno odhalit.

Zabezpečení hesla.

Na straně uživatele je potřeba bezpečně uchovávat heslo. Typicky nevhodný případ je uložení PIN kódu společně s platební kartou. Rizikové je také používání stejného hesla k různým účelům. Heslo uniklé z kteréhokoli špatně zabezpečeného systému pak může útočník využít k přístupu do systémů ostatních. Využití různých hesel zpravidla vyžaduje jejich uložení, které umožňují specializované programy. Uložení všech hesel na jednom místě (počítači, mobilním telefonu) však představuje samo o sobě bezpečnostní riziko.  Další slabé místo je únik hesla při jeho zadávání. K tomu může dojít různým způsobem, např. odpozorováním cizí osobou nebo nasnímáním kamerou nelegálně umístěnou na bankomatu. Další možnosti odposlechu hesla umožňují počítačové systémy, např. nešifrovaný přenos hesla nebo neaktualizovaný či nezabezpečený počítač napadený škodlivým softwarem. Přestože se k uložení hesla používá šifrování či hašovací funkce, chyba v programu může snadno heslo odkrýt. Vždy existuje možnost, že systém obsahuje úmyslná či neúmyslná zadní vrátka. Jde tedy i o důvěryhodnost systému.  Hesla také mohou uniknout ze špatně zabezpečeného ověřovacího systému, např. serveru, jak se to stalo v případě bezpečnostní chyby Heartbleed.

Heslo je obecný prostředek k ověření totožnosti (autentizaci) uživatele, kterým nemusí nutně být pouze člověk. Uživatel je pokládán za oprávněného, pokud prokáže znalost hesla. Bezpečnost autentifikace pomocí hesla závisí na síle hesla a jeho zabezpečení na straně uživatele, během ověřování i na straně systému, který heslo ověřuje. Na straně uživatele je proto potřeba volit vhodné heslo, uchovat jej v tajnosti a zabezpečit proti zjištění cizí osobou či jiným subjektem.

密码或称为口令、通行字、通行码,口令原来的意义是口头暗号,也叫“通行字”,是一个用于身份验证的保密的字符串,用以保护不想被别人看到的隐私以及防止未经授权的操作,达到保护隐私以及防止未经授权的操作的目的。 帐号(用户名)和密码经常被用来登录受到保护的作业系统、手机、自动取款机等。通常,电脑用户需要密码来登录系统、收发电子邮件、以及控制程序、数据库、网络和网站,甚至在线浏览新闻等。


Život.

Osbourne se narodil v anglickém Birminghamu, čtvrti Aston. Jeho otec John Thomas „Jack“ Osbourne (1915–1977) pracoval na nočních směnách jako nástrojař v General Electric Company plc. Jeho matka Lillian byla nepraktikující katoličkou a pracovala v továrně na ranních směnách. Osbourne byl čtvrtým ze šesti dětí, měl tři starší sestry Jean, Iris a Gillian a dva mladší bratry, kterými byli Paul a Tony. Rodina žila v malém domě se dvěma ložnicemi na Lodge Road ve čtvrti Aston. Přezdívku „Ozzy“ měl již od základní školy.

Kariéra.

Black Sabbath.

V roce 1970 vydala skupina Black Sabbath eponymní album, které se ještě ten samý rok dočkalo platinové desky. S Black Sabbath vydal celkem 10 nahrávek, kterých se dodnes po celém světě prodalo přes 100 miliónů kusů. Black Sabbath podnikli několik celosvětových turné. V roce 1974 vystoupili na California Jam před 250 000 fanoušky.

Sólová dráha.

V roce 1979 se vydal na sólovou dráhu. V roce 1980 vydal své první sólové album "Blizzard of Ozz". Album brzy dosáhlo čtyřnásobné platinové desky. Během osmdesátých let vydal sedm alb, přičemž každého z nich se prodalo přes 2 milióny kusů. Na sólové dráze celkem prodal přes 70 miliónů svých desek. V roce 1983 koncertoval na pódiu US Festivalu před 250 000 lidmi. V roce 1985 vystoupil na legendárním benefičním koncertě Live Aid. V roce 1989 vystoupil na Moskevském mírovém festivalu. Byl to první velký rockový koncert západní hvězdy na území tehdejšího SSSR.  Během devadesátých let vydal pět alb. Každé z nich se stalo multiplatinovým a koncertoval po celém světě. V roce 1993 získal Grammy v kategorii "Best Metal Performance" za "I Don ́t Want to Change the World".

Ozzfest, Osbournovi.

V roce 1996 založili společně se Sharon, svou ženou a manažerkou v jedné osobě, Ozzfest, první národní hudební festival věnovaný hard rocku, který měl hledat a představovat nové talenty. Jeho vystoupení na tomto festivalu navštívilo 1,4 miliónu lidí. Ozzfest se koná vždy jednou ročně. Část zisku z Ozzfestu putuje na nejrůznější charitativní účely, mj. na Lifebeat.  V roce 2000 se dočkal vlastní hvězdy na pověstném hollywoodském chodníku slávy. V roce 2000 obdržel další Grammy v kategorii Best Metal Performance (tentokrát jako člen znovu sjednocených Black Sabbath) za skladbu "Iron Man". Osbournovi byli hlavními protagonisty reality show "The Osbournes", kterou vysílala hudební stanice MTV.

