Kontext.

K vyřešení těžké finanční krize, ve které se Francie v 18. století nacházela, svolal francouzský král Ludvík XVI. na radu svého ministra financí Jacquese Neckera generální stavy, které se sešly v květnu 1789 poprvé po 175 letech.  Třetímu stavu, který reprezentoval 98 % obyvatel Francie, byl sice na základě jeho rostoucího hospodářského významu zdvojnásoben počet zástupců v generálních stavech, ale nebylo rozhodnuto, jestli budou generální stavy hlasovat podle stavů nebo podle jednotlivých poslanců. V prvním případě měla zajištěna většinu šlechta a duchovenstvo, ve druhém případě mohlo měšťanstvo doufat, že část šlechty a obzvláště nejnižšího kléru se přidá na jeho stranu.  Když Ludvík XVI. hlasování podle počtu zástupců nepotvrdil, prohlásili se zástupci třetího stavu 17. června 1789 za Národní shromáždění zastupující celý francouzský národ. Aby král zabránil dalšímu jednání poslanců, rozhodl se uzavřít jednací sál na zámku Versailles. Jako záminku uvedl, že řemeslníci musejí připravit sál pro jednání všech tří stavů.

Přísaha.

Dne 20. června 1789 se členové Národního shromáždění, které doplnilo i několik zástupců kléru z prvního stavu, sešli v míčovně ve Versailles. Zde přísahali, že se nerozejdou, dokud nezajistí Francii ústavu a touto přísahou se prohlásili za ústavodárné shromáždění.  Král nakonec jejich tlaku podlehl a 27. června 1789 souhlasil, aby shromáždění jednalo jménem národa namísto generálních stavů. Tak vytvořili poslanci třetího stavu spolu s mnoha zástupci prvního a druhého stavu 9. července 1789 národní ústavodárné shromáždění, které již hlasovalo podle jednotlivých zástupců a nikoliv podle stavů.  Vzhledem k tomu, že král udělil následný souhlas pod tlakem, je přísaha v míčovně spolu s prohlášením ze 17. června druhým krokem, který vybočil z řádného rámce fungování dosavadní společnosti. Následné události vedly k revoluci a poté až ke svržení monarchie.

Přísaha v míčovně (francouzsky "Serment du Jeu de paume") je ve francouzských dějinách označení pro jednání zástupců třetího stavu v generálních stavech, kteří dne 20. června 1789 přísahali ve Versailles, že se nerozejdou, dokud Francie nebude mít ústavu, a prohlásili se tak ústavodárným shromážděním. Přísaha se konala v provizorním zasedacím sále královské míčovny a byla jedním z rozhodujících okamžiků před vypuknutím Velké francouzské revoluce.

网球厅宣誓(;或译网球场宣言)是一份由576名法国三级会议第三等级代表和少数第一等级代表于1789年6月20日签署的誓言。它是法国大革命的序幕。


Život.

Podle knihy Genesis měla Lea „mírné“ či „vlídné“ oči (podle ČEP, tento hebrejský výraz však není zcela jednoznačný; podle jiných překladů, vycházejících ze Septuaginty, „mdlé“ nebo „slabé“, tak interpretuje pasáž i Talmud), Jákob se nicméně zamiloval do její sestry Ráchel, která byla „krásné postavy, krásného vzezření“. Dohodl se s jejím otcem Lábanem, že mu bude sloužit sedm let a poté se ožení s Ráchel, po sedmi letech však Lában s odvoláním na místní zvyk odmítl provdat jako první svou druhorozenou dceru a dal mu místo ní prvorozenou Leu. Jákob se mu podvolil, oženil se s oběma, ale Leu nemiloval. Za Ráchel sloužil dalších sedm let.  Ráchel a Lea soupeřily o Jákobovu lásku. Ráchel dlouho zůstala neplodná, zatímco Lea porodila svému muži čtyři syny: Rúbena, Šimeóna, Léviho a Judu a doufala, že ji za to bude Jákob milovat více, poté však zůstávala také neplodná. Bezdětná Ráchel na svou sestru žárlila a dala proto Jákobovi svou služku Bilhu, která jí porodila dva syny. Tohoto příkladu následovala Lea a dala Jákobovi svou služku Zilpu a ta jí porodila syny Gáda a Ašera. Jednoho dne Lea dostala od svého nejstaršího syna mandragoru (v ekumenickém překladu „jablíčka lásky“), kterou s Ráchel vyměnila za noc s Jákobem, po které se jí narodil syn Isachar. Poté ještě porodila šestého syna Zabulóna a dceru jménem Dína. Nakonce se Bůh rozpomenul i na její sestru Ráchel a ta Jákobovi porodila dva nejmladší syny.  Z textu Genesis vyplývá, že Lea zemřela nějakou dobu před Jákobem, Jákob zde totiž přikazuje, aby byl pohřben do stejného hrobu, do jakého pohřbil ji – podle všeobecné tradice abrahámovských náboženství je tímto místem Jeskyně patriarchů v Hebronu. Ráchelin hrob se však podle tradice nachází na jiném místě poblíž Betléma.

Symbolický výklad.

Ve středověké křesťanské mystice byly Jákobovy dvě ženy pokládány za alegorii dvou forem křesťanského života – krásná, ale neplodná Ráchel je symbolem života kontemplativního, duchovního, méně přitažlivá, ale prvorozená a plodná Lea je pak symbolem života činného, světského.  Podle Rašiho komentáře byla Lea předurčena k tomu stát se manželkou Jákobova bratra Ezaua, ztratila ho ale, když tento prodal Jákobovi své prvorozenství. Lea oplakávala svůj osud a právě pro její neustálý pláč jsou její oči „mdlé“.

Lea (v bibli kralické Lía, v B21 Léa, hebrejsky לֵאָה, jméno se obvykle vykládá z akkadštiny ve smyslu „divoká kráva“) je biblická postava, dcera Lábana, starší sestra Ráchel a spolu s ní manželka patriarchy Jákoba, matka šesti synů a dcery Díny. Z šesti Leiných a ostatních šesti Jákobových synů pochází dvanáct kmenů Izraele.

利亚是《希伯来圣经》里以色列族长雅各的第一位妻子,拉班的大女儿,参见《创世记》。


Život.

Narodil se v Budapešti jako Stern György. Jeho rodiče byli Židé a po 1. světové válce změnili svým dětem německé příjmení na maďarské Solti (podle názvu městečka ve středním Maďarsku), jak bylo doporučováno v rámci tehdejších vládních opatření.  Studoval kompozici a hru na klavír na Lisztově akademii v Budapešti. K jeho učitelům patřili Béla Bartók, Ernö Dohnányi a Leo Weiner. Ve 30. letech byl korepetitorem Maďarské státní opery. Velké zkušenosti získal na Salzburském festivalu, kterého se zúčastňoval od roku 1936 a seznámil se tam s Arturem Toscaninim. Jako dirigent debutoval v Budapešti v roce 1938 operou Figarova svatba. Jeho kariéra byla přerušena nacistickým režimem, jako Žid musel v roce 1938 emigrovat. Jednu sezónu působil jako dirigent v Royal Opera House v Londýně, zbytek druhé světové války prožil ve Švýcarsku, kde se živil jako klavírista a učitel hudby. Potkal tam svou první ženu Hedi Oeschliovou.  Po válce byl od roku 1946 hudebním ředitelem Bavorské státní opery v Mnichově. Tehdy začal používat křestní jméno Georg. V roce 1952 přešel do Frankfurtu nad Mohanem, kde působil dalších devět let. Řídil tam městský orchestr i operu. V roce 1953 získal německé občanství. Během let se vypracoval na jednoho z nejuznávanějších světových dirigentů. Vystupoval s předními orchestry v New Yorku, Vídni, Los Angeles nebo Londýně. K dirigování měl Solti vrozený talent a orchestr vedl vždy podle své přesné představy. V roce 1961 se stal hudebním ředitelem Covent Garden Opera Company v Londýně, úroveň této scény jeho působení výrazně pozvedlo. Právě pod jeho vedením získala společnost čestný titul „Královská opera“. V roce 1972 se stal britským poddaným, dostal Řád britského impéria a titul Sir.  V roce 1969 se stal hudebním ředitelem Chicagského symfonického orchestru, v této funkci zůstal 22 let, do důchodu odešel v roce 1991. Pro svůj temperament a nekompromisní postoje k práci orchestru se dostával do konfliktů s výkonnými umělci, manažery i hudebními kritiky. Proslul častými milostnými aférami, které však skončily po svatbě s televizní hlasatelkou BBC Valerií Pittsovou. Poznali se v roce 1964 a svatbu měli o tři roky později po rozvodu s první manželkou. Nový sňatek a narození dvou dcer měl velký vliv na změnu Soltiho povahy, jeho přístupu k hudbě i lidem.  Kromě řízení chicagského orchestru spolupracoval Solti s mnoha dalšími institucemi. V roce 1971 byl jmenován šéfem orchestru v Paříži a hudebním poradcem pařížské Opery. Do roku 1979 zastával současně místo ředitele a prvního dirigenta Londýnské filharmonie. V roce 1983 poprvé dirigoval na festivalu v Bayreuthu. V roce 1992 převzal umělecké vedení Velikonočních slavností v Salcburku. Navíc nahrával na gramodesky. Při organizování tak náročné práce mu kromě manželky pomáhal především jeho dlouholetý spolupracovník Charles Kay.  V roce 1991 se vzdal funkce hudebního ředitele, ale pokračoval dál jako dirigent. S chicagským orchestrem provedl 999 koncertů. V říjnu 1997 se měl konat jubilejní tisící koncert k jeho 85. narozeninám, ale toho se již Solti nedožil. Zemřel 5. září 1997 na dovolené ve Francii. Byl pohřben na hřbitově Farkasréti v Budapešti vedle Bély Bartóka.  Od roku 2002 se na jeho památku koná ve Frankfurtu nad Mohanem každé dva roky Mezinárodní dirigentská soutěž Sira Georga Soltiho.

Hudební činnost.

Solti vytvořil velké množství nahrávek klasické hudby, často nahrál totéž dílo několikrát. Za svůj život vytvořil přes 250 nahrávek, z toho 45 úplných záznamů oper, nejslavnější z nich je úplný Wagnerův Prsten Nibelungův, vytvořený s Vídeňskými filharmoniky mezi lety 1958-1965, podle několika anket (Gramophone, 1999 a BBC Music Magazine, 2012) nejlepší nahrávka klasické hudby vůbec.  První gramofonové nahrávky vznikly koncem čtyřicátých let. Začínal klavírními sonátami, ale v roce 1949 již natočil s Londýnskou filharmonií Haydnovu 103. symfonii. Následovaly opery a téměř všechny Beethovenovy a Mahlerovy symfonie.  V roce 2012 byl uveden do gramofonové Síně slávy, jeho nahrávky získaly 31 cen Grammy a 14 velkých světových cen (Grand Prix Mondial du Disque).

Sir Georg Solti KBE (výslovnost [džordž šolty], původním jménem "Stern György", 21. října 1912 v Budapešti – 5. září 1997 v Antibes) byl britský dirigent maďarského židovského původu, mimo jiné dlouholetý hudební ředitel Chicagského symfonického orchestru.

乔治·索尔蒂爵士(英语:Sir Georg Solti,1912年-10月21日-1997年-9月5日),英籍匈牙利裔指挥家。


Vnuk Árona.

