Mionové atomy.

V mionovém atomu je elektron nahrazen mionem, který je leptonem stejně jako elektron. Protože jsou leptony citlivé pouze na slabou, elektromagnetickou a gravitační interakci, jsou mionové atomy velmi přesně řízeny elektromagnetickou interakcí a jejich popis není komplikovaný silnou interakcí mezi leptony a nukleony.  Protože mion je o hodně těžší než elektron, jsou Bohrovy orbitaly blíže k jádru v mionovém atomu, než v normálním atomu a kvantově elektrodynamické korekce jsou podstatnější. Studium jejich energetických úrovní a relativních pravděpodobností přechodu z excitovaného stavu do základního stavu poskytuje možnost experimentálního testování kvantové elektrodynamiky.

Hadronové atomy.

Hadronový atom je atom, ve kterém je jeden z elektronů jeho obalu nahrazen nabitým hadronem. Mezi takové možné hadrony patří mezony jako piony nebo kaony, tvořící pak mezonový atom, antiprotony, tvořící antiprotonový atom a baryon Σ, tvořící Σ−atom (poslední dvě možnosti se zahrnují pod společný název baryonové atomy, tedy atomy s baryonem v obalu).  Atomové orbitaly mezoatomů se liší nejen kvůli odlišné hmotnosti (obdobný vliv jako u mioatomů), ale také tím, že k popisu kvantověmechanického chování mezonu v obalu je nutno použít Kleinovu-Gordonovu rovnici (na rozdíl od Diracovy rovnice pro elektron). Na rozdíl od leptonů mohou hadrony interagovat silnou interakcí, takže energetické hladiny hadronových atomů jsou ovlivněny také jadernými silami mezi nukleonem a hadronem v atomovém obalu. Poněvadž silná interakce je interakce krátkého dosahu, tyto efekty jsou silnější, pokud je zúčastněný atomový orbital blíže k jádru; některé stavy s nízkou energetickou úrovní se pak nemohou fyzicky realizovat, protože leží uvnitř jádra a hadron z obalu je jádrem absorbován. Hadronové atomy jako je pionový vodík, kaonový vodík, poskytují zajímavé experimentální testy teorie silné interakce - kvantové chromodynamiky.  Z baryonových atomů bylo v r. 1991 objeveno antiprotonové hélium (atomové jádro hélia s "obalem" tvořeným antiprotonem a elektronem), v r. 2006 pak byla prokázána produkce protonia čili antiprotonového vodíku, vázané soustavy protonu a antiprotonu. V případě antiprotonového hélia, jakéhosi hybridu mezi atomem a molekulou, se používá též název atomkule.

Onium.

Onium je vázaný stav částice s její antičásticí. Klasickým oniem je pozitronium, složené z elektronu a pozitronu vázaných dohromady jako dlouho žijící metastabilní stav. Pozitronium bylo zkoumáno už roku 1950 pro porozumění vázaným stavům v kvantové teorii pole a představuje jeden z experimentálních základů nerelativistické kvantové elektrodynamiky.  Pionium je vázaný stav dvou opačně nabitých pionů, je vhodné pro zkoumání silné interakce. To by mělo platit i o protoniu.  I některé neexotické mezony lze označit jako onium, konkrétně kvarkonium, neboť se jedná o vázané stavy kvarku a jemu příslušného antikvarku. Představují tak jistou analogii pozitronia, ale protože jsou vázány silnou interakcí a nikoli elektromagneticky, nelze je nazývat exotickými atomy. Protože mezony tvořené třemi nejlehčími kvarky představují lineární kombinace kvarkoniových stavů, lze o pravém kvarkoniu hovořit až u charmonia (částice J/ψ) a bottomonia (mezon upsilon). Kvarky t jsou tak těžké, že se rozloží slabou interakcí dříve, než vůbec vytvoří vázaný stav. Experimentální výzkumy těchto stavů a jejich srovnání s teoretickými modely (nerelativistická kvantová chromodynamika, kvantová chromodynamika na mříži) jsou důležitými testy kvantové chromodynamiky.  Mionium je název nesystematicky používaný jak pro soustavu antimionu a elektronu (dle doporučení IUPAC), tak pro onium, tedy teoreticky předpovězenou soustavu antimionu a mionu.  Porozumět vázaným stavům hadronů jako je pionium a protonium je důležité i pro pojmové vyjasnění podobných exotických vázaných stavů hmoty - exotických atomových jader (záporný pion či kaon vázaný v jádře) a exotických hadronů (mezonové molekuly, tetrakvarky, pentakvarky, dibaryony). Ve všech těchto případech se jedná o vázané stavy kvarků na dvou hierarchických úrovních, kdy vyšší úroveň řízená elektromagnetickou nebo silnou interakcí je více či méně ovlivňována silnou interakcí nižší úrovně.

Atomy s hyperjádrem.

Atomy mohou být složeny z elektronových orbitalů a hyperjader, obsahující kromě nukleonů podivné částice zvané hyperony, zpravidla elektricky neutrální hyperon Λ. Atomy s hyperjádrem jsou obecně studovány pro jejich jaderné chování, spadající do oblasti zájmu jaderné fyziky, spíše než atomové fyziky.

Kvazičásticové atomy.

V systémech hmoty v kondenzovaném stavu (zpravidla pevné látky a jim podobné exotické fáze), zvláště v některých polovodičích, jsou tzv. excitované stavy, kde jsou vázány stavy elektronu a elektronová díra.

Exotický atom je obecné označení pro atom, ve kterém byla jedna nebo více jeho stavebních částic (elektron, proton, neutron) nahrazena jinou částicí se stejným nábojem. Například elektron atomového obalu může být nahrazen záporně nabitým mionem (mionové atomy), pionem (pionové atomy) nebo antiprotonem (antiprotonové atomy). Nahrazen může být nejen elektron v obalu, ale i nukleon v jádře (např. atomy s hyperjádrem).

奇异原子通常是指与一般原子构成不同的原子,普通的原子是由电子e、质子p和中子n这三种长寿的粒子构成,但奇异原子却是以其他的粒子代替这三种稳定粒子中的一个或多个,通过电磁相互作用构成。


Teoretické předpovědi.

Podle teorie supersymetrie by měl každý fermion mít za partnera boson; fermionový superpartner a každý boson by měli mít partnera fermion. Přesná neporušená supersymetrie by předpokládala, že částice a její superpartner mají stejnou hmotnost. Dosud však nebyli nalezeni žádní superpartneři standardního modelu. To může znamenat, že supersymetrie není správná, nebo to může být také důsledkem toho, že supersymetrie není přesná, tedy není neporušená symetriemi v přírodě. Pokud se superpartneři naleznou, jejich hmotnost by měla určit rozsah, v jakém je supersymetrie narušená.  Pro částice, které jsou reálné skaláry (např. axion), je superpartnerem fermion, stejně jako druhý, reálné skalární pole. U axionů, jsou tyto částice často označovány jako axina a saxina.  V rozšířené supersymetrii může mít daná částice více než jednu superčástici. Například, se dvěma kopiemi supersymetrie ve čtyřech rozměrech, by měl mít foton dva fermionové superpartnery a sklalárního superpartnera.  V nulových dimenzích(častěji známé jako matrixová mechanika), je možná supersymetrie, a zároveň ne superpartneři. Toto je jediná situace, kdy supersymetrie automaticky neznamená také existenci superpartnerů.

Vytvoření superpartnerů.

Pokud je supersymetrie správná, mělo by být možné znovu vytvořit tyto částice ve vysoko-energetických částicových urychlovačích. Nicméně realizace tohoto nebude snadný úkol; tyto částice mohou mít hmotnosti až tisíckrát vyšší než jim odpovídající běžné částice.  Až do nedávné doby neměly urychlovače dostatečnou sílu na vytvoření supertěžkých částic, ale nově postavený Velký hadronový urchlovač v CERNu ve Švýcarsku a Francii by měl být schopen dosáhnout kolizí v rozsahu až 14 TeV, což by mohlo stačit na určení, zda superpartnerské částice existují.

V částicové fyzice je superpartner (též s-částice) hypotetická elementární částice. Supersymetrie je jedna ze synergistických teorií v současné fyzice, která předpovídá existenci těchto „stínových“ částic.

在粒子物理学里,超对称粒子或超伴子是一种以超对称联系到另一种较常见粒子的粒子。在这物理理论中,每种费米子都应有一种玻色子“拍档”(费米子的超对称粒子),反之亦然。没有“破缺”的超对称预测:一颗粒子和其超对称粒子都应有完全相同的质量。至今仍然没有标准模型粒子的超对称粒子被发现。这可能表示超对称理论是错误的,或超对称并不是一种“不破”的对称性。如果超对称粒子被发现,其质量会决定超对称破裂时的尺度


Historie.

Roku 1597 německý alchymista Andreas Libavius popsal látku, kterou nazval "calx plumb dulcis", „sladké olovo“ díky chuti této látky. Následně se tato látka využívala na výrobů různých pigmantů, zejména chromová žluť (chroman olovnatý PbCrO). Z dusičnanu olovnatého se taky připravoval azid olovnatý Pb(N). Tato látka se používala na výrobu tetraethylolova, látky, která se přidávala do olovnatých benzínů na zvýšení oktanového čísla. Na jiné účely se tato látka moc nepoužívala, kupříkladu ve spojených státech byla spotřeba této látky, roku 1974 se ročně průmyslově spotřebovávalo jen 642 tun na jiné účely, než na výrobu barviv a olovnatých benzínů.

Výroba.

Výroba je velice jednoduchá, výdoba probíhá reakcí kovového olova s kyselinou dusičnou. Záleží na koncentraci kyseliny dusičné. Při použití velice koncentrované kyseliny dusičné vzniká jako vedlejší produkt oxid dusičitý a voda, při použití zředěnější vzniká oxid dusnatý a voda, a při použití velice zředěného roztoku kyseliny dusičné vzniká jako vedlejší produkt dusičnan amonný. Následující reakce platí pro koncentrovanou kyselinu dusičnou:<br> Popřípadě lze využít uhličitan, sulfid či oxid, ale průmyslově se však využívá nejčastěji kovové olovo. Reakce by probíhaly takto:

Reakce.

Při zahřívání nad 470 °C (nad 743 K) dochází k rozpadu na oxid dusičitý, oxid olovnatý a kyslík, proto je společně jako ostatní dusičnany dobrým oxidačním činidlem. S vodným roztokem dusičnanu olovnatého se provádí pokus zvaný „zlatý déšť“. Dusičnan olovnatý reaguje s vodným roztokem jodidu draselného, přičemž vznikají žluté krystalky jodidu olovnatého. Vzniklý dusičnan draselný není vidět, jelikož zůstane rozpuštěný ve vodě.

Bezpečnost.

V případě požití může nastat akutní otrava olovem. Dusičnan olovnatý je považován za pravděpodobný karcinogen (karcinogen 2A), a je spojován s rakovinou ledvin, mozku, plic a rakoviny prsu. Olovo je neurotoxické, reaguje s enzymy obsahujícími cystein, a taky reaguje s enzymy obsahující zinek, sráží bílkoviny a u těhotných žen může poškodit plod. Únik látky do přírody představuje vážný problém, avšak existují výzkumy, které zkoumají, jak zachytit sloučeniny olova. Nejefektivnější se zatím zdá být aktivní uhlí.

Dusičnan olovnatý je ve vodě dobře rozpustná olovnatá sůl kyseliny dusičné, se vzorcem Pb(NO), kde oxidační číslo olova +II. Je to značně jedovatá chemická látka. Tato látka se v 19. století vyráběla v Evropě a USA za účelem výroby olovnatých pigmentů. Postupně však byly nahrazovány netoxickými barvivy, zejména oxidem titaničitým, tzv. titanovou bělobou.

硝酸铅,IUPAC中文名称为硝酸铅(II),是铅的硝酸盐,通常呈无色晶体或白色的粉末。与其它二价铅盐不同,硝酸铅溶于水。大家通常把金属铅或氧化铅与硝酸反应制得硝酸铅,再进一步合成其它铅化合物。


Vývoj počtu obyvatel.

V letech 1940 až 1980 se počet obyvatel ve městě každých deset let dvojnásobně až trojnásobně zvyšoval. Poslední desetiletí minulého století přinesla stagnaci a procentuální zvyšování počtu obyvatel je minimální.

Podnikání.

Město Tempe je sídlem společností US Airways a Insight Enterprises, které jsou zařazeny mezi 500 amerických společností s největším obratem v žebříčku sestavovaném a publikovaném časopisem "Fortune", známém jako Fortune 500. Dále ve městě sídlí např. společnost First Solar, která vyrábí fotovoltaické články.  Společnost Iridium Satellite LLC, provozující soustavu několika desítek komunikačních satelitů, má v Tempe komerční bránu pro hlasové a datové služby. Typickými zákazníky jsou námořní a letecká doprava, ropný průmysl, vědecké instituce, apod.

Kultura a školství.

Ve městě se nachází největší z areálů arizonské univerzity včetně sálu pro 3000 osob (Grady Gammage Memorial Auditorium). V Tempe je také soukromá vysoká škola "University of Advancing Technology", zaměřená mj. na robotiku, multimédia, informatiku a výpočetní techniku.  Město Tempe má rovněž umělecké centrum "Tempe Center for the Arts", dokončené v roce 2007. V uměleckém centru vystupují taneční skupiny a divadelní a hudební soubory. Je tam též umístěna galerie výtvarného umění. Veřejná knihovna, založená roku 1908, zaznamenává více než 1 000 000 návštěvníků každý rok. Roku 2010 prošla knihovna rozsáhlou rekonstrukcí a dětské oddělení má nyní plochu přes 1700 m2.

Sport.

Město Tempe je známé svým maratónským během a půlmaratónem. V roce 2006 zde etiopský běžec Haile Gebrselassie vytvořil světová maxima v běhu na 20 km a v půlmaratónu.  Od roku 1987 do roku 2006 hrál na místním stadionu zápasy profesionální klub amerického fotbalu Arizona Cardinals. Momentálně klub sídlí ve městě Glendale, ale jeho tréninkové prostory zůstaly v Tempe.  Arizonská univerzita má devět mužských a jedenáct ženských univerzitní týmů. Muži soutěží v baseballu, basketbalu, přespolním běhu, americkém fotbalu, golfu, potápění, atletice a wrestlingu. Ženy soutěží v basketbalu, přespolním běhu, golfu, gymnastice, americkém fotbalu, softbalu, plavání, potápění, tenisu, atletice, volejbalu a vodním pólu.  Před zahájením sezóny v Tempe vždy na jaře několik týdnů trénuje profesionální baseballový klub Los Angeles Angels of Anaheim.

Doprava.