Ozzy Osbourne (narozený jako John Michael Osbourne, 3. prosince 1948 Aston, Birmingham) je anglický zpěvák známý působením v heavymetalové skupině Black Sabbath, ale i svou sólovou dráhou. Od 80. let 20. století vystupuje sólově a je komerčně ještě úspěšnější, než ve skupině Black Sabbath.

奥兹·奥斯本(英语:Ozzy Osbourne,1948年-12月3日),是一位英国的摇滚/重金属歌手、词曲作家、电视演员。他以担任重金属始祖之一的黑色安息日乐团主唱而成名,该乐团开创了黑暗沉重的声音,对重金属音乐的影响非常深远。奥兹的成就和长青的音乐生涯使他获得“重金属音乐教父”的非正式头衔。


Vzhled.

Puchýřník lékařský je 12 až 20 mm velký podlouhlý brouk. Klasická varianta je nádherně zelená, existují ale i jinak zbarvené poddruhy.

Výskyt a ekologie.

Puchýřník lékařský je běžný druh v jižní Evropě a africkém Středomoří, ve střední Evropě se vyskytuje jen zřídka. Areál rozšíření zasahuje na východ na střední Asii a Sibiř. Vyskytuje se lokálně v jižní Británii a Polsku. V horách dosahuje hranice výskytu výšky až 1700 m.  Brouci se vyskytují osamoceně i masově na listnatých stromech a keřích, zejména pak na jasanech, šeřících, ptačím zobu aj., kde se živí okusem listů. Strom hostící větší množství puchýřníků je myšinou cítit už zdaleka. Samice klade do otvorů v zemi vajíčka, vylíhlý triungulin (larva majek a vějířníků) vyhledává hnízda samotářských hostitelských včel.

Použití.

Výtažky z puchýřníka lékařského se používaly pro výrobu nápojů lásky, neboť v nich obsažené látky, zejména pak kantharidin, vyvolávají erekci. Toto užití se však nedoporučuje, protože kantharidin je nejen afrodisiakum, ale též prudký jed a snadno lze překročit smrtelnou dávku – pročež byly španělské mušky oblíbeny i mezi traviči. Na předávkování španělskými muškami údajně zemřel španělský král Ferdinand II. Aragonský. U těhotných žen se používal jako abortivum, ovšem i zde je stejný problém s nebezpečím předávkování. Známy jsou případy otravy dobytka v oblastech, kde se puchýřníci přemnožili.

Obsažné látky a jedovatost.

Jed produkují pouze samci (kantharidin představuje až 5% podíl na tělesné hmotnosti), ti jej předávají samici, která jej předává vajíčkům. Někteří hmyzožraví živočichové jsou proti jedu puchýřníků imunní a jsou je schopni i přes tuto velmi účinnou ochranu konzumovat. Někteří pak dokonce tento jed kumulují ve svém organismu a stávají se sami jedovatými.

Otrava.

Kontakt s tekutinou vylučovanou puchýřníky vede k vzniku bolestivých hnisajících puchýřů. Pokud tekutina vnikne do oka, může způsobit až oslepnutí. V případě požití většího množství jedu (za vcelku spolehlivou se považuje dávka 30 mg prášku z rozdrcených těl brouků) dochází k překrvení urogenitálního systému a k podráždění a narušení stěn trávící trubice od jícnu po konečník a krvavé průjmy. Důsledkem těžké otravy je významná ztráta krve, celkové těžké narušení trávicí soustavy a močového systému, někdy vedoucí až ke kolapsu ledvin či srdce. Léčba je symptomatická, prognóza u silnějších otrav téměř beznadějná.

Puchýřník lékařský ("Lytta vesicatoria"), známý též jako španělská muška je brouk z čeledi majkovitých. Při vyrušení vylučuje tekutinu odporného (myšího) zápachu, která způsobuje hnisající puchýře.

西班牙苍蝇(英语:Spanish fly;)是一种的鞘翅目甲壳昆虫,属芫菁科,体形常随着不同种类而大小有所改变,常居于忍冬科和木犀科的植物之上。能分泌一种气味辛辣的黄色液体斑蝥素,而芫菁体内含有最多5%的芫菁素,能刺激动物的细胞组织。而利用它烘焙压成的粉末,粉色闪亮,并且呈浅黄褐至褐橄榄色,食味苦涩,气味难闻。幼虫吃地栖蜂所酿的蜜。


G- a F-aktin.