První zmínka v Bibli o osobě tohoto jména se týká syna Eleazara a vnuka Árona. Ten se stal historicky v pořadí třetím židovským veleknězem, i když původně na kněžství neměl nárok. Narodil se totiž dřív, než bylo ustanoveno, že se kněžství týká budoucích potomků Áronových synů. Přesto se necítil ukřivděný a konal pomocnou službu ve svatostánku pod dohledem svého otce a svých strýců jako řadový levita. Svou pokorou se stal v této záležitosti jakýmsi protipólem levity Kóracha.  Za svou stálost a horlivost, kterou projevil na místě posledního stanoviště izraelských kmenů před jejich vstupem do zaslíbené země, v Šitímu, kde kopím probodl mezietnickým stykem smilnicí pár a zastavil tak nákazu, která se v izraelském táboře začala šířit, obdržel od Boha „smlouvu pokoje“ a tím i „trvalé kněžství“ jak pro sebe, tak pro své potomstvo. Již jako kněz doprovázel válečnou výpravu proti Midjáncům. Vedl též výpravu do gileádské země, aby protestoval proti oltáři, který vystavěly tři izraelské kmeny, které se usadily v Zajordání. Při rozdělení zaslíbené země získal do držení město Gibea, které leželo v pohoří Efrajimském.  Od velekněze Pinchase odvozovali svůj původ někteří kněží z pozdějšího období, přičemž slovo „syn“ je v těchto případech třeba chápat v širším smyslu jako „potomek“. Po Pinchasovi je pojmenována paraša, která se v synagógách čte jednou v roce o šabatové bohoslužbě.

Syn velekněze Élího.

Další biblická zmínka o osobě tohoto jména se týká mladšího syna soudce a velekněze Élího. Ten působil v Šilo se svým starším bratrem Chofním jako kněz pod vedením svého otce. První kniha Samuelova vykresluje jak Pinchase, tak jeho bratra jako ničemníky, kteří za bezradného přihlížení svého zestárlého otce zneužívají kněžský řád a neváhají použít násilí proti všem, kteří se vůči tomuto zneužívání ohradí. Dokonce oba po způsobu modloslužebných praktik kultů plodnosti smilní s ženami v branách svatostánku. Nakonec byl Pinchas společně se svým bratrem zabit v bitvě s Pelištejci.

Otec Eleazara.

V biblických jmenných seznamech figuruje ještě jiná osoba téhož jména, která je otcem jakéhosi Eleazara, v jehož přítomnosti bylo v Ezdrášově době odvažováno stříbro, zlato a jiné předměty určené pro Chrám.

Pinchas (, "Pinechas"), též přepisováno jako Fínes, je jméno několika postav z Bible. Jméno se vykládá nejednotně, a sice od „Černoch“, „Černohlavec“ či „Ústa hada“ až po „Ústa, která dala podnět“.

非尼哈(希伯来语: פינחס)是大祭司亚伦的孙子,以利亚撒的儿子 (),年轻时在什亭出于“神圣的妒忌”抵抗毗珥异端:摩押人和米甸人用妇女诱惑以色列人()去崇拜巴力毗珥。他在东正教中列为圣人,纪念日在9月2日。他的名字是古埃及名字Panehesy 的希伯来语发音。


Výprava.

Vries vyplul z Batávie 3. února 1643 na lodi "Castricum" spolu s lodí "Breskens", které velel Hendrick Cornelisz Schaep. Po společné plavbě se zastávkou na Molukách se lodě ve velké bouři 20. května navzájem ztratily poblíž Hačidžódžimy, ostrova vzdáleného zhruba 290 km na jih od Tokia. 13. června Vries doplul ke Kurilským ostrovům a navštívil Kunašir, Iturup a Urup, kde se setkal s Ainuy. Nad ostrovy vyhlásil nizozemskou svrchovanost a zároveň pojmenoval Iturup "Staten Island". Průlivem mezi ostrovy Urup a Iturup, který dodnes nese Vriesovo jméno (), proplula výprava do Ochotského moře. Poté plula podél severního pobřeží Hokkaida a odtud doplula severním směrem až k mysu "Aniva", jihovýchodní části Sachalinu. Zde se pro velkou mlhu musela zdržet a podle toho byly nazvány zdejší útvary – záliv Trpělivosti () a "poloostrov Trpělivosti" ().  Poté se loď vydala východním směrem hledat vysněné ostrovy, až dostihla 180. poledník, aniž by narazila na jakoukoli pevninu, a tak se obrátila jižním směrem a vrátila do japonských vod. 9. listopadu se poblíž ostrova Kjúšú shledala s lodí "Breskens". Společně pak pluly do pevnosti "Fort Zeelandia" na Tchaj-wanu a 14. prosince 1643 se navrátily do Batávie.

Námořní bitvy La Naval de Manila.

Maarten Gerritsz Vries byl v roce 1646 jmenován velitelem nizozemské flotily, která měla dobýt Manilu. Tato expedice měla zvrátit pro Nizozemce do té doby nepříliš úspěšné vedení osmdesátileté války v Tichém oceánu. Flotila se skládala z 18 lodí rozdělených do tří eskader, z nichž každá měla svůj cíl. Mezi 15. březnem, kdy nastal první střet, a 4. říjnem proběhlo celkem 5 námořních bitev u pobřeží Luzonu a Mindora. Ani jedna z nich nebyla pro Nizozemce úspěšná a v r. 1647 Vries onemocněl a ještě koncem roku na moři zemřel.

Maarten Gerritszoon Vries, nebo Fries, případně de Vries (18. února 1589 Harlingen – koncem 1647 na moři poblíž Manily) byl nizozemský mořeplavec, průzkumník a kartograf. Byl prvním západním Evropanem, který zanechal záznamy o své cestě do Ochotského moře a na Sachalin.

马丁·黑利德松·弗里斯(Maarten Gerritsz Vries、1589年-2月18日-1647年)是一位荷兰制图员及探险家,他是第一个留下对鄂霍次克海和萨哈林岛留下纪录的欧洲人。


Pozadí.

První zmínku o nahrávání „speciálního projektu“ Adele učinila v září 2011 během rozhovoru v britském pořadu "The Jonathan Ross Show". Následkem toho začala média spekulovat, že by se mohlo jednat o skladbu k nové bondovce. V dubnu 2012 uvedla pro francouzskou rozhlasovou stanici NRJ, že by měla do konce téhož roku vydat singl, jenž ovšem nebude součástí nového alba. Další neověřené zprávy se rozšířily v září 2012, kdy měla být zpěvačka viděna v Abbey Road Studios, v němž Thomas Newman nahrával hudbu soundtracku "Skyfall".  První informace uváděly za název titulní písně „Let The Sky Fall“. V září 2012 vydal zpěvák formace OneRepublic Ryan Tedder zprávu na Twitteru, že měl možnost poslouchat titulní píseň a jedná se o "„nejlepší skladbu k filmu Jamese Bonda v jeho životě“". Tiskový mluvčí zpěvačky Paul Moss také zmínil nahrávku na Twitteru. Z obou účtů však byly inkriminované texty později odstraněny. Obal vytvořený pro singl byl mimo plán vyzrazen na internetu. K oficiálnímu potvrzení angažmá Adele došlo až 1. října 2012.

Vznik skladby.

Poté, co byla Adele oslovena, aby nazpívala titulní píseň, přizvala ke spolupráci svého producenta a textaře Paula Epwortha. K vlastnímu nahrání došlo v londýnských Abbey Road Studios a instrumentaci pro sedmdesát sedm členů orchestru aranžoval J. A. C. Redford.  Když se zpěvačka dozvědela, že by měla píseň nazpívat, přiznala prvotní obavy o filmový projekt kvůli vyvíjenému tlaku na vznik Bondovy hudby. Představy na formu skladby začaly nabývat konkrétních tvarů poté, co si přečetla scénář a zapálila se pro věc. Text měl v sobě zahrnovat důraz na filmový příběh a nebýt pouhým odrazem abstraktní romantické linky. U kompozice hudební skladby Epworth označil za vědomé rozhodnutí způsob, jakým je vystavěna harmonie a řazeny akordy, a to podle Normanovy titulní písně první bondovky „James Bond theme“.  Podle notového zápisu zveřejněného na Musicnotes.com je celá skladba zapsána v klíči C moll s tempem 76 úderů za minutu a sleduje posloupnost akordů Cm – A♭– Fm7 v délce šesti taktů, následována akordy Cm/D – Gsus4 – G. Hlasový rozsah Adele se pohybuje od G až do C.

„Skyfall“ je píseň nazpívaná anglickou zpěvačkou a skladatelkou Adele. Představuje titulní skladbu 23. filmové bondovky "Skyfall", natočené pro společnost Eon Productions. Na jejím vzniku se s Adele také podílel producent Paul Epworth a instrumentaci provedl J. A. C. Redford. Píseň vyšla 5. října 2012 v 0.07 hodin britského letního času, v den přezdívaný jako „James Bond Day“ (Den Jamese Bonda), kdy uplynulo přesně padesát let od premiéry první filmové bondovky "Dr. No".

《天幕杀机》(英语:"Skyfall"), 是2012年上映的第23部詹姆斯·邦德电影《007:大破天幕杀机》的同名主题曲,由英国女歌手爱黛儿演唱, 词曲由爱黛儿与制作人保罗·埃普沃思完成,J·A·C·雷德福德负责编配。 作为纪念首部詹姆斯·邦德电影《诺博士》上映50周年的“世界詹姆斯·邦德日”活动的一部分,它于英国夏令时10月5日0:07发布。


安德肋·科尔德罗·兰扎·迪·蒙特泽莫洛

Kněz.

Pocházel z aristokratické rodiny. Během druhé světové války sloužil v armádě. Po roce 1945 dokončil přerušené studium architektury. Po jeho dokončení působil jako vyučující na vysoké škole, souběžně začal studovat teologii na Papežské univerzitě Gregoriana a v Collegio Capranica. Kněžské svěcení přijal 13. března 1954. Pokračoval ve studiích, na Papežské lateránské univerzitě získal doktorát z kanonického práva, studoval rovněž na Papežské diplomatické akademii. V roce 1960 začal působit ve vatikánských diplomatických službách, jeho prvním místem byla práce sekretáře na nunciatuře v Mexiku. V dalších letech působil jako sekretář nunciatury v Japonsku (1964 až 1966) a Keni (1966 až 1968). Od roku 1968 pracoval na státním sekretariátu, byl mj. sekretářem Papežské komise "Iustitia et Pax".

Biskup.

V dubnu 1977 ho papež Pavel VI. jmenoval titulárním arcibiskupem a pronunciem v Papui Nové Guineji. Biskupské svěcení přijal 4. června téhož roku. Od listopadu 1980 byl nunciem v několika amerických zemích (Honduras, Nikaragua, Uruguay). Od roku 1990 se jeho působištěm stal Blízký Východ – plnil funkci apoštolského delegáta v Jeruzalémě a Palestině, byl rovněž pronunciem na Kypru, od června 1994 nunciem v Izraeli. Poslední roky své diplomatické služby strávil jako nuncius v Itálii a San Marinu (od roku 1998 do dubna 2001). V květnu 2005 byl jmenován arciknězem baziliky svatého Pavla za hradbami. Podílel se na tvorbě znaku papeže Benedikta XVI. v roce 2003. V roce 2012 vytvořil také znak královéhradeckého biskupa Jana Vokála.

Kardinál.

Při konzistoři 24. března 2006 byl jmenován kardinálem. Vzhledem k věku neměl právo účastnit se konkláve. Jeho jmenování tak mělo především charakter ocenění jeho dosavadní činnosti.

Andrea kardinál Cordero Lanza di Montezemolo (27. srpna 1925 Turín – 19. listopadu 2017) byl italský římskokatolický kněz, dlouholetý vatikánský diplomat, kardinál.

安德肋·科尔德罗·兰扎·迪·蒙特泽莫洛(,1925年-8月27日-2017年-11月19日),天主教会枢机,意大利人,罗马城外圣保禄大殿荣休总铎。


Vznik plánu.