Ve městě je jednak autobusová doprava a jednak „tramvajová“ doprava, nazývaná "METRO Light rail". Zajímavostí města je bezplatná městská autobusová doprava na pěti trasách v blízkosti Arizona State University. Další tři bezplatné dopravní linky jsou v severní části Tempe. Většina těchto autobusů jezdí celý týden v pravidelných intervalech (15 min. ve špičce a 30 min. mimo špičku).  Přibližně 3 km od města Tempe se nachází mezinárodní letiště Phoenix Sky Harbor International Airport, které je devátým nejvytíženějším letištěm ve Spojených státech amerických. Nabízí přepravu do míst po celém území Severní Ameriky, do Londýna a na Havaj.

Zajímavosti.

Průměrný roční příjem rodiny v Tempe v roce 2006 byl 55 237 dolarů, což je výrazně méně, než např. příjem rodiny ve Scottsdale. Muži měli průměrný příjem 36 406 dolarů a ženy 28 605 dolarů za rok. Celkem 14,3 % obyvatel žilo pod hranicí chudoby.  Na Arizonské univerzitě v Tempe studoval americký herec Nick Nolte, který zde měl stipendium jako hráč amerického fotbalu. Profesionální hráč amerického fotbalu Mike Pollak absolvoval v roce 2003 v Tempe střední školu "Corona del Sol High School", a potom pokračoval ve studiu na Arizonské univerzitě.  Roku 1983 byl v Tempe na stadionu natočen film "Let's Spend the Night Together", který je záznamem koncertu skupiny The Rolling Stones.  Vždy poslední den v roce se ve městě konají národní silvestrovské oslavy "Tostitos Fiesta Bowl Block Party".

Podnebí.

Průměrné roční teploty odpovídají poloze města a pohybují se v rozmezí od 4 °C až do 40 °C (údaje z roku 2010).

Tempe je město v regionu Maricopa County ve státě Arizona ve Spojených státech amerických. V roce 2010 mělo 161 719 obyvatel. Město je pojmenováno podle údolí v Řecku. Na západ od města Tempe leží města Phoenix a Guadalupe, na severu je město Scottsdale, na jihu leží Chandler a na východě Mesa.

坦佩(英语:Tempe,音)是美国亚利桑那州马里科帕县的一个城市。该市因希腊的坦佩谷(Vale of Tempe)而得名。该市是凤凰城都会区的一部分,2006年人口约为16万9712人。


Poloha.

Poušť pokrývá velkou část amerických států Arizony a Kalifornie a severozápadní oblast Mexika. Jde o jednu z největších a nejžhavějších pouští v Severní Americe o rozloze přibližně 311 000 km2. Na severu na ni bezprostředně navazuje Mohavská poušť.

Fauna a flóra pouště.

V poušti Sonora žije 60 druhů savců, 350 druhů ptáků, 20 druhů obojživelníků, více než 100 druhů plazů, 30 druhů ryb, přes 1000 druhů včel a roste tam více než 2000 druhů rostlin.  V oblasti pouště jihozápadně od Tucsonu a nedaleko hranic s Mexikem je důležitá oblast výskytu jaguárů, žijících na území Spojených států amerických. Dále se na území pouště vyskytují např. ovce tlustorohá, korovec jedovatý, káně Harrisova, vlk mexický a zejména v hornatých oblastech rozšířená puma americká, nazývaná někdy "horský lev".  Mnoho rostlin nejenže přežívá drsné podmínky pouště Sonora, ale ve skutečnosti se jim tam dobře daří. Řada z nich se vývojem přizpůsobila na podnebí pouště. V poušti Sonora rostou například rostliny z podčeledi agávovitých, palmy, kaktusy, luštěniny a mnoho dalších.  Sonora je hlavním místem na světě, kde roste ve volné přírodě kaktus Saguaro. Rostou zde i jiné kaktusovité rostliny, jako např. Opuncie či kaktusy z rodu "Echinocereus" a "Ferocactus". Kaktusy poskytují potravu a domov v poušti mnoha savcům a ptákům. Kvetou nejčastěji od konce března do června, v závislosti na počasí. Podle druhu mají výrazné červené, růžové, žluté nebo bílé květy.

Lidská populace.

Poušť Sonora je domovem kultury sedmnácti v současné době žijících kmenů indiánů, kteří mají osady v indiánských rezervacích v Arizoně.  Největší město v poušti Sonora je Phoenix, který měl v roce 2008 asi 4,3 mil. obyvatel. Leží u řeky Salt v centrální Arizoně a je to jedna z nejrychleji rostoucích oblastních metropolí ve Spojených státech amerických. V roce 2007 Phoenix rostl tempem cca 4000 m2 za hodinu.  Další velká města jsou Tucson v Arizoně s počtem obyvatel přibližně 1 000 000 a Mexicali ve státě Baja California, které má asi 900 000 obyvatel. Hermosillo má cca 700 000 obyvatel a Ciudad Obregon v jižní části pouště má 375 800 obyvatel.  Také Coachella Valley se nachází v poušti Sonora a má 365 000 obyvatel. V poušti leží i mnoho dalších známých měst, jako je např. Palm Springs a Palm Desert.  Během zimních měsíců, od listopadu do března, se denní teploty v oblasti Coachella Valley pohybují v rozmezí od 21 °C do 32 °C. Odpovídající noční minima jsou v rozsahu od 8 °C do 20 °C, takže poušť je populárním zimním letoviskem. Vzhledem ke svému teplému klimatu po celý rok je tato oblast známá produkcí tropického ovoce, jako jsou datle, fíky apod.

Sonorská poušť nebo krátce Sonora je severoamerická poušť, jejíž jedna část se nachází na území Spojených států amerických a druhá na území Spojených států mexických. V poušti je k nalezení celá řada unikátních rostlin a živočichů, jako např. kaktus Saguaro.

索诺兰沙漠(英语:Sonoran Desert;),又称索诺拉沙漠,是北美洲的一个沙漠,位于美国和墨西哥交界,包括美国亚利桑那州和加利福尼亚州和墨西哥索诺拉州大片地区。该沙漠亦因赫拉河称作赫拉沙漠(英语:Gila Desert);由于纬度比莫哈韦沙漠低,也称为“低沙漠”(英语:Low Desert)。它是北美地区最大和最热的沙漠之一,总面积达311,000平方公里。许多独特的植物和动物在索诺兰沙漠生活,如巨人柱仙人掌等。2001年1月17日,为了更好保护资源,索诺兰沙漠中2,008 平方公里的区域被设立成索诺兰沙漠国家历史遗迹。


Raný život a vzdělání.

Berthe Morisotová se narodila ve francouzském městě Bourges do rodiny vyššího úředníka. Jejím předkem byl rokokový malíř Jean-Honoré Fragonard. Berthe i její sestra Edma se rozhodly být malířkami a jejich rodina jim v tomto rozhodnutí nebránila. Ve dvaceti letech se Berthe spřátelila s malířem Camillem Corotem, příslušníkem barbizonské školy, u kterého i se svou sestrou mezi lety 1860–1862 studovala. Pod jeho vlivem začala Morisotová malovat v plenéru a seznámila se také s mnoha dalšími umělci. Poté, co se Edma vdala a narodily se jí děti, přestala malovat tak intenzivně jako Berthe. Berthe a Edma i jejich rodiny ale nadále udržovaly velice blízký vztah.

Vliv Maneta a impresionismus.

Ve 23 letech začala Morisotová vystavovat v Salonu a kritika na její dílo byla vesměs pozitivní. V roce 1868 se seznámila s Édouardem Manetem, který se o mladou umělkyni začal intenzivně zajímat. Mezi těmito dvěma malíři se vyvinul přátelský vztah, jak dokazují jejich dopisy i několik portrétů Morisotové, které vytvořil právě Manet. Navzájem také ovlivňovali svoji techniku malby. Morisotová přesvědčila Maneta, aby vyzkoušel malbu v plenéru a oba se brzy přidali k impresionistům. V roce 1874 se Berthe provdala za Manetova mladšího bratra Eugèna a narodila se jim dcera Julie. 15. dubna 1874 se také konala první nezávislá výstava třiceti budoucích impresionistů, kam Morisotová přispěla několika malbami. Tato výstava ale vyvolala pobouření mezi kritiky i veřejností. Morisotová i ostatní impresionisté se ale negativními ohlasy na svá díla nenechali odradit a v následujících dvaceti letech proběhlo několik dalších impresionistických výstav. Pohled veřejnosti na impresionismus se ale začal měnit až ke konci devatenáctého století, kdy se již umělci dožili uznání a zaslouženého finančního úspěchu. Berthe Morisotová zemřela na zápal plic 2. března 1895 v Paříži a je pohřbena na pařížském hřbitově Passy.

Témata maleb.

Malby Morisotové sice ctí impresionistické zásady, ale zabývají se většinou jinými tématy než obrazy jejích mužských kolegů. Kvůli společenským poměrům byly malířky většinou odkázány na tvorbu doma nebo na malbu přírody, protože ženy-umělkyně se ve světě malířů těžko prosazovaly a kariéra jim často nebyla kvůli předsudkům umožněna. Morisotová (stejně jako další úspěšná impresionistická malířka Mary Cassattová) tedy malovala obrazy převážně z domácího prostředí, portréty svých přátel a členů rodiny, ženy při toaletě a další intimní scény z každodenního života mladých žen. Mimo toho, její díla zahrnují také krajiny, zahrady a scény na řece. Vyhýbala se ale zobrazování dostihů, kaváren, koncertů a městského života, které byly populární mezi mužskými malíři.

Berthe Morisotová (14. ledna 1841, Bourges, Cher, Francie – 2. března 1895, Paříž) byla francouzská malířka, členka pařížské umělecké skupiny, která vešla ve známost jako impresionisté. Gustave Geffroy ji v roce 1894 zařadil mezi „tři nejvýznamnější impresionistické malířky“ po boku Marie Bracquemondové a Mary Cassattové. Ve vysoce uznávaném pařížském Salonu poprvé vystavovala v roce 1864. Její dílo bylo vybráno pro šest následujících výstav, ale v roce 1874 se přidala k výstavě impresionistů zamítnutých Salonem.

贝尔特·莫里索(Berthe Morisot,1841年-1月14日-1895年-3月2日)是一名法国女画家,也是巴黎印象派团体中的一员。法国评论家葛斯塔夫·杰夫华将她与另外两位女画家玛丽·布哈可蒙、玛丽·卡萨特并列为印象派三姝。


Děj.

Sam pracuje jako kurýr v Paříži a jeho šéf mu odmítá zvýšit plat. V Paříži má mezitím dojít k výměně pašovaného zboží. Loki, který pracuje pro gang nazývaný "Sphere", má předat zásilku, avšak zjistí, že ho kdosi pronásleduje. Objedná si proto expresního poslíčka, aby zásilku nenápadně předal. Práci přidělí Samovi jeho šéf. Sam ale má jít se svou přítelkyní Nadiou na svatbu její sestry. Přesto zásilku převezme a Nadie slíbí, že svatbu stihne. Dva muži ho ovšem začnou pronásledovat. Podaří se mu uniknout. V zásilce zazvoní telefon, otevře ji a zjistí, že je v ní vedle mobilu i velká suma peněz. V telefonu se mu ozve Iris, pro kterou pracuje Loki. Řekne mu, aby zásilku namísto Lokiho odvezl do hotelu Louvre. Tam na něj čeká Louise, která mu za peníze předá diamanty. Ta však pozná, že Sam není Loki. Sam ji přemůže a s diamanty uprchne. Spolu s přáteli Ricem a Toffem je jdou předat policii. Ta jim ale nevěří a zatkne je. Pro Sama si přijde jeho otec, který je policista. Pro diamanty si přijde Louise, která je předá Iris a chce svou odměnu, avšak nedostane ji. Loki chce získat diamanty též na vlastní pěst. Unese Nadiu a zavolá Samovi, že ji vymění na Montmartru před bazilikou Sacré-Cœur. Sam proto s přáteli a otcem přepadnou klenotnictví na Place Vendôme. Pak jde s Ricem do práce, aby si vzal skútr. Zde je najde Louise a chce po Samovi peníze za zprostředkování. Ten jí dá šéfovy peníze a ještě jí zaplatí, aby jim pomohla získat zpátky Nadiu. Nadia je zachráněna a odvezena do bytu, odtud jede do Versailles na svatbu své sestry. Na svatbě se objeví i Sam s Louise a rovněž Iris se svými zabijáky. Všichni hledají experta, kterého ale nikdo nezná. Expert je žena, která se objeví na svatbě. Společně utečou před Iris a ještě jí stihnou ukrást šperky. Vracejí se zpět do Paříže, neboť šperky mají být vyměněny za Rembrandtův autoportrét ukradený v Oslo a expertka má ověřit jeho pravost. K výměně má dojít na nábřeží Quai de la Tournelle. Na nábřeží dorazí i Loki a po něm i policie. Loki s obrazem uteče, Sam s otcem ho pronásledují až na most Archevêché, odkud Loki skočí do připraveného člunu na Seině. Doveze obraz Iris, teprve tam zjistí, že ho Sam vyměnil za jiný bezcenný obraz.

Kurýr expres ("Coursier") je francouzský hraný film z roku 2010, který režíroval Hervé Renoh podle vlastního scénáře. Film pojednává o poslíčkovi, který se nechtěně zaplete do boje pašeráků s uměním. Snímek vyšel v ČR na DVD v roce 2011.

终极快递()是2010年上映的一部法国喜剧片,由埃尔韦·雷诺阿编剧并执导,吉米·让-路易斯,迈克尔·扬和狄迪尔·弗拉蒙等主演。影片讲述的是巴黎的一个快递员萨姆,在准备参加女友妹妹的婚礼当天,接到一个送加急快递的任务,这份任务使他陷入一个危险的境地。本片于2011年7月2日开始在中国大陆公映。


Fyzika pevných látek.