Aktin je polypeptid tvořený 375 aminokyselinami, o celkové molekulové hmotnosti asi 43 kDa. G-aktin, nepolymerizovaná molekula, je globulární, obsahuje N-methylhistidinové zbytky a uprostřed molekuly má jedno vazebné místo pro ATP či ADP. V přítomnosti hořčíku a chloridu draselného spontánně polymerizuje a vytváří dvoušroubovici F-aktinu, aktinové mikrofilamentum. Tloušťka jednoho vlákna je asi 7 nm, jsou tedy nejtenčí ze tří hlavních složek cytoskeletu, vlákna ale mohou být dlouhá až několik μm.  Stejně jako mikrotubuly jsou i mikrofilamenta polarizována, mají svůj +konec, kde polymerace probíhá rychleji, a -konec, kde vlákno roste pomaleji. Filamenta na svém +konci přirůstají asi 10x rychleji, než na -konci. Tvorba a rozklad mikrofilament je dynamický proces, který je řízen asociovanými proteiny.

Isoformy.

U jednoduchých eukaryot je tvorba aktinu kódována jediným genem, u vyšších se pak tvoří geny pro jednotlivé izoformy. Konzervativní struktura aktinu se projevuje i na genetickém kódu, gen kvasinky Saccharomyces cerevisiae má 80,2% párů bází společných s genem člověka.  V buňkách obratlovců bylo nalezeno šest isoforem aktinu, které jsou rozdělené do tří skupin (alfa, beta a gama) podle jejich izoelektrického bodu. Jednotlivé typy aktinu se liší v několika aminokyselinách, ale mohou existovat v jediné buňce a pravděpodobně i polymerují v jednou mikrofilamentu. β-aktin je nejvíce rozšířeným aktinem ve většině buněk.  U prokaryotních organismů byl objeven analog aktinu, který podobně jako eukaryotní aktin tvoří vlákna cytoskeletu.

Proteiny asociované a aktinem.

Byla popsána celá řada proteinů asociovaných s aktinem. Patří mezi ně: Kromě toho vzniklo velké množství specializovaných aktin-vazebných proteinů, které se podílí na organizaci svalového vlákna živočichů (titin, nebulin, tropomyosin, atd).

Aktin je globulární strukturní protein, který polymeruje v dlouhá vlákna zvaná mikrofilamenta (F-aktin). Mikrofilamenta tvoří součást cytoskeletu buňky, determinují její tvar, poskytují jí oporu, jsou strukturní podpěrou mikroklků nebo stereocilií a umožňují pohyby uvnitř buňky i pohyb buňky samotné tvorbou panožek; také zpevňují některé mezibuněčné spoje a při dělení umožňují zaškrcení a oddělení dceřiných buněk. Ve svalových buňkách hrají esenciální úlohu jako součást tenkých filament myofibril. Aktin je jedna z nejhojnějších intracelulárních bílkovin eukaryotických buněk (aktin tvoří kolem 5 % celkových buněčných proteinů) a její struktura je vysoce konzervativní, aktin izolovaný z kvasinky a γ-aktin člověka se shodují ve více než 90 % aminokyselin.

肌动蛋白(英语:actin)是一类分子量大约在42,000的球状蛋白质。除了已经知道的线虫类精子细胞之外,在所有的真核细胞当中均发现有该蛋白质,浓度约在100μM以上,其质量约为42kDa,直径为4至7nm。


Princip.

Mezi průhlednou anodou a kovovou katodou je několik vrstev organické látky. Jsou to vrstvy vypuzující díry, přenášející díry, vyzařovací vrstva a vrstva přenášející elektrony. V momentě, když je do některého políčka přivedeno napětí, jsou vyvolány kladné a záporné náboje, které se spojují ve vyzařovací vrstvě, a tím produkují světelné záření. Struktura a použité elektrody jsou uzpůsobeny, aby docházelo k maximálnímu střetávání nábojů ve vyzařovací vrstvě. Proto má světlo dostatečnou intenzitu.  Existují dva základní druhy, displeje s pasivní matricí (PMOLED – Passive Matrix Organic Light Emitting Diode) a displeje s aktivní matricí (AMOLED – Active Matrix Organic Light Emitting Diode).

Displeje s pasivní matricí – PMOLED.

