Konstrukce.

Kempelena k sestrojení Turka inspirovala návštěva u dvora Marie Terezie na zámku Schönbrunn, kde zhlédl představení francouzského iluzionisty Françoise Pelletiera. Po představení Kempelen slíbil, že se do zámku vrátí s vynálezem, který tyto iluze ještě převýší.  Výsledkem byl tzv. Automatický šachista, později známý jako Turek.

Viditelná část zařízení.

Zařízení se skládalo z modelu torza lidského těla a hlavy s černými vousy a šedýma očima v životní velikosti, oblečeného v tureckém oděvu s turbanem. V levé ruce držel tureckou dýmku, zatímco pravá ležela na velké skříni, která byla asi 110 cm dlouhá, 60 cm široká a 75 cm vysoká.  Šachovnice na horní straně skříně byla velmi tenká, aby umožňovala magnetické spojení. Každá šachová figura měla zespodu připevněný malý magnet, a když byla položena na šachovnici, přitáhla k sobě magnet připevněný k drátku pod určitým místem šachovnice. Takto člověk uvnitř zařízení viděl, které figury se na šachovnici pohnuly a kam. Spodní část šachovnice byla popsaná odpovídajícími čísly 1–64, což ukrytému člověku umožňovalo tahy lépe sledovat. Vnitřní magnety byly umístěny tak, aby na ně nepůsobily vnější magnetické síly, a Kempelen často nechával ležet po straně šachovnice velký magnet, aby ukázal, že stroj není magnetismem nijak ovlivňován.  K Turkovi patřila také malá dřevěná kazeta připomínající rakev, kterou uvaděč umísťoval na Turkovu skříň, aby diváky či hráče dále sváděla na falešnou stopu. Zatímco pozdější majitel stroje Johann Nepomuk Mälzel ji nepoužíval, Kempelen do ní často nahlížel, čímž naznačoval, že kazeta řídí nějakou část stroje. Někteří lidé věřili, že kazeta má nadpřirozenou moc. Karl Gottlieb von Windisch roku 1784 napsal, že „zvláště jedna stará paní, která ještě nezapomněla příběhy, které jí vyprávěli, když byla malá..., se šla ukrýt k sedadlu u okna, tak daleko od zlého ducha, o němž věřila, že posedl stroj, jak jen to bylo možné“.  Součástí horní desky skříně byla šachovnice o hraně asi 45 cm. Čelní strana skříně obsahovala trojí dvířka a zásuvku se sadou červených a bílých šachových figur ze slonoviny.

Vnitřek zařízení.

Vnitřek zařízení byl velmi komplikovaný, protože bylo nutné svést pozorovatele na špatnou stopu. Když se otevřela levá část skříňky, bylo vidět mnoho převodů a ozubených kol, podobně jako v hodinovém stroji. Pokud byla otevřena i zadní dvířka skříně, bylo vidět skrz celý stroj. Druhá část skříně již neobsahovala žádná soustrojí – místo toho tam byla červená poduška, několik odstranitelných součástí a mosazná konstrukce. Také tato část dovolovala ničím nerušený pohled skrze stroj. Pod oděvem modelu Turka byla skrytá další dvoje dvířka. Po jejich otevření se opět naskýtal podobný volný pohled na různá soukolí napříč strojem. Při předvádění bylo možné pro udržení iluze otevřít kterákoliv dvířka.  Soustrojí viditelné na levé straně zařízení ani zásuvka, která ukrývala sadu šachových figur, se však nerozprostíraly až do zadní části skříně – končily asi v jedné třetině. Bylo zde umístěno pojízdné sedadlo, které umožňovalo člověku ukrytému uvnitř se pohybovat z místa na místo, a tak se vyhnout zpozorování při otevírání různých dvířek.  Interiér obsahoval také dírkovaný panel spojený se sadou pák fungujících na principu pantografu, které ovládaly levou paži modelu. Kovové ukazovátko pantografu se pohybovalo nad vnitřní šachovnicí a současně pohybovalo paží Turka nad šachovnicí na skříni. Rozsah pohybu byl dostatečný na to, aby umožňoval ukrytému člověku pohybovat s paží nahoru a dolů, přičemž otáčením páky se otvírala a zavírala Turkova dlaň, díky čemuž mohl uchopit šachovou figuru. Aby ukrytý člověk na tuto manipulaci ve skříni viděl, měl k dispozici obyčejnou svíčku, kvůli níž byl systém opatřen ventilací. Jiné části soustrojí měly za úkol dělat v průběhu Turkova tahu zvuky typické pro hodinové soukolí, čímž dále zvyšovaly iluzi, že jde o práci stroje. Další části pak Turkovi umožňovaly používat různé mimické výrazy. Poté, co Turka do svého vlastnictví získal Mälzel, nechal k němu přidělat hlasový aparát, který stroji umožňoval v průběhu partie zvolat „""“ (francouzsky „šach“).  Obsluha ukrytá ve stroji měla k dispozici také nástroj pro dorozumívání s člověkem, který představení uváděl. Na vnitřní a vnější straně skříně byly naproti sobě umístěné dva mosazné kotouče opatřené čísly. Pomocí tyče bylo možné kotouče nastavit na určité číslo, což umožňovalo kódovanou komunikaci.

Představení.

Turek debutoval roku 1771 na zámku Schönbrunn, asi půl roku po Pelletierově představení. Prvním Turkovým soupeřem byl schönbrunský dvořan hrabě Johann Ludwig von Cobenzl. Stejně jako další vyzývatelé toho dne byl rychle poražen. Podle vyjádření pozorovatelů stroj hrál agresivně a své protihráče porážel během třiceti minut.  Vždy, když Kempelen Turka ukazoval, začal otevřením dvířek a zásuvky skříně, aby divákům umožnil si stroj prohlédnout. Po prohlídce oznámil, že stroj je připraven na svého vyzývatele.  Kempelen hráče informoval, že partii zahajuje Turek. Mezi jednotlivými tahy měl Turek levou paži položenou na podušce. Pokud ohrozil soupeřovu dámu, dvakrát přikývl, pokud dal šach králi, přikývl třikrát. Pokud protihráč táhl v rozporu s pravidly, Turek potřásl hlavou, vrátil figuru zpět a táhl sám, takže protihráče potrestal ztrátou tahu. Francouzský spisovatel Louis Dutens, který se účastnil představení Turka, se ho pokusil obelstít tak, že dámou táhl, jako by se jednalo o jezdce. Podle jeho vyjádření se ale Turek nedal ošálit a dámu vrátil zpět. Kempelen v průběhu partie vybízel pozorovatele, aby ke skříňce přinesli magnety, kusy železa či magnetitu a ověřili si, zda je stroj poháněn nějakou formou magnetismu nebo závažími.  Další součástí představení bývalo řešení slavné šachové úlohy zvané jezdcova procházka. V této úloze se má hráč pokusit objet jezdcem celou šachovnici tak, aby cestou každé pole navštívil právě jednou. Přestože většina zkušených hráčů té doby měla s úlohou potíže, Turek ji byl schopen řešit bez problému z jakéhokoliv počátečního pole šachovnice. Ukrytý člověk jezdce ovládal pomocí zmíněného dírkovaného panelu a k dispozici měl ve skříni také náčrt řešení.  Turek byl také schopen hovořit s diváky pomocí desky s písmeny. Člověk, který se ve skříni ukrýval v dobách, kdy stroj předváděl Kempelen, a jehož identita je dnes neznámá, byl schopen komunikovat anglicky, francouzsky a německy. Univerzitní matematik Carl Friedrich Hindenburg si dělal poznámky hovorů vedených Turkem v době jeho pobytu v Lipsku a roku 1789 je publikoval pod názvem "". Témata otázek, na něž Turek odpovídal, se týkala jeho věku, rodinného stavu a skrytých funkcí.

Evropské turné.

Krátce po premiéře se zvěsti o stroji začaly šířit po Evropě. Kempelen se však v té době zabýval jinými projekty, předvádění Turka se vyhýbal a často zájemcům o partii lhal, že stroj je porouchaný. Von Windisch napsal, že Kempelen odmítal žádosti svých přátel i zvědavců ze všech zemí. Během následujícího desetiletí Turek sehrál jen jedinou partii, a to proti skotskému šlechtici Siru Robertu Keithovi. Kempelen dokonce zašel až tak daleko, že Turka po zápase zcela rozebral. O vynálezu údajně hovořil jako nevýznamné maličkosti a jeho popularita ho netěšila, protože chtěl raději pokračovat v práci na parním pohonu a strojích napodobujících lidskou řeč.  Roku 1781 dostal Kempelen příkaz od císaře Josefa II., aby Turka zrekonstruoval a doručil do Vídně u příležitosti státní návštěvy ruského velkovévody Pavla. Představení bylo natolik úspěšné, že velkovévoda navrhl uspořádat turné po Evropě, s čímž nakonec Kempelen neochotně souhlasil.

Turek v Paříži.

Své turné Turek započal v dubnu roku 1783 ve Francii. Představení v Paříži předcházela zastávka ve Versailles, kde Turek prohrál s Charlesem Godefroyem de La Tour d'Auvergne, vévodou z Bouillonu. Po příjezdu do Paříže v květnu roku 1783 byl vystaven veřejnosti a sehrál partie s nejrůznějšími protihráči. Od partie ve Versailles se množily žádosti o utkání s François-André Danicanem Philidorem, který byl považován za nejlepšího šachistu své doby. Po přesunu do kavárny'se Turek střetl s mnoha dobrými šachisty a často prohrával. Nakonec byl domluven zápas s Philidorem ve Francouzské akademii věd. Třebaže Philidor vyhrál, jeho syn zaznamenal, že otec utkání nazval „nejnáročnější partií, jakou kdy sehrál“. Poslední partii v Paříži Turek odehrál proti Benjaminu Franklinovi, který zde pracoval jako velvyslanec Spojených států. Franklinovi se údajně partie proti Turkovi líbila. O stroj se zajímal i po zbytek svého života a ve své osobní knihovně měl výtisk knihy Philipa Thicknesse '.

Turek v Británii a Německu.

Z Paříže se Kempelen přesunul s Turkem do Londýna, kde ho denně představoval za pět šilinků. Philip Thicknesse, známý skeptik té doby, Turka sledoval a snažil se odhalit princip stroje. Třebaže Kempelena respektoval jako velmi vynalézavého člověka, tvrdil, že Turek je propracovaná mystifikace, a popisoval ho jako komplikovaný mechanický stroj, uvnitř kterého se ukrývá malé dítě. Podle něj Turek nebyl nic více, než jedno z mnoha vynalézavých zařízení, jejichž účelem bylo oklamat pozorovatele.  Po roce stráveném v Londýně Kempelen s Turkem cestoval do Lipska a cestou se zastavil v různých evropských městech. Z Lipska jel do Drážďan, kde Turka zhlédl Joseph Friedrich von Racknitz, který poté svá zjištění spolu s nákresy vysvětlujícími jeho názor na způsob fungování stroje zveřejnil ve spisku ". Dále se Turek přestěhoval do Amsterdamu a poté Kempelen údajně přijal pozvání pruského krále Fridricha II. Velikého na zámek Sanssouci v Postupimi. Fridrich prý zaplatil Kempelenovi za prozrazení tajemství velkou sumu peněz. Tajemství Fridrich nikdy neprozradil, ale poznání skutečnosti jej zklamalo. Tento příběh však téměř jistě není pravdivý; neexistuje žádný důkaz o tom, že by se Fridrich někdy s Turkem setkal. První zmínka o této údajné události pochází ze začátku 19. století, kdy se o Turkovi také nepravdivě říkalo, že hrál proti anglickému králi Jiřímu III. Nejpravděpodobnější se zdá, že stroj ležel po dvě desetiletí nepoužíván na zámku Schönbrunn, přestože Kempelen se ho ke konci neúspěšně snažil prodat. Kempelen zemřel 26. března 1804 ve věku 70 let.

Nový majitel Mälzel.

Po Kempelenově smrti Turek nebyl vystavován až do doby někdy před rokem 1808, kdy se ho Kempelenův syn rozhodl prodat Johannu Nepomuku Mälzelovi, bavorskému hudebníkovi se zájmem o různé stroje a vynálezy. Mälzel, mezi jehož vlastní úspěchy patřil patent na jeden typ metronomu, se pokoušel Turka zakoupit již dříve, před smrtí Kempelena. Dohoda však tehdy ztroskotala na Kempelenově požadavku 20 000 franků, zatímco nyní jej koupil za polovinu této sumy.  Poté, co Mälzel Turka získal, musel se nejprve seznámit se všemi jeho tajemstvími a provést určité opravy. Prohlásil, že jeho cílem je učinit z vysvětlení principu fungování Turka ještě větší výzvu. Dosažení tohoto cíle trvalo deset let a Turek se mezitím účastnil dalších představení, z nichž nejvýznamnější byla partie proti Napoleonovi Bonapartemu, při které byl operátorem stroje rakouský šachový mistr Johann Baptist Allgaier.  Roku 1809 přijel Bonaparte na zámek Schönbrunn. Podle očitého svědka si nastavení stroje před partií vzal na starost sám Mälzel. Před začátkem partie Turek Bonapartemu zasalutoval. Podrobnosti o partii byly zveřejněny mnohokrát a mnohé z nich si protiřečí. Bradleye Ewart uvedl, že Bonaparte seděl u odděleného šachového stolku v části oddělené provazem a nebylo mu dovoleno přecházet do části, kde byl umístěn Turek. Mälzel přecházel tam a zpět, předával tahy mezi soupeři a snažil se umožnit dobrý výhled divákům. Bonaparte se překvapivě ujal prvního tahu místo toho, aby podle zvyklosti toto právo přenechal Turkovi, ale Mälzel nechal hru pokračovat. Krátce poté se Bonaparte pokusil o tah proti pravidlům. Turek figuru vrátil na původní místo a pokračoval ve hře. Bonaparte se znovu pokusil o stejný tah, načež Turek jeho figuru odstranil ze šachovnice úplně a poté táhl. Bonaparte se o tento tah pokusil ještě jednou, na což prý Turek reagoval máchnutím paže a smetením všech figur ze šachovnice. Bonaparte byl údajně ohromen a poté s Turkem sehrál skutečnou partii, kterou dotáhl do devatenáctého tahu, než položil krále na znamení porážky. Některé verze příběhu tvrdí, že Bonaparte byl prohrou se strojem rozladěn a později s ním hrál znovu, tentokrát s magnetem na desce skříně a s šálou okolo Turkovy hlavy a těla, aby mu zatemnil výhled na šachovnici.  Roku 1811 Mälzel přivezl Turka do Milána, aby ho představil italskému místokráli Evženu de Beauharnais. Tomu se stroj velmi zalíbil a Mälzelovi nabídl, že ho od něj odkoupí. Po určitém vyjednávání Beauharnais Turka získal za 30 000 franků – třikrát tolik, co zaplatil Mälzel – a ponechal si ho čtyři roky. Roku 1815 se však Mälzel vrátil a požádal Beauharnaise, aby mu Turka opět odprodal. Nakonec se dohodli, že Mälzel Beauharnaisovi 30 000 franků splatí ze zisků budoucích představení, přičemž ho nesmí odvézt mimo evropský kontinent.  Krátce po znovunabytí Turka ho Mälzel přivezl zpět do Paříže, kde se seznámil s mnoha významnými šachisty v ". Mälzel se strojem pobýval ve Francii až do roku 1818, kdy se přestěhoval do Londýna, kde často Turka i své další stroje ukazoval na představeních. Turka zde dále vylepšoval a nakonec k němu připojil „hlasovou skříňku“, takže když stroj dával protihráči šach, zvolal francouzsky „“.  Roku 1819 vzal Mälzel Turka na cestu po celém Spojeném království. Turkovy partie doznaly některé změny, například byl dovolen úvodní tah protihráčem nebo Turek hrál bez střelcova pěšce na královském křídle. Tím se opět zvýšil zájem o utkání se strojem a W. J. Hunneman sestavil knihu zaznamenávající Turkovy partie odehrané s tímto handicapem. Turek přesto 45krát zvítězil, přičemž prohrál pouze třikrát a dvě partie skončily patem.