Ve fyzice pevných látek je elektronová díra (dále jen díra) absence elektronu v jinak úplné dvojici elektron-elektronová díra. Díra je v podstatě způsob, jak konceptualizovat interakce elektronů v rámci téměř celého systému, který postrádá jen pár elektronů. V některých ohledech je chování díry v krystalové mřížce polovodiče srovnatelné s bublinami v jinak plné lahvi vody.  Vedení díry ve valenčním pásu lze vysvětlit následující analogií. Představte si řadu lidí sedících v sále, kde nejsou žádné volné židle. Někdo uprostřed řady chce odejít, tak přeskočí přes opěradlo sedadla do prázdné řady a odejde. Prázdná řada je analogická s pásmem vodivosti a odcházející osoba je analogická s volnými elektrony.  Teď si představte, jak někdo přijde a chce si sednout. Ve volné řadě je špatný výhled, takže tu nechce sedět. Místo toho, se osoba v přeplněné řadě přesune na prázdné sedadlo, kterou opustila první osoba. Prázdné sedadlo se pohybuje jedno místo od okraje a osoby čekají až se posadí. Další osoba ji následuje a další a tak dále. Dalo by se říci, že prázdné místo se pohybuje směrem k okraji řady. Jakmile se prázdné místo dostane k okraji, nový člověk si může sednout.  V tomto procesu se každý v řadě posunuje dál. Pokud jsou tito lidé byli záporně nabití (jako elektrony), mohou vytvořit proud. Pokud jsou sedadla sama o sobě kladně nabitá, pak jen prázdné místo by bylo kladné. Jedná se o velmi jednoduchý model toho, jak vedení díry pracuje.  Ve skutečnosti, vzhledem k vlastnostem krystalové struktury, není díra lokalizována do jedné polohy, jako je popsáno v předchozím příkladu. Díra zabírá spíše oblast v krystalové mřížce a pokrývá stovky strukturních jednotek. Je to stejné, jako neschopnost říci, které rozbité vazby odpovídají „chybějícímu“ elektronu.  Místo analýzy pohybů prázdného stavu ve valenčním pásu jako pohyb miliardy oddělených elektronů, je proto brána v úvahu ekvivalentní fiktivní částice – díra. Vytržením elektronu z vazby elektron-elektronová díra získává částice, která tvořila vazbu, kladný náboj. Tento jev se nazývá generace. Opačná reakce, kdy se díra s elektronem spojuje opět ve dvojici, se nazývá rekombinace.  V aplikovaném elektrickém poli se elektrony pohybují v jednom směru, což odpovídá díře pohybující se jinudy. Pokud se díra sdružuje s neutrálním atomem, pak atom ztratí elektron a stane se kladně nabitým. Proto je brán náboj díry jako kladný +e, přesný opak náboje elektronu, přestože díra jako taková není samotným nosičem elektrického náboje.  Coulombův zákon umožňuje spočítat elektrickou sílu díry pomocí elektrického pole. Efektivní hmotnost pak lze odvodit vztahem (imaginární) síly se zrychlením oné díry. V některých polovodičích, jako je křemík, závisí efektivní hmotnost na směru (anizotropní), nicméně hodnotu průměru ze všech směrů lze využít pro některé makroskopické výpočty.  Vodivost pomocí elektronových děr se uplatňuje u příměsových polovodičů, pokud příměs obsahuje méně valenčních elektronů než základní složka polovodiče, pak v polovodiči je nedostatek elektronů a vznikají elektronové díry, které způsobují děrovou vodivost.  Ve většině polovodičů je efektivní hmotnost díry mnohem větší než u elektronu. To má za následek snížení pohyblivosti děr vlivem elektrického pole, což může zpomalit rychlost elektronického zařízení vyrobeného z polovodiče. Toto je jeden z hlavních důvodů, pro přijetí elektronů jako primárního nosiče náboje, pokud možno místo děr v polovodičových zařízeních.

Díry v kvantové chemii.

Jiný význam pro termín díra se používá ve výpočetní chemii. V metodách coupled clusterů je uzemněný stav molekuly brán jako „vakuový stav“, koncepčně v tomto stavu nejsou žádné elektrony. V tomto schématu se nepřítomnost elektronu v běžném-plném stavu nazývá „díra“ a je považována za částici, přítomnost elektronu v normálním-prázdném stavu je jednoduše nazývána „elektron“. Tato terminologie je skoro stejná jako ve fyzice pevných látek.

Elektronová díra je koncepční a matematický protiklad elektronu používaný ve fyzice, chemii a elektrotechnice. Koncept popisuje nepřítomnost elektronu v místě, kde by měl v atomu nebo v atomové mřížce být. Nejedná se o antičástici elektronu – pozitron, který je součástí antihmoty, ale pouhou fikci, používanou pro snadnější modelování.

空穴又称电洞(Electron hole),在固体物理学中指共价键上流失一个电子,最后在共价键上留下空位的现象。


Definice.

Nechť je dáno celé číslo "a" a nějaké liché přirozené číslo "n". Pak je Jacobiho symbol definován na základě prvočíselného rozkladu čísla "n" jako součin:  Pro "n" rovno jedné je roven jedné i Jacobiho symbol.

Vlastnosti.

Na rozdíl od Legendreova symbolu hodnoty Jacobiho symbolu neodpovídají přesně tomu, zda je "a" modulo "n" kvadratickým zbytkem nebo nezbytkem. Platí, že  Nicméně z toho, že formula_18 nevyplývá, zda formula_14 je nebo není kvadratický zbytek formula_15. To je dáno tím, že aby bylo kvadratický zbytek, musí být kvadratickým zbytkem pro všechna prvočísla prvočíselného rozkladu "n". Jacobiho symbol se ovšem bude rovnat jedné i v případě, kdy bude "a" nezbytkem pro sudý počet zmíněných prvočísel.

Efektivní výpočet.

Na základě vlastností výše lze vypočítat Jacobiho symbol dvou čísel poměrně efektivně způsobem připomínajícím Eukleidův algoritmus.  Nejprve je možné díky 2. vlastnosti změnit horní číslo na číslo menší než dolní číslo. Pak je možné z něj odstranit pomocí 4. vlastnosti násobky dvou a pomocí 8. vlastnosti je vyčíslit. A pak je možné pomocí 6. vlastnosti Jacobiho symbol převrátit a pokračovat znovu stejným postupem.  Takto se budou obě čísla Jacobiho symbolu postupně snižovat, až buď bude horní z nich rovno 1 (a pak aplikujeme 4. vlastnost) nebo 2 (pak aplikujeme 8. vlastnost), nebo budou čísla shodná (a pak aplikujeme 3. vlastnost).

Srovnání s výpočtem Legendreova symbolu.

Přestože je Jacobiho symbol obecnější než Legendreův (a má složitější definici), jeho vlastnosti umožňují dosáhnout jeho upravováním výsledku rychleji. Je tedy vhodné ho použít pro výpočet i v případech, kdy "n" je prvočíslo.  V případě Legendreova symbolu je totiž před převrácením nutné nalézt prvočíselný rozklad horního čísla, což je obecně asymptoticky velmi náročné.

Příklad výpočtu.

Chtějme spočítat formula_22

Testování prvočíselnosti.

Jacobiho symbol lze použít k testování prvočíselnosti pomocí Eulerova kritéria.

Další zobecnění.

V oboru celých čísel lze princip Legendreova symbolu dále rozšířit na Kroneckerův symbol.  Také lze definovat Jacobiho symbol i v jiných oborech než v celých číslech, například pro algebraická celá čísla.

Jacobiho symbol je matematický koncept, zobecnění Legendreova symbolu. Zavedl jej v roce 1837 Carl Jacobi a dnes se řadí do teorie čísel, kde nalézá uplatnění ve výpočtové teorii čísel, zejména v testování prvočíselnosti a rozkládání celých čísel, respektive v jejich aplikacích v kryptografii.

在数论中,雅可比符号是勒让德符号的一种推广,首先由普鲁士数学家卡尔·雅可比在1837年引进。雅可比符号在数论中的各个分支中都有应用,尤其是在计算数论的素性检验、大数分解以及密码学中有重要作用。


Svět.

Herní svět se skládá přibližně z více jak 5000 slunečních soustav rozmístěných do 64 regionů galaxie. Mezi jednotlivými hvězdnými systémy existuje síť hvězdných bran, které dovolují cestovatelům překonávat světelné vzdálenosti mezi hvězdami.  Sluneční systémy obsahují svou hvězdu, planety, měsíce, červí díry, roje asteroidů a další objekty jako například vesmírné stanice či základny pirátů.

Historické pozadí.

Více jak před 21 000 lety došlo na planetě Zemi k vyčerpání většiny surovin. Tehdy byla vynalezena technologie mezihvězdného pohonu Warp a lidská rasa se rozhodla kolonizovat blízké sluneční systémy. Pro rychlejší cestování mezi koloniemi byla vynalezena technologie hvězdných bran, které umožňovaly vesmírným lodím skákat mezi systémy. Tak došlo ke kolonizaci galaxie Mléčné dráhy. Při této kolonizaci byla objevena i červí díra do jiné galaxie. Lidé tento nový prostor nazvali New Eden. Objevitelé tehdy tušili, že červí díra nezůstane stabilní navždy, proto ihned začali se stavbou mezigalaktické hvězdné brány do nové galaxie. Tyto stavby představovaly vrchol lidského inženýrství. Lidstvo na ně spotřebovalo téměř veškerou energii a zdroje. Po dokončení hvězdných bran v obou galaxiích začala lidská rasa dobývat New Eden. Po několika letech však došlo ke katastrofě, která způsobila přerušení kontaktu s domovskou galaxií. Obě hvězdné brány byly zničeny. New Eden ještě v té době nebyl soběstačný a byl stále závislý na dodávkách z Mléčné dráhy. Po katastrofě mnoho stanic a základen zaniklo. Jejich posádky umíraly na nedostatek kyslíku, potravin a vody. Jen málokterým se podařilo přežít. Většina technologií starého světa byla zapomenuta a čekala, až bude znovu objevena. Přeživší světy existovaly odděleně jeden od druhého, každý svým vlastním způsobem.

Národy.

Světu EVE vládne pět největších národů či ras. Všechny tyto národy přišly červí dírou ze starého světa, ale po katastrofě se vyvíjely nezávisle na sobě. Různě objevovaly technologie, které kdysi dávno již uměly. Všechny národy nakonec opět začaly cestovat vesmírem.

Amarr.

Největší národ v New Eden, Amarr, ovládá 40 % obydlených slunečních soustav. Hlavou říše je císař a pět dědických rodů, kteří spravují nižší celky, a pouze z jejich linie je volen nový císař. Císař a jeho rodina se dožívají až 500 let a to díky pokročilým implantátům, které je udržují na živu.  Amarr jsou silně věřící a jejich náboženství hraje v jejich životě důležitou roli. Krátce po katastrofě EVE brány kolonizují Amarr okolní systémy a zotročují si jejich obyvatele. Otrokářství hraje v jejich kultuře podstatnou roli.  Amarr byli první, kdo znovu objevil technologii Warp a dovednost stavět brány mezi systémy. Po několika letech však narazili na mocné soupeře v galaxii. Jejich cesty se střetly s ostatními velkými národy. Jako první potkali Gallente, ale záhy zjistili, že ačkoliv Gallente bylo o mnoho méně, dokázali se jim sílou vyrovnat. Amarr uskutečnili zoufalý pokus podmanit si národ Jove, ale operace neuspěla. Nakonec Amarr zotročili téměř celou rasu Minmatar.  Od dob jejich největší slávy zpomalili svůj postup, ale stále jsou nejmocnější rasou v New Eden.

Caldari.

Stát ovládaný několika obrovskými korporacemi, které spravují zákony a společně vládnou občanům státu. Občané jsou však stále bráni jako zákazníci a systém funguje tak, aby vyhovoval všem.  Ačkoliv Caldari nejsou tak velkým národem, ostatní v galaxii je respektují a obávají se jich. Jejich ekonomika je silná a jejich vojenská tradice také. Caldari také jednají jako jeden. Společnosti spolu spolupracují a podporují se. Pokud by byla ohrožena nějaká z korporací, celý stát je připraven zasáhnout.  Caldari jsou fanoušci tvrdých sportů jako například krvavé souboje gladiátorského způsobu. Mimo to jsou i vášniví sázkaři a gamblerství tvoří podstatnou část jejich průmyslu.  Stát nabízí svým občanům ty nejlepší nebo ty nejhorší životní podmínky. Pokud je občan pracovitý, spolehlivý a dodržuje zákony, je v životě spokojený. Naopak ti nevhodní ztrácí respekt, postavení a vůbec všechno, že následkem může být jen exil nebo sebevražda. Caldari jsou velice opatrní, co se týče galaktických vztahů s ostatními národy, ale na druhou stranu si váží těch, kteří dodržují jejich pravidla.

Gallente.

Gallente jsou liberálové a obránci svobodného světa. Pro mnohé je jejich federace zemí zaslíbenou, kde se plní sny.  Mnoho nejbohatších lidí světa patří mezi Gallente. Gallente vytvářejí největší poptávku po luxusním zboží. Na druhou stranu tu jsou i miliony opravdu chudých lidí, kvůli místní ekonomice otevřeného trhu.  Gallente federace se skládá z více národů. Federace je jen zastupuje a reprezentuje v jednání s ostatními velkými národy.  Původně byli součástí federace i Caldari, ale kvůli odlišnostem v názorech je Gallente vyhnali, aby si založili vlastní říši. Po nějakou dobu obě říše proti sobě válčily, ale ani jedna strana nedokázala vyhrát,tak byl nakonec ustaven mír.  Šířit svobodu po galaxii je ctnostné poslání Gallente, kteří jsou jedinou pravou demokracií v této galaxii.

Minmatar.

Minmatar jsou samotáři, kteří se dokážou postarat sami o sebe. Na druhou stranu rodina a příbuzní hrají důležitou roli v jejich kultuře. Nejvíce pirátů a zlodějů v galaxii je z řad Minmatar.  Jejich říši si dělily mezi sebe silné klany. Tyto klany mezi sebou často válčily, ale postupem času se u nich vyvinula pokročilá kooperace. Při ohrožení jednají klany jednotně.  Dnes je většina Minmatar zotročena rasou Amarr, ale nejenom samotní Minmatar usilují o svou svobodu, a proto se čísla svobodných zvyšují.  Minmatar jsou nejpočetnější rasou na světě, ale jejich čísla jsou dělena mezi mnoho frakcí. Proto ačkoliv existuje oficiální Minmatar republika, tak pouze čtvrtina Minmatar je její součástí. Třetina je zotročena a pětina se nachází ve federaci Gallente, což také vytváří napjaté vztahy mezi Gallente a Amarr. Ostatní Minmatar nejsou součástí žádné organizace a sami se potulují vesmírem. Většina z nich pak operuje jako pašeráci, bandité, piráti, drogoví dealeři nebo zabijáci. Největší kriminální skupiny jsou zpravidla ovládané minmatarskými piloty.

Jove.