Rostoucí napětí v Evropě způsobené mocenským vzestupem nacistického Německa vedlo vedení polského námořnictva k přípravám strategie pro případ napadení země Německem. Dělo se tak s vědomím, že v uzavřeném prostoru Baltského moře by malé (byť nesporně moderní) polské námořnictvo jen obtížně čelilo značné převaze Kriegsmarine a Luftwaffe. V této situaci se dalo očekávat, že polské lodě budou buď zničeny, nebo uprchnou a budou internovány v některé neutrální zemi (viz například osud v Estonsku internované ponorky "Orzeł").  V května 1939 proto viceadmirál Jerzy Świrski navrhl polskému nejvyššímu veliteli maršálku Edwardu Śmigły-Rydzovi plán na přesunutí oddílu torpédoborců (celkem čtyři jednotky – nejcennější lodě námořnictva) do Velké Británie. Měly tak uniknout jisté zkáze a dále se podílet na válečných operacích. Polské velení v té době předpokládalo, že armáda ustoupí na jihovýchod, kde se bude moci delší dobu bránit díky spojeneckému zásobovaní přes Středozemní a Černé moře. S plánem souhlasila i britská strana. Polské velení pouze rozhodlo, že evakuovány budou pouze torpédoborce "Błyskawica", "Grom" a "Burza", zatímco "Wicher" zůstane v zemi a zapojí se do případné obrany.  Dne 25. srpna 1939 byla podepsána britsko-polská obranná smlouva o vzájemné pomoci a hned druhý den byly velitelům rozeslány instrukce ohledně plánu Peking (druhá varianta Plán Nanking se lišila časovým limitem k provedení operace).

Provedení operace.

V poledne 30. srpna 1939 vydal maršálek Rydz-Śmigły signál Peking. Operace tedy měla být zahájena okamžitě. Torpédoborce "Błyskawica", "Grom" a "Burza" gdyňský přístav opustily již ve 14:15. Velel jim komandor porucznik Roman Stankiewicz. Stalo se tak v den polské mobilizace a dva dny před německou invazí do Polska.  Německé pozornosti lodě neunikly dlouho. Už v 16:40 je zpozorovala ponorka "U 31". Po dvacáté hodině celý svaz krátce pozorovaly německé torpédoborce "Friedrich Ihn", "Erich Steinbrinck" a "Friedrich Eckoldt". Polští námořníci si tehdy jejich přítomnosti vůbec nevšimli. V noci z 30. na 31. srpna eskadru v úžině Öresund krátce sledoval německý svaz tvořený lehkým křižníkem "Königsberg", torpédoborcem "Bruno Heinemann" a dvěma torpédovkami. Každá strana věděla o přítomnosti té druhé, stále ale panoval mírový stav.  Dne 31. srpna je sledovaly německé hydroplány, kterým se velitel Stankiewicz ztratil změnou směru plavby směrem k Norsku. Dopoledne 1. září se posádky dověděly o vypuknutí války. Celý svaz se pak ve 12:58 setkal s plavidly britského královského námořnictva a v půl šesté připlul do Edinburghu.

Operace Peking (či též plán Peking) byla operace polského námořnictva z doby těsně před vypuknutím druhé světové války. Jejím cílem bylo evakuovat nejcennější jednotky námořnictva do Velké Británie, aby se tam zapojily do očekávané války s Německem. Operace Peking byla provedena ve dnech 30. srpna až 1. září 1939. Torpédoborce "Błyskawica", "Grom" a "Burza" v té době bezpečně dopluly z Gdyně do Edinburghu. Nebyly tak zničeny, jako většina polského námořnictva a dále na straně Spojenců bojovaly ve druhé světové válce.

北京计划(,或作北京行动)是于1939年8月末至9月初于波兰战役开始前的的一次驱逐舰撤离行动。该行动主要撤离了波兰海军中的3艘驱逐舰,Błyskawica、Grom和Burza驱逐舰。


O Albu.

Bylo nahráno během června až listopadu 2012. S nahráváním započala 20. června 2012 v Londýně. Jako výkonná producentka alba si pozvala řadu hudebních producentů, s kterými již dříve spolupracovala, a to s The-Dream, David Guetta, Chase & Status nebo StarGate, ale také některézcela nové jako Mike Will Made-It a Labrinth.  Jako hosty si pozvala umělce jako Chris Brown, Eminem, Future a Mikky Ekko.  Toto album bylo nahráno více ve stylech Elektronická taneční hudba, pop a dubstep, a tím čerpalo ze zkušeností z alba Rated R (2009). Hudba alba je prostoupena syntetickými zvuky typickými pro dubstep a dance-pop. První polovina písní je čistě tvořena elektronickou hudbou, druhá má více rockové či baladové prvky.

Singly.

Prvním singlem byla zvolena píseň "Diamonds". Ten byl vydán 27. září 2012 a debutoval na 16. příčce Billboard Hot 100, brzy se však vyšplhal až na první příčku, čím se stal již dvanáctým "number-one" singlem Rihanny v USA. Singl "Stay" se umístil na 3. příčce v USA. Singl "Pour It Up" na 19. příčce.

Po vydání.

V první týden prodeje v USA se prodalo 238 000 kusů, čím debutovalo na první příčce žebříčku Billboard 200 jako první v kariéře Rihanny. Stejně tak se jedná o její nejúspěšnější debutový týden. O druhý týden se prodalo 72 000 kusů a album se tak propadlo na šestou příčku. Ve Spojeném království se o první týden prodeje prodalo 99 000 kusů, a tím debutovalo na první příčce v UK Albums Chart. Celkem se v USA prodalo okolo milionu kusů, album získalo certifikaci platinová deska. Ve Spojeném království okolo 635 000 kusů. Celosvětově se prodaly tři miliony kusů.

Unapologetic je sedmé studiové album barbadoské R&B a Pop zpěvačky Rihanny. Album bylo nahráno u Def Jam Recordings. Vedoucím singlem je píseň "Diamonds".

《道歉太难》(英语:Unapologetic)是巴巴多斯歌手蕾哈娜的第七张录音室专辑,于2012年11月19日由Def Jam Recordings发行。《道歉太难》在蕾哈娜推广第六张专辑《娜样说》(2011) 的过程中就已经开始着手准备了,灌制工作从2012年7月持续到11月。蕾哈娜作为本专辑的执行制作人,在与原先的合作伙伴 The-Dream、David Guetta、Chase & Status和StarGate合作之余还加入了新合作伙伴Mike Will Made-It和Labrinth。传承《娜样说》和《限制级》(2009)的曲风,《道歉太难》结合了流行乐、电子舞曲和dubstep的风格。


Děj.

V roce 1988 v USA prudce vzrostla kriminalita (o 400%), ostrov Manhattan byl celý přeměněn v obrovské pečlivě střežené vězení, ze kterého není úniku. Okolní vody, tunely a mosty jsou zaminovány. Policie hlídá zdi a pravidelně monitoruje pohyb vězňů. Pomocí vrtulníků shazuje vězňům potraviny, jinak je nechává svému osudu. Za zdmi vězení se zformovala dystopická společnost. Pohybují se zde různé gangy a pochybná individua.  O 9 let později v roce 1997 cestuje prezident Spojených států na třístranný summit mezi USA, Sovětským svazem a Čínou. V kufříku má důležitou audiokazetu. Jeho letadlo Air Force One je uneseno teroristkou převlečenou za letušku. Letadlo havaruje na Manhattanu, prezident přežije jen díky tomu, že se uchýlil do své speciální bezpečnostní kapsle. Vězňové na Manhattanu jej okamžitě zajmou a vyhrožují policejním silám (které zde přistály, aby jej osvobodily), že jej zabijí, pokud neodletí.  Policejní velitel Bob Hauk dá návrh bývalému vojákovi Snake Plisskenovi, který si odpykává trest za kriminální přečiny. Musí do 24 hodin přivést prezidenta zpět a bude mu odpuštěn zbytek trestu, v opačném případě zemře. Snake přistane s lehkým kluzákem na střeše World Trade Center. V kině narazí na taxikáře s přezdívkou „Cabbie“, který jej zavede k Haroldovi Hellmanovi řečenému „Brain“. Od něj se dozví, že prezidenta drží jako rukojmí vůdce gangu zvaný „Vévoda“, který ho chce využít jako živý štít a prolomit blokádu na jednom z mostů, aby se mohla většina vězňů dostat na svobodu. Snake donutí Braina a jeho přítelkyní Maggie, aby ho zavedli k Vévodovi. Prezident je držen v železničním vagóně na Grand Central Station. Plisskin se jej pokusí zachránit, ale je dopaden. S pomocí Hellmana a Maggie se mu podaří utéci, dvojice předtím osvobodila i prezidenta. Protože vězni shodili Plisskinův kluzák ze střechy WTC, musí prchající použít jinou cestu. Pomůže jim taxikář Cabbie. Brain zná plán, jak se vyhnout nastraženým minám na mostě. Nepodaří se to dokonale, jejich automobil najede na nastraženou minu a roztrhne se. Cabbie je mrtev, Brain šlápne na další minu a zemře a Maggie ho odmítne opustit. Vévoda je mezitím pronásleduje ve svém automobilu až ke zdi, kde ho prezident USA zastřelí. On i Plissken jsou zachráněni.  Když se prezident připravuje na televizní proslov, přijde za ním Plissken. Prezident mu děkuje za záchranu, ale Snake se ho zeptá, jak se cítí, když zahynuli lidé pro jeho záchranu. Pak odchází pryč. Policejní velitel Bob Hauk nabídne Plisskenovi práci, ale ten to odmítne. Prezident zahájí proslov a chce pustit důležitou audiokazetu, ale k jeho ostudě zazní pouze Cabbieho oblíbená píseň „Bandstand Boogie“. Došlo k záměně. Skutečnou kazetu má Plissken na odchodu z vězení, který roztrhá pásek a odhodí ji.

Útěk z New Yorku (anglicky "Escape from New York") je americký akční sci-fi film z roku 1981, který natočil režisér John Carpenter (podílel se i na hudbě a scénáři). Je zasazen do blízké budoucnosti, v níž Spojené státy americké přebudovaly ostrov Manhattan v New Yorku v ostře sledované vězení. Bývalý voják Snake Plissken (Kurt Russell) se vydává na Manhattan zachránit prezidenta USA, jehož letadlo Air Force One bylo uneseno a zde havarovalo.

《纽约大逃亡》(英语:Escape from New York)是一部1981年美国反乌托邦科幻动作片,由约翰·卡本特执导,寇特·罗素主演。


Název.

Označení klubu pocházelo z umístění poslaneckých křesel v Národním konventu. Členové skupiny sedávali na křeslech umístěných v horní části auditoria, a proto se jejich uskupení označovalo jako "Hora". Naopak jejich politická konkurence obsazovala níže položená sedadla, a proto se pro ni vžilo označení "Rovina" (Plaine) či "Bažina" (Marais). Výraz se začal obecně používat od roku 1793.

Vývoj.

Po vzniku Konventu se utvořila skupina montagnardských poslanců s velice odlišnými názory, kteří stáli v opozici proti vůdčí skupině girondistů (uskupení nazývané Bažina). Hlavní rozdíl mezi skupinami tvořil názor na reálnou politiku. Zatímco mezi girondisty byli převážně teoretici a myslitelé Revoluce, členové Hory chtěli pokračovat v revoluční politice. Poslanci Bažiny zastávali mírnější, buržoazně-republikánskou politiku, která svého cíle již dosáhla - především právní rovnost všech občanů. V Hoře byli oproti tomu stoupenci radikálního přístupu a cílů, v jejichž zájmu bylo pokračování Revoluce. Jejich cílem byla například sociální a politická rovnost, která dalece přesahovala ustanovení ústavy První republiky.  Během bojů s girondisty získali montagnardé převahu v klubu jakobínů. Po určitý čas byli jakobíni a montagnardé synonyma. Hora se postupně dostávala pod vliv politiků jako byli Marat, Danton a Robespierre.  Při ustavení Národního konventu v roce 1793 již byla uskupení kolem Hory nicméně v procesu rozkladu. V roce 1790 vznikla radikální frakce kordeliérů pod vedením Marata, Dantona a Desmoulinse. Roku 1793 se oddělili ultralevicoví enragéti (z nichž později vzešli hébertisté) a umírnění indulgenti pod vedením Dantona a Desmoulinse vyzývající k ukončení Hrůzovlády. Po politickém vyloučení girondistů a popravení mnoha jejích vůdců se definitivně rozlomila křehká jednota Hory. S Dantonovou podporou Robespierre dovedl ultralevicové hébertisty v březnu 1794 před revoluční tribunál a následně na popraviště (24. března 1794), jen o několik dní později se obrátil i proti umírněným dantonistům a nechal Dantona a jeho nejbližší spolupracovníky dne 30. března zatknout a 5. dubna popravit.  Dlouho ale Robespierre v čele Hory nestál. Po thermidorském převratu následovala jeho poprava 28. července 1794 a tím ztratily zbytky Hory v Konventu politickou moc. Zbývající montagnardé (tzv. "Vrcholek"), byli zatčeni po tzv. germinalském a prairialském povstání na jaře 1795 a mnozí popraveni. Vyhlášení ústavy Direktoria znamenalo definitivní konec této politické skupiny.