Mälzel v Americe.

Ačkoliv Turkova představení byla zisková, Mälzel se zadlužil a Beauharnais ho nakonec zažaloval za nedodržení smlouvy. Mälzelovi se nedařilo Turka prodat, aby mohl dluhy splatit, a tak ho i své další stroje odvezl do Spojených států.  Roku 1826 si otevřel výstavu v New Yorku, která postupně získávala na popularitě a stala se předmětem mnoha novinových článků i anonymních výhrůžek, že tajemství bude vyzrazeno. Před příjezdem do Spojených států Mälzel ve Francii zaučoval neznámou ženu, která měla stroj obsluhovat, nyní však musel najít někoho nového. Nakonec povolal z Evropy francouzského šachistu Williama Schlumbergera, který stroj již dříve obsluhoval. Do jeho příjezdu však byl nucen, k velkému zklamání veřejnosti, omezit představení Turka pouze na předvádění šachových koncovek, neboť obsluha, kterou prozatím pronajal, neovládala dostatečně šachové umění.  Po Schlumbergerově příjezdu Turek debutoval v Bostonu. Mälzel šířil pověsti, že newyorští šachisté nezvládali sehrát celé partie a že hráči z Bostonu jsou mnohem lepšími protivníky. Po mnoho týdnů měl velký úspěch a turné se na tři měsíce přesunulo do Filadelfie. Poté se Turek stěhoval do Baltimore, kde hrál po několik měsíců a mimo jiné prohrál s Charlesem Carrollem, signatářem Deklarace nezávislosti Spojených států. V průběhu baltimorských představení se objevily zprávy, že jistí bratři Walkerové sestrojili vlastní šachový automat. Mälzel zhlédl hru jejich stroje a pokusil se ho koupit, ale nakonec nabídku stáhl. Duplikát fungoval po mnoho let, ale nikdy nedosáhl Turkovy slávy a nakonec upadl v zapomnění.  Mälzel cestoval po Spojených státech až do roku 1828, kdy se rozhodl si odpočinout a navštívil Evropu. Do Spojených států se vrátil roku 1829. V průběhu 30. let pokračoval v turné po Spojených státech až k řece Mississippi a navštívil také Kanadu. V Richmondu ve Virginii Turka pozoroval Edgar Allan Poe, který v periodiku'publikoval v dubnu 1836 esej '. Ačkoliv mnohé Poeovy předpoklady byly nesprávné, jde o nejznámější článek pojednávající o tomto stroji.  Nakonec Mälzel Turka vzal do Havany. Na Kubě však Schlumberger zemřel, Mälzel se ocitl bez obsluhy stroje a sklíčený se vrátil do Filadelfie. Později Havanu navštívil ještě jednou, ovšem roku 1838 během svého návratu na lodi zemřel. Bylo mu 66 let. Svůj stroj zanechal u kapitána lodi.

Poslední léta.

Po návratu lodi, na níž Mälzel zemřel, se jeho stroje ocitly v rukou jeho přítele, obchodníka Johna Ohla. Ten se pokusil Turka prodat v aukci, ale protože zájemci málo přihazovali, nakonec ho z aukce za 400 dolarů vykoupil sám. Majitele Turek změnil, až když se o něj začal zajímat John Kearsley Mitchell z Filadelfie, osobní lékař Edgara Allana Poea, který stroj velmi obdivoval. Mitchel založil restaurační klub a začal Turka opravovat pro další veřejná vystoupení. Restauraci dokončil roku 1840.  Protože se zájem o Turka rozšířil, rozhodl se Mitchell se svým klubem stroj darovat Čínskému muzeu Charlese Willsona Pealea. Poté se Turek občas zúčastnil nějakého představení, ale nakonec skončil někde v rohu muzea. Zde zůstal zapomenut až do 5. července 1854, kdy v Národním divadle ve Filadelfii propukl požár, který se rozšířil až k muzeu, v němž Turek následně shořel. John Mitchell tvrdil, že z plamenů slyšel Turkova poslední slova – dříve často opakovaná zvolání

Odhalování tajemství.

Odhalování tajemství v 19. století.

Knihy a články na téma funkce údajného šachového automatu, které vyšly ještě před zničením Turka, byly většinou nepřesné a obsahovaly nesprávné domněnky založené na vnějším pozorování. Teprve série článků Dr. Silase Mitchella v americkém periodiku " roku 1857 zcela odhalila Turkovo tajemství. Silas Mitchell, syn posledního soukromého majitele Turka, napsal, že žádné tajemství nebylo nikdy tak střeženo jako tajemství tohoto stroje, k jehož rozluštění se mnozí přiblížili, ale nikomu se nepodařilo ho vysvětlit beze zbytku. Protože Turek skončil v ohni, Silas Mitchell již nepociťoval žádné důvody, proč řešení této staré hádanky dále skrývat.  Roku 1859 William F. Kummer, který Turka obsluhoval v době, kdy ho vlastnil John Mitchell, odhalil v dopise publikovaném v periodiku " další část tajemství: svíčku uvnitř skříně a potrubí, které ji odvětrávalo, vedoucí k Turkově turbanu. Kouř, který stoupal od turbanu vzhůru, se ztrácel v kouři pocházejícím z jiných svítidel v místnosti, kde se partie odehrávala.  Další článek o Turkovi byl publikován roku 1899 v ', který psal o Turkově zápasu s Napoleonem Bonaparte. Příběh však byl v podstatě jen shrnutím předchozích zpráv na toto téma. Nový významný článek byl publikován až roku 1947, kdy časopis'zveřejnil články Kennetha Harknesse a Jacka Straleye Battela, kteří stroj srozumitelně popsali, zveřejnili nové náčrty shrnující informace z předchozích publikací a vysvětlili jeho historii. Další článek napsaný roku 1960 Ernestem Wittenbergem pro časopis " poskytl nové náčrty popisující umístění obsluhy ve skříni.

Odhalování tajemství ve 20. století.

Roku 1945 vyšla kniha Henryho A. Davidsona ', která se také zmiňuje o Turkovi, přičemž velký význam přikládá eseji Edgara Allana Poea, v němž tento spisovatel vyjádřil mylnou domněnku, že ukrytý hráč seděl uvnitř figuríny, místo na pohyblivém sedadle uvnitř skříně. Alex G. Bell zase ve své knize'z roku 1978 chybně uvádí, že stroj obsluhoval proškolený chlapec (nebo dospělý velmi malé postavy), který se řídil pokyny šachisty ukrytého někde na scéně nebo v hledišti."  Koncem 20. století byly o Turkovi publikovány i další knihy. Kromě Bellovy publikace to byla roku 1975 kniha'od Charlese Michaela Carrolla a roku 1980'od Bradleye Ewarta, která kromě Turka popisovala i další údajné šachové automaty.  Další zájem se zvedl poté, co počítač od dokázal vyzvat na rovnocenný souboj i ty nejlepší světové šachisty. Roku 2000 byla publikována kniha Geralda M. Levitta'a roku 2002 kniha Toma Standage '. Další pozornosti se Turkovi dostalo roku 2003 v dokumentárním filmu o počítači ", natočeném v režii Vikrama Jayantiho.

Inspirace.

Inspirace pro obdobné stroje.

Turek díky své popularitě a tajemnosti inspiroval celou řadu vynálezů a imitací, včetně Ajeeba, známého též jako „Egypťan“, americké imitace sestrojené Charlesem Hopperem, proti kterému hrál například roku 1885 americký prezident Grover Cleveland, nebo Mephista.  John Gaughan, losangeleský výrobce vybavení pro kouzelníky, začal roku 1984 pracovat na vlastní verzi Kempelenova stroje. Stavba mu trvala pět let a stála 120 000 dolarů. Stroj má původní šachovnici, která byla v muzeu uložena odděleně a nepodlehla požáru. Na rozdíl od Kempelenova originálu nyní stroj ovládá počítač. První veřejné představení Gaughanova Turka proběhlo v listopadu 1989 na kouzelnické konferenci.  Roku 1784 Turka navštívil Rev. Edmund Cartwright, kterého stroj tak zaujal, že vyjádřil otázku, zda je obtížnější sestrojit stroj, který bude tkát, nebo stroj, který zvládne všechny možné pohyby potřebné v komplikované šachové partii. Toho roku Cartwrigh patentoval svůj prototyp mechanického tkalcovského stavu. Sir Charles Wheatstone zhlédl Turkovo představení v době, kdy ho vlastnil Mälzel a také měl možnost vidět některé Mälzelovy hlasové přístroje. Wheatstone zapůjčil jednu Kempelenovu knihu Alexandru Grahamu Bellovi, pozdějšímu vynálezci telefonu.  Roku 1912 Leonardo Torres y Quevedo sestrojil šachový automat a veřejnosti ho představil během pařížské Světové výstavy roku 1914. S využitím elektromagnetů byl schopen hrát šachové koncovky, takže se jednalo o první skutečný šachový automat.  Roku 2005 internetová společnost uvedla na trh službu " koordinující práci počítače s lidskou inteligencí, jejíž název je inspirován principem, na kterém fungoval Kempelenův stroj.

Inspirace ve filmu.

Francouzský němý film Raymonda Bernarda " (česky "Šachista") z roku 1927 splétá prvky skutečného příběhu Turka do dobrodružného příběhu zasazeného do doby po Prvním dělení Polska roku 1772. Filmový baron von Kempelen je šlechtic z Vilniusu, který jako svého koníčka sestrojuje automatické stroje. Baron pomůže mladému polskému vlastenci, který náhodou také hraje šachy, uprchnout před okupační ruskou armádou tím, že ho schová uvnitř šachového automatu zvaného Turek, založeného na skutečném Kempelenově modelu. Právě když mají překročit hranice, je baron odvolán do Petrohradu, aby automat předvedl carevně Kateřině II. Kateřina se pokusí automat podvést (podobně jako skutečného Turka Napoleon), a ten reaguje smetením všech figur ze šachovnice.  Stroj je zmíněn také ve třetí epizodě televizního seriálu "", kde jedna z postav zkonstruuje šachový počítač a pojmenuje ho podle originálu "".

Inspirace v literatuře.

Turek inspiroval také mnoho beletristických děl. Povídka Ambrose Bierce ', publikovaná roku 1909 je hrůzyplným příběhem šachového automatu podobného Turkovi. Roku 1849, pouze pár let před zničením Turka, napsal Edgar Allan Poe povídku'(česky vyšla pod názvem "Von Kempelen a jeho objev"). Roku 1938 John Dickson Carr publikoval ve své sérii'detektivní příběh zamčeného pokoje '. Jednou ze záhad příběhu byl i automat, který pracoval na nevysvětlitelném principu. Zařízení podobné Turkovi obsahovala také vědeckofantastická povídka Gena Wolfa z roku 1977 '. Roku 2005 vydal německý spisovatel Robert Löhr historický román ', který se vrací ke staré domněnce, že automat obsluhoval člověk trpasličího vzrůstu. Kniha vyšla o dva roky později také v českém jazyce pod názvem "Šachový Turek". Povídka "" od F. Gwynplaina MacIntyra z roku 2007 rekonstruuje původní setkání Edgara Allana Poea s Mälzelovým strojem a uvádí přesně (na základě dobových inzerátů v richmondských novinách), kdy a kde se odehrálo.  V New Yorku měla roku 1845 premiéru divadelní hra '. Inzeráty i článek publikovaný v'tvrdily, že ve hře vystupuje Kempelenův Turek, ale ve skutečnosti se jednalo o kopii sestrojenou J. Walkerem, který již dříve představil vlastní verzi tohoto šachového stroje.

Jazyková inspirace.

Podle jedné teorie Turek také zanechal svou stopu v německém jazyce v podobě idiomu'(„postavit Turka“) nebo'(„turkovat“), ve významu „mystifikovat“ či „podvádět“.  Když firma Amazon.com zaváděla jednu ze svých služeb určenou pro koordinaci lidských zdrojů, při vymýšlení názvu se inspirovala Turkem a produkt nakonec dostal jméno "Mechanical Turk".

Turek byl mechanický stroj, provozovaný v 18. a 19. století, který jeho majitelé vydávali za šachový automat, ovšem ve skutečnosti byl velmi propracovanou mystifikací. Mechanismus zkonstruoval roku 1771 bratislavský vynálezce Wolfgang von Kempelen a veřejnosti ho předvedl ještě téhož roku na zámku Schönbrunn za přítomnosti Marie Terezie. Stroj hrával šachové partie proti lidským protihráčům nebo předváděl tzv. jezdcovu procházku – šachový problém ukládající hráči objet jezdcem celou šachovnici tak, aby každé pole navštívil právě jednou.

土耳其行棋傀儡是18世纪晚期的一个自动下棋装置,但后来被证明是一场骗局。它是奥地利的沃尔夫冈·冯·肯佩伦(1734–1804)在1770年为取悦玛丽娅·特蕾西娅女大公而建造并展出的,可以击败人类棋手,以及执行骑士巡逻,就是将马放在棋盘上,使它走遍棋盘上每一格。


Předehra.