Nehratelná rasa v EVE. Jove jsou záhadní lidé, kteří svojí technologií předčili všechny ostatní národy. Ačkoliv jsou to jistě lidé, tak je ostatní národy za lidi nepovažují. To je z důvodu, že Jove experimentovali s genetikou a svými těly. To jim umožňovalo téměř všechno a při extrémech jejich těla a mysli mutovaly do bizarních rozměrů.  Nakonec se jim tyto experimenty vymkly kontrole a to znamenalo rozpad jejich DNA, které už se nepodařilo nikdy opravit. Další ranou byla smrtící nákaza, která postihovala pouze jejich rasu.  Jove však kdysi vybudovali nejmocnější říši v New Eden. Již dlouho před ostatními kolonizovali systémy a objevovali nové světy.  Jejich touha po znalostech je známá. Dokážou nepozorovaně infiltrovat ostatní národy a získávat informace, čímž si získávají silnou pozici mezi ostatním národy. Vydělávají na prodeji svých technologií méně rozvinutým národům.  Říše Jove jsou mysterijní a uzavření ostatním národům. Pouze některým cizincům je dovoleno přebývat v jejich říši.

Triglaviané.

Lidská civilizace, která se po tisíciletí izolovala v uměle vytvořené dimenzi, tzv. Propasti (Abyssal Space). Jejich příslušníci jsou propojeni úlovým vědomím.  Jejich lodě využívají speciální zbraňový systém, entropický dezintegrátor, jehož síla je tím vyšší, čím déle je zaměřen na jediný cíl a dokáží libovolně cestovat mezi Propastí a vnějším vesmírem, což jim umožňuje provádět invaze do jakéhokoliv systému a obcházet tak hraniční opevnění.  Jsou silně nepřátelští ke všem říším, jejichž systémy se snaží obsadit a změnit ke svým účelům, ale rádi mezi sebou přivítají capsuleery, kteří se k jejich dobyvačnému tažení chtějí připojit. V současné době také neútočí na hráčské korporace a aliance, které ovládají regiony nullsecu.

Herní systém.

Na rozdíl od ostatních online her není hra rozdělena na více serverů, ale všichni hrají na jednom serveru zároveň.

Tvorba postavy.

Ačkoliv většinu času strávíte ve své lodi nebo ve stanici ve své lodi, vytváříte si na začátku svojí postavu. S postavou bylo dříve možné navštěvovat kajutu na stanici, ale tato možnost byla nakonec ze hry odebrána.

Klonování.

Vaše postava je pouhý klon. V EVE byla objevena technologie klonování, která zabraňuje trvalé smrti. Váš klon je ihned po smrti oživen na některé z hráčem zvolených stanic. Při smrti však přicházíte o veškeré implantáty, kterými jste byli vybaveni. Po každém oživení se na nový klon přenesou všechny vaše dříve natrénované dovednosti.

Vývoj postavy.

Vývoj postavy v EVE probíhá v reálném čase a to i za předpokladu, že hráč není připojen do hry. Dovednosti (skills), které jsou reprezentované knížkami, se použitím nahrají do tréninkové fronty (training queue), která dovoluje vložit více dovedností za sebou. Každá dovednost má různou dobu k naučení. Při aktivaci se odpočítává čas k dokončení dovednosti. Po dokončení se automaticky začíná trénovat další dovednost ve frontě. Dobu trénování jednotlivých dovedností je možné zkrátit správným nastavením atributů vaší postavy a použitím implantátů, které tyto atributy ještě navýší.

Týmové hraní.

V EVE je každý pilot členem korporace. Toto pravidlo platí i pro NPC postavy. Na druhou stranu tyto korporace mohou ovládat samotní hráči či v případě NPC korporací postavy ze světa EVE. Korporace se mohou sdružovat do aliancí a ty zase do koalic (ty lze ale najít jen mezi aliancemi operujícími především v hráči ovládnutelném vesmíru).

Profese.

V EVE nejsou profese jednoznačně dány nějakým systémovým prvkem hry. Profese jsou dány volbou hráče při výběru trénování určitých dovedností. Jedna postava může teoreticky umět všechno, ale trénování všech dovedností by trvalo přibližně 20 let. Proto se většinou hráči specializují. Mezi základní profese patří obchodník, voják, výrobce, těžař, objevitel, vědec, ale existuje jich mnohem více. Hráči na sebe mohou vzít roli kurýra, špióna či vojevůdce. Všechny profese nejsou jednoznačné a záleží jen na hráči jaké si zvolí dovednosti pro svého pilota nebo zda se rozhodne změnit zaměření a profesi své postavy.

Vesmírné lodě.

K dispozici je několik desítek lodí. Každý národ má své vlastní lodě, které se od ostatních národů liší tak, že žádný typ lodi není stejný s druhou. Kategorie vesmírných lodí:  Tyto kategorie se dále dělí například podle technologie na standard a advanced ships. Ačkoliv hráč ze začátku létá pouze s fregatami, neznamená to, že to nejsou lodě použitelné v pozdějších fázích hry. Každá loď je specifická a hodí se pro jiné situace.

Sandbox.

V EVE je většina předmětů produkována hráči. Hráč dovede vyrábět drobné součástky pro chod stanic či lodí, ale i obrovské vesmírné stanice a lodě dlouhé několik kilometrů. Výroba takto velkých objektů však trvá i několik měsíců reálného času s tím, že příprava na výrobní proces zabere jednou tolik.

Ekonomický model.

V EVE funguje na principu otevřené ekonomiky. Počítačem ovládané postavy (Non-player character) prodávají hráčům knihy s dovednostmi a plány na stavbu lodí a modulů (Pouze Technologické úrovně 1, plány na frakční moduly a lodě jsou pak prodávány pouze ve formě omezených kopií. Plány na výrobu pokročilých předmětů s technologickou úrovní 2 si pak hráči musí získat sami pomocí "invention" procesu). Hráči pak mají možnost vyrábět téměř cokoliv ve hře, pokud se jim podaří nashromáždit potřebný materiál. Herní měnou je 1 ISK (Interstellar Kredit).  V EVE funguje klasický trh s nabídkou a poptávkou. Ve hře je možné si zobrazit grafy a statistické tabulky týkající se trhu jako například vývoj ceny daného produktu v průběhu času.

Druhy hvězdných systémů.

High security space (vysoce zabezpečený systém) - Vnitřní regiony jednotlivých říší, patrolované policejními loděmi, které zničí každého, který neoprávněně zaútočí na jiného hráče. Jejich bezpečnostní hodnocení se pohybuje v rozmezí od 0.5 do 1.0 a ovlivňuje reakční dobu policie, přítomnost NPC a těžitelných asteroidů. Tyto systémy také střeží policejní složky říše (útočí na známé zločince - hráče s nízkým bezpečnostním hodnocením, které se snižuje neoprávněnými útoky na jiné hráče), námořnictva (útočí na hráče, kteří jsou členy milice nepřátelských říší) a celní správa (zabavuje zakázané zboží, případně útočí na hráče, kteří se jej odmítnou vzdát).  Low Security space (málo zabezpečený systém) - Hraniční a sporné regiony říší - v těchto systémech nepatroluje policie a na útočníky reagují pouze automatické zbraně umístěné u hvězdných bran a stanic. Bezpečnostní hodnocení se pohybuje od 0.1 do 1.0 a ovlivňuje přítomnost pirátských NPC a těžitelných asteroidů.  Null Security space (nezabezpečený systém) - regiony pod kontrolou pirátů, určitých NPC frakcí a hráčů - Bez policie, monitoringu zločinu a automatických zbraní u bran. Bezpečnostní hodnocení se pohybuje od -1.0 do 0.0 a ovlivňuje přítomnost pirátských NPC a těžitelných asteroidů.  Wormhole space (Systém za červí dírou) - Neprobádané regiony bez hvězdných bran, stanic (až na systém Thera) a monitorovacích systémů přítomnosti hráčů (nezobrazuje se, kdo je přítomen v daném systému). Bezpečnostní hodnocení je vždy rovno -1.0, obsahuje speciální NPC frakci (sleepers) a stanoviště, na kterých lze získat materiály a technologie pro stavbu technologicky pokročilých lodí (tactical destroyer a strategic cruiser). Tyto systémy nelze formálně obsadit, ale hráči zde mohou stavět stanice. Dále se podle obtížnosti přístupu ze známého vesmíru a síly místních NPC dělí na podskupiny C1-C6. C1-C3 například mají garantovanou (statickou) alespoň jednu červí díru vedoucí do highsecu.  Abyssal space - Neznámé systémy existující v uměle vytvořené dimenzi. Instancovaná PVE lokace s občasnou možností střetnutí s jiným hráčem. Přístupné pouze pro křižníky či fregaty vybavené speciálními propastnými vlákny (Abyssal filament). Loď zde může zůstat pouze 20 minut, poté je zničena kolapsem warp jádra.

Ostatní.

CSM.

Výbor pro hvězdnou správu (Concil of Stellar Management) je oficiálně stanovený orgán na zastupování hráčů v otázkách hry. Zástupci hráčů se setkávají spolu s vývojáři a řeší další vývoj hry, reprezentují potřeby a touhy hráčů či případně poskytují názor na hru samotným vývojářům. Tyto schůzky se většinou konají v sídle společnosti CCP na Islandu.  Do výboru se konají volby a o místo se může ucházet každý hráč starší 21 let. Zástupci jsou do výboru voleni hráči EVE.

Dust 514.

V roce 2010 oznámila společnost CCP další vyvíjenou hru ze světa EVE s názvem Dust 514. Dust je však na rozdíl od EVE akční MMOFPS (massive multiplayer online first person shooter). Hráči Dust 514 a EVE budou na sobě navzájem závislí, co se týče kolonizace planet. V EVE totiž nelze na planety fyzicky přistávat nebo je prozkoumávat po svých, lze je pouze scanovat a případně z nich těžit suroviny potřebné pro vesmírný provoz. V rámci Dust se bude o planetární kolonie bojovat proti ostatním hráčům. Interakce obou her bude probíhat v reálném čase.

EVE Online patří mezi massive multiplayer online game (MMOG) žánr počítačových her. Je vyvíjena islandskou společností CCP Games od roku 2003. Herní prostor je zasazen do science-fiction světa, kde každý hráč představuje pilota vesmírných lodí. Hráči se mohou stát těžaři asteroidů, mohou vyrábět věci od drobných součástek až po vesmírné lodě a bitevní stanice, mohou být piráty, veliteli vesmírných flotil, objeviteli nebo obchodníky. EVE je považována za tzv. sandbox (pískoviště), což znamená, že tvůrcem obsahu je sám hráč.

《星战前夜》(英语:英语:EVE Online)是由冰岛CCP Games(Crowd Control Productions)所开发的大型多人线上游戏(Massive Multiplayer Online Game,MMOG)。游戏设定于科幻太空场景中,玩家驾驶各式自行改造的船舰在超过七千个行星系中穿梭。大多数的行星系透过一个或多个星门相互连结,小部分行星系需要穿过随机生成的虫洞方能进入,一个行星系中可包含各种物体,例如:行星、卫星、太空站、小行星带等。《星战前夜》中的玩家能进行各式的活动,包括采矿、制造、贸易与战斗(对抗NPC或玩家),玩家可从事的活动类型随着技能的增长而增加,即使玩家没有登入游戏中,游戏中技能的训练随时都进行着。


Dětství.

Narodila se v Scottsdale v Arizoně jako dcera ženy v domácnosti Kristy a dodavatele Jeffa Stonových. Má o dva roky mladšího bratra. Její dědeček z otcovy strany byl švédského původu a po jeho imigraci do Spojených států bylo jeho příjmení poangličtěno na „Stone“. Když vyrůstala, byla členkou Valley Youth Theatre, regionálního divadla v Phoenixu v Arizoně, kde se v jedenácti letech poprvé objevila na jevišti ve hře "The Wind in the Willows". Navštěvovala Sequoya Elementary School a poté Cocopah Middle School do šestého ročníku. Po dva roky byla vzdělávána doma a v této době se objevila v 16 inscenacích Valley Youth Theatre včetně her: "Vánoční příběh Medvídka Pú", "Princezna na hrášku", "Popelka", "Čaroděj ze země Oz", "Titanic", "Ošklivé kačátko", "Malá mořská víla", "Alenka v říši divů" a "Josef a jeho úžasný pestrobarevný plášť" a vystupovala s divadelním souborem v improvizovaných divadelních komediích.  Po jeden semestr navštěvovala Xavier College Preparatory, dívčí katolickou školu. Vytvořila na PowerPointu prezentaci pro své rodiče a nastavila k ní písničku od Madonny „Hollywood“, aby je přesvědčila, aby se mohla přestěhovat do Kalifornie pro svou hereckou kariéru. Opustila střední školu a v lednu 2004 se v patnácti přestěhovala se svou matkou do bytu v Los Angeles. Tady byla vzdělávána opět doma, takže mohla během dne chodit na castingy.

Osobní život.

Stone zvolila jméno „Emma“, když se šla registrovat na Screen Actors Guild a zjistila, že jméno „Emily Stone“ bylo již zabrané. Její rodina a přátelé ji říkají Emily. Přestože je známá jako zrzka, je Stone původně blondýna. Když získala svou první filmovou roli, obarvila si vlasy na tmavě hnědou. Filmový producent Judd Apatow ji donutil, aby si kvůli roli v "Superbad" obarvila vlasy z hnědé na zrzavou. Ke své přírodní blond se vrátila ve filmu "The Amazing Spider-Man".  V roce 2009 se přestěhovala z Los Angeles do Greenwich Village v New Yorku.  V polovině roku 2011 začala chodit se svým kolegou ze "Spidermana", Andrewem Garfieldem.. V roce 2015 se pár rozešel.  Od roku 2017 je Stone v romantickém vztahu s ředitelem segmentu Saturday Night Live Davem McCarym. 8. prosince 2019 se zasnoubili.

Emily Jean „Emma“ Stone (* 6. listopadu 1988 Scottsdale, Arizona) je americká herečka a modelka. Filmový debut zaznamenala v roce 2007 snímkem "Superbad". Objevila se také v menších rolích ve filmech "Domácí mazlíček" (2008) a "Bejvalek se nezbavíš" (2009). Poté si zahrála v hororové komedii "Zombieland" a v indie komedii "Papírový hrdina".

艾蜜莉·珍·史东(英语:Emily Jean Stone,1988年-11月6日),是一名美国女演员。史东是奥斯卡金像奖、英国电影学院奖和金球奖的获得者,而且于2017年成为全球最高收入的女演员。她曾名列2013年的《福布斯》世界百大名人权力榜和2017年《时代》百大人物,并被媒体誉为当代最具才华的女演员之一。


Životopis.