Hora (francouzsky "La Montagne") bylo označení pro jedno z politických uskupení v době Velké francouzské revoluce. Jednalo se o levicové křídlo revolucionářů v Národním konventu. Jeho členové se nazývali "montagnardé". Patřili k nim především jakobíni a názorově blízcí kordeliéři.

山岳党(),又称山岳派,是法国大革命时期一个激进派政党。由罗伯斯庇尔与丹敦为首除去政敌吉伦特派。因为山岳党的成员都坐在议厅最左侧的高台上所以才得到这个名字。而我们现在形容激进人士为左派也是由此开始的。


Konstrukce.

Nechť "A" je GF(q). BCH kód kóduje slova pevné délky "k" nad vstupní abecedou "A" tak, že kódové slovo předem dané délky "n" vznikne doplněním vstupního slova dalšími znaky nad abecedou "A". Konstrukce kódu je založena na nadtělese "B" GF(q) tělesa "A" v němž existuje prvek α jehož řád je alespoň délka "n" kódových slov, tedy "a"|"b" a ord(α)≥"n". Nechť "c" a "d" jsou celá čísla. Kódová slova jsou taková slova "v""v"..."v", kde polynom "v"x+"v"x+...+"v"x+"v" má kořeny α, α,..., α.  Při konstrukci je nalezen polynom "g"(x) nejmenšího stupně, který má uvedené kořeny. Tomuto polynomu říkáme generující polynom. Je-li "m" jeho stupeň, pak je takto možno kódovat slova délky "k"="n"-"m". Kódové slovo vznikne tak, že zjistíme zbytek "R"(x) při dělení polynomu "V"(x)="v"x+"v"x+...+"v"x polynomem "P"(x).  Kódové slovo vznikne z polynomu "V"(x)-"R"(x), tak že "v" bude tvořeno koeficientem u x.  Konstrukce garantuje Hammingovu vzdálenost kódových slov alespoň "d". Užitečnou vlastností BCH kódů je, že zpráva je pouze doplněna zabezpečovacím podslovem, ale začátek zprávy je nezměněn.

Speciální případy BCH kódů.

Běžně jsou používány primitivní doslovné základní BCH kódy.  Může se stát, že pro vhodnou volbu "c" dostaneme řád generujícího polynomu menší než při volbě "c"=1. Taková volba pak přináší více prostoru pro data (a kód přestává být doslovný).  Pro Reed-Solomonovy kódy jsou všechny volby "c" stejně dobré, protože minimální polynom pro každé α je prvního řádu. Používány jsou především Reed Solomonovy kódy s "c"=0.  Kódy s "b">"a">1 nejsou pravděpodobně používány.

Příklad základních primitivních doslovných BCH kódů.

Nechť formula_1 a formula_2 (tedy formula_3). Uvažujme různé hodnoty formula_4  Existuje primitivní prvek formula_5 splňující formula_6 jeho minimální polynom nad formula_7 je  Poznamenejme, že v formula_9 platí formula_10 proto formula_11  Tudíž formula_12 je kořen polynomu formula_13 a  Abychom spočítali formula_15 poznamenejme, že opakovanou aplikací (*), dostáváme následující rovnice:  Pět pravých stran délky čtyři musí být lineárně závislých a tak najdeme lineární závislost formula_21  Protože neexistuje závislost nižšího řádu, je minimálním polynomem pro formula_22 polynom  Budeme-li pokračovat obdobně, získáme  BCH kódy s formula_28 mají generující polynom  Kód má minimální Hammingovu vzdálenost alespoň 3 a opravuje nejvýš 1 chybu. Protože generující polynom je stupně 4, má tento kód 11 datových bitů a 4 zabezpečovací bity.  BCH kódy s formula_30 mají generující polynom  Jeho minimální Hammingova vzdálenost je alespoň 5 a opravuje nejvýš 2 chyby. Protože generující polynom je stupně 8, má tento kód 7 datových bitů a 8 zabezpečovacích bitů.  BCH kódy s formula_32 mají generující polynom  Má minimální Hammingovu vzdálenost alespoň 7 a opravuje nejvýš 3 chyby. Tento kód má 5 datových bitů a 10 zabezpečovacích bitů.  BCH kód s formula_34 má generující polynom  Kód má minimální Hammingovu vzdálenost 15 a opravuje nejvýš 7 chyb. Má 1 datový bit a 14 zabezpečovacích bitů. Tento kód má tedy jen dvě kódová slova: 000000000000000 a 111111111111111.

Vlastnosti.

1. Generující polynom BCH kódu má stupeň nejvýš formula_36 Navíc, pokud formula_37 a formula_38 pak generující polynom má stupeň nejvýš formula_39  Proto minimální společný násobek formula_42 z nich má stupeň nejvýš formula_36 Navíc, pokud formula_44 pak formula_45 pro každé formula_46 Proto, formula_47 je nejmenší společný násobek nejvýš formula_48 minimálních polynomů formula_40 pro liché indexy formula_50 každý z nich je stupně nejvýš formula_41  2. BCH kód má minimální Hammingovu vzdálenost alespoň formula_4  Důkaz: Předpokládejme, že formula_53 je kód (jemu odpovídající polynom) s méně než formula_54 nenulovými koeficienty. Potom nechť  Připomeňme, že formula_56 jsou kořeny formula_57 tudíž i jeho násobku formula_58 Z toho plyne, že formula_59 splňuje následující rovnice pro formula_60  V maticovém tvaru dostáváme  Determinant této matice je roven  Matice formula_64 je Vandermondova matice, a její determinant je což je nenulové. Odtud vyplývá, že formula_66 a tudíž formula_67  3. Kód, kde délka kódových slov "n" je rovna řádu prvku α je cyklický. Speciálně pak každý primitivní kód je cyklický.  Důkaz: Kód generovaný pomocí polynomů délky formula_68 je cyklický právě když generující polynom dělí formula_69 Protože formula_47 je minimální polynom s kořeny formula_71 stačí zkontrolovat, že každé z formula_56 je kořen polynomu formula_69 To plyne přímo z toho, že formula_74 je podle definice formula_68tá odmocnina z jedné.

Dekódování.

Existuje mnoho algoritmů pro dekódování BCH kódů. Nejběžnější používají následující schéma:  V průběhu algoritmu může dekódovací algoritmus určit, že přijaté slovo obsahuje příliš mnoho chyb a nemůže být opraveno. Například, pokud vhodná hodnota pro "t" není nalezena, korekce selže. V případě zkráceného kódu, může být vypočtena pozice chyby mimo kódové slovo. Pokud přijaté slovo má více chyb než kód dokáže opravit, dekodér může vrátit zdánlivě korektní zprávu, která se liší od zprávy odeslané.  Pokud jsou některá písmena zprávy nečitelná, můžeme jejich pozici považovat za pozici chyby. Nalezení chyby na neznámé pozici vyžaduje stejně informací jako opravení dvou chyb na známých pozicích.

Výpočet syndromů.

Přijaté slovo formula_76 je součet korektního kódového slova formula_77 a neznámého chybového slova formula_78 Hodnoty syndromů jsou získány dosazením hodnot formula_56 do formula_76 vnímaného jakožto polynom. Proto jsou syndromy pro formula_82 od formula_83 do formula_84 Protože formula_85 jsou kořeny formula_57 jehož je formula_87 násobek, formula_88 Zkoumání hodnot syndromů proto izoluje chybový vektor, takže můžeme začít v jeho hledání.  Pokud v přenosu nevznikly chyby, je formula_89 pro každé formula_90 V takovém případě dekódování končí.

Výpočet polynomu pro lokalizaci chyb.

Pokud jsou některé syndromy nenulové, jsou v přijaté zprávě chyby. Dekodér musí zjistit, kolik jich je a kde se vyskytují.  Předpokládejme, že  Není zřejmé, jak začít řešit rovnice s neznámými formula_92 a formula_93 vysvětlující syndromy.  Prvním krokem je nalezení polynomu pro lokalizaci chyb  Dva populární algoritmy pro tuto úlohu jsou:  Cílem obou algoritmů je nalézt takové, aby pro každé formula_82 od formula_83 do formula_99 platilo Navíc požadujeme formula_101

Zdůvodnění rovnic pro výpočet polynomu pro lokalizaci chyb.

Vzhledem k tomu, že formula_102 je kořenem polynomu formula_103 musí být Po pronásobení formula_105 dostáváme Po sečtení přes jednotlivé chyby pak neboli

Algoritmus Peterson–Gorenstein–Zierler.

Algoritmus řeší soustavu rovnic hrubou silou. Nachází jediné "v" a Λ, které může vyhovovat, správně by měl nakonec zkontrolovat, zda skutečně vyhovují i pro ve výpočtu nepoužité syndromy.  Začněme s "v=[t=(d-1)/2]".  V případě formula_118 větším než je počet chyb (můžeme dodefinovat nadbytečná formula_92 nulou). Pak a determinant je nulový, dokud není formula_118 minimální možné.

Algoritmus Berlekamp–Massey.

Algoritmus udržuje Λ odpovídající počátečnímu úseku posloupnosti syndromů. Postupně prodlužuje délku úseku a koriguje Λ.

Nalezení kořenů polynomu pro lokalizaci chyb.

Není znám algoritmus, který by hledal kořeny jinak než hrubou silou postupným dosazováním prvků tělesa "B". Algoritmus Chien search optimalizuje výpočet tím, že minimalizuje násobení proměnnými na úkor stejného počtu násobení konstantami.

Výpočet chybových hodnot.

Jakmile jsou známy polohy chyb, zbývá určit velikosti chyb na těchto místech. Odečtením nalezených velikostí chyb dostaneme z přijatého slova kódové slovo.  V případě binárního kódu a původně neznámé polohy chyby stačí negovat příslušný bit. V případě nečitelných dat je pro účely hledání chyby nahrazeno nečitelné písmeno nulou a pokračujeme jako v obecném případě. V obecném případě mohou být velikosti chyb formula_125 určeny řešením soustavy lineárních rovnic

Forneyův vzorec.

Existuje ale efektivnější metoda známá jako Forneyův vzorec.  Nechť formula_128 Nechť formula_129 formula_130 a formula_131  Nechť formula_132 je polynom vyhodnocující chyby.  Nechť formula_133 kde formula_134 zde značí formula_135 místo násobení v příslušném tělese.  Pokud je možno syndromy vysvětlit chybovým slovem, které může být nenulové jedině na pozicích formula_93, pak jsou velikosti chyb  Pro doslovné kódy, "c" = 1, takže můžeme výraz vykrátit na:

Zdůvodnění Forneyova vzorce.

Algoritmus je založen na Lagrangeově interpolaci a technikách vytvořujících funkcí.  Prozkoumejme formula_139 Pro jednoduchost dodefinujme formula_140 pro formula_141 a formula_142 pro formula_143  Pak formula_144 Vztah formula_145 jsme již odvodili dříve, takže víme pro důkaz nepodstatnou informaci, že koeficienty u formula_146 jsou 0 pro formula_147  Zkoumejme dál význam jednotlivých koeficientů:  Můžeme získat následující formu polynomu : Chceme spočítat neznámé formula_151 a můžeme zjednodušit kontext odstraněním formula_152 členů. To vede k definici polynomu vyhodnocujícího chyby  Díky předpokladu formula_154 dostáváme  Zaměřme se na formula_156 Díky formula_112 (trik Lagrangeovy interpolace) suma degeneruje na jediný sčítanec K nalezení formula_92 již stačí zbavit se nadbytečného součinu. Můžeme jej spočítat přímo z již známých kořenů formula_160 polynomu formula_161 ale můžeme využít jednodušší výraz.  Protože formální derivace formula_162  Získáváme v bodě formula_102 opět jediný sčítanec  Takže konečně  Tato formule je zjednodušením v případě, kdy formální derivaci formula_112 počítáme z tvaru formula_167 pomocí  kde formula_134 značí formula_135 místo násobení v příslušném tělese.