Do 18. století bylo Japonsko zcela uzavřené světu. Diplomatické styky udržovalo jen s Koreou (která se v té době považovala za vazala Číny) a Okinawou. Další kontakty měli Japonci s Nizozemci, kteří směli obchodovat na ostrůvku Dedžima a především pak obchodní styky s dynastií Čching.  Na přelomu 17. a 18. století si Japonsko uvědomilo možné nebezpečí infiltrace evropských mocností na ostrovy. Poddaným byl nařízen zákaz opouštět území Japonska. Roku 1792 bylo předáno poselství carevny Kateřiny II., ve kterém se Rusko neúspěšně snažilo prostřednictvím svého posla Adama Laksmana o navázání styků. Roku 1804 vplula další ruská loď pod velením Nikolaje Rezanova do přístavu Nagasaki. Tam však zůstala stát několik měsíců bez možnosti navázání kontaktu s Japonci. Poté co došla kapitánovi trpělivost, přístav opustil, což vedlo ke zhoršení vztahů Ruska vůči Japonsku.  V rámci napoleonských válek pátraly britské lodě na Dálném východě po Francouzích. Při jedné takové výpravě roku 1808 zabloudila loď "Phaeton" do japonského přístavu a uskutečnila tak první britsko-japonský kontakt. Spojené státy vyslaly k japonským břehům loď vedenou komodorem Jamesem Biddlem, který měl příkaz k uctivému chování, což ovšem považoval za slabošské a nic tak nevyjednal.

Smluvní akty.

V roce 1852 z příkazu amerického prezidenta Filmorea vyplula druhá výprava. Tuto námořní vojenskou expedici vedl komodor Matthew Calbraith Perry. Roku 1853 přistál před Edem (dnešní Tokio) a předal šógunovi prezidentův dopis, ve kterém jej žádal o navázání obchodních styků. Šógun se po poradě s knížaty rozhodl k vyhýbavé odpovědi. Cílem bylo odplutí Perryho výpravy bez jakéhokoli navázání styků. Americká posádka odjela, ovšem za půl roku se vrátila s dalšími sedmi loděmi a v Tokijském zálivu zahájila vojenské manévry, jakožto demonstraci síly. V reakci na to přistupuje Japonsko k jednání a pod tlakem podepisuje první právní akt – "japonsko-americkou smlouvu o míru a přátelství", tzv. Kanagawskou z 31. března 1854. Poté dochází k uzavření analogických smluv s Velkou Británií (1854), Ruskem (1855) a Nizozemskem (1856). Tyto asymetrické smlouvy znevýhodňovaly Japonsko, které se v nich zavázalo otevřít své přístavy Hakodate, Nagasaki a Šimodu cizím lodím.  V roce 1856 přijíždí americký konzul Harris dojednat japonsko-americkou obchodní smlouvu, která je signována o dva roky později a na níž navazuje nová řada smluvních aktů s Velkou Británií, Ruskem, Francií a Nizozemskem, kterými tyto země významným způsobem rozšířily svá práva na území Japonska. Došlo ke zrušení japonské celní autonomie a cizincům bylo potvrzeno právo exteritoriality, avšak měli zakázáno vzdalovat se od pobřeží na více než 20-30 km, dále pak byl rozšířen seznam přístupných přístavů, včetně Tokia a Ósaky. Šógun se snažil omezovat vývoz z Japonska, přesto mnoho komodit zdražilo (např. rýže dvojnásobně).

Důsledky.

Ansejské smlouvy měly za následek významnou vnitropolitickou krizi na ostrovech. Císař ač nezasahoval do politiky šógunátu, s podepsanými obchodními smlouvami nesouhlasil. V Japonsku zesílila samurajská opozice a od roku 1859 se množily atentáty na cizince. Roku 1868 se šógunát hroutí a tzv. "palácovou revolucí" ("Meidži išin") nastupuje osvícené období Meidži.  Ansejské smlouvy však nevytvořily podmínky pro případný koloniální zábor země, nýbrž byly impulsem k reformním krokům období Meidži a modernizaci japonského císařství. Tokio se snažilo o korekci smluv. Největším úspěchem v tomto úsilí bylo dosažení zrušení exteritoriality v letech 1894-1899 a obnovení autonomie celého Japonska v roce 1911.

Ansejské dohody představují komplex smluv Japonska s evropskými státy a USA, které znamenaly konec izolace Japonska a začlenily ho do sféry světového obchodu. Dohody byly pojmenovány podle japonské éry Ansei, která trvala od roku 1854 až do roku 1860.

安政条约()是1858年(安政五年)日本分别与美国、荷兰、俄国、英国、法国签订的不平等条约的总称。又称五国通商条约。1854年签订《日美亲善条约》后,西方国家进一步扩大对日本的侵略。1856年8月,美国派遣 T.哈里斯抵日本下田,逼迫江户幕府同意开设由他担任总领事的美国驻日总领事馆。1857年10月,幕府又被迫同意哈里斯前往江户晋见将军。哈里斯用武力恫吓迫使日本于1858年7月29日签订了《日本国美利坚合众国修好通商条约》和贸易章程 。同年8～10月日本又先后与荷、俄、英、法签订了内容类似的条约和章程 。这5个条约均签订于安政五年,故称安政条约。 安政条约的要点包括:


Typy chůd.

Chůdy s ručním držením.

Chůdy s ručním držením se skládají z hranolu, stupátka a někdy i z provázku k jejich upevnění na nohu. Často se jedná jen o dětské hračky, na rozdíl od jiných typů chůd se tyto nedají schovat pod oblečení.

Pevné chůdy.

Pevné chůdy jsou známé také jako čínské chůdy, jedná se o nejznámější chůdy používané profesionály. Tyto chůdy jsou připevněny pásem k noze, kotníku a kolenu, chodci dávají velkou ohebnost a pružnost. Lehké chůdy umožňují chodci velkou obratnost, rychlou chůzi i možnost rychlých změn směru jako např. při tanci.

Skákací chůdy.

Novinkou posledních let jsou takzvané skákací chůdy, také skákací boty. Jedná se o hliníkovou konstrukci, doplněnou sklolaminátovou pružinou. Na těchto moderních chůdách lze běhat rychlostí 40 km/h či skákat přes 2 metry do výšky.

Práce a běžný život.

Obyvatelé bažinatých nebo zatopených oblastí často používají chůdy k praktickým činnostem jako jsou práce v močálech a bažinách nebo brodění rozvodněných řek. Ovčáci z regionu Landes v jižní Francii používají chůdy pro sledování celého svého stáda.  Hliníkové chůdy jsou používané ovocnáři v Kalifornii k česání a údržbě broskvových, švestkových a meruňkových stromů. Chůdy bývají také používány při umývání rozlehlých oken, opravám doškových střech a k údržbám stropů.  Mezi řemeslníky jsou chůdy nejčastěji používány při stavění sádrokartonů nebo dodělávání fasád.  Na místních fiestách v Anguiano (oblast La Rioja, Španělsko) jsou tančeny tance na chůdách. Dále jsou chůdy na tance a chození používány na festivalech v Deventeru, v Nizozemsku a v Namuru, v Belgii.

Chůdy jsou dřevěné tyče, hranoly nebo hole, které umožňují, aby člověk stál v určité výšce nad zemským povrchem. Chůdy určené pro chůzi jsou hranoly vybavené stupátky pro stání na nohách nebo řemeny pro uchycení chůd k nohám. Pro konstrukce budov se používá podobné zařízení nazývané pilony.

踩高跷,又称踩拐子、缚柴脚、踏高跷、扎高脚、走高腿、踩跷等。它可视为游戏,亦常出现在马戏团、中国传统庙会表演,是种民间体育活动。人们踩高跷,既能提升自己的高度,在表演时更能吸引别人注意,同时能保持活动能力。


Příznaky a symptomy.

Dna se projevuje nejrůznějšími způsoby, z nichž nejobvyklejší jsou opakující se záchvaty akutní zánětlivé artritidy (zarudlý, citlivý, horký a oteklý kloub). Nejčastěji je postižen metatarzofalangeální kloub u kořene palce u nohy, a to v polovině všech případů dny. Zasaženy mohou být ovšem i jiné klouby, jako paty, kolena, zápěstí a klouby prstů na rukou. Bolesti kloubů obvykle začínají v rozmezí 2–4 hodin, a to v noci. Příčinou je snížená tělesná teplota po ulehnutí ke spánku. Bolest kloubů mohou občas doprovázet i jiné symptomy, například vyčerpanost a horečka.  Dlouhodobě zvýšená hladina kyseliny močové (hyperurikemie) může vést k dalším symptomům, včetně tvrdých, nebolestivých ložisek krystalů kyseliny močové, označovaných jako tofy. Rozsáhlý výskyt tofů může pak vést k chronické artritidě v důsledku eroze kostí. Zvýšená hladina kyseliny močové může rovněž způsobit ukládání jejích krystalů v ledvinách, což vede k tvorbě kamenů a následné urátové nefropatii.

Příčina.

Základní příčinou dny je hyperurikémie. Ta může být vyvolána celou řadou faktorů, včetně skladby jídelníčku, genetických dispozic nebo snížené sekrece urátů, solí kyseliny močové. Snížené vylučování kyseliny močové ledvinami je primární příčinou hyperurikémie v přibližně 90 % případů, zatímco nadměrná produkce stojí za pouhými 10 % případů. V jistém období života se dna projeví u asi 10 % osob trpících hyperurikémií. Riziko rozvinutí dny se však liší v závislosti na stupni hyperurikémie. Pokud se hodnoty hladiny kyseliny močové pohybují mezi 415 a 530 μmol/l (7 a 8,9 mg/dl), riziko je 0,5 % ročně; u osob s hodnotou vyšší než 535 μmol/l (9 mg/dl) je riziko 4,5 % ročně.

Životní styl.

Složení jídelníčku je příčinou asi 12 % případů dny a souvisí se zvýšenou konzumací alkoholu, fruktózy ze slazených nápojů, masa a mořských plodů. K dalším spouštěcím faktorům patří tělesné poranění a prodělaný chirurgický zákrok. Nedávno provedené studie prokázaly, že jisté složky jídelníčku, kdysi považované za faktory se dnou související, ji ve skutečnosti neovlivňují – a to včetně konzumace na purin bohaté zeleniny (například fazolí, hrachu, čočky a špenátu) a celkového množství bílkovin přijatých ve stravě. Konzumace kávy, vitamínu C a mléčných výrobků, stejně jako tělesná zdatnost, se zdají riziko nemoci snižovat. To je podle všeho částečně způsobeno jejich vlivem na snižování inzulinové rezistence.

Genetika.

Výskyt dny je do jisté míry genetickou záležitostí – genetické faktory přispívají k přibližně 60 % variability hladiny kyseliny močové. S výskytem dny jsou často spojovány tři geny, nazývané "SLC2A9", "SLC22A12" a "ABCG2"; variace v jejich skladbě mohou riziko onemocnění přibližně zdvojnásobit. Mutace vedoucí ke ztrátě funkce u genů "SLC2A9" a "SLC22A12" způsobují dědičnou hypourikémii tím, že snižují absorpci urátů a zapříčiňují jejich neomezenou tvorbu. Dna je také komplikací několika vzácných genetických poruch, k nimž patří familiární juvenilní hyperurikemická nefropatie, medulární cystická nemoc ledvin, nadměrná aktivita fosforibosyl-pyrofosfát syntetázy a nedostatek hypoxantin-guanin fosforibosyltransferázy, jenž provází Lesch-Nyhanův syndrom.

Další onemocnění.

Dna se často objevuje v kombinaci s jinými onemocněními. V téměř 75 % případů doprovází metabolický syndrom, což je kombinace abdominální obezity, vysokého krevního tlaku, inzulinové rezistence a abnormální hladiny lipidů. K dalším onemocněním běžně komplikovaným dnou patří polycytémie, otrava olovem, selhání ledvin, hemolytická anémie, lupénka a transplantace solidních orgánů. Index tělesné hmotnosti vyšší nebo roven 35 zvyšuje u mužů riziko dny trojnásobně. Dlouhodobé vystavení působení olova a alkoholu obsahujícího olovo jsou rizikovými faktory kvůli škodlivému účinku tohoto prvku na funkci ledvin. Lesch-Nyhanův syndrom často souvisí s dnavou artritidou.

Léky.

Se záchvaty dny bývají často dávána do souvislosti diuretika. Nízké dávky hydrochlorothiazidu však podle všeho riziko nezvyšují. Další léky, které mohou mít na dnu vliv, zahrnují niacin a aspirin (kyselina acetylsalicylová). Imunosupresivní léky cyklosporin a takrolimus mohou rovněž dnu vyvolat; cyklosporin pak zejména v kombinaci s hydrochlorothiazidem.

Patofyziologie.

Dna je poruchou metabolismu purinů a dochází k ní, když jeho výsledný produkt, kyselina močová, krystalizuje ve formě monosodium urátu a ukládá se v kloubech, na šlachách a v okolních tkáních. Krystaly monosodium urátu pak vyvolávají místní imunitně zprostředkovanou zánětlivou reakci; jedním z klíčových proteinů zánětlivé kaskády je pak interleukin 1β. Absence urikázy, k níž došlo v důsledku evoluce u člověka a vyšších primátů a která má za úkol rozkládat kyselinu močovou, způsobila, že toto onemocnění je poměrně běžné.  Spouštěcí faktory pro ukládání kyseliny močové nebyly doposud zcela objasněny. Krystalizovat může tato látka i při běžné hladině v organismu, mnohem pravděpodobnější je ale tento jev při hladině zvýšené. Další faktory, které jsou podle všeho při spuštění epizody akutní artritidy důležité, zahrnují nízkou teplotu, náhlé změny hladiny kyseliny močové, acidózu, výpotek v kloubech a výskyt proteinů mezibuněčné hmoty, například proteoglykanů, kolagenu a chondroitin sulfátu. Zvýšené ukládání při nízkých teplotách částečně vysvětluje, proč jsou nejčastěji ovlivněny klouby chodidel. Náhlé změny hladiny kyseliny močové mohou být způsobeny řadou faktorů, včetně poranění, chirurgického zákroku, chemoterapie, diuretik a zahájení nebo ukončení užívání allopurinolu. Ve srovnání s jinými přípravky na léčbu vysokého krevního tlaku znamenají blokátory vápníkových kanálů a losartan nižší riziko dny.

Diagnóza.

Dnu lze diagnostikovat a léčit bez dalších vyšetření u osob trpících hyperurikémií a klasickou podagrou. Pokud však jsou o diagnóze pochybnosti, měla by být provedena analýza synoviální tekutiny. Rentgenové snímkování je pro stanovení diagnózy chronické dny velmi užitečné, u akutních záchvatů je však lze využít jen minimálně.

Synoviální tekutina.