Narodil se jako nejstarší z pěti dětí leteckého inženýra Roberta Dolana, který zemřel v roce 1977, a jeho manželky Shirley rozené Radcliffové. Má dva bratry a dvě sestry. Později se rodina přestěhovala do nedalekého Ballwinu. Už od dětství se cítil být povolán ke kněžství a zajímal se o liturgii. V roce 1964 vstoupil do saintlouiského přípravného semináře v Shrewsbury, kde následně vystudoval filosofii.  K dalšímu studiu ho kardinál Carberry vyslal do Říma. Tam získal licenciát teologie a po kněžském svěcení, které přijal 19. června 1976 z rukou tehdejšího saintlouiského pomocného biskupa O'Meary, působil jako farní vikář ve městě Richmond Heights až do roku 1979. Tehdy začal svá doktorská studia na Americké katolické univerzitě (The Catholic University of America) ve Washingtonu se zaměřením na dějiny římskokatolické církve v USA. Po jejich ukončení a návratu do Missouri pracoval v letech 1983–1987 v duchovní správě; během tohoto období spolupracoval s arcibiskupem Johnem Mayem na reformě arcidiecézního kněžského semináře.  Následně byl jmenován tajemníkem nunciatury ve Washingtonu a v roce 1992 odešel do saintlouiského kněžského semináře, kde působil jako vicerektor, spirituál a učitel církevních dějin, současně vyučoval teologii na univerzitě v Saint Louis. V letech 1994 až 2001 zastával funkci rektora Papežské severoamerické koleje (Pontificio Collegio Americano del Nord) v Římě a vyučoval na Papežské univerzitě Gregoriana a Papežské univerzitě svatého Tomáše Akvinského. V roce 1994 obdržel titul monsignore.  Dne 19. června 2001 papež Jan Pavel II. jmenoval Dolana pomocným biskupem saintlouiským a titulárním biskupem načézským. Biskupské svěcení přijal 15. srpna 2001 z rukou arcibiskupa Rigaliho. Jako své biskupské heslo si zvolil „Ibimus Ad Quem?“ (česky „Pane, ke komu půjdeme?“; Jan 6, 68). Již následujícího roku byl jmenován arcibiskupem v Milwaukee ve státě Wisconsin (25. června 2002) a 28. srpna 2002 intronizován.  V této funkci se musel vypořádat s aférou týkající se sexuálního zneužívání ze strany některých amerických kněží, která v té době v USA vypukla, jakož i s kritickou finanční situací své arcidiecéze. Zvláštní pozornost věnoval kněžím a zájemcům o toto povolání; během jeho působení v této funkci se počet seminaristů zvýšil. V tomto období publikoval knihy "Povolán ke svatosti" ("Called to Be Holy", 2005) a "Ke komu půjdeme? Poučení z apoštola Petra" ("To Whom Shall We Go? Lessons from the Apostle Peter", 2008) a spolu se svým bratrem vystoupil v televizním pořadu "Žití naší víry" ("Living Our Faith").  Dne 23. února 2009 byl Benediktem XVI. jmenován desátým arcibiskupem newyorským. V čele této druhé největší diecéze ve Spojených státech amerických nahradil Edwarda kardinála Egana, který rezignoval kvůli dosažení věku 75 let. Před Dolanem bývala v poslední době jmenována arcibiskupem v New Yorku vždy osoba nezastávající úřad v žádné arcidiecézi, a to od roku 1939, kdy se newyorským arcibiskupem stal Francis Joseph Spellman, dosavadní pomocný biskup bostonské arcidiecéze. Dne 18. února 2012 jej papež Benedikt XVI. jmenoval kardinálem.  Do úřadu arcibiskupa newyorského byl slavnostně uveden 15. dubna 2009 v katedrále sv. Patrika. Dne 16. listopadu 2010 byl na tříleté období zvolen předsedou Konference katolických biskupů USA jako první newyorský biskup, který získal tuto funkci, a 5. ledna 2011 se stal členem nově vzniklé Papežské rady pro novou evangelizaci.

Timothy Michael kardinál Dolan (* 6. února 1950, Saint Louis) je americký římskokatolický kněz a od roku 2009 arcibiskup v New Yorku; dne 18. února 2012 jej papež Benedikt XVI. jmenoval kardinálem.

弟茂德·弥额尔·多兰(英语:Timothy Michael Dolan;1950年-2月6日),天主教会枢机,美国人,现任天主教纽约总教区总主教。


Varianty multihomingu.

V souvislosti s IP existuje několik způsobů oddělených od používaných současných protokolů, z nichž nejdůležitější jsou:

Pravidla pro multihoming.

Protože multihoming je obecně používán k eliminaci potenciálních bodů selhání, existují určitá doporučení, která mohou úspěch multihomingu ovlivnit. Zejména tyto položky je třeba vzít na vědomí, aby se předešlo vytvoření možných bodů selhání:  Eliminace bodů selhání je dosažena pouze pokud je každá komponenta nebo část systému, která by mohla selhat, duplikována.

IPv4 multihoming.

Aby síť mohla být multihomovaná, musí mít svůj vlastní rozsah veřejných IP adres a své vlastní číslo autonomního systému. Poté je navázáno spojení do dvou (nebo více) oddělených ISP sítí. Směrování v těchto připojeních je obyčejně řízeno routerem podporujícímBGP protokol.  V případě že jedno z odchozích spojení v multihomované síti vypadne, vycházející síťový provoz bude automaticky směrován jedním ze zbývajících připojení. Ještě důležitější však je, že ostatní sítě budou upozorněny pomocí BGP protokolu, aby příchozí síťový provoz směrovaly skrze jiného ISP nebo připojení.  Klíčová slabina multihomingu je ta, že dvě zdánlivě nezávislé sítě od rozdílných ISP mohou sdílet společnou páteřní linku, a/nebo hraniční router. Taková síť má potom společnou část, při jejíž nedostupnosti jsou výhody multihomingu, tedy spolehlivost sítě, výrazně omezeny.  Další problém, který je třeba zvážit je, že multihoming v malých sítích nemusí být efektivní, protože filtrování cesty je mezi BGP uživateli velmi rozšířeno a menší prefixy mohou tedy být vyfiltrovány, což zapříčiní, že multihoming přestane fungovat.

IPv6 multihoming.

Multihoming v protokolu IPv6 zatím nebyl standardizován, protože nebylo nalezeno uspokojivé řešení různých možných přístupů k tomuto problému.

Současná řešení.

Protože mnoho ISP filtruje směrovací požadavky s malými prefixy, tak toto řešení bude obecně potřebovat velikou IP alokaci jako například /32, k zajištěni globální dostupnosti. Použití tak velikých prefixů je neefektivní využití IPv6 adresního prostoru je zde pouze kolem 4 bilionů /32 prefixů. Nicméně z pragmatického pohledu, alokování /32 v globálním adresním prostoru je ekvivalentní alokování jedné IPv4 adresy, a toto může být přípustné, jak lze předvídat, počet multihomovaných sítí může být jen v řádu milionů, oproti mnoha bilionům nemultihomovaných koncových bodů, kterých, jak se předpokládá, bude veliká většina. Některé organizace pro přidělování IP adres jako například RIPE začaly přidělovat /48 se specifickým prefixem speciálně pro tento účel. RIPE přiděluje IPv6 PI /48 nebo kratší, z rozsahu 2001:0678::/29.

Multihoming je v informatice technika používaná ke zvýšení spolehlivosti připojení k internetu spočívající v připojení více linkami najednou. Typicky tak označujeme situaci, kdy je podniková síť připojena k Internetu skrze více poskytovatelů připojení (ISP - Internet service provider) najednou - v případě výpadku hlavního internetového připojení pak síť stále funguje skrze záložní internetové připojení.

内送流量备援容错机制(Multihoming),亦作多重主目录,是因特网连线的一种容错机制,用以提高IP网络上对因特网连线的可靠度。这个机制一般只用在客户端,而不会用在因特网供应商(ISP),透过为客户端提供多于一条因特网连线,使当中其中一条连线中断时,系统可以自动切换使用另一条连线。


Historie.

22. června 1941 zahájilo nacistické Německo invazi do Sovětského svazu, aby zničilo svého ideologického protivníka. Podle Adolfa Hitlera a dalších německých expanzionistů by zničení "žido-bolševického" státu znamenalo odstranění hrozby z německých východních hranic a umožnilo by Němcům využít rozsáhlé prostory západního Sovětského svazu, kam patřila úrodná Ukrajina, která by naplnila materiální potřeby německého obyvatelstva. Území by také poskytlo "Lebensraum" pro budoucí německé kolonisty.  Německá invaze vyústila k pádu západních jednotek Rudé armády a nacistické plány se staly realitou. 16. července 1941 jmenoval Hitler nacistu Ericha Kocha Reichskommisarem (říšským komisařem) pro plánovaný Říšský komisariát Ukrajina.  14. prosince 1941 projednával Rosenberg s Hitlerem různé záležitosti ohledně Říšského komisariátu Ukrajina. Jednalo se o spor týkající se postavení Kocha a jeho přístupu k Hitlerovi, nedostatku pracovních sil při sklízení úrody; Hitler dále trval na tom, že by měly být Krym a většina jižní Ukrajiny „vyčištěny“ (tzn. nežádoucí národnosti by měly být odstraněny) a přímo připojeny k Německé říši jako oblast zvaná Gotenland (Země Gótů).  1. dubna 1942 nařídil Hitler vytvoření nacistické strany "Arbeitsbereich Osten der NSDAP" pro nově okupovaná východní území. Tento krok byl odmítán Rosenbergem a Heinrichem Himmlerem. Rosenberg se obával, že by transformace správy východních oblastí ze státní na stranickou byrokracii znamenala konec jeho ministerského orgánu. Himmler měl obavy, že by bylo vedení státu arbeitsbereich doprovázeno komisaři RVK (komisaři pro válku), kteří by se dostali k moci na úkor SS, který postupně upadal již od září minulého roku, kdy vláda začala vytvářet komisariát s místními komisaři, kteří kontrolovali policii, což bylo doposud úkolem SS. Odpor zadního voje Himmlera a Rosenberga se brzy zhroutil kvůli tlaku Martina Bormanna v Berlíně, Kochovi a Lohsovi. Rosenberg byl alespoň jmenován Reichleiterem (říšským velitelem) nové arbeitsbereich. Rosenberg se později pokoušel získat takovou politickou moc, aby byly všechny stranické záležitosti pod jeho kontrolou, zakázal vytváření organizací a jakoukoli politickou aktivitu bez jeho výslovného povolení. Netřeba říkat, že byl jeho příkaz neuposlechnut. Himmler a Rosenberg doufali, že by mohli získat nějaký vliv společnými silami. Na jmenování Gottloba Bergera (Himmlerova pravá ruka a šéf personálu SS) Rosenbergovým zástupcem se rozhodli udělat krok, který by dal Rosenbergovi kontrolu nad SS v okupovaných sovětských oblastech pod civilní správou na oplátku za jeho podporu SS při mocenských bojích. Kooperace Rosenberga a Himmlera nedosáhla ničeho jiného než podráždění a Berger brzy ustoupil od veškeré spolupráce. Koch a Lohse začali následně omezovat komunikaci s Rosenbergem udržujíce styk s Hitlerem přes Bormanna a stranické kancléřství. Oba se také zasloužili o vznik organizace SA jako protějšku SS. Vzhledem k tomu, že úředníci komisariátu byli aktivní nebo záložní pracovníci SA, již exitující zášť vůči SS byla vzkříšena a otrava vztahů byla zaručena. "Höhere SS- und Polizeiführer" (HSSPF) na Ukrajině, Hans-Adolf Prutzmann, se pokoušel přiblížit ke Kochovi, aby ho opovržlivě zneužil a odvolal.

Geografie.

Říšský komisariát Ukrajina vyloučil několik částí dnešní Ukrajiny a zahrnul některá území mimo její dnešní hranice. Byl rozšířen od Volyně kolem města Luck po trase z Vinnycja do Mykolajivu podél řeky Jižní Bug na území Kyjeva, Poltavy a Záporožské oblasti na východě. Dobytá území dále na východě včetně zbytku Ukrajiny (Krym, Černihivská oblast, Charkovská oblast a Donbas/Doněcká uhelná pánev) byla pod vojenskou správou až do roku 1943-44. Při největším rozsahu dosahovala téměř 340 000 km2.  Podle Hitlerova rozkazu byla Halič převedena pod kontrolu generálního gouvernementu jako jeho pátá správní část. Dřívější sovětské území mezi řekami Jižní Bug a Dněstr bylo z Říšského komisariátu Ukrajina vyloučeno; získalo ho Rumunsko a bylo pojmenováno "Zadněstří", bylo řízeno z Oděsy rumunským guvernérem Dr. Alexeanu.  Také zahrnoval několik jižních částí Běloruska včetně běloruského Polesí, rozsáhlá oblast na severu řeky Pripjať s lesy a močály, stejně tak Brest Litevský a města Pinsk a Mazyr. To bylo zásluhou Němců, kteří chtěli zajistit stálé zásobování dřevem, efektivní železnici a vodní dopravu.

Správa.

"Staatssekretär" („ministr“) Herbert Backe byl osobně jmenován Alfredem Rosenbergem, který byl říšským ministrem pro okupovaná východní území. Jeho ministerstvo podávalo pokyny pro říšského komisaře na Ukrajině kvůli řízení budoucích správců Říšského komisariátu Ukrajina.  ""Die Reichskommissare unterstehen dem Reichsminister fur die besetzen Ostgebiete und erhalten ausschliesslich von ihm Weisungen"..." (překlad: Říšští komisaři jsou podřízeni říšskému ministrovi pro okupovaná východní území a přijímají rozkazy pouze od něj...) byla "Führerova" vyhláška pro správu východních oblastí.  Hlavní sídlo této německé správy bylo v Rovnu na západní Ukrajině.  Profesor Wolodomyr Kubijowytsch získal roli „šéfa hlavní ukrajinské komise“ od německé správy.  Místní správa občanského a kriminálního soudnictví byla na rozdíl od SS a Wehrmachtu obsazena „Parteien Chef“, „soudními vykonavateli“ a „starosty“ pod dohledem německých „Schoffen“ (poradců) a „Schlichten“ (rozhodčích) s velkou právní mocí. Nejdůležitější případy, které se týkaly „přirozených práv“ jakékoli „árijské“ osoby, byly řešeny v Rovnu nebo Berlíně.  Wehrmacht zavedl na Ukrajině reformy, které umožňovaly omezenou náboženskou svobodu. V lednu roku 1942 se stal biskup Polikarp Sikorsky z ukrajinské pravoslavné církve dočasným správcem církevních pozemků v okupované Ukrajině a byl mu udělen titul arcibiskupa Lucku a Kovele. Měl také pravomoc v biskupství v Kyjevě, Žytomyru, Poltavě, Kirovohradu, Lubny, Dněpropetrovsku a Bílé Cerekvi pod vyhláškou občanské německé správy o omezené náboženské svobodě na Ukrajině. Německá správa také dovolovala Alexandrovi, arcibiskupovi z Pinsku a Polesí, aby si zachoval náboženskou autoritu, jako měl před válkou, a to samé povolení bylo uděleno arcibiskupovi Alexandrovi z Volyně.