Dekódování založené na rozšířeném Euklidově algoritmu.

Celý proces hledání lokalizačního polynomu Λ i hledání velikosti chyb je možno založit na  Nechť formula_171 jsou pozice nečitelných znaků. Sestavíme tomu odpovídající polynom formula_172 Dodefinujme nečitelná místa nulou a spočtěme syndromy. Tak jak jsme si popsali u Forneyova vzorce nechť formula_173  Spustíme rozšířený Euklidův algoritmus na hledání nejmenšího společného dělitele polynomů formula_174 a formula_175 Naším cílem ale nebude nalézt nejmenšího společného dělitele, ale polynom formula_176 stupně nejvýš formula_177 a polynomy formula_178 tak, aby formula_179 Nízký stupeň polynomu formula_176 zajistí, že pro formula_181 budou platit zobecněné (o polynom opravující nečitelné znaky) definiční vztahy které jsme kladli na formula_182  Při definici formula_183 a použití formula_184 na místě formula_112 ve Fourney algoritmu pak dostaneme odhad velikosti chyb.  Hlavní výhodou algoritmu je, že zároveň spočítá ve Forneyově vzorci potřebné formula_186

Zdůvodnění nejen dekódování založeném na rozšířeném Euklidově algoritmu.

Naší snahou je nalézt kódové slovo, které se od přijatého slova na čitelných pozicích liší co nejméně. Při vyjádření přijatého slova jako součtu nejbližšího kódového slova a chybového slova tak hledáme chybové slovo s nejmenším počtem nenulových souřadnic na čitelných pozicích. Syndrom formula_187 klade na chybové slovo podmínku formula_188 Tyto podmínky můžeme zapisovat samostatně, nebo můžeme vytvořit polynom formula_189 a klást podmínky na koeficienty u mocnin formula_190 až formula_191 formula_192  Víme-li, že na pozici formula_193 je nečitelný znak, můžeme množinu syndromů formula_194 nahradit množinou syndromů formula_195 definovaných vztahem formula_196 Pokud platí pro chybové slovo podmínky kladené množinou syndromů formula_197 pak formula_198 Nová množina syndromů má vůči chybovému vektoru formula_199 stejný vztah jako měla původní množina syndromů vůči chybovému vektoru formula_200 Všimněme si, že s výjimkou souřadnice formula_201 kde je formula_202 je formula_203 nenulové, právě když je formula_125 nenulové. Co se týče hledání pozic chyb, můžeme proto takto upravit množinu syndromů postupným zohledněním pozic neznámých znaků. Výsledná množina syndromů bude kratší o počet formula_205 nečitelných znaků.  Při formulaci v řeči polynomů nám náhrada množiny syndromů formula_194 množinou syndromů formula_195 vede k formula_208 Odtud formula_209  Po nahrazení formula_210 pomocí formula_174 pak proto budeme hledat shodu u koeficientů formula_212  Obdobně jako odstraňování vlivu nečitelných znaků můžeme vnímat i hledání chybných pozic. Pokud najdeme formula_118 souřadnic tak, že odstranění jejich vlivu povede k tomu, že zbylé syndromy budou nulové, existuje chybový vektor jenž má nenulové hodnoty pouze v těchto souřadnicích. Pokud označíme formula_214 polynom odstraňující vliv těchto souřadnic, dostaneme formula_215  V Euklidově algoritmu se snažíme odstranit nejvýš formula_216 chyb (na čitelných místech), protože při větším počtu chyb může být více kódových slov od přijatého slova stejně daleko. Proto musí pro hledané formula_214 nastat ve výše uvedeném vztahu rovnost u všech souřadnic počínaje formula_218  Ve Forney vzorci (pro nelezení velikosti chyb) nezáleželo na tom, zda je formula_214 vynásobena nenulovou konstantou, proto je podmínka formula_220 zbytečná. Může se stát, že Euklidův algoritmus najde formula_214 stupně většího než formula_222 který má tolik různých kořenů, jako je jeho stupeň, a pomocí Forney algoritmu bude možno opravit chyby v polohách všech jeho kořenů, přesto opravovat takto nalezené chyby je nebezpečné. Obvykle při nalezení formula_214 většího stupně odmítáme chyby opravovat. Stejně tak oprava chyb selže, pokud má formula_214 vícenásobné kořeny či jejich počet neodpovídá stupni formula_225 Selhání také může detekovat to, když Forney vzorec vrátí chybu z rozdílu těles formula_226

Příklady dekódování.

Dekódování binárního kódu bez nečitelných znaků.

Nechť formula_227 a používáme dříve uvedený kód s formula_228 v GF(2). (Tento generátor je použit v QR kódech.) Nechť přenášená zpráva je <nowiki>[1 1 0 1 1]</nowiki>, nebo jako polynom formula_229 Zabezpečovací symboly jsou spočteny dělením formula_230 polynomem formula_47 a přičtením (odečtením) zbytku formula_232 neboli <nowiki>[ 1 0 0 0 0 1 0 1 0 0 ]</nowiki> k formula_233 Přidáním ke zprávě tak dostáváme přenášené kódové slovo <nowiki>[ 1 1 0 1 1 1 0 0 0 0 1 0 1 0 0 ]</nowiki>.  Předpokládejme, že dva bity byly poškozeny v průběhu přenosu, takže přijaté slovo je [ 1 0 1 1 1 0 0 0 1 0 1 0 0 ]. Jakožto polynom tedy: Abychom chyby opravili, spočteme nejprve syndromy. Přitom formula_235 dostaneme formula_236 formula_237 formula_238 formula_239 formula_240 a formula_241 K zápisu bychom mohli používat hexadecimální číslice, ale držme se v tomto úvodním příkladu dvojkové soustavy.  Následně aplikujme Petersonův algoritmus. Protože je singulární, což není překvapením, protože slovo obsahuje pouze dvě chyby. Nyní levý horní roh matice je identický s ["S" "C"], což vede k řešení formula_243 formula_244 Výsledný polynom pro lokalizaci chyb je formula_245 Polynom má kořeny formula_246 a formula_247 Exponenty formula_74 odpovídají pozicím chyb. Nemusíme v tomto případě počítat chybové hodnoty, protože jedinou možnou hodnotou je hodnota 1.

Dekódování s nečitelnými znaky a maximálním opravitelným počtem chyb.

Předpokládejme nyní, stejný případ, ale přijaté slovo má dva nečitelné znaky [ 1 0? 1 1? 0 0 1 0 1 0 0 ]. Nahradíme nečitelné znaky (např.) nulami, vytvořme polynom potlačující vliv nečitelných znaků formula_249 Najděme syndromy formula_250 formula_251 formula_252 formula_253 formula_254 a formula_255 (Používáme logaritmické vyjádření, které je vzhledem k isomorfismu GF(2) nezávislé na reprezentaci pro sčítání. Možné reprezentace jednotlivých mocnin jsou stejně jako v předchozím případě hexadecimálními číslicemi 1, 2, 4, 8, 3, 6, C, B, 5, A, 7, E, F, D, 9 se sčítáním založeném na bitovém xor.) Vytvořme polynom syndromů formula_256 spočtěme formula_257  Spusťme rozšířený euklidův algoritmus: formula_258  formula_259  formula_260  formula_261  formula_262  formula_263  Dostali jsme se k polynomu stupně 3, a vzhledem k tomu, že formula_264 dostáváme formula_265  a tedy formula_266  Nechť formula_267 Netrapme se tím, že absolutní člen není 1. Nalezněme hrubou silou kořeny polynomu formula_182 Jsou jimi formula_12 a formula_270 (po nalezení prvního můžeme vydělit formula_112 polynomem formula_272 a kořen polynomu stupně 1 nalezneme snadno).  Označme formula_273 a formula_274 Velikosti chyb hledáme ve tvaru formula_275 kde formula_160 jsou kořeny polynomu formula_277 formula_278 Dostáváme formula_279 formula_280 formula_281 formula_282 To, že formula_283 by nás nemělo překvapit.  Opravený kód tedy má být [ 1 0 1 1 0 0 1 0 1 0 0].

Dekódování s nečitelnými znaky a malým počtem chyb.

Ještě ukažme průběh výpočtu v případě, kdy je v přijatém kódu pouze jedna chyba [ 1 0? 1 1? 0 0 0 1 0 1 0 0 ]. Opět nahradíme nečitelné znaky nulami, spočteme formula_284 a syndromy formula_285 formula_286 formula_287 formula_288 formula_289 a formula_290 Sestavíme polynom syndromů formula_291 a formula_292 Spusťme rozšířený Euklidův algoritmus:  formula_293 formula_294 formula_295 formula_296  Dostali jsme se k polynomu stupně nejvýš 3, a vzhledem k tomu, že formula_297 dostáváme formula_298  a tedy formula_299  Nechť formula_300 Netrapme se tím, že absolutní člen není 1. Kořenem polynomu je formula_301  Označme formula_302 a formula_303 Velikosti chyb hledáme ve tvaru formula_275 kde formula_160 jsou kořeny polynomu formula_277 formula_307 Dostáváme formula_308 formula_309 formula_310 To, že formula_311 by nás nemělo překvapit.  Opravený kód tedy má být [ 1 0 1 1 0 0 0 1 0 1 0 0].

V teorii kódování tvoří BCH kódy skupinu cyklických samoopravných kódů, které jsou konstruovány pomocí konečných těles. BCH kódy byly vynalezeny v roce 1959 Hocquenghemem, a nezávisle v roce 1960 Bosem a Ray-Chaudhurim. Zkratka "BCH" je tvořena počátečními jmény těchto objevitelů.

BCH码(BCH codes、Bose–Chaudhuri–Hocquenghem codes)为取自Bose、Ray-Chaudhuri与Hocquenghem的缩写,是编码理论尤其是纠错码中研究得比较多的一种编码方法。用术语来说,BCH码是用于校正多个随机错误模式的多级、循环、错误校正、变长数字编码。BCH码也可以用于质数级或者质数的幂级的多级相移键控。11级的BCH码已经用于表示10进制数外加一个符号位。


Stručná historie.

Předchůdcem modelu eTOM byl model TOM (Telecom Operations Map). Práce na modelu TOM začaly v 90. letech, ale jeho principy jsou starší a sahají až do poloviny minulého století. Po shromáždění dat od mnoha společností a jejich zpracování byl vytvořen referenční model. Jelikož pokrýval pouze nejdůležitější oblasti problematiky, a proto byl na začátku tisíciletí rozšířen na eTOM, který pojímá problematiku šířeji. eTOM se stále vyvíjí na základě analýzy dat předchozích let, nových požadavků a současných potřeb firem (eTOM B2B Business Operation Map, který je doplňkem k již existujícím oblastem podnikových procesů definovaných v eTOM ).  eTOM byl přijat jako doporučení ITU-T, problematika eTOM je publikována v doporučeních řady M.3050.x.

Popis.

eTOM je víceúrovňový model. Postupem do vyšších úrovní modelu se problematika rozpadá na menší, detailnější části. Strukturalizace procesů při chodu podniku pomáhá určit jejich organizační a funkční zařazení, a díky tomu mohou být vytvářeny procesní postupy, které reagují na určité scénáře při chodu společnosti. Tento model je založen na skutečnosti, že telekomunikační společnosti často potřebují přenášet různá data do procesu poskytování služeb spotřebiteli. eTOM není normou pro obchodní interakce v prostředí telekomunikačních technologií, je potřeba ho chápat spíše jako obecný model, který se zabývá obecnými principy a procesy řízení společností v této oblasti. Pomocí jeho analýzy, osvojení a upravení je možné ho použít v různých firmách podle jejich vlastních potřeb a preferencí. Adaptování eTOM je výhodné a slouží jako neutrální referenční bod pro vytváření partnerství, spojenectví a dohod mezi různými poskytovateli telekomunikačních technologií, za předpokladu že obě strany využívají tento model. Tento model ale není byznys modelem a neodpovídá na marketingové otázky, ale spíše se uplatňuje při optimalizaci podnikových procesů na základě těchto modelů. Využívání eTOM principů má za následek šetření času a prostředků na vývoj struktury podniku, lepší optimalizaci podnikových procesů, identifikaci a eliminaci duplicitních procesů, atd. při řízení společností v telekomunikační sféře.  Podnikové procesy dle eTOM se člení do tří velkých skupin (procesů 0. úrovně): „Strategie infrastruktura a produkt“, „Provoz“ a „Řízení podniku“– viz obrázek:

Popis 1. úrovně mapy.