Displeje s pasivní matricí jsou jednodušší, používají se především tam, kde je třeba zobrazit například pouze text. Stejně jako u jednodušších grafických LCD displejů (DSTN, STN), jsou jednotlivé pixely řízeny pasivně, mřížkovou matricí navzájem překřížených vodičů. V místě křížení jsou vodiče připojeny k elektrodám (katodám, resp. anodám) OLED struktury a tím vznikají jednotlivé pixely. Pomocí mříže vodičů a multiplexních přepínačů je na anody a katody vybraných bodů přivedeno elektrické napětí, které přinutí organickou látku vyzařovat. Signály jsou zpravidla dodávány do sloupců a synchronizovány s cyklickým zapojováním řádků. Optický výstup tak vzniká postupným skládáním řádků, ke kterému dochází 60krát za sekundu. Čím větší proud je v impulsu použit, tím jasněji pixel září. Pro plné zobrazení musí být každý řádkový vodič nabíjen po dobu 1/N snímkovacího času, kde N je počet řádků displeje. Například k dosažení jasu 100 nits (tj. 100 cd/m) pro 100 řádkový displej, musí být pixely buzeny na úroveň jasu 10 000 nits po dobu 1/100 snímkovacího času. Právě nutnost velkých úzkých proudových impulsů snižuje účinnost displeje, a to úbytky napětí na vodičích a také při krátkodobých velkých intenzitách pracuje organický materiál v méně efektivní pracovní oblasti generování světla. Z důvodu vyšší spotřeby a horšího zobrazení jsou PMOLED vhodné především pro displeje menších úhlopříček a zobrazování převážně statických a textových informací (MP3 přehrávače, mobilní telefony, informační displeje v automobilech atd.).

Displeje s aktivní matricí – AMOLED.

Displeje s aktivní matricí jsou vhodné pro graficky náročné aplikace s velkým rozlišením, tedy zobrazování videa a grafiky. Struktura je podobná jako u TFT typů LCD displejů. Spínání každého pixelu je prováděno vlastním tranzistorem (vlastně dvěma – jeden řídí nabíjení a vybíjení kondenzátoru a druhý je jako stabilizátor kvůli zajištění konstantní velikosti proudu), čímž se zamezí například blikání bodů, které mají svítit během několika po sobě jdoucích cyklů. Současně se zvyšuje průtok proudu a zkracuje doba odezvy. Mezi výhody oproti PMOLED patří vyšší zobrazovací frekvence, ostřejší vykreslení obrazu a nižší spotřeba. Nevýhodou je složitější struktura displeje a tedy i vyšší cena.

Další varianty.

PHOLED (Phosphorescent OLED).

Technologie fosforeskujících OLED dosahuje 4× větší účinnosti než „normální“ OLED technologie. Využívá principu elektrické fosforescence, která převádí až téměř 100 % elektrické energie na světlo. To je v porovnání s účinností 25 až 30 % u „klasických“ OLED a jen cca 10 % u LCD obrazovek, velký pokrok. Při jasu 200 cd/m dosahuje spotřeby pouze 125 mW, tedy výrazně méně než podsvětlené LCD (240 mW). Nejnovější PHOLED jsou při napětí 6,5 V schopny dosáhnout osvětlení 18 lm/W a jas 1000 cd/m. Tedy výrazně větší jas než nejnovější LCD s 600 cd/m

WOLED (White OLED).

Dosahují vysoké účinnosti generování světla 30 lm/W, při zachování možnosti měnit jeho teplotu („bílá“ barva je tvořena z RGB proužku a u každého je možné měnit zvlášť intenzitu)

FOLED (Flexibilní OLED).

OLED struktura je místo na skle umístěna na pružném materiálu. To umožňuje displej lépe přizpůsobit místu umístění (přístrojová deska, hledí přilby). Použitý materiál rovněž zaručuje větší mechanickou odolnost (nárazy, pády).

TOLED (Transparentní OLED).

Tato technologie umožňuje vytvořit displej s až 80% průchodností světla (tedy téměř průhledný) a volbu, zda bude obraz zobrazován na jedné, nebo obou stranách. Průhlednost je dosažena transparentní katodou, anodou i podložkou (skleněná nebo plastová). Tato vlastnost umožňuje zobrazovat informace v zorném poli uživatele na jinak průhledných plochách – hledí přilby, sklo automobilu,...

Stárnutí OLED displeje.

Přestože by se dalo říci, že OLED mají samé výhody (odolnost, pracovní teplota, subtilnost, zobrazovací úhel, citlivost, rozlišení a výrobní náklady) a není tedy vlastně důvod používat LCD, mají i některé nevýhody. Mezi nejzásadnější patří životnost, která není ani stejná pro všechny barvy. Modrá barva začne ztrácet na intenzitě již za 1 000 hodin, životnost zelené je asi 10 000 hodin a červené přibližně 30 000 hodin.

Architektura přístroje.

Rastrová technologie.

Zařízení, která používají rastrovou technologii, využívají světla nebo tepla k aktivaci elektroaktivní vrstvy. V této vrstvě je obsažen skrytý materiál (PEDOT-TMA), aktivací se materiál stává vysoce účinnou děrovanou injekční vrstvou. Pomocí tohoto postupu může být vyrobeno zařízení s libovolným světlo emitujícím rastrem.  Barva rastru může být dosažena prostřednictvím laseru, nebo zářením vyvolávající sublimaci (RIST).  Pro tisk vícevrstvých rastrů (Organic vapour jet printing) se používá interní nosný plyn (např.: Argon nebo Dusík), slouží k přepravě odpařených organických molekul (stejně jako v organické fázi, při depozici z plynné fáze). Plyn je vyloučen přes trysku velikosti mikronu nebo přes celé pole trysek v blízkosti podkladu. To umožňuje tisk libovolných vícevrstvých rastrů bez použití rozpouštědel.  Běžné OLED displeje vznikají tepelným odpařováním páry (VTE) a podle stínové masky vznikne rastr. Mechanická maska má otvory, skrz které pára projde na požadované místo.