Územněsprávní rozdělení.

Správní sídlo "Říšského komisariátu" bylo v Rovnu. Byl rozdělen na 6 "Generalbezirke" (obecné okresy), před plánováním operace Barbarossa se jmenovaly "Generalkommissariate" (obecná komisařství). Tato správní struktura byla následně rozdělena do 114 "Kreisgebiete" (kruhových oblastí) a dále na 443 "Parteien" (stran).  Každý "Generalbezirk" spravoval "Generalkommissar"; každý "Kreisgebiete" vedl "Gebietskommissar" a každá "Partei" byla řízena ukrajinským nebo německým "Parteien Chef" (šéfem strany). Na nižší úrovni byli němečtí nebo ukrajinští "Akademiker" (Akademici). Zároveň byly v menším měřítku spravovány místní obce rodilými správci a starosty doprovázenými v případě potřeby příslušnými německými politickými poradci. V nejdůležitějších oblastech nebo tam, kde zůstalo oddělení německé armády, byla vždy místní správa řízena Němcem; v méně důležitých oblastech to mohl být místní pracovník.  Šest Generalbezirke:

Říšský komisariát Ukrajina (německy "") bylo okupované území a správní jednotka Třetí říše v letech 1941 až 1944 na území části dnešní Ukrajiny a Běloruska. Po celou dobu existence ho spravoval říšský komisař Erich Koch.

乌克兰总督辖区()是在第二次世界大战期间,纳粹德国占领乌克兰后设置的管理乌克兰地区的政权。存在1941年9月至1944年3月期间。希特勒在1941年7月17日曾签署一个法令,确立德国在东部占领区新的行政体制。在纳粹德国占领之前,乌克兰是苏联的一部分,主要民族是乌克兰人,但也有俄罗斯人、波兰人、犹太人、白俄罗斯人、德国人、罗姆人和克里米亚鞑靼人等少数民族居住。乌克兰在纳粹的战后德国国家和文明扩张计划中拥有重要地位。


Historie.

Poprvé s návrhem na založení Euroasijského svazu přišel kazašský prezident Nursultan Nazarbajev v moskevském projevu v roce 1994, větší ohlas zaznamenalo ohlášení stejného plánu ruským premiérem Vladimirem Putinem v říjnu 2011. Následně 18. listopadu 2011 podepsali prezidenti Běloruska, Kazachstánu a Ruska úvodní dohodu, která počítá se založením Eurasijského ekonomického svazu do roku 2015. Projekt se inspiruje integrační snahou Evropské unie a součástí dohody už je plán na založení Eurasijské komise po vzoru Evropské komise.  Dohoda o Eurasijském ekonomickém svazu byla podepsána 29. května 2014 v Astaně, svaz vzniknul 1. ledna 2015, zakládajícími členy jsou Ruská federace, Kazachstán a Bělorusko. Dohoda předpokládá postupné zřízení společného trhu s volným pohybem zboží, služeb, kapitálu i pracovních sil a společnou energetickou, průmyslovou, zemědělskou a dopravní politiku.

Orgány svazu.

Orgány Svazu byly zřízeny na základě dohod z 18. listopadu 2011 jako regulační orgány Eurasijského ekonomického prostoru a Celního svazu. Jsou čtyři: Nejvyšší rada, Mezivládní rada, Komise a Soud.  Nejvyšší euroasijská ekonomická rada () je nejvyšším orgánem svazu, skládá se z prezidentů členských zemí. Druhým nejvyšším orgánem je Mezivládní rada sestávající z předsedů vlád členských zemí. Stálým orgánem svazu je Euroasijská ekonomická komise. V jejím čele stojí rada komise, v níž zasedá vždy jeden místopředseda vlády za každou členskou zemi. V předsednictví výše uvedených orgánů se prezidenti/premiéři/vicepremiéři po roce střídají. Stálým výkonným orgánem komise je kolegium komise, v němž jsou tři zástupci každého členského státu. Předsedou kolegia je Boris Viktorovič Christěnko. Posledním orgánem svazu je jeho soud.

Členové.

Iniciativu k založení Eurasijské ekonomické unie započal Vladimir Putin během svého třetího prezidentského období. Unie by měla sjednotit několik postsovětských států, původně se mluvilo o Rusku, Bělorusku, Kazachstánu, Kyrgyzstánu a Tádžikistánu. Ruský premiér Medveděv také zmínil Gruzii jako možného člena. Podle deníku The New York Times by několik kandidátů na prezidenta v Kyrgyzstánu v roce 2011 bylo pro schválení vstupu do unie. Vláda Tádžikistánu prohlásila, že členství v unii zvažuje. Gruzínský premiér prohlásil že studuje možnosti přistoupení k Eurasijské unii, ale později prohlásil, že hlavní strategií Gruzie je integrace s Evropskou unií. V srpnu 2013 Ukrajina požádala o pozorovatelský status. V květnu 2014 Arménie a Kyrgyzstán oznámily své rozhodnutí o vstupu do Eurasijského svazu.  Ruský politolog Dmitrij Orlov roku 2011 uvedl, že do Eurasijské unie by se časem mohly kromě postsovětských států připojit také státy údajně kulturně a historicky blízké jako: Finsko, Maďarsko, Česko, Bulharsko, Vietnam, Mongolsko, Kuba nebo Venezuela.

Eurasijská ekonomická unie (zkratka EAEU), případně též Eurasijský hospodářský svaz (EAHU), zkracováno Eurasijská unie (EEU), je ekonomická unie sdružující Bělorusko, Ruskou federaci, Kazachstán, Arménii a Kyrgyzstán. Dohoda o vzniku unie, jejíž účelem je přispívat k užší integraci členských zemí, byla podepsána dne 29. května 2014 v Astaně prezidenty tří států – Ruska, Běloruska a Kazachstánu, přičemž v říjnu se připojila i Arménie. V platnost dokument vstoupil 1. ledna 2015. Dohoda o vstupu Arménie vstoupila v platnost o den později, tedy 2. ledna. Dohoda o vstupu Kyrgyzstánu vstoupila v platnost 6. srpna 2015.

欧亚经济联盟(ЕАЭС),亦称为欧亚联盟(EEU),是一个由俄罗斯、白俄罗斯、哈萨克斯坦、吉尔吉斯斯坦、亚美尼亚5个前苏联国家为加深经济、政治合作而组建的国际组织。


Vláda.

Na trůn dosadila Artabana část parthské šlechty nespokojená s panováním krále Vonóna I. – ten měl v důsledku své latinské výchovy "příliš změkčilé" způsoby a navíc byl podporován císařem z Říma. Artabanos byl v nastalé občanské válce nejprve poražen a nucen uprchnout do hor, později se však se silnějším vojskem vrátil a roku 10/11 Vonóna svrhl. Pak se dal v Ktésifóntu korunovat parthským králem. Vonónés našel útočiště v Arménii, kde převzal tamní vakantní královský stolec.  Pro Artabana bylo důležité, že Římané neměli v úmyslu dostat se kvůli Vonónovi do války s Parthy, a když jim velkokrál pohrozil vojenskými kroky, donutili svého chráněnce k odchodu do Sýrie a rezignaci na titul arménského krále. Snahy dosadit na trůn v Artaxatě arsakovského prince, které dával Artabanos najevo, však narazily na odpor císaře Tiberia a na východ byl urychleně vyslán vojevůdce Germanicus, aby tomu zabránil. Novým arménským králem se z vůle Říma stal roku 18 syn pontského krále Zénón, který přijal jméno Artaxés III.  V parthské říši, která se dosud zmítala vnitřními spory, se Artabanovi během relativně krátké doby podařilo nastolit pořádek. Do provincií byli jako správci dosazeni královi synové, aby se zvýšila kontrola centra, a byl eliminován vliv lokálních dynastií. Z této doby pochází také jediný královský dokument, který se z arsakovské epochy vůbec zachoval – dopis Artabana II. magistrátu města Sus z prosince roku 21. Král v něm potvrzuje spornou volbu městské samosprávy.  Vztahy s Římem, po celá dvacátá léta mírové, se zkalily roku 35 opět kvůli Arménii, kde zemřel bezdětný Artaxés III. Za nového krále si Artabanos vyhlédl svého prvorozeného syna Arsaka a zřejmě počítal s tím, že starý císař Tiberius nebude chtít riskovat válečný konflikt. Oficiálně se krok zdůvodňoval tím, že Arménie patřila svého času k achaimenovské říši, argument, který později využívali i sásánovští vladaři. Artabanos zjevně přecenil svoje síly, neboť nečekal, že část parthské šlechty vstoupí do kontaktu s Tiberiem a ten vyšle na východ vnuka Fraata IV. Tiridata a na arménský trůn nominuje bratra iberského krále Mithridata.  Ve válce, jež následovala, dobyli Iberové Arménii, parthské vojsko bylo při pokusu o protiofenzívu poraženo a k Eufratu dorazil syrský místodržitel Lucius Vitellius, takže šance obnovit status quo byly minimální. Artabanos se stáhl do Hyrkánie a musel přihlížet, jak je jeho soupeř Tiridatés korunován parthským králem. Jeho pozici nakonec zachránily stejné faktory, které mu umožnily vzestup – Tiridatova římská výchova. Parthové ho již po několika měsících prosili, aby opět převzal vládu, a Tiridata vypudili do Sýrie. V roce 37 se Artabanos sešel na Eufratu s Vitelliem, a poté co rezignoval na vměšování do arménských záležitostí, byla Římem uznána jeho panovnická suverenita.  Zbylých pár měsíců, které Artabanos II. strávil na parthském trůně, stálo ve znamení vzpoury měšťanů v Seleukii nad Tigridem a pokusu jistého Cinnama o uzurpaci. I tyto dramatické okamžiky se králi podařilo ustát, navzdory tomu, že Seleukii zpacifikoval až jeho syn a nástupce Vardanés.

Artabanos II., v minulosti rovněž nazývaný "Artabanos III." ( – 38 n. l.), byl parthský velkokrál z rodu Arsakovců panující v letech 10/11–38. Podle K. Schippmanna pocházel ze severovýchodního Íránu, pravděpodobně z Hyrkánie, a byl Arsakovcem po matce. Z Tacita vyplývá, že vyrostl u Dahů východně od Kaspického moře, zatímco Flavius Iosephus zasazuje jeho dětství do médské Atropatené.

阿尔达班二世(?-38年)是安息国王(公元10年-35年,36年-38年)。


Základní údaje.

Nádrž je 80,5 km dlouhá, s rozlohou vodní plochy 260 km. Celková kapacita je přibližně 17,1 km umožňuje zadržet zhruba 14,3 km vod. Plocha povodí, které napájí řeku Indus nad Tarbelou, má rozlohu více než 168 000 km. Povodí, které má rozlohu více než 168 000 km, je zásobováno převážně vodami z tajícího sněhu a ledovců z jižních svahů Himálaje. Hlavními přítoky Indu jsou řeky Šajók, která se připojuje poblíž Skardu, a Siran, která se vlévá do Indu poblíž Tarbely. Rezervoár zachytává povodně zejména v letních měsících.

Hráz.

Přehrada, která se začala budovat v roce 1968, je umístěna v úzkém místě údolí řeky Indus, u Tarbely v Haripuru těsně u hranice okresu Swabi, kde řeka původně obtékala rozsáhlý ostrov u levého břehu. Přesypaná hráz délky 2 743 m a výšky 143 m prodloužila ostrov k pravému břehu. A dvojice pomocných betonových přehrad překročila řeku z ostrova k levému břehu. Dva přelivy jsou umístěny na pomocné části, hlavní s průtokem 18 406 m/s a pomocná 24 070 m/s. Objem sypané hráze je 152,8 mil. m (106 mil. m).  Čtyři tunely, které byly proraženy skrz skalní stěnu u pravého břehu, slouží jako jalové výpustě a přívody pro hydroelektrárnu. Tyto 732 m dlouhé tunely o průměru 13,72 m byly původně používány pro odtok řeky při výstavbě hráze. Pátý tunel délky 841 m a průměru 13,26 m je umístěn na levé straně přehrady byl dokončen v dubnu 1976.  Projekt přehrady byl schválen Světovou bankou v roce 1965 a výstavba, která započala o tři roky později, skončila v roce 1977.

Hydroelektrárna.

K hydroelektrárně na pravé straně jsou přiváděny vody z tunelů 1, 2 a 3 k celkem 14 generátorům – Francisovým turbínám. Generátory na tunelech jedna a dva mají výkon 175 MW každý, čtyři jsou na tunelu 1 a šest na tunelu 2. Osazovány byly postupně v letech 1977, 1982 a 1985. Po tzv. třetím rozšíření v 90. letech – na třetím tunelu – byl zvýšen výkon o čtyři generátory – každý o výkonu 432 MW. Celková kapacita hydroelektrárny tedy nyní dosahuje 3 478 MW. Čtvrté rozšíření – na tunelu 4 – je v současné ve stádiu projektování a je plánováno osazení tří Francisových turbín s výkonem 470 MW; celkový přidaný výkon tedy bude 1 410 MW. Elektrický výkon elektrárny by pak měl dosáhnout 4 888 MW.  Maximální roční objem výroby elektrické energie 16,463 mld. KWh byla dosažena v letech 1988–1989.

Přesídlení obyvatel.

Při výstavbě rezervoáru bylo nutné vykoupit zhruba 82 000 akrů (tedy 33 184 ha). Při napouštění bylo zaplaveno 135 (120) vesnic a přesunuto přibližně 96 000 obyvatel. Kompenzace za zabranou půdu byla vyplacena postiženým v roce 1984 v celkové výši 469,65 mil. Rs. Při absenci národní politiky týkající se přesídlování byla kompenzace určena ad hoc. S mnoha dotčenými přesídlenci se vláda Pákistánu dosud nevypořádala v souladu se svými smluvními závazky ke Světové bance.

Životnost.

Protože řeka Indus je napájena vodou tajících Himálajských ledovců, obsahují její vody množství sedimentů. Roční objem uložených sedimentů činí zhruba 430 mil. tun. Takový objem usazenin ohrožuje plánovanou kapacitu a tím i životnost přehrady. Životnost přehrady byla odhadována na přibližně 50 let od dokončení přehrady v roce 1977, tzn. že rezervoár by byl plný sedimentů v roce 2030. Rychlost ukládání sedimentů je mnohem nižší, než se předpokládalo, a proto se nyní odhaduje, že užitečná životnost přehrady bude asi 85 let, tj. asi do roku 2060.