Strategie, infrastruktura a produkt (Strategy, Infrastructure and Product):  Sloupce: Strategie a poskytování služeb, řízení životního cyklu infrastruktury a řízení životního cyklu produktu.  Řady: Marketing a řízení nabídky, vývoj a správa služeb, rozvoj a správa zdrojů, rozvoj a správa dodavatelských řetězců  Provoz (Operations)  Sloupce: Připravenost a podpora provozu, poskytování služeb, zajišťováni služeb, vyúčtování a správa výnosů. Řady: Řízení vztahů se zákazníky, správa provozu a služeb, správa a provoz zdrojů, řízení vztahů s dodavateli/partnery.  Vertikální seskupení: Zaměření se na end-to-end (koncové) aktivity, pojí se s horizontálními seskupeními. Tyto vertikální skupiny tvoří ”celoživotní”pohled přecházející zleva doprava skrz mapu.  Horizontální seskupení: Zaměřují se na funkční seskupení oblastí. Tyto skupiny představují vrstvený pohled na podnikové procesy, pohybující se od shora dolů, se zákazníky, podporou produktů, zdroji a interakcí s dodavateli a partnery.  Pokud se vertikální seskupení a horizontální seskupení protínají v mapě může být k dalšímu procesu využití eTOM použit jak vertikální nebo horizontální pohled na problematiku, záleží pouze na požadavcích uživatele.

eTOM (enhanced Telecom Operations Map), publikovaný organizací TM Forum, je široce definovaný a uznávaný referenční model reprezentující celou škálu podnikových procesů, klíčových prvků a jejich interakcí odehrávajících se většinou v prostředí poskytování služeb v telekomunikacích a příbuzných odvětvích a je určen jak pro poskytovatele služeb, tak i pro jejich partnery. Cílem modelu eTOM je vytvořit společné chápání podnikových procesů, které jsou typické pro toto odvětví, a jejich následného využití.

增强型电信运营图谱(enhanced Telecom Operations Map,简称eTOM)是由电信管理论坛(TeleManagement Forum,简称TM Forum或TMF)发布的一个参考指南,一个在电信业中用于业务处理的被最广泛使用和接受的标准。增强型电信运营图谱(eTOM)模型描述了一个服务提供者所要求的、业务处理的全部范围,并定义了关键元素以及它们如何相互作用。增强型电信运营图谱(eTOM)是信息技术基础架构库(Information Technology Infrastructure Library,简称ITIL)的一个常见对应,一个用在信息技术中最优秀的实践的类似标准或框架。


Pachatel.

Pachatel pocházel z rozvedeného manželství. Žil u matky, která byla rozvodem dobře zajištěná a nemusela pracovat (původní informace médií, že matka ve škole pracovala, byly mylné). Matka byla vášnivou sběratelkou zbraní a podle některých sousedů oba své syny učila střílet. Adam Lanza navštěvoval několik škol, včetně Sandy Hook Elementary, kde došlo ke střelbě. Ve třinácti letech u něj byl diagnostikován Aspergerův syndrom (forma autismu), který zřejmě zapříčinil jeho samotářskou povahu, a poruchy chování, kvůli kterým dostával antidepresiva. Na žádost matky však byla léčba medikamenty záhy ukončena. Kvůli psychickým problémům vystudoval střední školu dálkově a po jejím ukončení postupně přestal vycházet z domu a přijímat potravu. Jeho tělesnou stavbu lékaři později označili za anorektickou. Sbíral informace o masových vraždách, zejména o masakru na střední škole v Columbine, a vytvořil si seznam incidentů utříděný podle počtu obětí. V den vraždy se vyzbrojil samonabíjecí puškou a dvěma pistolemi. V autě zaparkovaném před školou policie později našla ještě nepoužitou samonabíjecí brokovnici a spoustu nepoužité munice. V domě pachatele, vedle mrtvoly jeho matky, se našla použitá opakovací malorážka (všechny zbraně a munice patřily matce).

Průběh vraždy.

Po příjezdu ke škole, zhruba v 9:30, si pachatel prostřílel cestu přes zamčené skleněné dveře. První tři oběti, ředitelka školy, zástupkyně a školní psycholožka, přiběhly přilákané nezvyklým hlukem. Pouze zástupkyně vyvázla se střelným zraněním na noze, křikem i pomocí interkomu varovala ostatní kolegy a telefonicky oznámila střelbu policii. Pachatel vstoupil do kanceláře školy, nikoho ze zaměstnanců schovaných za stoly však nespatřil a vrátil se do haly, kde postřelil další učitelku (policie neodhalila totožnost zraněné). Následně pachatel vstoupil do třídy poblíž vchodu (místnost č. 8), kde zastřelil učitelku, asistentku učitelky a 15 prvňáčků, kteří se nahrnuli do zadní části třídy, kde byly toalety. Většina obětí byla zasažena několikrát. Masakr přežila jediná holčička, která se skrčila v rohu místnosti. Poté vrah vešel do sousední, rovněž první třídy (místnost č. 10), kde také zastřelil učitelku, asistentku a 5 prvňáčků. Pravděpodobně během znovunabíjení zbraně ze třídy uteklo 9 dětí. Další dvě děti přežily schované na záchodě. Do žádné další místnosti, kde byly děti, se už pachatel nedostal, zřejmě proto, že učitelky a školník zamkli a zabarikádovali dveře, nebo jej vyrušil příjezd policie.

Policejní zásah.

Policie byla o střelbě informována v 9:35 a přibližně o 4 minuty později dorazila ke škole první policejní hlídka. Vzápětí nato (kolem 9:40) policisté slyšeli poslední výstřel. Přibližně v 9:45 policisté vnikli do budovy a ve třídě č. 10 našli tělo pachatele, který pravděpodobně spáchal sebevraždu, když uslyšel policejní sirény. Během necelých deseti minut vystřelil více než 150 ran z pušky a sebe zastřelil pistolí. Při prohledávání místa činu policisté našli dvě zraněné děti, které však následně zraněním podlehly.  Během zásahu policie zadržela v okolí školy čtyři podezřelé muže. Všechny následně propustila, když se šetřením prokázalo, že střelec byl pouze jeden a o svém činu předem s nikým nemluvil. Později téhož dne byl zadržen také starší bratr pachatele, Ryan Lanza, který však v domě matky už asi dva roky nebydlel. Jeho zatčení zapříčinily jak fámy o druhém střelci, tak zřejmě i jeho vlastní doklady, které měl bratr v době spáchání činu u sebe.

Ohlas masakru.

Tentýž den vystoupil americký prezident Barack Obama v televizi, kde se emotivně se slzami v očích k incidentu vyjádřil.  V důsledku masakru Školní rada v Newtownu požádala o policejní ochranu všech základních škol. Přítomnost policisty ve škole je v některých státech USA obvyklá, Newtown však byl považován za bezpečné město, neboť za posledních 10 let zde došlo jen k jediné vraždě.  Děti se už do školy nevrátily. Během vyšetřování chodily do školy v sousedním městě a v roce 2013 byla základní škola Sandy Hook rozhodnutím zastupitelů města Newtownu zbourána, aby dětem tuto událost nepřipomínala. Rovněž tak byl zbourán dům, kde bydlel vrah s matkou. V roce 2016 byla škola znovu otevřena, téměř na místě původního objektu byla postavena nová ekologická budova, změněny byly příjezdové cesty i parkoviště tak, aby místo ničím masakr dětem nepřipomínalo.

Masakr na Sandy Hook Elementary School je označení pro masovou vraždu, která se odehrála ráno v pátek 14. prosince 2012 na základní škole Sandy Hook v Newtownu v Connecticutu. Dvacetiletý Adam Lanza nejprve doma zastřelil svou matku a následně odjel do 8 km vzdálené základní školy, kde zastřelil 26 lidí, z toho 20 dětí ve věku 6-7 let., z nichž 18 zemřelo na místě a dvě v nemocnici. U střelce, který následně spáchal sebevraždu, byly nalezeny tři zbraně.

桑迪·胡克小学校园枪击案(英语:Sandy Hook Elementary School shooting)是一宗2012年12月14日在美国康涅狄格州费尔菲尔德县纽敦镇桑迪·胡克小学发生的枪击案,当中28人(包括20名儿童)死亡。在枪手亚当·兰扎(英语:Adam Lanza)自杀之前,18名儿童和6名成人在学校被杀。另有3名儿童受重伤被送至医院,其中2名在医院中死亡。枪手的哥哥瑞安·兰扎(英语:Ryan Lanza)被康涅狄格州警察和FBI讯问,但没有被称为嫌犯。这是美国历史上死亡人数第二多的校园枪击案。


Biografie.

Aleksandar Vučić vyrůstal v Novém Bělehradě. Jeho matka byla žurnalistka a otec ekonom.  Vučić vystudoval gymnázium v Zemunu, později studoval na Právnické fakultě Bělehradské univerzity. Svá studia zde dokončil v roce 1994. Po nějakou dobu také studoval v Brightonu ve Spojeném království.  Po skončení studií se stal pracovníkem rádia Studio S v Pale v dnešní Bosně a Hercegovině. V letech 1996-1998 byl ředitelem sportovního centra "Pinki".  V letech 1992–2008 působil v Srbské radikální straně, kde byl 14 let generálním sekretářem. V roce 1993 byl také zvolen jako poslanec do srbské Skupštiny. V letech 1998–2000 zastával resort ministra informací ve vládě Mirka Marjanoviće (tj. pod prezidentem Miloševićem). V letech 2004 a 2008 kandidoval dvakrát neúspěšně na starostu Bělehradu. Pod sloganem "Vučić pro metropoli" získal v prvním kole voleb 29,13 % hlasů oprávněných voličů a v druhém kole potom 48,4 %. Porazil jej kandidát Demokratické strany, Nenad Bogdanović.  V roce 2008 od Radikálů poté, co Tomislav Nikolić oznámil vznik nové strany, odešel. V roce 2012 se stal předsedou Srbské pokrokové strany poté, co se Tomislav Nikolić stal v prezidentských volbách státu a na svoji funkci musel rezignovat.  V roce 2014 byl předním kandidátem v parlamentních volbách za Srbskou pokrokovou stranu (která volby vyhrála). Ještě v témže roce se osobně angažoval při záchraně motoristů z kolony zaváté sněhem při kalamitě na dálnici nedaleko města Feketić. Nečekaný krok přinesl Vučićovi nemálo mediální pozornosti, ale také i posměšné komentáře na sociálních sítích.  V červenci 2015 musel utéct z pietního aktu ke 20. výročí srebrenického masakru u památníku v Potočari, když po něm lidé začali házet kameny a lahve. Vučić sice masakr označil za „strašlivý zločin“, odmítá jej však nazývat genocidou, jak požadují Bosňáci. Lidé mu na místě také transparentem připomněli jeho slova z doby války, kdy prohlásil, že za každého mrtvého Srba bude zabito 100 Muslimů.  V roce 2017 vyhrál v prvním kolem prezidentských voleb s nadpoloviční většinou hlasů. Jeho vítězství přivítala Evropská unie, vyvolalo však protesty mezi některými studentskými organizacemi ve větších srbských městech. Zvítězil i v druhém kole voleb a funkce prezidenta se ujal 31. května 2017. Ještě předtím rezignoval na post předsedy srbské vlády. Následně dne 15. června 2017 pověřil sestavením nové vlády Anu Brnabić, původní ministryni pro záležitosti státní správy a místní samosprávy. Jako prezident prohlásil, že země bude dále usilovat o členství v EU a zůstane vojensky neutrální, bude však spolupracovat s NATO i s Ruskem.  V prosinci 2017 získal čestný doktorát na Moskevském státním institutu pro mezinárodní vztahy a v roce 2018 získal ocenění "Zlatý lev" v Benátkách.