Technologie podkladu.

Pro displej s vysokým rozlišením, jako je TV nebo TFT plocha, je nezbytně nutné správné řízení pixelů. V současnosti je nízkoteplotní polykrystalický křemík LTPS-TFT používán pro komerční AMOLED displeje. Displej s LTPS-TFT má v sobě zahrnutou změnu výkonu a různé kompenzační obvody. Vzhledem k omezení velikosti excimerového laseru použitého pro LTPS, byla omezena velikost AMOLED.

Výhody.

Odlišný výrobní postup OLED má několik výhod, než výroba plochého displeje technologií LCD:

Výrobci a komerční použití.

OLED technologie se používá v komerčních zařízeních, jako jsou displeje mobilních telefonů a digitální přenosné přehrávače. Mezi ostatní zařízení používající OLED technologii patří autorádia a digitální fotoaparáty. U přenosných zařízení se preferuje OLED displej s vysokým světelným výkonem pro dobrou čitelnost na slunci a nízkou spotřebu energie. Přenosná zařízení jsou používána nepravidelně, takže nižší životnost organických displejů není až takový problém. Byly vyrobeny prototypy pružných a rolovacích displejů, které využily jedinečných vlastností OLED. Společnost Philips Lighting vyrobila vzorky OLED osvětlení pod obchodním názvem „Lumiblade“. Společnost Novaled AG se sídlem v německých Drážďanech představila v říjnu 2011 řadu stolních OLED lamp nazvané „Victory“.  Technologie OLED byla použita ve většině mobilních telefonů Motorola a Samsung s barevným displejem. Stejně jako ji použily některé modely telefonů HTC, LG a Sony Ericsson. Nokia rovněž představila telefony s OLED, včetně dvou modelu N85 a N86 8MP vybavených AMOLED displejem. OLED technologii můžeme nalézt u digitálních přehrávačů jako Creative ZEN V, iRiver Clix, Zune HD a u Sony Walkman řady X.  Smartphone Google a HTC Nexus One mají také AMOLED displej, stejně jako telefon Desire a Legend. Nicméně, kvůli nedostatku zásob displejů vyrobených firmou Samsung některé HTC modely později používaly SLCD displeje od firmy Sony. Zatímco smartphony Google a Samsung Nexus S v některých zemích používaly displeje "Super Clear LCD".  OLED displej byl použit v hodinkách značky Fossil (JR-9465) a Diesel (DZ-7086).  Dalšími výrobci OLED panelů jsou Anwell Technologies Limited (Hongkong), AU Optronics (Tchaj-wan), Chimei Innolux Corporation (Tchaj-wan), LG (Korea), a další.  V roce 2009, firma Shearwater Research představila pro potápěče první barevný OLED počítač Predator s baterií, jenž si mohou sami vyměnit.  Společnost DuPont v tiskové zprávě z května 2010 uvedla, že s novou technologií tisku mohou do dvou minut vyrobit 50" OLED displej. Pokud by se technologie rozšířila, z hlediska výroby by se celkové náklady na výrobu OLED televizorů výrazně snížily. DuPont rovněž uvedl, že OLED televizory vyrobené touto méně nákladnou technologií mohou vydržet až 15 let při normálním provozu 8 hodin denně.  Použití OLED může být předmětem patentů. Nyní existuje tisíce patentů souvisejících s OLED, které vlastní Eastman Kodak, DuPont, General Electric, Royal Philips Electronics, mnoho vysokých škol a další velké společnosti a malé firmy.  Společnost RIM, výrobce smartphonu BlackBerry neoficiálně oznámila, že jejich nadcházející smartphony BlackBerry 10 budou jako jedny z prvních používat OLED displej.  Skládací OLED smartphony jsou vizí budoucích deseti let. Zatím je při výrobě těchto displejů dosaženo velké poruchovosti, jelikož i snítko prachu může displej během výrobního procesu zničit a dále vysoká výrobní cena displeje. Další překážkou při výrobě je vytvoření baterie, kterou lze složit.

Móda.

Ve světě módy jsou novinkou textilie obsahující OLED. Představují způsob jak začlenit osvětlení a uvést inertní objekty na zcela novou úroveň módy. Nadějí je kombinace komfortu s nízkými výrobními náklady textilu a OLED s nízkou spotřebou energie. Přestože tento scénář světelného oblečení je vysoce pravděpodobný, stále existují různé překážky. Otázkou zůstává životnost OLED, tuhost ohebné fólie a nedostatečný výzkum při výrobě další textilie jakou je fotonická textilie.

Samsung zařízení.