Konečná diagnóza dny je založena na identifikaci krystalů monosodium urátu v synoviální tekutině (tekutině obklopující klouby) či na výskytu tofu. Veškeré vzorky synoviální tekutiny získané z nediagnostikovaných zanícených kloubů by měly být analýze na tyto krystaly podrobeny. Při zkoumání mikroskopem využívajícím polarizovaného světla mají tyto krystaly strukturu podobnou jehlám a silný negativní dvojlom. Provedení uvedeného testu je složité a často vyžaduje zkušeného odborníka. Navíc musí být tekutina zkoumána relativně rychle po odběru, neboť teplota a pH ovlivňují její rozpustnost.

Krevní testy.

Hyperurikémie je klasickým znakem dny; v téměř polovině případů dny se však neobjevuje a u většiny osob se zvýšenou hladinou kyseliny močové se dna nikdy nerozvine. Diagnostická hodnota měření hladiny kyseliny močové je tedy v tomto případě omezená. Hyperurikémie je definována jako hladina urátů v plazmě vyšší než 420 μmol/l (7,0 mg/dl) u mužů a 360 μmol/l (6,0 mg/dl) u žen. K dalším často prováděným krevním testům patří zjišťování počtu bílých krvinek, hladiny elektrolytů v krvi, funkce ledvin a sedimentace červených krvinek (ESR). Ke zvýšení počtu bílých krvinek a ESR ale může u dny dojít, aniž by byl organismus napaden infekcí. Byl dokonce zaznamenán počet bílých krvinek o hodnotě 40,0×10/l (40 000/mm).

Diferenciální diagnostika.

Nejdůležitějším prvkem diferenciální diagnostiky u dny je vyloučení septické artritidy. Tu je třeba uvážit u osob se znaky infekce nebo u těch, jejichž stav se ani po léčbě nelepší. K přesnému stanovení diagnózy je možno provést Gramovo barvení synoviální tekutiny a bakteriologický rozbor. K dalším onemocněním s podobnými příznaky jako dna patří pseudodna a revmatoidní artritida. Dnavý tofus, zejména pokud se nevyskytuje v místě kloubu, může být mylně pokládán za karcinom bazálních buněk nebo jiný druh nádoru.

Prevence.

Ke snížení hladiny kyseliny močové přispívají jak změny životního stylu, tak léky. Účinné změny životního stylu a jídelníčku zahrnují sníženou konzumaci masa a mořských plodů, adekvátní příjem vitamínu C, omezení konzumace alkoholu a fruktózy a předcházení obezitě. U obézních mužů snížila nízkokalorická dieta hladinu kyseliny močové o 100 μmol/l (1,7 mg/dl). Konzumace vitamínu C v množství 1500 mg za den snižuje riziko dny o 45 %. Riziko dny snižuje také pití černé kávy, nikoli však čaje. Dna se může rozvinout i v důsledku spánkové apnoe, kdy dochází k uvolňování purinů z buněk nedostatečně zásobených kyslíkem. Léčba spánkové apnoe pak snižuje výskyt záchvatů dny.

Léčba.

Prvotním cílem léčby je ustálit symptomy akutního záchvatu dny. Opakovaným záchvatům lze předcházet různými léky používanými ke snížení hladiny kyseliny močové v krevním séru. Bolest snižují ledové obklady aplikované po dobu 20 až 30 minut několikrát denně. Léčbu akutních případů lze provádět pomocí nesteroidních protizánětlivých léků (NSAID), kolchicinu a steroidů, prevencí je podávání allopurinolu, febuxostatu a probenecidu. Snížení hladiny kyseliny močové může vést k vyléčení nemoci. Důležitá je také léčba souběžných onemocnění.

Léky NSAID.

Léky NSAID jsou obvyklým prvotním způsobem léčby dny; žádný z nich není výrazně méně či více efektivní než ostatní. Zlepšení bývá patrné po čtyřech hodinách, přičemž léčba pokračuje po dobu jednoho až dvou týdnů. Tato skupina léků se však nedoporučuje u osob s jistými zdravotními problémy, jako je například gastrointestinální krvácení, selhání ledvin nebo selhání srdce. Indomethacin je v případech dny historicky nejvyužívanějším lékem NSAID; některým nemocným však lze přednostně podávat alternativní léky, jako je ibuprofen, které sice nejsou tak efektivní, nezpůsobují však tolik nežádoucích účinků. Osobám, které jsou po užití léků NSAID vystaveny nežádoucím gastrointestinálním účinkům, lze předepsat dodatečný inhibitor protonové pumpy.

Kolchicin.

Kolchicin je alternativním přípravkem pro ty, kdo léky NSAID nesnášejí. Jeho nežádoucí účinky (zejména gastrointestinální obtíže) omezují jeho širší využití. Zažívací potíže však závisí na podané dávce a riziko lze tedy snížit podáním nižších, přitom však stále efektivních dávek. Kolchicin může ovlivňovat působení jiných běžně předepisovaných léků, jako je například atorvastatin a erytromycin.

Steroidy.

Glukokortikoidy se zdají být stejně účinné jako léky NSAID a lze je použít v případě kontraindikace na NSAID. Vedou rovněž ke zlepšení stavu po injekci do kloubu; předtím je však nutno vyloučit zánět kloubu, neboť steroidy toto onemocnění zhoršují.

Peglotikáza.

Přípravek peglotikáza (krystexxa) byl pro léčbu dny schválen v USA v roce 2010. Nabízí možnost léčby 3 % osob, které jiné léky netolerují. Peglotikáza se podává jako nitrožilní infúze každé dva týdny a podle dosavadních údajů snižuje hladinu kyseliny močové u výše uvedené populace.

Profylaxe.

Pro prevenci dalších záchvatů dny se využívá řada jiných léků, mimo jiné také inhibitory xantinoxidázy (jako jsou allopurinol a febuxostat) a urikosurika (včetně probenecidu a sulfinpyrazonu). Obvykle jsou nasazeny jeden až dva týdny po odeznění akutního záchvatu (existují totiž teoretické obavy ze zhoršení stavu) a často jsou kombinovány buď s léky NSAID nebo kolchicinem, a to po dobu prvních tří až šesti měsíců. Jejich podávání se nedoporučuje, pokud nemocný neprodělal dva záchvaty dny, pokud nedošlo k poškození kloubu a neobjeví se tofy nebo urátová nefropatie, neboť do tohoto okamžiku se léky zdají být cenově neefektivní. Opatření ke snížení hladiny urátů by měla být posílena až do doby, kdy hladina kyseliny močové v krevním séru klesne pod 300–360 μmol/l (5,0–6,0 mg/dl), a mělo by se v nich pokračovat po neomezenou dobu. Pokud jsou tyto léčivé přípravky v době záchvatu podávány dlouhodobě, doporučuje se jejich užívání ukončit. Jestliže se hladinu kyseliny močové nedaří dostat pod hodnotu 6,0 mg/dl a záchvaty stále pokračují, jde o selhání léčby a dna je pak označena jako refrakterní (nereagující na léčbu). Celkově se probenecid zdá méně účinný než allopurinol.  Urikosurika se typicky předepisují v případech snížené sekrece kyseliny močové, zjištěné na základě výsledků 24hodinového sběru moči při hladině kyseliny močové nižší než 800 mg. Urikosurika se ale nedoporučují u osob s anamnézou ledvinových kamenů. V případech, kdy množství vyloučené moči během 24 hodin přesáhne 800 mg, což svědčí o její nadměrné tvorbě, preferuje se podání inhibitoru xantinoxidázy.  Inhibitory xantinoxidázy (včetně allopurinolu a febuxostatu) blokují produkci kyseliny močové; dlouhodobá léčba pomocí těchto přípravků je bezpečná a dobře snášena a lze ji použít i u osob s ledvinovými potížemi nebo močovými kameny (i když allopurinol může u malého počtu jedinců způsobit přecitlivělost). V takových případech se doporučuje alternativní léčivý přípravek febuxostat.

Prognóza.

Neléčený akutní záchvat dny obvykle odezní během pěti až sedmi dnů. U 60 % lidí ale do jednoho roku dochází k dalšímu záchvatu. U osob trpících dnou existuje zvýšené riziko vysokého krevního tlaku, cukrovky, metabolického syndromu, onemocnění ledvin a kardiovaskulárních chorob, a tedy i vyšší riziko úmrtí. To může částečně souviset s inzulinovou rezistencí a obezitou, avšak některé faktory zvýšeného rizika působí zřejmě nezávisle na nich.  Bez léčby se může akutní dna rozvinout v chronickou dnu vedoucí k poškození kloubního povrchu, deformaci kloubů a vzniku nebolestivých tofů. Tofy se vyskytují u 30 % osob po pěti letech neléčené nemoci. Tvoří se často na helixu (zevním přehnutém okraji ušního boltce), nad výběžkem kosti loketní nebo na Achillových šlachách. Agresivní léčbou se mohou vstřebat. Častou komplikací dny bývají ledvinové kameny. Tato komplikace postihuje 10 až 40 % osob a dochází k ní kvůli nízké hodnotě pH moči, která podporuje srážení kyseliny močové. Vyskytovat se mohou i jiné formy chronické poruchy funkce ledvin.

Epidemiologie.

V jistém momentu života postihuje dna přibližně 1 až 2 % západní populace a četnost tohoto onemocnění stále stoupá. V letech 1990 až 2010 se jeho výskyt přibližně zdvojnásobil. Vědci se domnívají, že příčinou zvýšeného výskytu dny je prodloužení očekávané délky života, změna stravovacích návyků a také vyšší výskyt onemocnění souvisejících se dnou, například metabolického syndromu nebo vysokého krevního tlaku. Bylo zjištěno, že na četnost výskytu dny má vliv několik faktorů, například věk, rasa nebo roční období. Toto onemocnění postihuje 2 % mužů starších 30 let a žen starších 50 let.  Ve Spojených státech je u mužů afroamerického původu dvakrát vyšší pravděpodobnost, že dnou onemocní, než u mužů rasy europoidní. Výskyt tohoto onemocnění je vysoký mezi národy pacifických ostrovů a u Maorů na Novém Zélandu, naopak u australských domorodců (Aboridžinců) se navzdory vysoké průměrné koncentraci kyseliny močové v séru vyskytuje vzácně. Běžným se toto onemocnění stalo v Číně, Polynésii a v městských oblastech subsaharské Afriky. Některé studie zjistily, že k záchvatům dny dochází častěji na jaře. Je to spojováno se sezónními změnami stravy, konzumací alkoholu, fyzickou aktivitou a teplotou.

Historie.

Anglický výraz pro dnu („gout“) použil jako první mnich Randolf z Bockingu někdy kolem roku 1200 po Kr. Odvodil ho z latinského slova „gutta“, které znamená kapku (tekutiny). Podle slovníku Oxford English Dictionary tento výraz vychází z humorální teorie a z „představy chorobné látky odkapávající z krve na klouby a jejich okolí“.  Dna byla ale známa už ve starověku. V minulosti se jí říkalo „král všech nemocí a nemoc králů“ nebo „nemoc bohatých“. První zmínka o dně pochází z Egypta z doby 2600 let př. Kr., a to z popisu artritidy palce na noze. Řecký lékař Hippokratés se o tomto onemocnění zmínil kolem roku 400 př. Kr. ve svých "Aforismech" a povšiml si, že se nevyskytuje u eunuchů ani u žen před menopauzou. Aulus Cornelius Celsus (30 po Kr.) zase popsal souvislost s alkoholem, pozdější výskyt onemocnění u žen a související ledvinové problémy: Také hustá moč, z níž se tvoří bílý sediment, naznačuje, že se lze obávat bolesti a choroby v oblasti kloubů nebo vnitřních orgánů... Potíže s klouby na rukou a nohou jsou velmi časté a úporné, jako tomu je například v případě podagry a cheiragry. Ty jen vzácně postihují eunuchy a chlapce před prvním pohlavním stykem se ženou nebo ženy s výjimkou těch, u nichž byl potlačen menses... někdo získá celoživotní odolnost tím, že se zdrží pití vína a medoviny a vyvaruje se vyhledávání sexuálních rozkoší.  V roce 1683 popsal anglický lékař Thomas Sydenham výskyt onemocnění v časných ranních hodinách s tím, že si nejčastěji vybírá starší muže: Pacienti se dnou bývají obvykle starší muži nebo muži, kteří se v mládí natolik vyčerpali, až předčasně zestárli — ze všech neřestí přitom tou nejčastější bývá předčasné a nadměrné holdování sexuálním rozkoším a podobným vyčerpávajícím vášním. Oběť jde spát a když usíná, těší se dobrému zdraví. Kolem druhé hodiny ranní ji vzbudí krutá bolest v palci na noze, vzácněji v patě, kotníku nebo nártu. Bolí to jako při vykloubení, ale postižený má pocit, jako kdyby mu bolavá místa polévali studenou vodou. Poté přichází zimnice, třesavka a nízká horečka... Noc probíhá v mukách, beze spánku, nemocný obrací postiženou částí a neustále mění polohu. Převalování na lůžku neustává a stejně tak neustává ani bolest mučeného kloubu, která se s tím, jak záchvat postupuje, ještě zhoršuje.  Holandský vědec Anthony van Leeuwenhoek popsal v roce 1679 jako první vzhled krystalků soli kyseliny močové pod mikroskopem. V roce 1848 si anglický lékař Alfred Baring Garrod uvědomil, že příčinou dny je právě nadměrné množství kyseliny močové v krvi.

Jiní živočichové.

U většiny ostatních živočichů se dna vyskytuje vzácně díky jejich schopnosti produkovat enzym urikázu, který štěpí kyselinu močovou. Člověk ani lidoopi ale tuto schopnost nemají, a proto je u nich dna běžným onemocněním. Vědci se nicméně domnívají, že dnou trpěl i jedinec druhu "Tyrannosaurus rex" známý jako Sue.

Výzkum.

V současné době se zkoumá několik nových léků k léčbě dny, například anakinra, kanakinumab nebo rilonacept. K dispozici je také rekombinantní urikáza (rasburikáza), avšak možnosti podávání tohoto enzymu jsou omezené, protože vyvolává autoimunitní odpověď organismu. Proto se pracuje na vývoji verze s méně antigenními účinky.

Dna neboli pakostnice (pokud postihuje palec u nohy, označuje se též jako podagra), odborně "arthritis urica" (v některých pramenech "arthritis uratica"), je onemocnění obvykle charakterizované opakujícími se záchvaty akutní zánětlivé artritidy, projevující se zarudlým, velmi citlivým a horkým otokem kloubu. Nejčastěji je postižen metatarzofalangeální kloub u kořene palce u nohy (přibližně v 50 % případů). Nemoc se ale může projevit i jako tofus, ledvinové kameny nebo urátová nefropatie. Způsobena je zvýšenou hladinou kyseliny močové v krvi. Kyselina močová krystalizuje a vzniklé krystalky se ukládají v kloubech, šlachách a okolních tkáních.