Vodní nádrž Tarbela ( "Tarbela Dam", تربیلا بند) leží na řece Indus v okresu Haripur, v pákistánské provincii Chajbar Paštúnchwá zhruba 50 km severozápadně od Islamabádu. Hráz se vypíná do výšky 143 m nad dno původního koryta řeky, rozloha nádrže činí přibližně 260 km. Hráz, která byla stavěna v letech 1968–1977, byla navržena pro zachycování vod při povodních, pro zavlažování a pro výrobu elektřiny v hydroelektrárně.

塔贝拉坝(英语:Tarbela Dam;),是巴基斯坦境内印度河上的一座水坝,也是世界最大的土石坝及第二大的结构体。


Život.

Pocházel z rodiny středního rolníka. Ve věku tří let ztratil matku. O pět let později se jeho otec znovu oženil, ale starala se o něho i nadále jeho babička, která však zemřela, když mu bylo čtrnáct let. Otec jej pak pro neustálé konflikty s macechou poslal do Eda do učení. Během učňovských let se začal zajímat o poezii haiku, ve dvaceti čtyřech letech ji začal studovat u básníka Čikua Kobajašiho, který byl hlavou básnické školy Nirokuan (二六庵). Ve dvaceti devíti letech začal svou sedmiletou pouť po Japonsku a poté žil poměrně nuzně v Edu. Když onemocněl jeho otec, vrátil se do rodné vsi, aby jej ošetřoval. Po jeho smrti roku 1801 se musel soudit se svou macechou o dědictví, protože ta si nárokovala otcův majetek celý. Po dlouhých letech soudních pří získal polovinu otcova majetku a mohl se ve čtyřiceti devíti letech usadit v rodném domě. O rok později se oženil a založil rodinu. Avšak v raném věku mu zemřely tři děti a roku 1823 i manželka. O rok později se opět oženil, ale během tří měsíců se manželství rozpadlo. O dva roky později se oženil ještě jednou. Když pak roku 1827 přišel při požáru o dům, ubytoval se ve skladu, který dodnes stojí. Zde také roku 1827 zemřel.

Dílo.

Jako básník byl Issa Kobajaši velmi plodný. Dochovalo se téměř 20.000 jeho básní, ve kterých s něžným pohledem a dětskou čistotou zaznamenával své pocity a postřehy. Nepřidržoval se zcela tradičních pravidel pro básně haiku a výrazně rozšířil jejich tematický okruh, když kromě přírodních motivů (měsíc, květy, vítr, voda, zvířata, hmyz) kladl důraz také na soucítění se slabými. Používal i hovorové výrazy a dialekt, humor i satiru. Velká část jeho básnické tvorby je obsažena v jeho denících psaných poetickou prózou haibun, kterých je celkem osm. Nejvíce jsou oceňovány: Z básnických sbírek je nejznámější "Ora ga haru" (1819, おらが春, Moje jaro), ve které vyjádřil svou radost nad narozením dcery i žal nad její smrtí. V jeho pracích se dá také nalézt více než 250 básní renga (dlouhá báseň skládaná v kolektivu), na nichž spolupracoval.

Ukázka z poezie.

"I v obraze pekla "si na plotě "zpívá skřivánek  "Nezabíjej mouchu "nevidíš, jak spíná ručičky "jak prosí?  "Žába se tváří "jako by právě vykvákala "na oblohu mrak

Issa Kobajaši ( 小林 一茶, "Kobajaši Issa"; 15. června 1763, Kašiwabara, provincie Šinano – 19. listopadu 1827, tamtéž) byl japonský básník a laický buddhistický mnich sekty Džódó Šinšú známý jako autor básní haiku. Vlastním jménem Nobujuki Kobajaši (小林信之) proslul pod svým uměleckým jménem Issa, což v japonštině znamená "šálek čaje". Patří mezi čtyři největší mistry haiku, kam jsou kromě něho ještě řazeni Macuo Bašó, Buson Josa a Masaoka Šiki.

小林一茶,日本著名俳句诗人。本名弥太郎,生于信浓国水内郡柏原村(今长野县上水内郡信浓町柏原)的一个农民家庭里。十五岁即开始学习俳谐。有着自己鲜明的风格。25岁时拜葛饰派俳谐诗人二六庵竹阿为师,二六庵死后,承继师门,号称二六庵菊明。29岁时,改号为俳谐寺一茶。次年起在京都、中国、九州和四国等地流浪。


Popis.

Jazyk vznikl v rámci procesu postupné transformace fixního vykreslovacího řetězce na řetězec programovatelný a stal se jednou z vyspělejších alternativ k tehdy používaným nižším programovacím jazykům pro psaní shaderů.

Shader Model.

V rámci vývoje grafických karet a vykreslovacího řetězce se postupně měnily i vlastnosti a schopnosti jednotlivých shaderů. Aby bylo možné rozlišit jaké technologie z hlediska shaderů konkrétní hardware či software podporuje, jsou potupně zaváděny tzv. verze Shader Modelu (samostatně pro vertex shader i pixel shader). Bohužel tento údaj je zcela porovnatelný pouze v rámci produktů jedné společnosti, protože neexistuje žádná pevná specifikace, která by jasně definovala požadavky pro jednotlivé verze Shader modelů. Vývoj shaderů je řízen výrobci GPU — společnostmi nVidia a ATI (nyní AMD) — a společností Microsoft, která vyvíjí grafické rozhraní Direct3D. Společnost Microsoft uveřejnila svou vlastní specifikaci pro Shader model.

Shader Model 1.0.

Fixní vykreslovací řetězec omezoval realizaci vlastního formátu pro uložení vrcholu. Toto omezení odstranilo zavedení Vertex Shaderu 1.0 a 1.1.  Jeho instrukční sada je velice omezená. Většina instrukcí, které známe z běžných procesorů zde schází. Naopak jsou zde speciální instrukce, které se hodí pro výpočet osvětlení apod. Délka programu vertex shaderu je zde omezena podle použité grafické karty nejčastěji na 128 instrukcí.  Struktura Pixel Shaderu verzí 1.1 až 1.3, se od sebe příliš neliší. Instrukční sada této verze se spíše podobá CISC procesoru, tzn. že obsahuje poměrně velké množství specializovaných instrukcí převážně na nabírání texelu z textury. Podívejme se na schematický obrázek shaderu:  Další verze Pixel Shader 1.4 už přinesla změny převážně v instrukční sadě a způsobu výběru texelu. Přesto je tato verze plně zpětně kompatibilní se starší řadou. Přibyly dva texturové a tři odkládací registry.

Shader Model 2.0.

Ve vertex shaderu verze 2.0 se objevilo hned několik vylepšení. Bylo přidáno několik nových aritmetických instrukcí a délka programu byla prodloužena na 256 instrukcí. Umožňuje skoky, podmíněné příkazy nebo smyčky, takže program ve vertex shaderu se může libovolně větvit.  Kromě několika nových texturových instrukcí, Pixel Shader 2.0 přináší aritmetické instrukce podobné těm ve vertex shaderu. Maximální délka programu byla zvětšena na 32 texturovacích a 64 aritmetických instrukcí. Byly přidány instrukce pro vektorové výpočty (normalizace vektoru, násobení maticí, vektorový součin).

Shader Model 3.0.

Vertex Shader 3.0 přinesla prodloužení programu na 512 instrukcí. Specifikace jednotky vertex shaderu byla rozšířena o čtení dat z textury. Počet pracovních registrů byl zvýšen na 32 a ke statickému řízení toku programu přibylo dynamické.  Jednotka Pixel Shaderu 3.0 se v programátorském modelu velice přiblížila jednotce vertex shaderu. Maximální počet instrukcí byl navýšen na 512, počet pracovních registrů vzrostl na 32 a počet registrů konstant na 224. Pixel shader verze 3.0 umí statické i dynamické řízení toku programu.

Shader Model 4.0.

Ve čtvrté verzi Shader Modelu nabízejí všechny shadery stejný základní programátorský model. Každý ze tří shaderů (vertex, geometry, pixel) pak přidává funkčnost, která je specifická pro danou fázi grafického řetězce. Délka programu shaderu není omezena.

HLSL profily překladu.

Profilem překladu lze specifikovat cílovou verzi vertex/pixel shaderu. Dostupné profily shrnuje následující tabulka:

Operátory.

HLSL poskytuje operátory známé z jazyka C, navíc je k dispozici speciální operátor swizzle.

Datové typy.

Vektorové typy.

Vektor je homogenní datový typ. HLSL podporuje až čtyř složkové vektory. Vektorový typ můžete definovat dvěma ekvivalentními způsoby. V následující ukázce je definován třísložkový vektor, kde každá složka je datového typu float: Vektor můžeme při deklaraci přímo inicializovat: K jednotlivým složkám vektoru smíme přistupovat pomocí definovaných složek x, y, z, w nebo r, g, b, a. Oba způsoby jsou ekvivalentní, ovšem nesmějí se vzájemně kombinovat.  float4 vektor;  vektor.x = 9; /* správně */ vektor.yz = 0; /* správně */  vektor.a = 5; /* správně */ vektor.rg = 0; /* správně */  vektor.ay = 0; /* nelze */

Matice.

Postup při deklaraci i inicializaci matice je podobný jako u vektoru. Obecný formát deklarace matice je následující:  codice_15  Ukázka deklarace matice 4x4 typu float:  Inicializace matice:  codice_18 Přistoupit k jednotlivým složkám matice můžeme dvěma způsoby:  _m00, _m01, _m02, _m03 _m10, _m11, _m12, _m13 _m20, _m21, _m22, _m23 _m30, _m31, _m32, _m33  _11, _12, _13, _14 _21, _22, _23, _24 _31, _32, _33, _34 _41, _42, _43, _44 V obou případech první číslo značí číslo řádku a druhé číslo sloupce.  Příklad  float4x4 matice;  matice._11 = 1; matice._m00_m11_m22_m33 = 1;  float2x2 fMatrix = { 1.0f, 1.1f, // row 1 float temp;  temp = fMatrix[0][0]; // cteni slozky 0, 0 temp = fMatrix[0][1]; // cteni slozky 0, 1  float2 temp2; temp2 = fMatrix[0];

Buffer.

Generické datové úložiště. Data v bufferu jsou přístupná jako pole prvků. Ukázka: codice_19

Vstupní a výstupní proměnné.

Parametry procházející skrz grafický vykreslovací řetězec je třeba označit jako vstup nebo výstup.  Syntaxe pro označení identifikátoru: Shader má definovány množiny vstupních a výstupních sémantických atributů (POSITION, BLENDWEIGHT, BLENDINDICES, NORMAL, PSIZE, TEXCOORD, TANGENT, BINORMAL, TESSFACTOR, POSITIONT, COLOR, FOG, DEPTH, SAMPLE). Pro vstupní proměnné se kterými programátor chce dále pracovat je třeba vytvořit speciální strukturu. Identifikátory jednotlivých složek této struktury jsou odděleny symbolem : od sémantického atributu. Obdobně se postupuje i při výběru parametrů, které chceme předat na výstup vertex shaderu. struct VertexShaderInput  struct VertexShaderOutput  Ve výše uvedené ukázce je atribut vPosition je označen jako POSITION, což znamená že ve výsledném programu bude proměnná namapována na výstupní registr.

Řídící struktury a funkce.

HLSL nabízí klasické řídící struktury jejichž konstrukce je stejná jako v jazyce C, navíc jsou rozšířeny o tzv. atributy. Jazyk podporuje tvorbu uživatelských funkcí a současně disponuje souborem funkcí vestavěných, které jsou zaměřeny zejména na grafické operace. Tyto funkce dělíme na matematické funkce a specializované funkce pracující s texturami.

if else.

Příkaz if slouží k větvení programu. Vyhodnocením podmínkového výrazu rozhodne zdali se daný blok příkazů provede (podmínka je pravdivá) nebo ne (podmínka je nepravdivá). K příkazu if lze přidat příkaz else. Příkaz else určuje blok příkazů, které se provedou pouze pokud je podmínka nepravdivá. Formát konstrukce if, else je následující:  [Atribut] if ( výraz ) else  Zadání položky Atribut je volitelné a určuje způsob kompilace příkazu if. Může nabývat hodnot (flatten, branch):  Příklad  [branch] if(x)

switch.

Příkaz switch slouží k výběru jedné z několika větví programu, která se má provést v závislosti na nějaké celočíselné hodnotě. Jeho formát je následující:  [Atribut] switch( celočíselný výraz)  Zadání položky Atribut je volitelné a určuje způsob kompilace příkazu switch. Může nabývat těchto hodnot (flatten, branch, forcecase, call).  Příklad  [branch] switch( a )

for.

Příkaz cyklu for umožňuje opakovat jeden, nebo více příkazů. Konstrukce cyklu for:  [Atribut] for ( inicializace; test podmínky; inkrementace )  Zadání položky Atribut je volitelné a určuje způsob kompilace příkazu for. Může nabývat těchto hodnot (unroll, loop, fastopt, allow_uav_condition).  Příklad  float value = 0; [loop] for (uint i = 0; i < 4; i++)

while.

Cyklus while je cyklus s podmínkou na začátku. Napřed se testuje podmínka, je-li platná, pak se provede tělo cyklu a znovu se testuje podmínka. Není-li platná, program pokračuje za cyklem. Není-li tedy podmínka platná při prvním příchodu na cyklus, neprovede se cyklus ani jednou. Jeho formát vypadá takto:  [Atribut] while ( test podmínky )  Zadání položky "Atribut" je volitelné a určuje způsob kompilace příkazu for. Může nabývat těchto hodnot (unroll, loop, fastopt).  Jazyk HLSL umožňuje použít i codice_20 variantu cyklu.

break, continue.

Příkazy pro řízení cyklu.

Příkaz discard.

Příkaz discard ruší zpracování fragmentu nebo vrcholu. Alternativou k tomuto příkazu je funkce codice_21.

Seznam aritmetických funkcí.

Seznam geometrických funkcí.

Seznam funkcí pro diferenciální výpočty.

Funkce pro práci s texturami.

Prvním argumentem při zavolání texturovací funkce je vždy objekt typu sampler. Použitá funkce musí vždy souhlasit s dimenzí textury.  Seznam funkcí pro práci s texturami: Jednotlivé texturovací funkce mohou mít více přetížených alternativ.

Direktivy preprocesoru.

Pro řízení předzpracování zdrojového kódu, je k dispozici sada preprocesorových direktiv známých z jazyka C.

Komentáře.

Stejné jako v jazycích C, C++  /* krátká verze */ // celořádková verze

Proces překladu.