Aleksandar Vučić (v srbské cyrilici Александар Вучић; 5. března 1970, Bělehrad) je bývalý předseda srbské vlády a od roku 2017 srbský prezident. Ve vládě Ivici Dačiće, která vládla v letech 2012–2014, zastával resort ministra obrany; byl generálním sekretářem Národní bezpečnostní rady. V současné době je rovněž předsedou Srbské pokrokové strany (nahradil Tomislava Nikoliće, který se stal prezidentem). Vzděláním je právník.

亚历山大·武契奇(;1970年-3月5日)是一位塞尔维亚政治家,现任塞尔维亚总统,曾任塞尔维亚总理与副总理。他毕业于贝尔格莱德法律学校。


Původní most.

První pokusy o postavení mostu v místě se objevily už roku 1889, kdy železniční společnost Northern Pacific Railway zažádala o povolení k jeho stavbě. Z té ale sešlo a o mostu se začalo znovu jednat až v polovině 20. let minulého století. Roku 1937 vytvořila legislativa státu Washington správu mýtných mostů, které dala 5 tisíc dolarů na studii, kterou si vyžádal okres Pierce a město Tacoma. Architektem původního mostu byl zvolen Leon Moisseiff.  První most přes Tacomskou úžinu byl tedy otevřen veřejnosti v červenci 1940. Už 7. listopadu téhož roku za větrného dopoledne, kdy vítr dosahoval rychlosti až 68 km/h, most spadl; příčinou byl fyzikální jev známý jako aeroelastické chvění. Pád mostu ovlivnil vědu a stavebnictví, na vysokých školách je stále prezentován ve studiích fyziky. Most byl postaven tak, že byl překážkou větru, který jej svou vlastní silou rozhoupal, což nakonec způsobilo pád mostu. Tento případ do budoucna ovlivnil celý obor aeroelastiky a aerodynamiky a tedy i pozdější stavby všech velkých mostů na světě.  Při kolapsu původního mostu nedošlo k žádným lidským obětem, o život však přišel jeden malý pes. Toho v jednom z aut nechal jeho vlastník Leonard Coatsworth, který cestoval ještě s jedním mužem. Psa nemohli zachránit, protože je ze strachu pokousal. Pád mostu zachytil majitel místního obchodu s fotoaparáty Barney Elliott na 16mm film, na kterém je vidět i prchající Coatsworth. Roku 1998 byl tento filmový záznam Kongresovou knihovnou vybrán pro ochranu v Národním filmovém rejstříku jako kulturně, historicky a esteticky významný. Známý je především mezi studenty stavebnictví, architektury a fyziky, kterým je prezentován na přednáškách.  Rozebrání věží mostu a jeho krajních polí začalo krátce po pádu mostu a skončilo až v květnu 1943. Stavbu nového mostu zabrzdila účast Spojených států ve 2. světové válce, která změnila mnoho podobných projektů v zemi.

Západní most.

Most s pruhy vedoucími na západ byl postaven v říjnu 1950 s délkou 1 822 metrů, která jej činila o 12 metrů delším než původní most. Místní mu začali přezdívat "Klidná Gertie", jelikož už neměl aeroelastické nedostatky jako jeho předchůdce. Společně se svým nynějším souběžníkem je pátým nejdelším visutým mostem Spojených států.  Postaven byl na rozdíl od původního mostu s otevřenými nosníky, ztužujícími se vzpěrami, apod., čímž bylo umožněno větru pronikat konstrukcí. V době dokončení jeho stavby byl most třetím nejdelším visutým mostem světa a jako většina moderních visutých mostů byl postaven s ocelovými deskami s ostrými otevřenými stranami, zatímco starý most je otevřené neměl. Jeho kapacita je 60 tisíc vozidel denně, do postavení nového mostu v roce 2007 zabezpečoval dopravu v obou směrech.

Východní most.

V roce 1998 schválili voliči v některých okresech státu Washington stavbu druhého mostu přes úžinu. Jeho stavba začala v říjnu 2002 a skončila v červenci 2007. Státní ministerstvo dopravy na tomto mostě vybírá mýtné, které činí 4 dolary pro držitele účtu Good To Go! a pět dolarů pro řidiče platící hotově či kreditní kartou.

Tacoma Narrows Bridge je dvojitý visutý most, který převádí státní silnici Washington State Route 16 přes Tacomskou úžinu, jednu z částí Pugetova zálivu v okrese Pierce v americkém státě Washington, kde spojuje město Tacoma s obcemi na Kitsapově poloostrově. Jméno mostu je známo v souvislosti s původním mostem, jenž byl na místě postaven v červenci 1940, ale o čtyři měsíce později se zřítil v důsledku aeroelastického chvění. Místo něj byl postaven roku 1950 most nový, který stále stojí a přes úžinu přemosťuje na západ směřující pruhy dálnice.

塔科马海峡吊桥(英语:Tacoma Narrows Bridge)是位于美国华盛顿州塔科马的两条悬索桥,也是华盛顿州16号干线的一部分。每桥长1.6公里,横跨塔科马海峡。第一条桥于1940年首度通车,但不到五个月便倒塌,其后重建及另建的新桥分别于1950年及2007年启用。第一条桥倒塌的原因,是因为其桥面厚度不足,在受到强风的吹袭下引起卡门涡街,使桥身摆动;当卡门涡街的振动频率和吊桥自身的固有频率相同时,引起吊桥剧烈共振而崩塌,这次事件的过程有完整拍摄成影片,也成为研究空气动力学卡门涡街引起建筑物共振破坏力的活教材。


Historie.

Objev těchto cytokinů začal studiemi patogeneze horečky. Studie provedly Eli Menkin a Paul Beeson v letech 1943–1948 o vlastnostech proteinů uvolňovaných z králičí peritoneální exsudátové buňky. Po těchto studiích následovaly příspěvky několika vyšetřovatelů, kteří se primárně zajímali o souvislost mezi horečkou a infekcí / zánětem.  Interleukin-1 bylo původně jméno pro jakýkoliv sekretovaný produkt makrofágů, kdežto označení interleukin-2 se používalo pro jakýkoliv produkt T lymfocytů. V době přiřazování těchto jmen nebyla známa žádná aminokyselinová sekvenční analýza a termíny byly použity pro definování biologických vlastností. V roce 1985 byly identifikováni první členové IL-1 rodiny, IL-1α a IL-1β.

Rodina interleukinu-1.

Rodina interleukinu-1 se skládá z 11 cytokinů, které vytvářejí složitou komplexní síť regulátorů imunitních odpovědí a prostřednictvím exprese integrinů na leukocytech a endoteliálních buňkách umožňující imunokompetentním buňkám průnik do stresovaných tkání.  Jelikož IL-1α a IL-1β byly objeveny první a mají výrazné pro-zánětlivé vlastnosti, patří k dosud nejprostudovanějším členům této cytokinové rodiny. Jejich aktivita je regulována výskytem molekuly zvané antagonista IL-1 receptoru (IL-1Ra), která se váže na stejný receptor, ale neaktivuje signalizaci. Regulace probíhá formou kompetice o vazebná místa receptoru.  Devět členů rodiny IL-1 se vyskytuje na jednom jediném klastru na lidském chromozomu číslo dva; sekvence a důkazy chromozomální anatomie naznačují, že byly vytvořeny prostřednictvím řady genových duplikací proto-IL-lp ligandu [8]. Tímto způsobem jsou IL-lp, IL-la, IL-36a, IL-36p, IL-36y, IL-36RA, IL-37, IL-38 a IL-1RA velmi pravděpodobně členy rodiny předků sdílející společnou linii. IL-18 a IL-33 jsou však na různých chromozomech a neexistuje dostatečný důkaz o sekvenci nebo chromozomální anatomii, které by naznačovaly, že sdílejí společné předky s ostatními členy rodiny IL-1. IL-33 a IL-18 byly zařazeny do rodiny IL-1 kvůli strukturálním podobnostem, překrývání funkcí a receptorům zapojeným do jejich signalizace.

Syntéza.

Všichni členové rodiny interleukinu-1, až na výjimku IL-1Ra, jsou v buňce syntetizovány ve formě tzv. prekurzoru. Prekurzorový protein je velmi dlouhý, jelikož obsahuje domény, které brání jeho funkci. Aby se z takového prekurzoru stal aktivní tzv. maturovaný protein je třeba odštěpit tyto inhibiční domény. Prekurzorové formy členů IL-1 rodiny nemají žádnou signální sekvenci pro zpracování na maturovaný protein ani signální sekvenci, která by je nasměrovala do klasické sekreční dráhy přes endoplazmatické retikulum a Golgiho aparát. Prekurzorové formy IL-1α a IL-33 se dokáží navázat na své receptory a aktivovat signalizační dráhy, ale ostatní členové IL-1 rodiny, jako je IL-1β a IL-18, musí být zpracovány na kratší maturované proteiny, aby byly schopny své biologické funkce.

Nomenklatura.

Rodina interleukinu-1 měla dlouhou dobu pouze čtyři členy IL-1α, IL-1β, IL-1Ra a IL-18. Po objevu dalších pěti členů, byla obecně přijata nová nomenklatura totožná pro všechny členy IL-1 rodiny, která se skládala z IL-1F (F z anglického názvu pro rodinu – „family“) a čísla udávajícího pořadí. Původní členové IL-1 rodiny byly přejmenováni na IL-1F1, IL-1F2, IL-1F3 a IL-1F4.  V roce 2010 se ale vědci z celého světa dohodli, že by bylo lepší vrátit se k původní nomenklatuře, jelikož byla stále více používaná a nové názvy se pletly. Původním členům byla vrácena stará jména a IL-1F6, IL-1F8 a IL-1F9 byly pojmenovány IL-36α, IL-36β a IL-36γ, protože i když jsou tyto cytokiny kódovány poměrně vzdálenými geny, vážou se všechny na stejný receptorový komplex složený z receptoru IL-1Rp2 a koreceptoru IL-1RAcP a mají podobné biologické účinky. IL-1F5 bylo přiděleno jméno antagonista receptoru pro IL-36, jelikož reguluje funkci cytokinů IL-36α, IL-36β a IL-36γ stejně jako reguluje funkci IL-1 antagonista IL-1 receptoru (IL-1Ra). Další novinkou bylo přejmenování IL-1F7 na IL-37 a jeho nestřihových variant na IL-37a, IL-37b, atd. Jelikož stále není známa funkce IL-1F10, tento název mu byl ponechán, do budoucna je ovšem pravděpodobné, že mu bude také oficiálně přidělen název IL-38.

Signalizace.

IL-1α a IL-1β se vážou na stejnou receptorovou molekulu, která se nazývá IL-1 receptor (IL-1R) typu I. Třetí ligand tohoto receptoru, antagonista receptoru pro IL-1 (IL-1Ra), slouží jako negativní regulátor IL-1α a IL-1β, jelikož s nimi soutěží o vazebná místa receptoru a váže se na něj aniž by docházelo k iniciaci signalizace.  IL-1α a IL-1β se vážou nejdříve na první extracelulární doménu IL-1 receptoru, která interaguje s přídatným proteinem IL-1 receptoru („IL-1 receptor accessory protein“, IL-1RAcP). Na tento komplex se připojují přes Toll- a IL-1 receptorovou (TIR) doménu další dva adaptorové proteiny nazývané MyD88 (anglicky „myeloid differentiation primary response gene 88“) a protein kináza aktivovaná IL-1 receptorem 4 („interleukin-1 receptor-activated protein dinase 4“, IRAK4). Fosforylovaný IRAK4 dále fosforyluje další proteiny IRAK1, IRAK2 a faktor asociovaný s TNF 6 („tumor necrosis factor-associated factor 6“, TRAF6). TRAF6 je ubiquitin E3 ligáza, která ve spolupráci s komplexem ubiquitin E2 ligáz napadá K63 polyubiquitinem značené řetězce některých meziproduktů IL-1 signalizační dráhy, kupříkladu TGF- β aktivovanou protein kinázu (TAK-1). To umožňuje asociaci TAK-1 a TRAF6 a s MEKK3. Tyto signalizační kaskády vedou k aktivaci několik transkripčních faktorů, jako je NF-κB, AP-1, c-Jun N-koncová kináza (JNK) a p38 MAPK.