痛风(英语:Gout,学名:metabolic arthritis),又称代谢性关节炎。当涉及到<unk>趾关节时也称为足痛风(Podagra)。经常被描述为周期性发作的刺激性关节炎,造成关节红、软、热、关节积液等现象。剧烈疼痛通常在十二小时内就发作。大约一半的病例会影响到<unk>趾关节。痛风也会导致痛风石、肾结石,或者急性尿酸肾病。 导致痛风的原因结合了日常饮食和遗传因素。痛风通常较容易发生在吃很多肉、喝很多啤酒或超重的人身上。潜在机制包含血液中尿酸水平的升高。当尿酸结晶后沉淀在关节、肌腱和周围组织,就会形成痛风。痛风患者的关节液中能看见典型的尿酸结晶。血液中的尿酸水平有可能在痛风发作时恢复正常值。 使用非类固醇消炎止痛药、类固醇,或秋水仙素等药物能改善痛风的症状。患者透过改变生活方式使血液中尿酸水平下降能缓解急性痛风发作,而别嘌呤醇和丙磺舒两种药物能为那些频繁的痛风发病者提供长期预防。服用维生素C和食用低脂制品的饮食习惯也可能预防痛风的发生。 大约百分之一到二的西方人口曾经或正在罹患痛风。近几十年,人们认为由于人群中越来越多的风险因素,例如代谢症候群,较长的平均寿命和饮食上的改变,痛风的影响变得更普遍,其中年龄较长的男性是最普遍受影响的。至少追溯到古埃及时代,痛风在历史上被公认为「国王病」或「富人病」。


Osobní život.

Jason Momoa se narodil roku 1979 v Honolulu jako jediné dítě fotografky Coni a jejího manžela, malíře Josepha Momoi. Vychovávala ho ale pouze matka a to ve městě Norwalk v Iowě. Otec Joseph je Havajec, zatímco matka Coni je německo-irsko-indiánského původu. Po dokončení střední školy pokračoval Jason Momoa ve studiích na vysoké škole v oboru mořské biologie. Později ale přestoupil na Coloradskou státní univerzitu, kde se věnoval biologii divokých zvířat, ani jednu školu nedokončil − před absolvováním se odstěhoval na Havajské ostrovy.  V roce 2005 se seznámil s americkou herečkou Lisou Bonetovou, načež spolu pár začal chodit. 23. července 2007 se jim narodila dcera pojmenovaná Lola Iolani Momoa a 15. prosince 2008 pak syn Nakoa-Wolf Manakauapo Namakaeha Momoa. Lisa je exmanželka Lennyho Kravitze, se kterým má dceru Zoë, známou herečku z filmů "Divergence" nebo například minisérii "Sedmilhářky". Ačkoliv se mylně uvádělo, že se Bonetová za Momou vdala již roku 2007, svatba proběhla až v říjnu 2017. Obřad byl tajný a odehrál se v Topanze v Kalifornii, účastnili se ho kromě Zoë Kravitzové i Michael Fassbender nebo Alicia Vikander.  15. listopadu 2008 si zranil tvář od skla, což si vyžádalo asi 140 stehů. Jizva je patrná především nad levým okem.  Kvůli natáčení "Hvězdné brány: Atlantida" se začal věnovat bojovým uměním, která pak využil i ve filmu "Barbar Conan". Od roku 2017 cvičí brazilské jiu-jitsu.

Kariéra.

Jasona Momoa začínal jako model v roce 1998, kdy ho k tomu povzbudil módní návrhář Takeo Kobayashi. Již o rok později získal ocenění „Hawaii's Model of the Year“ a uváděl Miss Teen Hawaii. Právě roku 1999 získal i svoji první roli: postavu Jasona Ioana v "Pobřežní hlídce". Tu ztvárnil až do roku 2001. Další z jeho významnějších rolí přišla v podobě televizního seriálu "", kde hrál postavu Ronona Dexe. Typické pro jeho postavu byly těžké dredy, které si ale Momoa nechal během natáčení páté série ostříhat, načež musel nosit paruky.  Roku 2004 byl obsazen do filmu "Rodinka na tripu", v roce 2011 hrál hlavní postavu ve fantasy akčním filmu "Barbar Conan". Také tehdy získal roli khala Droga v seriálu od HBO "Hra o trůny", vytvořeném podle knižní série spisovatele George R. R. Martina. Ačkoliv jeho postava vystupovala v seriálu pouze první sérii, byl mezi diváky populární. O rok později si zahrál po boku Sylvestra Stallona ve snímku "Jedna mezi oči". V červnu roku 2014 bylo oznámeno, že ve filmu "" obsadí roli Aquamana. Roku 2018 měl premiéru samostatný film "Aquaman".

Joseph Jason Namakaeha Momoa (* 1. srpen 1979, Honolulu, Havaj) je americký herec, model, režisér a producent. Známý je především svoji rolí khala Droga v seriálu "Hra o trůny", Ronona Dexe v seriálu "" nebo jako Jason Ioane z "Pobřežní hlídky". Byl též obsazen jako Aquaman do filmu "Liga spravedlnosti". Jeho režisérský debut přišel v roce 2014, kdy natočil snímek "Cesta do Palomy", v němž ale krom postu režiséra zastával i pozici scenáristy a hlavního hrdiny.

乔瑟夫·杰森·那玛卡哈·摩莫亚(英语:Joseph Jason Namakaeha Momoa,1979年-8月1日)是一名美国男演员、模特儿、导演、编剧和制片人。曾出演过的作品中较著名的是在军事科幻电视剧《星际奇兵:亚特兰提斯》(2005年至2009年)中饰演罗南·迪克斯,并在HBO的奇幻电视剧《冰与火之歌:权力游戏》(2011年至2012年)中诠释卓戈卡奥一角。他还主演了2011年的剑与魔法电影《王者之剑3D》。


Historie.

První koncept jednotky lze hledat u policie ve městě Delano v Kalifornii, kde však jednotka měla spíše pořádkový charakter. Tohoto konceptu se však chopil důstojník John Nelson z "Police Los Angeles" (L.A.P.D. – Los Angeles Police Department), který jej rozvinul na celou řadu rizikových situací. Svůj koncept pojmenovaný Special Weapons and Tactics představil inspektoru Darrylu F. Gatesovi. Ten, jakožto vysoce postavený důstojník nový koncept přijal a podpořil. Na základě konceptu vznikla v roce 1967 v Los Angeles jednotka, která převzala název SWAT.

Současnost.

Policejní oddíly SWAT mají pravomoci řešit mnoho rizikových situací, např. zadržení velmi nebezpečné osoby. Jednotku zřizuje policejní oddělení, kterému jednotka podléhá. Jednotky obvykle nemívají pravomoci k zásahu na záchranu rukojmí – to obvykle provádí Hostage Rescue Team FBI (FBI HRT). Výjimkou je například právě tým SWATu LAPD, který tuto pravomoc má od roku 1983.

Výzbroj a výstroj.

Výzbroj se liší podle jednotlivých útvarů. Většinou se ve výzbrojí objevují samopaly HK MP5 ráže 9 mm Luger v různých provedeních. Dále karabina M4 ráže 5,56 × 45 mm NATO, nebo ráže 9 mm Luger. Brokovnice jsou různých značek, např Remington, Mossberg, Winchester, Benelli aj.  Odstřelovači používají například zbraně Remington 700, a podle některých informací velké útvary i pušky ráže 50 Browning, jako je například samonabíjecí Barret M82.  Osobními a tzv. sekundárními zbraněmi jsou různé druhy pistolí značek Glock, SIG Sauer, Springfield, 1911,M9 ráže 9mm atd. Ty jsou obvykle v pouzdrech připevněny na stehně, nikoliv u pasu. Důvodem je snazší a rychlejší vytáhnutí záložní zbraně.  Hlavní i záložní zbraně jsou také vybaveny baterkami, lasery a kolimátory.  Oddíly SWAT používají nepřeberné množství taktické výstroje. Mezi základní výstroj každého příslušníka patří kombinéza, taktická vesta, neprůstřelná vesta, helma, speciální brýle a pouta, která ale nejsou kovová. Dále se používají různé nástroje na vyrážení dveří, pepřové spreje, speciální rozbušky na dezorientaci podezřelých a granáty obsahující například slzný plyn.  V různých případech jednotky SWAT využívají i tzv. balistické štíty, různých délek. Jejich užití je rozličné, například krytí osoby vstupující do objektu při riziku ozbrojeného střetnutí nebo v jakýchkoli situacích, kdy zasahující jednotka nemůže využít jiné krytí.

SWAT ("Special Weapons and Tactics", česky "speciální zbraně a taktiky") je název zvláštních jednotek jednotlivých policejních oddělení v USA.

特种武器和战术部队(英语:Special Weapons And Tactics,缩写:S.W.A.T。前称为"Special Weapons Attack Team",后来由于警局认为名字带有暴力色彩,于是才将名字转为现在的写法)为美国首创的特种警察部队,专门执行危险任务,包括执行高度危险性拘捕令、营救人质、阻止恐怖份子攻击以及从事重型武装危机等等。世界多国都有仿傚美国,将其国家或者地区特种警察单位命名为特种武器和战术部队。


Konstrukce.

Výhoda DRAM spočívá v její konstrukční jednoduchosti: pouze jeden tranzistor a jeden kondenzátor pro jeden bit, namísto čtyř až šesti tranzistorů u SRAM. To umožňuje DRAM dosáhnout vysoké hustoty. Na rozdíl od paměti flash je DRAM volatilní (nestálá) a ztrácí tak rychle svá data, pokud je odstřižena od přísunu energie. Tranzistory a kondenzátory jsou extrémně malé – na jeden paměťový čip se jich vejdou miliardy. DRAM je většinou uspořádána do obdélníkové řady paměťových buněk. Obrázek vpravo ukazuje jednoduchý příklad matice s 4 buňkami na výšku a 4 na šířku, moderní matice jich však mají tisíce.

Čtení a zápis.

Čtení.

Čtení z paměti neprobíhá tak, že bychom paměti udali adresu a ona vrátila bit, který je na ní uložen. Z technologických důvodů se čtení z paměti skládá ze 2 operací - "dílčí čtení" a "dílčí zápis". Při dílčím čtení se přečte celý řádek paměťové matice a uloží se do vyrovnávací paměti. Při tom dochází k vymazání dat "(o tom podrobněji v odstavci Charakteristiky)". Přečtený řádek se poté obnoví tzv. dílčím zápisem, při kterém se informace uloží na své původní místo.

Zápis.

I zápis do paměti se skládá ze stejných 2 operací jako čtení. Nejprve se provede dílčí čtení, při kterém se přečte celý řádek paměťové matice a uloží se do vyrovnávací paměti. Poté se ve vyrovnávací paměti změní požadované bity, které se mají do paměti zapsat a následně se při dílčím zápisu celý řádek z vyrovnávací paměti obnoví na původní adresu.

DRAM (Dynamic Random Access Memory) je druh počítačové paměti, která uchovává data v podobě elektrického náboje v kondenzátoru který odpovídá parazitní kapacitě řídící elektrody (Gate) tranzistoru typu MOSFET. Tento tranzistor současně slouží i jako čítací prvek paměťové buňky – bitu.

动态随机存取存储器(Dynamic Random Access Memory,DRAM)是一种半导体内存,主要的作用原理是利用电容内储存电荷的多寡来代表一个二进制位元(bit)是1还是0。由于在现实中晶体管会有漏电电流的现象,导致电容上所储存的电荷数量并不足以正确的判别资料,而导致资料毁损。因此对于DRAM来说,周期性地充电是一个不可避免的条件。由于这种需要定时刷新的特性,因此被称为「动态」内存。相对来说,静态内存(SRAM)只要存入资料后,纵使不刷新也不会遗失记忆。


Česko.

Historie.

Donedávna bylo možné LLM program absolvovat jen na zahraničních univerzitách, v Česku tento typ studia jako první nabídla Masarykova univerzita ve spolupráci s Nottingham Trent University, jedná se o postgraduální studium obchodního práva (první absolventi promovali na podzim 2007).  Následovala University of New York in Prague, která vyučuje LL.M. kurz mezinárodního a komerčního práva. Nabídku LLM programů pak v roce 2011 rozšířila Univerzita Karlova, která tento program vyučuje ve dvou variantách – se zaměřením na právní systém v České republice a střední Evropě či se zaměřením na lidská práva a životní prostředí.  Titul LLM bylo možné získat také na Brno International Business School (BIBS, a.s.), a to v oborech české obchodní právo v kontextu práva EU a právo v managementu a podnikání.  V listopadu 2015 začala třísemestrální postgraduální studium LL.M. zaměřené na arbitráž a mediaci nabízet za účasti předních představitelů České advokátní komory vysoká škola CEVRO Institut, nově pak (od listopadu 2017) nový program: Ochrana informací, zaměřený na ochranu osobních údajů, elektronickou identitu, kybernetickou bezpečnost a compliance v souvislosti s trestní odpovědností právnických osob.  Další institucí, na které je možno studovat LL.M. je Evropský ústav práva a soudního inženýrství (EUPSI), sídlící v Hodoníně, umožňující úzce specializované studium kriminologie a penologie (kód studijního programu 421.326), příp. aplikované kriminalistiky zejména příslušníkům policie a vězeňské služby, v úzké spolupráci a na základě uzavřeného memoranda o spolupráci s Vězeňskou službou ČR. Na EUPSI je možné studovat též právo a právní vědu, ochranu osob a majetku, daňové a rodinné právo.

Kvalifikace.

Titul LL.M. uděluje akademická instituce (univerzita) ve své zemi dle příslušných zákonů. V České republice, pokud je titul LL.M. udělován jako titul jakožto obdoba řádného vysokoškolského studia, potom česká škola musí mít akreditaci od zahraniční vzdělávací instituce, která má řádnou akreditaci ve své zemi. (I českou, blíže: zahraniční vysoká škola v Česku.) Pokud má být uznán, tzv. nostrifikován, je třeba absolvovat tento proces. Typicky je tento program možné absolvovat na University of New York in Prague. Pokud je však v České republice titul LL.M. udělován českou univerzitou, potom nemá povahu akademického titulu (nejde o vysokoškolské vzdělání), ale titulu profesního (blíže též: vzdělávání v mezinárodně uznávaném kursu). (Tedy pro vzdělání z programu LLM, pokud se má jednat o ekvivalent české magisterské kvalifikaci, je třeba toto uznat – více: nostrifikace.) Udělování neakademických (tedy jiných, či profesních) titulů není upraveno zákonem, nejedná se o řádné vysokoškolské vzdělání, ale o jistý druh profesní nástavby – kurzu. Profesní tituly nepodléhají žádné akreditaci, nebo kontrole ze strany státního dozoru, a proto kvalita poskytovaného vzdělání může být zpochybněna.