Programy napsané v HLSL musejí být nejprve přeloženy do byte kódu překladačem, který je součástí knihovny D3DX (součást DirectX Graphics). Výsledný byte kód je binární reprezentací jazyka podobného jazyku symbolických instrukcí. Takto přeložený program už může být použit jako vstup pro metodu rozhraní Direct3D, která se postará o vytvoření strojové verze shaderu.  HLSL kód:  float4 main(float4 t: TEXCOORD0) : SV_Target  Odpovídající DX9 kód:  add r0.x, -v0.x, v0.y cmp oC0, r0.x, v0.wzyx, v0 Odpovídající DX10 kód (sémantika původního kódu zůstává více zachována):  float4 main(float4 t: TEXCOORD0) : SV_Target  Pro ukládání shaderovacích programů do souboru byl zaveden nový formát s příponou FX.

Ukázka vertex shaderu.

Ukázka vertex shaderu pro Direct3D 9.  vector vClr;  struct VS_INPUT  struct VS_OUTPUT  float4x4 mWld1; float4x4 mWld2; float4x4 mWld3; float4x4 mWld4;  float Len; float4 vLight;  float4x4 mTot;  VS_OUTPUT VS_Skinning_Example(const VS_INPUT v, uniform float len=100)

Ukázka geometry shaderu.

Ukázka vertex shaderu pro Direct3D 10.  void GSScene(triangleadj GSSceneIn input[6], inout TriangleStream<PSSceneIn> OutputStream)

Ukázka pixel shaderu.

Ukázka jednoduchého pixel shaderu.  float4 PS(float vPos : VPOS, float2 tex : TEXCOORD0) : COLOR

High Level Shader Language (zkráceně HLSL) je vyšší programovací jazyk pro psaní shaderů vyvinutý společností Microsoft s podporou DirectX (verze 8 a vyšší) XNA, Xbox a Xbox 360. HLSL je velmi podobný jazyku Cg od společnosti NVIDIA, přičemž syntaxe obou jazyků vychází z jazyka C.

高级着色器语言(即 HLSL,缩写自 英语:High Level Shader Language 或 英语:High-Level Shading Language),是由微软拥有及开发的一种着色器语言,最初的开发是为了辅助 Direct3D 9 的着色器汇编语言,后成为 Direct3D 10 以来所必须的语言。


Všeobecné informace.

Nádor vzniká zejména v dřeňové dutině dlouhých kostí (31 % v horních a 28 % v dolních končetinách), dále pak z 20 % v pánevních kostech a v 15 % v osovém skeletu.  Nádor je biologicky vysoce aktivní, záhy metastazuje hematogenně z 38 % do plic, z 31 % do kostí a z 11 % do kostní dřeně. Metastazování lymfatickou cestou je méně časté. Část pacientů (30 %) má metastázy již v době stanovení diagnózy. Velmi časté je i prorůstání do okolních tkání především při lokalizaci v oblasti plochých kostí a hrudní stěny.

Diagnostika.

Zhodnocení anamnézy, klinické vyšetření, histologie, RTG, CT, MRI, angiografie, CT břicho+hrudník, scintigrafie skeletu, PET, echokardiografie,vyšetření kostní dřeně

Terapie.

Moderní interdisciplinární přístup k léčbě umožňuje vysokou kurabilitu (5leté přežití 70 % u lokalizovaného onemocnění). Jedná se o nádor citlivý na chemoterapii, zvláště pak na radioterapii.  Terapie E. S. je komplexní a zahrnuje všechny léčebné modality, které se v onkologii užívají.

Chemoterapie.

Zavedení multimodální léčby včetně kombinované chemoterapie zvýšilo 5leté přežití z 10 % na skoro až 70 %. Podává se CHT s velkými dávkami cytostatik, která slouží k zastavení progrese sarkomu a ohraničení tumoru. V současné době je léčba vedena dle protokolu EURO-E.W.I.N.G.(sestává z 6 cyklů, následuje lokální léčba většinou operační, dále se léčba modifikuje dle histopatologické odpovědi na CHT a rozsahu onemocnění).

Radioterapie.

Používá se jelikož je E. S. vysoce radiosenzitivní. Jako lokální léčba má svoje místo v případě, kdy je nemožný radikální operativní zákrok (páteř, lebka). Rovněž je vyžadována při nedostatečné odpovědi na CHT.

Chirurgická léčba.

Ve většině případů se jedná o radikální chirurgický zákrok. Je nutné odstranit celé ložisko v celku bez porušení, pokud je to možné a to včetně měkkých tkání, které jsou zasažené. Jako náhrada se volí individuální endoprotézta, homoštěp nebo autoštěp. Amputační zákrok se volí pouze u obrovských extraoseálních tumorů, které nereagují na chemoterapii; u tumorů které jsou lokalizovány v místech růstového potenciálu dlouhých kostí u dětí mladších 8 let (tibie, femur, humerus) a kde růstem dochází k diskreptanci délek končetin; u patologických zlomenin nosných kostí (tibia, femur), které byly léčeny vysokodávkovou radioterapií; u tumorů jejichž uložení neumožňuje po chirurgickém zákroku uspokojivou funkci končetiny; pokud velikost tumoru a jeho uložení neumožňuje kompletní resekci (páteř, pánev).

Léčba relapsu.

5leté přežití nepřesahuje 15 %. Prognóza pacientů s relabující chorobou je špatná a to především tehdy, kdy k růstu tumoru dochází již v průběhu léčby nebo časně po ukončení léčby. Zatím není definován chemoterapeutický standard k léčbě relapsu.

Prognóza.

Pacienti s diseminovaným onemocněním v době stanovení diagnózy, objemovým nádorem větším než 100 cm3 a pacienti s neresektabilní formou onemocnění jsou zařazováni do skupiny s vysokým rizikem relapsu (až 70 % pacientů). K nepříznivým lokalizacím se také řadí postižení pánevní oblasti (bývá dlouhodobě asymptomatický a dorůstá velkého objemu). U ostatních nemocných je prognóza, vzhledem k senzitivitě nádoru relativně příznivá.

Kontrola, sledování.

Většina relapsů nastává v prvních třech letech, ovšem k pozdnímu relapsu může dojít i po více než 15 letech od stanovení diagnózy.  Provádí se: klinické vyšetření, ortopedická kontrola, RTG/CT plic, scintigrafie skeletu, aktivní sledování toxicity léčby (fce ledvin, srdce, hematologie, fertilita, hormonální aktivita)

Ewingův sarkom je kulatobuněčný sarkom, který se nejčastěji vyskytuje v adolescentním věku (85 % 10. - 18. rok života), v pozdějším věku je vzácný. Poměr chlapci – dívky je 1,5:1. Vyskytuje se velmi ojediněle (na 1 000 000 obyvatel 1 nemocný). Zatím se nepodařila prokázat spojitost s vrozenými chorobami nebo jinými nádory. Vícečetný výskyt v rodině je velice výjimečný.

尤文氏肉瘤(英语:Ewing's sarcoma)又称为尤因肉瘤、未分化网状细胞瘤。原于骨髓内的原始细胞,是常见骨的恶性肿瘤。系美国的病理学家詹姆斯·尤因(James Ewing)于1921年首先报道,取名为骨的弥漫性血管内皮瘤。其后Oberling(1928年)认为起源于骨髓网状细胞,称之为网状肉瘤。发病年龄10-15岁少年,以男性略多见,早期及可发肺转移,预后差,但放射治疗敏感。以第22号染色体上的EWS基因移位并形成融合基因为特点,根据肿瘤组织的遗传子可以确定诊断。


Situace před revolucí.

Ludvík Filip sám se dostal k moci v roce 1830 měšťansko-liberální revolucí (Červencová revoluce), která svrhla Bourbony. Vláda Ludvíka Filipa zvaná Červencová monarchie se postupně odkláněla od liberalismu, byla navíc poznamenána četnými skandály a korupčními aférami. Francouzská buržoazie byla stále zklamanější politikou krále, kterému pomohla ke zvolení. Odpor vůči králi se týkal především volebního cenzu, který měšťanstvu upíral zastoupení na moci, které by odpovídalo jeho významu a vlivu. Rovněž dělnictvo bylo nespokojeno se svým postavením a s rostoucími sociálními problémy, které se ještě více prohloubily v roce 1847 během zemědělské a obchodní krize.

Průběh.

Poté, co král zakázal plánovaný banket k podpoře reformy volebního práva, došlo 21. února 1848 v Paříži k veřejným protestům, které se rychle změnily v nepokoje a posléze se změnily v revoluční hnutí. Především došlo ke sjednocení sil dělníků a buržoazie. Ve dnech 23. a 24. února propukly silné pouliční boje na barikádách mezi povstalci a královskými oddíly. Dne 24. února byl k demisi donucen neoblíbený premiér François Guizot. Krátce poté abdikoval i sám král Ludvík Filip a uprchl do exilu do Velké Británie. Následně byla ustavena dočasná vláda pod vedením liberálního politika Alphonse de Lamartina a byla vyhlášena Druhá republika.  První revoluční vládu, která měla 11 ministrů, tvořili zástupci levice jako byl novinář a socialista Louis Blanc, liberálů a demokratů jako ministr zahraničí Lamartine, i pravicových konzervativců. K významným reformám patřilo zrušení otroctví v koloniích, zavedení svobody tisku a všeobecného volebního práva, zrušení trestu smrti pro politické delikty i uznání práva na práci.  Vzhledem k napjaté situaci mezi obyvatelstvem, rozdílným sociálním, politickým a hospodářským zájmům měšťanstva a dělníků došlo brzy k neshodám a první revoluční vláda vydržela jen několik měsíců.

Situace po revoluci.

Dne 4. května 1848 proběhly volby do ústavodárného Národního shromáždění, ve kterých zvítězili konzervativci a liberálové nad levicí.  Dne 24. června 1848 došlo v Paříži k novému povstání dělníků z důvodu uzavření tzv. národních dílen, které umožňovaly práci nezaměstnaným. Povstání bylo po silných bojích s francouzskou armádou a národní gardou potlačeno. Po jeho skončení bylo 3000 osob mrtvých a asi 15 000 bylo posláno do trestních táborů v zámořských koloniích. Louis Blanc, který se osobně povstání nezúčastnil, ale zasazoval se za zachování národních dílen, odešel do exilu do Anglie a vrátil se až v roce 1870.  Dne 4. listopadu 1848 schválilo Národní shromáždění novou ústavu. Dne 10. prosince 1848 byl zvolen prezidentem republiky Ludvík Napoleon Bonaparte, synovec Napoleona Bonaparta, který se navrátil z exilu z Velké Británie.

Důsledky.

Výsledky francouzské únorové revoluce se projevily v březnové revoluci v německých státech, Rakouském císařství i v dalších zemích Evropy. Tato série revolucí z let 1848-1849 nazývaná jako Jaro národů měla význam v prosazení měšťansko-liberální politiky a vedla v mnoha zemích k vlastnímu národnostnímu rozvoji. Zásadní změnou ve Francii je ustanovení obecného volebního práva (stále pouze pro muže).

Únorová revoluce byla revoluce ve Francii, která v roce 1848 ukončila vládu francouzského krále Ludvíka Filipa (tzv. Červencová monarchie) a vedla k vyhlášení Druhé republiky.

法国二月革命(;)是1848年欧洲的革命浪潮的重要部分之一,法国人民面对七月王朝的失政,成功推翻当时的法国国王路易-菲利普一世,鼓励欧洲其他地区的革命运动,令十九世纪时由奥地利帝国首相梅特涅组织的机制受到进一步打击。


Využití.

Je první a jediné plemeno psa, jehož vznik a šlechtění motivovala myšlenka pomoci postiženým a potřebným osobám, v podobě učenlivého, vitálního psa s typem srsti, která se vlastnostmi blíží ovčí vlně a tím je přijatelnější i pro postižené osoby vnímavé na psí alergen v srsti.

Povaha.

Původní záměr pro šlechtění tohoto plemene byl docílení povahově vyrovnaných a zdravě sebevědomých jedinců. Labradoodle by měl být hravý, čilý, radostný a přátelský vůči lidem i ostatním psům. Jakýkoliv náznak agrese vůči lidem nebo zvířatům by měla být vylučující vadou.  Toto plemeno bylo předurčeno pro práci se slepci a dalšími postiženými osobami. Velmi se hodí na canisterapii nebo jako vodící pes.  Jsou chytří a učenliví, ale potřebují mít důsledného ale klidného majitele, proto jsou vhodní spíše pro zkušenější cvičitele, kteří ho zvládnou řádně vychovat. Poté se z něj stává ideální rodinný pes, který ochotně snáší i drsnější dětské hry.  Po labradorském retrívrovi také zdědil lásku k vodě a aportování. Je vhodný na různé psí sporty, jako je agility nebo flyball.

Zdraví.

Kvůli špatnému křížení jsou někteří jedinci náchylní na různá dědičná onemocnění, jako DKK nebo DLK. Jelikož je toto plemeno stále ve vývoji a zatím není uznáváno žádnou kynologickou organizací, nevydávají se jim průkazy původu. Budoucí majitelé štěňat by si tedy měli důkladně prověřit zdraví a původ předků psa. Tím se vyloučí koupě jedince, který by mohl být postižen jakoukoliv genetickou vadou nebo mít nežádoucí typ srsti.

Geny.

Jako všechna ostatní psí plemena, i labradoolové línají. Někteří jen více a někteří zase méně. To vše závisí na genetice psa. K dosažení co nejméně línajícího jedince musí mít pes za sebou minimálně tři a více generací labradoodlů s kadeřavou srstí.  První generace - Jedná se o psy, kteří jsou kříženi čistokrevnými jedinci pudla a labradorského retrívra. Srst těchto psů je různorodá. Tito jedinci nejsou dobrou volbou pro alergiky, protože 75% jich má normální podsadu, díky které línají jako všechna ostatní plemena s tímto typem srsti.  Druhá generace - Tito psi jsou potomky čistokrevného pudla a labradoodla první generace. Pro alergiky už se stávají lepší volbou, jelikož jejich srst má většinou téměř 75% z pudla. U těchto jedinců ale stále není jistota, že nebudou mít srst s podsadou. Alergikům proto nejsou doporučováni.  Třetí generace - Tito jedinci jsou potomky buď dvou labradoodlů nebo labradoodla s pudlem (labardoodle musí být druhé generace). Tito psi už jsou většinou způsobilí pro život s alergiky, ale jenom pokud mají oba rodiče a prarodiče, kteří mají kadeřavou srst bez podsady.

Labradoodle je kříženec labradorského retrívra a pudla. V 80. letech 20. století se tuto rasu pokoušeli vytvořit v Austrálii. Právě tady došlo ke snaze o vznik vodícího psa, jehož srst bude méně dráždivá pro alergiky.

拉布拉多贵宾狗(英语:Labradoodle)是由拉布拉多犬和贵宾狗杂交产生的混种犬。