V roce 2004 jihokorejský Samsung byl největším světovým výrobcem OLED. Produkoval 40 % OLED displejů vyrobených na světě a od roku 2010 má 98% podíl na trhu s AMOLED displeji. Společnost v roce 2006 stála v čele OLED průmyslu. Její obrat na trhu OLED byl 100,2 milionů dolarů z celosvětových tržeb 475 milionů dolarů. Od roku 2006 je společnost vlastníkem více než 600 amerických a více než 2 800 mezinárodních patentů AMOLED technologie.  V roce 2005 Samsung SDI představil v té době největší OLED televizi. Televize s úhlopříčkou 21" a rozlišením 6,22 milionů pixelů byla největší na světě. Kromě toho společnost přijala aktivní matici.Technologie na bázi nízké spotřeby energie a vysokého rozlišení. V lednu 2008 Samsung opět představil největší a nejtenčí OLED televizi s úhlopříčkou 31 " (78 cm) a tloušťkou 4,3 mm.  V květnu 2008 společnost představila koncept ultratenkého notebooku s OLED displejem 12,1" (30 cm), rozlišením 1 280×768 a nekonečným kontrastním poměrem. Podle Woo Jong Lee viceprezidenta Mobile Display marketingového týmu společnosti Samsung SDI, společnost očekávala, že OLED displeje budou v přenosných počítačích použity nejdříve v roce 2010.  V říjnu 2008 Samsung představil nejtenčí OLED displej na světě, který byl rovněž první „přeložitelný“ a ohebný. Měřil pouhých 0,05 mm (tenčí než papír). Zaměstnanec Samsungu uvedl, že je „technicky možné, vyrobit display tenčí“. K dosažení této tloušťky, Samsung použil leptaný OLED panel a běžný skleněný substrát. Řídící obvod byl vytvořen nízkoteplotním polymorfním křemíkem TFT. Rovněž byly použity nízkomolekulární organické EL materiály. Počet pixelů displeje 480×272, kontrastní poměr 100 000:1, jas 200 cd/m. Rozsah barevné reprodukce odpovídá 100% standardu NTSC.  Ve stejném měsíci Samsung představil největší OLED televizi na světě s Full HD rozlišením 1920×1080 pixelů a úhlopříčkou 40". Na mezinárodní výstavě FPD International Samsung uvedl, že jeho 40" OLED panel je v té době největší možnou velikostí. Panel má kontrastní poměr 1 000 000:1, barevná škála 107 % NTSC a svítivost 200 cd/m (maximální jas 600 cd/m).  Na veletrhu Consumer Electronics Show (CES) v lednu 2010, Samsung demonstroval přenosný počítač s velkým průhledným OLED displejem s průhledností až 40 % a pohyblivý OLED displej ve velikosti občanského průkazu.  Od června 2010 smartphony Samsung Wave S8500 a Samsung i9000 Galaxy S s AMOLED používají ochranou známkou Super AMOLED. V lednu 2011 Samsung představil displej Super AMOLED Plus, který oproti staršímu Super AMOLED displeji nabízí několik vylepšení. Matice má o 50 % více subpixelů, tenčí form factor, jasnější obraz a spotřeba energie klesla o 18 %.  Na veletrhu CES 2012, Samsung představil první 55" televizní obrazovku, která používá Super OLED technologii.  8. ledna 2013 na veletrhu CES Samsung představil unikátní zakřivenou 4K Ultra S9 OLED televizi, kterou pro diváky uvedl jako "IMAX zážitek".  13. srpna 2013 Samsung oznámil dostupnost 55" zakřivené OLED televize (model KN55S9C). Cena pro americký trh byla té době stanovena na 8 999.99 $.  6. září 2013 Samsung prostřednictvím společnosti John Lewis zahájil prodej 55" zakřivené OLED (model KE55S9C) televize ve Spojeném království.  V říjnu 2013 Samsung představil na korejském trhu smartphone "Galaxy Round". Přístroj vybavený 1080p obrazovkou měří 5,7 " (14 cm) a na svislé ose je zakřiven. Společnost prosadila následující přednosti: nová funkce „Round Interface“ umožňuje uživatelům, aby se na rovném povrchu při vypnutém displeji mohli naklopením telefonu podívat na displej a dále aby uživatel měl pocit plynulejšího přechodu mezi více domovskými obrazovkami.  V květnu 2014 Sony pozastavuje výrobu OLED na neurčito.  V listopadu 2014 Samsung oznámil pozastavení výroby OLED TV minimálně na rok kvůli nízké efektivitě výroby (40–50% kdežto LG mělo 70%), takže jediným velkým výrobcem zůstává LG.  V zimě 2015 již máme zakřivené 55" FullHD OLED TV dostupné pod hranicí 50 000 Kč od LG.

Sony zařízení.