Master of Laws (ve zkratce LL.M., či LLM, popř. M.L., lat. "Legum Magister", či "Magister Legum") je titul magisterské úrovně ("master's degree") typický pro anglosaský svět. Jedná se o postgraduální program práva, tedy jde o magisterský program, který navazuje po ukončení vysoké školy, tedy již po absolvovaném bakalářském programu.

法学硕士是一个法学的硕士研究生学位。要成为一名律师,在大部分英美法国家需要取得法学学士学位,在美国和加拿大需要取得法律博士学位,所以该学位的功能和定义也因地区的不同而略有差异。


Hudební kariéra.

Narodil se v Los Angeles, jeho otec se jmenoval David Campbell a matka Bibbe Hansen. Právě po této kanadské hudebnici s norskými a švédskými kořeny převzal své umělecké jméno.  V polovině 80. let opustil střední školu, aby cestoval po světě a sám se vzdělával. Hudební dovednosti si zdokonaloval v Německu, kde trávil čas se i svým dědečkem Alem Hansenem. Na konci 80. let pobýval v New Yorku, kde byl ovlivněn punkem, který se hrál v tamějších klubech.  Svou první kazetu nazvanou "Banjo Story" nahrál v roce 1988. Jednalo se o směsici folku a poezie z ulice a podobně jako dalších šest nahrávek, ani tato nikdy nevyšla. Po návratu zpět do L. A. dostal nabídku od jednoho labelu na spolupráci s producentem Karlem Stephensonem a společně natočili velký hit „Loser". Ten vyšel v roce 1994 na malé nezávislé značce Bong Load a stal se hitem na nezávislých rádiích v L. A. Ještě ten rok vyšlo první album Mellow Gold (1994) a singl „Loser" se dostal i do velké distribuce a okamžitě obsadil přední místa hitparád, album ho záhy následovalo.  Ve stejném roce vyšla také dvě nezávislá alba "Stereopathetic Soulmanure" a "One Foot In The Grave", která obsahovala starší Beckův materiál. Na druhém studiovém albu se jako producenti objevili The Dust Brothers. "Odelay" vyšlo v červnu 1996 a ihned začalo sklízet úspěchy v hitparádách, prodalo se ho přes dva milióny kopií.  Následovalo "Mutations" (1998), jemné stylové album s nádechem folku, další deska "Midnite Vultures" (1999) je variací funku a R&B. V roce 2000 vyhrála Grammy v kategorii „Best Alternative Music Performance". "Sea Change" (2002) byla další folkovější deska a Beck jí věnoval zvláštní promo při svých koncertech. Nechal kapelu večeřet přímo na pódiu a sám pak hrál na kytaru a zpíval.  V roce 2005 vychází album "Guero" opět ve spolupráci s Dust Brothers a na konci roku pak jeho remixová podoba "Guerolito". Nahrávání desátého studiového alba trvalo téměř tři roky, vyšlo až v říjnu 2006. Časopis Rolling Stone mu přisoudil 24. pozici v hodnocení nejlepších desek roku 2006, v magazínu Spin obsadilo 10. místo v žebříčku „40 Nejlepších alb roku 2006".

Beck Hansen (* 8. července 1970 jako Beck David Campbell) je americký zpěvák, textař a multiinstrumentalista, několikanásobný držitel Grammy.

贝克·汉森(英语:Beck Hansen,1970年-7月8日),出生名贝克·大卫·坎贝尔(英语:Bek David Campbell),是美国音乐家、创作歌手并以其艺名贝克(英语:Beck)闻名,亦会演奏包括键盘、鼓和吉他在内的多种乐器。他被称为是1990和2000年代最有创意性和最为特殊的另类摇滚音乐家之一。他的音乐融合了多种音乐风格的养分,结合间接和讽刺性的歌词,以及鼓机、现场乐器和声音效果,呈现出一种特殊的后现代摇滚。


Život.

Dai Vernon se narodil v Ottawě jako David Frederick Wingfield Verner. Jeho otec byl vládní pracovník a amatérský kouzelník a první triky se Vernon naučil v sedmi letech právě od něj. Tuto skutečnost často zmiňoval při předvádění triků s tím, že promrhal šest let svého života. Studoval strojní inženýrství, ale během první světové války se přestěhoval do New Yorku. Odtud se roku 1963 odstěhoval do Los Angeles, kde pomohl založit Akademii kouzelnických umění – soukromý klub a zároveň kouzelnické centrum v Hollywoodu, obecně známé jako "Magic Castle" (Kouzelný zámek či Zámek kouzel). S kouzelnictvím skončil roku 1990. Zemřel 21. srpna 1992 Ramoně v Kalifornii. Jeho popel je uložen v Akademii kouzelnických umění.

Kariéra.

Harry Houdini se často nechával slyšet, že pokud uvidí nějaký trik třikrát za sebou, bude schopen rozluštit jeho tajemství. Vernon tedy předvedl Houdinimu kouzlo, při kterém vzal vrchní kartu z balíčku, zasunul ji doprostřed a potom znovu otočil vrchní kartu, kde teď znovu byla zvolená karta. Houdini si nechal trik ukázat sedmkrát po sobě, přičemž pokaždé trval na tom, aby Vernon předvedl kouzlo znovu. Nakonec Houdiniho žena a Vernonovi přátelé přesvědčili Houdiniho, aby se smířil s "porážkou". Dlouhá léta potom používal Vernon titulek "Muž, který převezl Houdiniho" na svých reklamních plakátech.  Vernon poprvé propadl kouzlu magie, když ho otec v osmi letech vzal na kouzelnické představení. První opravdová kniha kouzel, kterou Vernon získal, byla jedna z nejznámějších knih o karetním umění vůbec, "The Expert at the Card Table" (Expert u karetního stolu) od S. W. Erdnaseho. V té době mu bylo třináct let a brzy se naučil veškerý obsah knihy. Také se traduje o jeho slavném setkání s dalším nadějným mladým kouzelníkem ze stejného města. Když se ho tento mladík zeptal, jaký druh magie provozuje, Vernon požádal chlapce, aby jmenoval libovolnou kartu. Potom vytáhl z kapsy balíček karet, otočil vrchní kartu, což byla právě jmenovaná, a odpověděl rázem oněmělému chlapci: "Tohle je ten druh magie, který dělám. Jaký druh magie provozuješ ty?"  Vernon se zabydlel v kouzelnických kruzích v New Yorku, kde měl za sousedy pravděpodobně nejlepší a nejslavnější karetní kouzelníky tehdejšího světa. V New Yorku se také přihodil velice známý incident s Walterem Scottem v hlavní roli. Roku 1930 byl Walter Scott, později nijak známý karetní podvodník, požádán o malou demonstraci svých schopností. Po tom, co byly Scottovi zavázány oči, jeden z přihlížejících diváků zamíchal a sejmul balíček karet a podal jej Scottovi. Oslepený Scott potom rozdal šest hromádek po pěti kartách (jako karty pro poker), z toho jednu sobě. Jeho hromádku karet tvořily čtyři esa a jeden král. Žádný z přítomných kouzelníků tuto záhadu nerozluštil, což Scottovi přineslo přezdívku "Fantom karetního stolu" a mnoho lidí věří, že jeho schopnosti byly srovnatelné s Vernonovými. Kupodivu jediný kouzelník, který toho večera nebyl přítomen, byl právě Dai Vernon.  Dai Vernon strávil většinu života ježděním po Spojených státech amerických, kde pátral po karetních podvodech a po komkoliv, kdo by mohl vědět o něco karetních manipulacích. Jeho objevy byly (ne)slavně nezmíněny v knize "Expert Card Technique" (Odborná karetní zručnost) Jeana Hugarda a Fredericka Braueho, přestože pozdější edice obsahovala zvláštní kapitolu, která uznávala Vernonovo přispění. Obrovské množství karetních manipulací bylo objeveno právě Vernonem během let jeho pátrání.  Vernon byl pravděpodobně nejzručnějším karetním manipulátorem, který kdy žil, a společně s Edem Marlem možná nejvlivnějším karetním kouzelníkem dvacátého století. Mezi kouzelníky je mu připisováno vynalezení či zlepšení mnoha klasických efektů s kartami, mincemi nebo jinými malými předměty.  Vernon strávil posledních třicet let života jako "kouzelník v důchodu" v "Zámku kouzel". Tam také vyučoval mnoho známých kouzelníků, jako jsou či byli Ricky Jay, Persi Diaconis, Doug Henning, Bruce Cervon, Larry Jennings, Chuck Fayne, Michael Ammar nebo John Carney. Mnoho z jeho studentů se později stalo slavnými kouzelníky.

Jméno.

Teorie, že Verner začal používat jméno "Dai" potom, co noviny špatně napsaly jméno "David", je mylná – noviny ve skutečnosti použily welšskou zdomácnělou podobu jména David. Když se Verner poprvé přestěhoval do Států, mužský člen tehdy populárního bruslařského páru se jmenoval "Vernon"; Američané si vytrvale pletli Vernerovo příjmení s příjmením oblíbeného krasobruslaře. Časem měl Verner už dost opravování lidí a jednoduše přijal příjmení "Vernon".

Dai Vernon ve filmu.

Postava "Profesora" (Hal Holbrook) z filmu Hráči se zakládala na skutečném Daiovi Vernonovi. Postava Vernona (Stuart Townsend) po něm byla pro změnu pojmenována.

Dai Vernon (11. června 1894 – 21. srpna 1992) byl kanadský kouzelník. Proslul zejména vynikající zručností při manipulaci s kartami a jeho rozsáhlé znalosti mu v kouzelnické branži vynesly přezdívku "Profesor". Značně se zasloužil o všeobecný rozvoj magie a v průběhu života vyučoval mnoho slavných kouzelníků.

戴·福农(Dai Vernon)(1894年-6月11日-1992年-8月21日),加拿大魔术师,被称作教授,知名于魔术界。以精湛的魔术手法和丰富的知识,特别是近距离魔术与卡牌魔术,在魔术师之中获得敬重。他对于20世纪的魔术界影响十分巨大,也是许多著名魔术师的导师。他在魔术城堡度过生命的最后时光。


Druhy kryptobiózy.

Rozlišujeme několik druhů kryptobiózy, které se vzájemně od sebe liší svým spouštěcím mechanismem.

Anhydrobióza.

Anhydrobióza ( = bez, = voda, = život) je nejčastěji studovaným druhem kryptobiózy a nastává v podmínkách extrémního vyschnutí (desikace) některých organismů. Schopnosti anhydrobiózy byla pozorována u některých bezobratlých, jako jsou pijavenky (Bdelloidea), želvušky (Tardigrada), žábronožky (Artemia) a hlístice (Nematoda). Známá je také anhydrobiotická schopnost rostliny "Craterostigma plantagineum", dále velké většiny rostlinných semen, a mnoha mikroorganismů (př. kvasinka pivní).  Bezobratlí, kteří podstupují anhydrobiózu, se většinou zmenší a některé produkují cukr trehalózu. U rostlin zase při vyschnutí vzniká sacharóza. Tyto cukry určitým způsobem chrání rostlinu před suchem. U některých anhydrobiotických živočichů však žádná trehalóza nebyla nalezena (např. u pijavenek).

Anoxybióza.

Anoxybióza je schopnost přežít nedostatek kyslíku v okolním prostředí. Někdy není považována za druh kryptobiózy. Při anoxybióze organismy vstřebávají více vody a stávají se turgidní a nepohyblivé. Anoxybióza nesmí být zaměňována s anaerobními organismy, pro které je absence kyslíku v okolním prostředí normální.

Chemobióza.

Chemobióza je schopnost přežít vysoké hodnoty jedů (toxinů) v životním prostředí.

Kryobióza.

Kryobióza je druh kryptobiózy a schopnost organismů přečkat sníženou teplotu. Při kryobióze zamrzá veškerá voda i uvnitř buněk, což mu paradoxně pomáhá přečkat mráz.

Osmobióza.

Osmobióza je málo studovaným druhem kryptobiózy, je to schopnost přečkat zvýšenou koncentraci roztoku, v němž daný organismus žije.

Příklady organismů.

Známým kryptobiotickým organismem je žábronožka solná (Artemia salina).  Dále jsou známé želvušky, které podstupují všech pět druhů kryptobiózy. Želvušky při tom sníží metabolismus na 0,01 % normálního stavu a obsah vody na 1 % normálního stavu. Přežijí extrémní teploty, radiaci či tlak. Jsou jedněmi z mála organismů, které dokáží přežít ve vesmírném prostoru.

Kryptobióza (anabióza) je ametabolický životní stav, do kterého vstupují některé jednodušší organismy, jako odpověď na nepříznivé podmínky okolního prostředí. Spouštěcím impulsem může být vyschnutí, mráz či nedostatek kyslíku. V kryptobiotickém stavu ustávají veškeré metabolické pochody a neprobíhá ani rozmnožování, vývoj či oprava tkání.

隐生或潜生(潜在的生命)是一种生命状态,主要是缓步动物用作抵御不良的环境(例如缺氧、低温、极干燥)等,当隐生动物遇上干旱时,牠们可以将身体的水分大幅降低,身体萎缩,停止新陈代谢,但当环境好转时,身体又可以再复苏过来。隐生方式主要包括低湿隐生、低温隐生、缺氧隐生、变渗隐生。


Vyučování.

V Athénách se těšil takové úctě, že kvůli němu zrušili Sofoklův zákon z roku 306 až 305, podle něhož se školy směly zřizovat jen se svolením rady a lidu. Kvůli tomuto zákonu totiž musel i Theofrastos předtím na krátký čas opustit Athény. Peripatetickou školu vedl 34 let v duchu a metodou jejího zakladatele, sám zde přednášel o filosofii, přírodních vědách a rétorice. V Aristotelových stopách šla i Theofrastova filosofie a spisovatelská činnost. Seznam spisů podává Díogenés Laertios, V., 42-50.

Spisy.

Hlavním Theofrastovým dílem byly dějiny přírodovědných theorií ("Fysikón doxai", 16 knih), z nichž se zachoval jen zlomek. Metodou se tu Theofrastos opět blíží Aristotelovi: kromě vlastní nauky kniha obsahovala i dějiny a kritiku předchozích systémů. Vůči Aristotelovi se ale Theofrastos více kloní k mechanismu a méně zdůrazňuje teleologický, účelový a cílový výklad přírodních jevů. Ze čtveřice Aristotelových příčin klade na první místo příčinu účinnou, a ne cílovou.  Mineralogie týká se zlomek spisu "Peri lithón"; další spisek "Peri pyrós" jedná o podstatě a vlastnostech ohně. Z jiných spisů tohoto oboru jsou zachovány menší zlomky.  K filosofickým spisům náleží dále i zlomek z metafysiky. Veliké obliby došel Theofrastův spisek "Charaktéres" (Povahopisy), podávající v 30 oddílech krátké, ale velmi jemné charakteristiky směšných a hanebných povah podle typů nové attické komedie. Vedle toho byl Theofrastos činný v politice a věnoval se historii, aritmetice, literární historii, musice aj.  Souborné vydání Theofrastových spisů pořídil Christian Wimmer, v Lipsku u Teubnera 1862 a v Paříži 1866. Povahopisy (»Charaktéry«) byly vydány filologickou společností v Lipsku 1897.