Sony CLIE PEG-VZ90 byl uvolněn v roce 2004. Byl prvním PDA vybaveným OLED displejem. K dalším produktům s OLED společnosti Sony patří přenosný MiniDisc přehrávač MZ-RH1, uvolněný v roce 2006 a Walkman X serie.  V roce 2007 na veletrhu Consumer Electronics Show (CES), Sony představil 11" (28 cm, rozlišení 960x540) a 27" (68.5 cm) Full HD OLED televizor. Oba modely mají kontrastní poměr 1 000 000:1 s celkovou tloušťkou (včetně rámečku) 5 cm. V dubnu 2007 Sony oznámil, že za měsíc vyrobil 1000 kusů 11" OLED televizorů pro účel testování trhu. Dne 1. října 2007 Sony oznámil, komerční uvolnění 11" modelu nazvaný XEL-1. První XEL-1 byl uvolněn v prosinci 2007 v Japonsku.  V květnu 2007, Sony veřejně představilo video s 2,5" flexibilním OLED displejem, který je pouze 0,3 mm silný. Na výstavě Display 2008, Sony demonstrovalo 0.2 mm silný, 3,5 " (9 cm) velký displej s rozlišením 320×200 pixelů a 0.3 mm silný, 11 "(28 cm) velký displej s rozlišením 960×540 pixelů, o jednu desetinu tenčí XEL-1.  V červenci 2008 japonský vládní orgán uvedl, že by se mohl financovat společný projekt předních firem, které rozvíjejí klíčové technologie pro výrobu velkých energeticky úsporných organických displejů. Projekt by zahrnoval jednu laboratoř a 10 společností včetně Sony Corp. Organizace NEDO uvedla, že projekt by byl zaměřen na vývoj základní technologie k masové výrobě 40" nebo větších OLED displejů v roce 2010.  V říjnu 2008 firma Sony zveřejnila výsledky výzkumu, který byl proveden s pomocí institutu Maxe Plancka, nad možností masového prodeje ohebných displejů, které by mohly nahradit pevné LCD a plazmové obrazovky. Případně by mohly být ohebné průhledné displeje pro vytvoření 3D obrazu s mnohem větším kontrastním poměrem a pozorovacími úhly než jsou stávající produkty.  V lednu 2010 během veletrhu Consumer Electronics Show Sony vystavil prototyp 24.5" (62 cm) OLED 3D televize.  V lednu 2011 Sony oznámil vydání kapesní konzole PlayStation Vita (nástupce PSP) s 5" OLED displejem.  Dne 17. února 2011 Sony oznámil vydání 25" (63.5 cm) OLED Professional Reference Monitor monitoru zaměřeného na kinematografii a high-end Drama Post Production trh.  Dne 25. června 2012 Sony a Panasonic oznámily společný záměr masové výroby levných OLED televizí v roce 2013.

LG zařízení.

V roce 2010 společnost LG Electronics vyrobila jeden 15" 15EL9500 model OLED televize a pro březen 2011 oznámila vydání 31" (78 cm) 3D OLED televize. 26. prosince 2011 LG oficiálně uvedla největší 55" OLED panel na světě a představila ji na veletrhu CES 2012. Na konci roku 2012 LG v Austrálii uvedl na trh OLED televizi s označením 55EM9600.  V létě až zimě 2015 je LG prakticky jediným výrobcem běžně dostupných OLED TV, v českých obchodech najdeme jen 6 modelů OLED TV od LG a jediný model od Panasonicu. Cena 55" OLED TV klesla pod 50 000 Kč pro FullHD (55EG910V, 55EC930V, 55EA980V) a 130 000 Kč pro UltraHD rozlišení (55EG960V, 65EC970V, a pro kompletnost 65EG960V za 200 000 Kč).

Mitsubishi zařízení.

Od ledna 2011 společnost Lumiotec je první na světě vyvíjející a prodávající sériově vyráběné OLED světelné panely s velkým jasem a dlouhou životností. Lumiotec je společným podnikem společností Mitsubishi Heavy Industries, ROHM, Toppan Printing a Mitsui & Co. Dne 1. června 2011 v Tokiu v národním muzeu vědy Mitsubishi nainstalovalo v průměru šestimetrovou OLED kouli zobrazující zeměkouli.

Recom Group zařízení.

Dne 6. ledna 2011 na veletrhu Consumer Electronics Show v Las Vegas společnost Recom Group představila první malé OLED obrazovky a byly určeny pro běžné spotřebitele. Displej měl 2,8" (7 cm) a používal se jako nositelná vizitka se jménem. Na veletrhu CES v roce 2012 společnost Recom Group představila standardní reporterský mikrofon se třemi 2,8" (7 cm) OLED displeji. Displej umožňuje zobrazit reklamy, které mají být uvedeny v televizním vysílání.

BMW.

Firma BMW v budoucnu plánuje u svých aut použít OLED technologie v koncových světlech a osvětlení interiéru. Nicméně svítivost OLED světel je v současné době příliš slabá na to, aby mohla být použita pro brzdová světla, blinkry a přední světlomety.