Ocenění.

Je po něm pojmenován kráter Theophrastus na přivrácené straně Měsíce.

Theofrastos (asi 372 Eres na Lesbu – 287 př. n. l. Athény) byl řecký filosof, vědec a rétorik, žák a nástupce Aristotelův v řízení peripatetické školy. Věnoval se především přírodním vědám, zvláště botanice a fyziologii rostlin, pro něž má stejný význam jako Aristotelés pro zoologii. Je považován za zakladatele dendrologie, lesnických věd a botanické systematiky. Jeho autorská zkratka v současné botanické systematice je Theophr.

泰奥弗拉斯托斯(,转写:Theόphrastos,也称提奥弗拉斯特,约前371年-约前287年),公元前4世纪的古希腊哲学家和科学家,先后受教于柏拉图和亚里士多德,后来接替亚里士多德,领导其「逍遥学派」。解作「神样的说话者」,并非真名,据说是亚里士多德见他口才出众而替他起的名。


Politické dějiny.

Panovník Mentuhotep II., pocházející z Théb, znovu sjednotil Egypt a vybudoval centrální správu. Snížil pravděpodobně počet nomarchů – správců jednotlivých egyptských nomů. Jeho následovníci svou moc upevňovali.  Následující 12. dynastie, kterou založil Amenemhet I., převzala Egypt sjednocený a vůči okolním zemím používala taktiku darů, vojenských výprav a přátelské diplomacie. Pouze s asijskými kraji udržovali přátelské obchodní vztahy.  Hlavním městem byla Amenemhet-ic-tauej (“Amenemhet se zmocnil Obou zemí”), jejíž název se zkracuje na Ictavej. Toto město se nacházelo dnešního Lištu, nedaleko vstupu do fajjúmské oázy.  Amenemhet I. zavedl spoluvladařství se svým nástupcem a tak zajistil bezproblémový přechod panovníkovy moci po své smrti. Jeho příkladu následovali všichni panovníci 12. dynastie a také panovníci v dobách mnohem pozdějších.  Senusret III. zrušil dědičnost úřadu nomarchy. Již dříve ale byli na dvory nomarchů dosazeni královští kontroloři všech příjmů, aby nedošlo ke krácení panovníkových příjmů.

Panovnické dynastie.

11. dynastie.

Do této doby patří z této dynastie poslední tři panovníci jména Mentuhotep. Nebhepetre Mentuhotep II. znovu sjednotil Egypt a vybudoval centrální správu. Také se znovu pokusil ovládnout Núbii, která se během Prvního přechodného období osamostatnila a také otevřel novou cestu z Egypta do Puntu.

12. dynastie.

Amenemhet I., zakladatel této dynastie byl nekrálovského původu. Byl původně vezírem posledního faraona 11. dynastie Mentuhotepa III. Na obranu proti útokům z oblasti Sinajského poloostrova vybudoval v místě Suezské šíje řetěz pevnůstek zvaných Vládcovy zdi. Ke konci života začal budovat proti útokům z oblasti Núbie řetěz pevností podél Nilu. Začínal u prvního nilského kataraktu a pokračoval až po druhý katarakt. Tyto pevnosti dokončili jeho následovníci. Amenemhet I. zavedl spoluvládu se svým synem a zajistil tak plynulost přechodu vlády do rukou svého nástupce.  Senusret I. vládl zpočátku se svým otcem a po jeho zavraždění převzal vládu zcela. Claude Obsomer v roce 1995 však spoluvládu zpochybnil. Senusret I. vyslal několik výprav do Núbie a Asie. Za jeho vlády se po celé zemi stavěly monumenty na všech hlavních kultovních místech Egypta současně. Pokusil se tak omezit moc místních chrámů a kněží. Stavěly se malé svatyně (“kenotafy”), tento zvyk pak pokračoval také v Nové říši.  Senusret II. nechal propojit kanály Fajjúmskou oázu s vodní cestou, dnes nazývanou Bahr Júsuf, a odčerpával tak vodu z jezera Fajjúm do jezera Moersis. Získával tak novou půdu, která byla využívána k zemědělským účelům.  Nejznámějším panovníkem 12. dynastie je Senusret III. Znovu dobyl Núbii a v pevnostech Semna a Uronarti nechal vztyčit stély, které vyznačovaly jižní hranici jeho říše. Podnikl také výpravu do Palestiny proti Asijcům.

13. dynastie.

Panovníci 13. dynastie pokračovali v politice předchozích panovníků. Z tohoto období nepochází tolik královských stavebních památek, nalezená umělecká díla se však nijak ve své dokonalosti neliší od svých předchůdců. Proto někteří autoři zařazují období vlády části 13. dynastie (až do vlády Neferhotepa I. asi 1740 – 1729 př. n. l.) do období Střední říše.  Neferhotep I. již pravděpodobně neovládal celý Egypt. Po něm vládli jeho bratři Sihathor a Sebekhotep IV. a posléze syn Sebekhotepa IV. Tato dynastie skončila vládou Sebekhotepa V. kolem roku 1723 př. n. l. Za vlády Sebekhotepa IV. začala Núbie projevovat odpor, který skončil ustanovením egyptských králů v Kermě. Egypt se rozdělil na menší části, které daly vznik Druhému přechodnému období v dějinách Starověkého Egypta.

Hospodářství.

Většina půdy patřila panovníkovi nebo chrámům nebo velkým vlastníkům půdy. V úrodné Fajjúmské oáze byli usazování noví osadníci, kteří dostali od faraona 1500 m půdy a domek. V něm bydlilo vždy pět dělníků se svým představeným a pozemky museli obdělávat podle zvláštního plánu. Pokud některý z těchto zemědělců utekl, byl stíhán a přiveden zpět. Faraon tak zajistil, aby se oáza stala jakousi obilnicí Egypta.  Zavedením monopolu na zahraniční obchod a námořní plavbu se panovník stal hospodářsky nezávislým na poplatcích nomarchů. Obchodovalo se s Mínojskou říší, s Předním východem (syrský Byblos) a africkou zemí Punt.

Kultura.

Za vlády Senusreta II. začaly být královské sochy vytesávány se snahou zachytit skutečnou tvář panovníka. Tato snaha vyvrcholila za vlády Senusreta III., kdy i bohatí příslušníci společnosti začali napodobovat tento trend.  Za vlády Amenemheta III. dosáhla kultura Střední říše vrcholu. Tento panovník rozšiřoval svatyně a jeho dochované sochy patří k nejpropracovanějším portrétům. Pohřben byl v pyramidě v Hawwáře. Zádušní chrám patřící k jeho pyramidě byl pro své množství místností nazván Labyrintem. Popsal jej Hérodotos, Strabón a Plinius starší. Chrám v 19. století prozkoumal britský archeolog William Flinders Petrie. Pokusy o jeho rekonstrukci jsou však dosud neúspěšné.  Během Střední říše došlo k rozvoji literatury. Bylo vytvořeno mnoho příběhů jako jsou Povídka o Sinuhetovi, Povídka o trosečníkovi. Dochovala se také náboženská a filosofická díla – Hymnus na Hapiho, Satira o zaměstnáních, Rozhovor muže s jeho “duší” a naučení, ve kterých faraon dává rady svému následovníkovi – Naučení pro krále Merikarea, Naučení Amenemheta I. (tento text byl pravděpodobně sepsán až za vlády Senusreta I.)  V pohřbívání došlo k demokratizaci. Zvyky, které byly dříve vyhrazeny pouze panovníkovi se začaly objevovat i u prostých lidí. Nekrálovské rakve začaly být zdobeny Texty rakví, které vznikly kombinací Textů pyramid a novějšími pohřebními skladbami.  Během 12. dynastie se dna rakví začala zdobit mapami znázorňujícími cesty do podsvětí doplněných výňatky z Knihy dvou cest.  Mnoho hrobek Střední říše obsahovalo modely zachycující každodenní prostý život, například model egyptské kuchyně, obilního skladiště, sčítání dobytka ke stanovení královské daně.

Náboženství.

Významné místo zaujímalo v této době heliopolské náboženské centrum, kde byli uctíváni sluneční bozi Re a Atum. Podle jména faraonů Amenemhet se domníváme, že na moci začal nabývat bůh Amon, který měl chrám ve Vesetu (Amenemhet znamená "Amon je v čele"). Faraoni jménem Senvosret se pokusili posílit kněžstvo bohyně Vosrety (Senvosret znamená "Muž bohyně Vosrety"), ale její uctívání se u panovníků příliš neujalo.  V celém Egyptě byl uctíván bůh Usire, protože se ustálily představy o posmrtném životě, které také vyjadřují Texty rakví.

Střední říše je období dějin starověkého Egypta odpovídající době vlády části 11. dynastie a 12. dynastie (přibližně 2040 (2055)- 1786 před n. l.). Někteří autoři do tohoto období zařazují také první polovinu 13. dynastie (pak by toto období zahrnovalo roky 2040 (2055)- 1650 před n. l.). Období Střední říše následovalo po První přechodné době a předcházelo Druhé přechodné době.

中王国时期是古埃及历史上的一个时期,包括第十一、第十二、第十三与第十四王朝,通常划定在前2133-1786年,但严格地说,应该从第十一王朝的孟图霍特普二世时代(约前2060-2010年)开始。孟图霍特普二世在他统治的第三十九年(约前2022年),把他的荷鲁斯式改为「斯玛托威」,意为「两地的统一者」。


Životopis.

Narodila se americkým rodičům v Německu v Preetzu. Její otec, operní pěvec Jonathan Mack, v tu chvíli zrovna v Německu pracoval, proto tam on a jeho manželka Mindy nějakou dobu žili. Když Allison byly 2 roky, opět se přestěhovali do USA. Její úplně první hereckou zkušeností byly různé reklamy, ve kterých začala hrát již ve věku 4 let. Když jí bylo 7 let, začala studovat na speciálně zaměřené herecké škole v Los Angeles. Její první televizní role byla v seriálu "Sedmé nebe". Nadále si zahrála v pro nás spíše neznámých seriálech jako například "Hiller and Diller", "Opposite Sex" a "Noční můry". Zde si zahrála se svým pozdějším kolegou Samem Jonesem III.  Ovšem zlom přišel v roce 2001, kdy se připojila k obsazení nově připravovaného seriálu televizní společnosti WB "Smallville" coby "předchůdkyně" Lois Laneové – Chloe Sullivanová. Její postava byla vymyšlena speciálně pro seriál, ale divákům se natolik zalíbila, že měli tu možnost její osud sledovat po dobu všech 10 sérií, který seriál má. Jako jediná žena se tak Allison prokousala všemi 10 sériemi a hned po Tomu Welingovi, který hrál Clarka Kenta, se objevila v nejvíce epizodách. Dokonce, ač se v komiksu neobjevovala, byla začleněna i do něj.  Je nejen herečkou, ale je také režisérkou, což měla tu možnost dokázat právě v seriálu ve "Smallville", kdy jí bylo nabídnuto zrežírování 2 epizod (8x13; 9x13). Nadále se věnuje tanci a zpěvu.  Se svou dřívější hereckou kolegyní "Kristin Kreuk" založila speciální filmovou společnost Parvati Inc. production, díky které v roce 2010 vyprodukovali nezávislý film jménem Blink. Rok 2010 byl pro ní, coby rok nezávislých filmů, opravdu úrodný. Společně si se svým současným přítelem zahrála ve filmu Frog, kde měla tu možnost hrát samu sebe.  V dnešní době se kromě filmového herectví začala věnovat také divadelní tvorbě. Po úspěšném představení Love Loss and What I wore z roku 2010 přesídlila ke hře zvané Apple Cove, která je z roku 2011.  V roce 2010 se taktéž přidala k nově rozjetému internetovému seriálu "Riese", ve kterém hraje "záporačku" Marlise.

Obvinění.

20. dubna 2018 byla Mack zadržena členy FBI a následně obviněna z trestných činů kuplířství a spiknutí. Za což jí hrozí trestní sazba od 15 let až na doživotí. Allison Mack se podílela ve vedení sexuálního kultu NXIVM "(NEXIUM)", do kterého pod záminkou sebezdokonalovacích cvičení lákala ženy. Mnoho z nich skončilo jako sexuální otrokyně pro zakladatele Keitha Ranierea. Ženy byly cejchovány ("podobně jako dobytek") iniciáli Raniera a Mack. Ze získaných důkazů vyplývá, že se Mack osobně cejchování účastnila. Takto označené ženy byly posléze zneužívány jako pracovní a sexuální otrokyně. Ženy musely dodržovat náročnou dietu, která se skládala jen z 800 kalorií denně. Některé z poškozených žen začaly ztrácet vlasy či vykazovaly příznaky bulimie, jiné přestaly mít pravidelný menstruační cyklus.  Dle obžaloby byla Allison Mack vedena jako druhá hlavní postava pod zakladatelem Keithem Raniereim v kultu NXIVM, který funguval na bázi pyramidového schématu.

Allison Mack (* 29. července 1982, Preetz, Německo) je americká herečka, nejlépe známá díky roli Chloe Sullivanové v seriálu "Smallville".

艾莉森·麦克(英语:Allison Mack,又译:爱莉森·麦克、艾莉森·马克,1982年-7月29日),美国女演员,因在《超人前传》饰演Chloe Sullivan而为人所知。


Život.