OLED – ( Organic light-emitting diode) je typ LED, kde se jako elektroluminiscenční látka využívají organické materiály. Ty jsou uloženy mezi dvě elektrody, z nichž alespoň jedna je průhledná. Využívají se při konstrukci displejů, např. v televizních obrazovkách a mobilních telefonech. Technologie pochází z roku 1987, kdy ji vyvinula firma Eastman Kodak. Nyní se používají především v přístrojích jako mobilní telefony nebo MP3 přehrávače.

有机发光二极管(英语:Organic Light-Emitting Diode,缩写:OLED)又称有机电激发光显示(英语:Organic Electroluminescence Display,缩写:OELD)、有机发光半导体,OLED技术最早于1950年代和1960年代由法国人和美国人研究,其后由美国柯达公司及英国剑桥大学加以演进。索尼、三星和LG等公司于21世纪开始量产,与薄膜晶体管液晶显示器为不同类型的产品,前者具有自发光性、广视角、高对比、低耗电、高反应速率、全彩化及制程简单等优点,但相对的在大面板价格、技术选择性 、寿命、分辨率、色彩还原方面便无法与后者匹敌,有机发光二极管显示器可分单色、多彩及全彩等种类,而其中以全彩制作技术最为困难,有机发光二极管显示器依驱动方式的不同又可分为被动式(Passive Matrix,PMOLED)与主动式(Active Matrix,AMOLED)。


Popis.

Kudlanky se řadí mezi větší hmyz s protáhlým, zploštělým tělem. Přední nohy jsou dokonale přizpůsobeny k lovu. Hlava je pohyblivá. Má krátká tykadla, dvě vypouklé složené oči, tři jednoduchá očka a vyvinutá kusadla. Hruď je obvykle protáhlá a pohyblivá, může však být i štítovitě rozšířená. Přední nohy slouží k uchopování kořisti a mají na sobě ostny, ostatní jsou štíhlé a kráčivé. Přední křídla jsou užší a kožovitá, zadní jsou širší a blanitá. Zadeček je zakončen krátkými štěty. Je známý pohlavní dimorfismus – samička je větší než sameček.

Systém.

Systematika kudlanek prošla dlouhým vývojem. V roce 1758 je Linné zařadil mezi "Coleoptera" (brouci), v roce 1767 potom mezi "Hemiptera" (polokřídlí). Až v roce 1802 je Latreille řadí do samostatné skupiny "Mantides". Neustálé přesuny dokazují, že si vědci dlouho nebyli jisti, kam tito živočichové patří. Název "Mantodea", jak jej známe dnes, poprvé použil Burmeister roku 1838. Poté byly kudlanky ještě sloučeny se šváby do řádu "Oothecaria". Postupem času se s nově objevenými druhy prosadil názor, že kudlanky a švábi jsou sice značně příbuzní, přesto se však jedná o dva samostatné řády hmyzu.  Starší systematické práce uznávaly v rámci řádu pouze jedinou čeleď "Mantidae" s řadou podčeledí, jejichž vzájemné postavení nebylo dostatečně objasněno kvůli komplikované fylogenetice řádu. Obtížné je především spolehlivé rozlišení znaků skutečně příbuzenských od znaků konvergentních a znaků fyletických od adaptivních. Proto se počty čeledí a podčeledí v různých fázích poznání této skupiny hmyzu značně lišily. Aktuální systematické pojetí rozděluje řád do 15 čeledí, které zahrnují 400 rodů a 2500 druhů (Ehrmann 2002).

Rozmnožování.

Kudlanky jsou známé manželským kanibalismem. Samička často žere samečka už za kopulace, naštěstí jsou samečci schopni rozmnožování i bez hlavy. Někteří se mohou smrti vyhnout tím, že přinesou „svatební dar“, který samičku zaměstná na tak dlouho, aby sameček stačil uniknout včas. Každopádně sameček musí poskytnout první potravu pro budoucí mláďata. Samička si vybírá chráněná místa, kde na podzim naklade vajíčka. Zároveň je pokryje zvláštním lepivým sekretem, který slouží k ochraně vajíček. V tomto útvaru (ootéce) nakonec může být až tisíc vajíček. Na jaře se líhnou nymfy, které se zanedlouho svlékají.

Výskyt.

Kudlanky žijí převážně v tropech. Ve střední Evropě žije jeden druh. Nejraději obývají výslunná místa, kde v nižší vegetaci číhají na svou kořist. Jejich jídelníček tvoří převážně jiný hmyz.

Kudlanky ("Mantodea") jsou řád dravého hmyzu, který je nejvíce proslulý tím, že samička při páření sežere svého samečka. V klidové poloze většinou číhá na svou kořist a tím připomíná modlícího se člověka – odtud zřejmě jméno jediné v Česku žijící kudlanky – kudlanky nábožné ("Mantis religiosa").

螳螂(Mantis)一词泛称螳螂目(Mantodea)下的昆虫,目前共计超过2400种,分布于15科、约430属当中,其中种类数量最多的科为。