Narodil se v chudé rodině písaře, kromě mateřské řeči jidiš se naučil hebrejsky a brzy začal se studiem Talmudu. V deseti letech nastoupil do třídy desavského rabína Fränkela, vydavatele knihy "Průvodce bloudících" středověkého židovského filosofa Maimonida, kterou Mendelssohn brzy přečetl. Roku 1743 se s rabínem Fränkelem přestěhoval do Berlína, kde se živil kondicemi a naučil se německy, latinsky i francouzsky. Roku 1754 nastoupil jako účetní do textilní firmy otce jednoho ze svých žáků a seznámil se s básníkem a filosofem Lessingem, který mu pomohl publikovat první spis a seznámil ho s vydavatelem časopisu "Briefe" Friedrichem Nikolaiem.  Mendelssohn se stal vlivným kritikem německé literatury a roku 1762 se oženil s F. Gugenheimovou, s níž měl deset dětí. Roku 1763 získal první cenu Královské pruské akademie (před I. Kantem) a roku 1767 vydal dialog "Faidon" – modernizovanou verzi Platónova dialogu o nesmrtelnosti duše. Mendelssohn se tak přiklonil k osvícenskému a racionálnímu chápání náboženství a velmi se zasazoval o náboženskou toleranci.  Roku 1770 ho švýcarský protestantský farář Johann Kaspar Lavater veřejně vyzval, aby buď křesťanství vyvrátil, anebo se stal křesťanem. Z následující dlouhé polemiky se Mendelssohn zhroutil a věnoval se pak jen překládání Tóry. Jeho německý překlad, tištěný hebrejskými písmeny vedle originálu, který měl pomoci Židům, aby se naučili německy, vyšel v letech 1780–1783. I jinak se Mendelssohn věnoval zlepšení společenského postavení Židů a v knize "Jeruzalém čili o náboženské moci a židovství" (1786) hájil jednak náboženskou toleranci, jednak závaznost židovského zákona i pro křesťany.  Roku 1779 zvěčnil Lessing přítele Mendelssohna ve slavném dramatu "Nathan moudrý". Když roku 1781 už mrtvého Lessinga nařkl Friedrich Heinrich Jacobi ze „spinozismu“ a tedy atheismu, napsal Mendelssohn jako své poslední dílu obranu Lessingovu. Mendelssonův syn Josef založil velký bankovní dům Mendelssohn, dcera Dorothea se provdala za romantického filosofa Friedricha Schlegela a v rodině mladšího syna Abrahama se narodil významný hudební skladatel Felix Mendelssohn-Bartholdy.

Odkazy.

Literatura.

Česky vyšel Mendelssohnův "Faedon, aneb Sokratesowo poslednj rozmlauwanj o nesmrtedlnosi duše" v překladu J. Černého v Praze roku 1833.

Moses Mendelssohn (6. září 1729 Dessau – 4. ledna 1786 Berlín) byl židovský učenec a filosof, průkopník židovského osvícenství (haskala).

摩西·门德尔松(, 1729年-9月6日-1786年-1月4日)是一位德国犹太哲学家,倡导哈斯卡拉运动(18-19世纪的犹太启蒙运动)。尽管实际上他本人践行犹太教正统派,他通常被认为是犹太教改革派之父。


První světová válka.

Manévrový souboj vznikl za první světové války. První vojenské letouny byly zpočátku užívány pro pozorování, ke vzdušným soubojům nedocházelo a piloti si navzájem spíše salutovali. První zbraně, kterými se piloti pokoušeli ohrozit nepřátelské letouny byly například cihly, granáty, nebo řetězy, kterými se pokoušeli poškodit protivníkovu vrtuli. Byly i pokusy o zničení protivníka přímým nesebevražedným kontaktem letounů (tzv. taran). Používány byly i ruční palné zbraně, ale skutečná éra vzdušných soubojů začala až poté, co byly na letouny namontovány první pevné či pohyblivé kulomety.  Zlomem byl rok 1915, kdy Německo získalo Fokker Eindecker, první stíhací letoun, jehož kulomet mohl díky synchronizačnímu zařízení střílet přímo okruhem vrtule. V té době ještě nebyla vypracována taktika vzdušného boje. Pravděpodobně prvním, kdo vzdušný boj analyzoval a následně vytvořil první taktická pravidla pro letecké souboje, byl Oswald Boelcke. Mnoho z Boelckeho konceptů z roku 1916 má své uplatnění dodnes. Jedná se například o získání taktické výhody při útoků směrem ze slunce, kdy je protivník sluncem oslněn.

Druhá světová válka.

Základy taktiky leteckého boje byly na počátku druhé světové války v zásadě stejné, jako v té předchozí, ale díky technickému pokroku se zásadně změnila samotná letadla. Například bitva o Británii byla plna soubojů stíhacích letounů, ve kterých byla maximálně využívána jejich obratnost. Soupeři Messerschmitt Bf 109 a Supermarine Spitfire procházely řadou modifikací po celou válku.  V Asii docházelo k růstu napětí především díky Japonsku, které ve 30. letech napadlo Čínu. Ve druhé čínsko-japonské válce byly poprvé nasazeny stíhací letouny Micubiši A6M Zero, které svou obratností převyšovaly většinu evropských a amerických typů. První západní jednotkou, která vypracovala taktiku pro boj s obratnými japonskými letouny byla dobrovolnická stíhací jednotka Létající tygři (jinak také "American Volunteer Group – AVG"), kterou v Číně vedl americký generálporučík Claire Lee Chennault.  Létající tygři měli v Číně bojovat se stíhacími letouny Curtiss P-40 Warhawk opatřenými čínskými znaky. Chennault pečlivě vyslechl čínské piloty, aby si udělal představu o vlastnostech japonských letounů a taktice jejich pilotů. Došel k závěru, že proti extrémně obratným japonským strojům je klasická taktika, sestávající z manévrového boje v horizontální rovině, neúčinná. Kladl proto důraz na spolupráci jednotlivých pilotů a propracoval taktiku, která měla využívat některých lepších vlastností amerických strojů (například vyšší rychlost při střemhlavém letu).  Warhawky měly útočit nenadálým střemhlavým letem a po útoku se rychle vzdálit. Díky křehké konstrukci a absenci jakékoliv pasivní ochrany (pancéřování, samosvorné obaly nádrží) u japonských letounů, mohla pro zničení soupeře stačit jedna přesná dávka. Jelikož japonské letouny by zřejmě vyhrály většinu klasických manévrových soubojů, musely být tyto přeneseny do vertikální roviny. Dalším zlepšením, které Chennault zavedl byly předsunuté letecké hlásky, které měly včas varovat před náletem, aby mohli stíhači včas vzlétnout a nabrat výšku dostatečnou pro efektivní útok.  S touto taktikou dosáhli Létající tygři značných úspěchů a oproti jiným spojeneckým jednotkám, které na počátku války utrpěly od japonských stíhačů těžké ztráty, jim byli rovnocenným soupeřem.

Manévrový souboj (anglicky ) je označení pro manévrový vzdušný souboj mezi stíhacími letadly. Termín vznikl za první světové války, kdy vyjadřoval střetnutí obratných stíhacích letounů (především dvouplošníků a trojplošníků), jejichž piloti se snažili udělat sevřenější zatáčku než jejich soupeř a dostat se tak soupeři blízko za ocasní plochy, kde byla výhodná pozice pro útok.

缠斗(又名:空中格斗)是描述两架军用飞机在近距离战斗的型态,大多数的场合是描述两架或者多架战斗飞机企图击落或者威胁对方的空中战斗作为。缠斗的英文原文为英语:Dogfight,有直接翻译为狗战,此名词的最早运用可能为于第一次世界大战时期,两架军用飞机为了进入对方尾部的范围,这种过程看起来很像两只狗在互相追逐对方的尾巴。


Přírodní podmínky.

Ostrov je druhý největší v souostroví a nachází se 100 km od pobřeží Afriky. Má nejdelší pobřeží, na kterém je více než 150 přírodních širokých pláží. Teplota se většinou pohybuje mezi 18 až 40 °C. Nejvyšším vrcholem je Jandía (807 m), která leží na jihozápadě ostrova. Krajina je převážně pouštní, povrch tvoří sopečné horniny a podnebí je velmi suché. Vítr na ostrov přináší písek ze Sahary, což napomáhá vzniku nových pláží na východním pobřeží.

Rostlinstvo.

Na ostrově roste mnoho endemických druhů ("Myrica faya", planika velkoplodá, cesmína ostrolistá). Datlovník kanárský se vyskytuje jenom na tomto souostroví. Mezi zdejší endemity dále patří kopretinovec "Argyranthemum frutescens", sukulent "Aeonium" a borovice kanárská.

Hospodářství a doprava.

Hlavním příjmem obyvatel ostrova je turistika. Rozvinuté je rybářství, zpracování zeleniny a ovoce a také produkce místního sýru, který je vyráběn z mléka fuerteventurských koz. Velkým problémem je nedostatek vody. Hlavní turistická střediska jsou Corralejo, Costa Calma, Morro Jable, Caleta de Fuste. Nejvýznamnější města jsou Puerto del Rosario, Corralejo, Antigua, Tuineje, La Oliva.  Na několika místech na ostrově jsou velká pole větrných elektráren, která ale zajišťují jen asi 4% elektrické energie ostrova (2005).  Od severu na jih vede celým ostrovem několik hlavních silnic, v ojedinělých úsecích i dálnice. 5 km od hlavního města se nachází mezinárodní letiště (IATA kód FUE), na pobřeží funguje několik velkých přístavů. Letiště Fuerteventura se řadí spíše k menším či středním letištím, přesto je poměrně dobře vybaveno. Naleznete zde základní služby jako například směnárnu, bankomat, maminky jistě potěší i dětský koutek. Letiště nabízí i dostatek parkovacích míst a výběr autopůjčoven (například Autos Reisen Top Car, Avis, Betacar, Cicar či Hertz). Spojení s městem zajišťují zejména dvě autobusové linky (linka 3 a linka 10).

Fuerteventura je ostrov v souostroví Kanárské ostrovy v Atlantském oceánu. Stejně jako celé souostroví je součástí Španělska a jde o jeho druhý největší ostrov. Spolu s ostrovy Lanzarote a Gran Canaria tvoří provincii Las Palmas. Rozloha ostrova činí 1 660 km2. Žije na něm přibližně 107 000 obyvatel (2014).

富埃特文图拉岛()是西班牙加那利群岛的一部分,位于大加那利岛和兰萨罗特岛之间。富埃特文图拉岛面积约1660平方公里,是加那利群岛中的第二大岛。


Achmed – mrtvý terorista.

Achmed – mrtvý terorista (anglicky: Achmed the Dead Terrorist) je kostra teroristy s bradkou a bílým turbanem. Dunham ho používá pro komediální vystoupení, které se odvíjí od současného problému terorismu. Je známý vykřikováním: „Ticho! Zabiju vás!“ (V originále: „Silence! I keel you!“ místo správného „I kill you!“ je zde využito podobností anglické výslovnosti písmen „i“ a „e“, podobně jako u další Jeffovy loutky Jose Jalapeno na klacku, v originále Jose Jalapeno On a Steek, (místo správného On a Stick) pokaždé, když se mu obecenstvo směje.  Achmed se během vystoupení dozví, že je mrtvý. Vzpomene si, že by podle koránu měl získat 72 pannen, podívá se do obecenstva a říká: „Vy jste moje panny? Doufám, že ne!“. Když se ho Dunham ptá proč, Achmed odpovídá: „je tam hromada pěkně odporných chlapů“ a „jestli je tohle ráj, tak se mnou vydrbali!“ Dunham na to reaguje: „Říkali, že to budou panny pouze ženského pohlaví?,“ počemž si Achmed uvědomí, že pohlaví pannen nebylo přesně řečeno a řekne: „Do p-dele!“, načež dodá „počkat, mohl bych mít Claye Aikena!“ v čemž naráží na údajnou Aikenovu homosexualitu (což Aiken popírá). Achmed vypadá jako muslim, což ale odmítá. Když odpovídá na tuto otázku odpoví: „Podívej na můj zadek, je tam napsáno: Made in China.“ Achmed se taky bojí Waltera, s kterým sdílí kufr. Tvrdí o něm: „Saddámův nervový plyn je nic proti Walterovým prdům!“  Achmed je sebevražedný atentátník, který podstoupil výcvik v sebevražedně-atentátnickém táboře („Suicide Bomber Training Camp“). Vypráví o něm, že to bývalo pěkné místo dokud nepřijali jednoho nováčka, který „zkoušel nacvičovat.“ Výcvikový tábor podle něj neláká nové atentátníky na motto „Hledáme pár dobrých chlapů“, ale na motto „Hledáme pár idiotů bez budoucnosti.“ V otázce, kde berou rekruty, zmiňuje horkou linku sebevrahů („Suicide Hotline“).  Přestože Achmed vypráví spoustu útočných vtipů (které okomentoval: „Jsem mrtvý, tak co mi je do toho“), očividně jeho osudová nehoda v něm zanechala známky kajícnosti. To se projeví, když naříká: „jsem strašně špatný bombový atentátník.“ Následně vysvětluje: „Měl jsem předčasnou detonaci. Nastavil jsem čas na 30 minut, ale bouchlo to za 4 sekundy,“ načež směrem k Dunhamovi dodá: „Znáš ten pocit, co? Pane Hurikán!“, což je narážka na dialog mezi Dunhamem a postavou Waltera, které se svěřil, že mu tak někdy říká jeho manželka. Ve speciálu Bombičky (Jingle Bombs) je naznačeno, že spíše než na následky výbuchu zemřel proto, že byl zastřelen, když zpívá: „tam jsem dostal kulkou do zad od americkýho vojáka.“  Dunham a Achmed připravili vánoční speciál, ve kterém Achmed zpívá „Bombičky“ („Jingle Bombs“) „bin Laden přichází k nám“ („bin Laden Is Coming to Town“), „Ó, svaté svinstvo“ („O Holy Crap“) a svou oblíbenou „Ticho! noc“ („Silence! Night“).  Achmed byl představen koncem roku 2001, krátce po útocích z 11. září. V tu dobu byl představen jako Usáma bin Ládin, jelikož nebylo známo, zda bin Ládin přežil útok na Tora Bora. Představení však nebylo příliš úspěšné, v atmosféře po teroristických útocích. Později bylo umístěno na YouTube, kde se okamžitě stalo hitem. V současné době video bylo zhlédnuto více než 120 milion krát. Jedná se o jedno z nejpopulárnějších videí na YouTube.

Jeff Dunham (* 1962 Dallas, Texas) je americký břichomluvec a sólový komik. Absolvoval Baylorovu univerzitu. Vystupoval ve velkém množství komedií. Své břichomluvecké umění provozuje s pomocí loutek, mezi které patří: Walter, Melvin, Bubba J, Achmed, Sweet Daddy D, José a populární Peanut.

杰夫·邓纳姆(英语:Jeff Dunham,1962年-4月18日)是一位美国腹语表演者和独角喜剧艺人。曾出现在许多电视节目中,包括《晚间秀》,《今夜秀》("The Tonight Show")和《加油!桑妮》。他在喜剧中心频道有四个节目: 分别是《"Jeff Dunham: Arguing with Myself"》,《"Jeff Dunham: Spark of Insanity"》,《"Jeff Dunham's Very Special Christmas Special"》和《"Jeff Dunham: Controlled Chaos"》。2009年邓纳姆也主演了《杰夫·邓纳姆秀》("The Jeff Dunham Show"),节目在网络上播出。邓纳姆引导腹语术在美国主流文艺界复兴,为腹语表演开辟了一种新的模式。