Biologické účinky.

Il-1 je hojně produkován tkáňovými makrofágy, monocyty, fibroblasty a dendritickými buňkami, mimoto je také exprimován B lymfocyty, NK buňkami a epiteliálními buňkami. IL-1 cytokiny zvyšují expresi adhezivních molekul na endoteliích, čímž umožňují vstup imunokompetentních buněk do infikovaných či jinak stresovaných tkání (diapedézu). Také ovlivňují aktivitu hypothalamu, termoregulačního centra organismu, a zvyšují tak tělesnou teplotu, což je stav jinak nazývaný horečka. Proto se IL-1 cytokinům říká pyrogeny. Kromě horečky, členové IL-1 rodiny také způsobují hyperalgesii (zvýšená sensitivita na bolest), vazodilataci a hypotenzi.

IL-1α.

IL-1α je cytokin se dvěma rozdílnými funkcemi – kromě klasické cytokinové funkce aktivace receptorů buněk v extracelulárním prostoru, se také podílí na regulaci transkripce v jádře.  IL-1α je syntetizován ve formě prekurzoru a je v menším množství neustále přítomný v cytoplazmě buněk mezenchymálního původu a epiteliálních buněk. Monocyty a makrofágy naopak preformovaný IL-1α neskladují a vyžadují de novo syntézu. Prekurzor IL-1α je na maturovaný 17-kDa protein zpracováván Ca-aktivovanou proteázou nazývanou calpain, která z prekurzoru odstřihne 16-kDa N-koncovou doménu, tzv. anglicky „propiece cleavage produkt“ (ppIL-1α). ppIL-1α obsahuje jadernou lokalizační sekvenci (NLS), díky které je translokována do jádra, nasedá na chromatin a funguje jako transkripční faktor. Celý prekurzorový protein IL-1α, jelikož k aktivaci receptoru potřebuje jak C- tak N-koncovou doménu, se chová jako tzv. DAMP molekula (z angličtiny „damage-associated molecular patterns“, česky bychom mohli říct „s poškozením asociované molekulární vzory“). DAMP, také společně s PAMP nazývané alarminy, jsou rozpoznávány PRR receptory (z anglického „pattern recognition receptor“) na povrchu buněk imunitního systému a signalizují organismu, že něco není v pořádku. Ve zkratce, DAMP molekuly jsou vypouštěny do extracelulárního prostoru stresovanými buňkami, které podstoupily imunologicky ne-tichou smrt (jako je pyroptóza či nekróza). Jedná se velmi často o úplně běžné buněčné molekuly, např. ATP, u kterých ale v extracelulárním prostoru díky změněnému pH dochází k denaturaci a následnému špatnému sbalení proteinu či jiným oxidativním změnám a jsou tak imunitním systémem rozeznávány jako molekuly, které se za fyziologických podmínek v extracelulárním prostoru nevyskytují. Buňky mohou být stresovány z důvodu infekce, zranění, ischemie, hypoxie, acidózy a lýze komplementem. Prekurzor IL-33 funguje podobným způsobem také jako DAMP.  Sterilní zánět, což je zánětlivá reakce bez přítomnosti infekce, např. ischémie, je závislý pouze na IL-1α zprostředkované signalizaci přes IL-1 receptor, nikoliv na aktivaci Toll-like receptorů. IL-1α také stimuluje transkripci a následnou sekreci IL-1β u monocytů. IL-1α tak spíše funguje jako spouštěč imunitní reakce, jelikož indukuje infiltraci neutrolilů do stresovaných tkání, kdežto IL-1β funguje jako amplifikátor zánětu prostřednictvím stimulace makrofágů.  Jak IL-1α prekurzor, tak maturovaný IL-1β protein nemají signální sekvenci pro klasickou sekreční dráhu přes endoplasmatické retikulum a Golgiho aparát a jsou sekretovány nekonvenční sekreční dráhou.

IL-1β.

Prekurzor IL-1β je v buňkách na rozdíl od IL-1α syntetizován až po stimulaci imunitních buněk alarminy. Jeho exprese je indukována transkripčním faktorem NF-κB. Kupříkladu, makrofágy a dendritické buňky po expozici lipopolysacharidem (LPS), který se váže na TLR4 a funguje jako PAMP.  Syntéza IL-1β prekurzoru (a IL-18) je indukovaná stimulací imunitních buněk přes Toll-like receptory (TLR) nebo RIG-like receptory (RLR). Na IL-1 receptor se ovšem může vázat pouze maturovaná forma IL-1β, která vzniká zpracováním cystein proteázou nazývanou kaspáza-1. Kaspáza-1 je aktivovaná inflamazómem, který se formuje po aktivaci příslušných signalizačních kaskád PRR receptory. Za zvláštních okolností jako je např. opravdu velmi intenzivní zánětlivá reakce zprostředkovaná neutrofily, může být IL-1β zpracován i jinými proteázami.  IL-18 je také syntetizován jako prekurzor a zpracováván na maturovaný protein kaspázou-1.

IL-1ra.

IL-1ra je produkován monocyty, makrofágy, neutrofily, fibroblasty, epiteliálními buňkami, Sertoliho buňkami, mikrogliemi. IL-1ra je syntetizován jako preprotein obsahující klasickou signální sekvenci dlouhou 25 aminokyselin, která umožňuje sekreci cestou endoplazmatické retikulum/Golgiho aparát. Myší, krysí a králičí IL-1ra vykazuje 77, 75, a 78 % sekvenční homologii s lidským IL-1ra. IL-1ra vykazuje přibližně 30% homologii s IL-1β na proteinové úrovni. Bylo identifikováno několik forem IL-1ra: 17 kDa forma, nazývaná sIL-1ra (s=solubilní) nebo také IL-1ra1. Obsahuje klasickou signální sekvenci a je sekretovanou formou IL-1ra. Další 2 formy, nazývané společně icIL-1ra nebo IL-1ra2 a IL-1ra3 nemají signální sekvenci, nejsou sekretovány a zůstávají striktně interacelulární formou. Solubilní forma je produkována hepatocyty a regulována prozánětlivými cytokiny (IL1-β a kombinace IL1-β a IL-6) a dalšími proteiny akutní fáze. Intracelulární forma byla nalezena ve fibroblastech, monocytech, neutrofilech, keratinocytech a bronchiálních epiteliálních buňkách. IL-1ra je důležitým regulátorem exprese a fyziologické odpovědi vyvolané IL-1. IL-1ra funguje jako kompetitivní inhibitor IL-1 receptoru "in vitro" a "in vitro". Působí proti účinkům jak IL-1α, tak IL-1β. Po navázání IL-1ra, IL-1 receptor nepřenáší signál do buňky. IL-1ra inhibuje uvolnění jak IL-1α, tak IL-1β, sekreci IL-2, expresi receptoru pro IL-2 na povrchu buňky. Blokuje stimulaci syntézy prostaglandinu E2 v synoviálních buňkách a proliferaci thymocytů. Inhibuje rovněž uvolnění leukotrienu B4 z monocytů po stimulaci bakteriálními lipopolysacharidy. Blokuje uvolnění inzulínu z izolovaných pankreatických buněk.  Polymorfismus tohoto genu je asociován se zvýšeným rizikem osteoporotických zlomenin. Deficit antagonisty IL-1ra (DIRA) je vzácným vrozeným onemocněním. Postižené děti trpí závažným zánětem kůže a kostí, mohou být postiženy i další orgány, jako např. plíce. IL-1ra je používán v léčbě rheumatoiní artritidy. Je komerčně produkován jako rekombinantní forma IL-1ra a nazývá se ANAKINRA.

IL-18.

IL-18 je znám jako faktor, který indukuje produkci interferonu gama (IFN-γ). Jedná se o prozánětlivý cytokin, který sdílí podobné biologické účinky jako IL-12 a strukturní podobu s rodinou IL-1. Společně s IL-12 zprostředkovává buněčnou imunitu. Váže se na receptor IL-18Rα. Je produkován monocyty, makrofágy, osteoblasty, keratinocyty. Je syntetizován jako neaktivní prekurzor, který je proteolyticky štěpen na aktivní 18 kDa formu. IL-18 stimuluje produkci IFN-γ T-buňkami a NK buňkami. Působí buď nezávisle nebo synergizuje s IL-12, to může vést k rychlé aktivaci monocyto/makrofágového systému. Kombinace tohoto cytokinu a IL-12 způsobuje inhibici IL-4 závislé produkce IgE a IgG1 a naopak podporuje produkci IgG2 B buňkami. Kromě těchto fyziologických funkcí se IL-18 podílí na několika závažných zánětlivých reakcích. Množství mRNA receptoru pro IL-18 v endometriu a také poměr množství vazebného proteinu a interleukinu je prokazatelně zvýšen u pacientů trpících endomyosou ve srovnání se zdravými jedinci. IL-18 je rovněž amplifikován u Hashimotovy tyreoitidy. Bylo dokázáno, že tento interleukin zvyšuje produkci β amyloidu v neuronech u Alzeimerovy choroby.

IL-36ra.

IL-36ra je vysoce exprimován keratinocyty, v psoriatické pokožce, placentě, děloze, mozku, ledvinami, monocyty, B-lymfocyty a dendritickými buňkami. IL-36ra je dlouhý 155 aminokyselin a postrádá signální sekvenci. IL-36ra sdílí s IL-1ra 52% homologii v aminokyselinové sekvenci. IL-36ra působí jako nespecifický inhibitor zánětu a přirozené imunity. Inhibuje aktivaci NF-κB indukovanou IL-36α.

IL-36α.

IL-36α je exprimován ve slezině, lymfatických uzlinách, krčních mandlích, kostní dřeni, B-buňkách. Tento člen je výjimečný tím, že je navíc syntetizován T-lymfocyty. Je nejvíce příbuzný s IL-37 a IL-36β.

IL-37.

IL-37 je exprimován ve většině tkání. Jedna se o první člen IL-1 rodiny, který vytváří homodimery. IL-37 nespecificky inhibuje zánětlivou odpověď a přirozenou imunitu. IL-1F7 byl nalezen také v jádře, kde může fungovat jako nukleární faktor. Tento cytokin se může vázat nebo muže být sám ligandem receptoru pro IL-18 (IL18R1/IL-1Rrp). Váže se na interleukin 18 binding protein (IL18BP), formuje komplex s beta podjednotkou receptoru IL-18 (IL-1F4) a inhibuje tak jeho aktivitu. Bylo popsáno 5 alternativních transkriptů kódujících různé isoformy IL-37.

IL-36β.

IL-36β je exprimován v krčních mandlích, kostní dřeni, srdci, placentě, plicích, varlatech, střevě, monocytech a B-lymfocytech. Podobá se nejvíce IL-36α (IL-1F6). Byly popsány 2 alternativní transkripty kódující týž protein.

IL-36γ.

IL-36γ je nejvíce produkován keratinocyty. Aktivuje NF-κB přes interleukin 1 receptor-like 2 (IL-1Rrp2) a je specificky inhibován pomocí IL-36ra. Jeho produkce stoupá po stimulaci IL-1β a TNF α, ale ne po stimulaci IL-18 nebo IFN-γ. IL-36γ hraje významnou roli v imunitě a zánětu kůže. Exprese je zvýšena během chronické kontaktní hypersenzitivity, při infekci virem herpes simplex a psoriáze.

IL-38.

IL-38 je exprimován v kůži a také B-lymfocyty v mandlích. Reguluje jak vrozenou, tak adaptivní imunitu. Váže se na solubilní receptor IL-1RI. Byly popsány 2 alternativní transkripty kódující týž protein.

IL-33.

IL-33 je syntetizován jako 31-kDa prekurzor a váže se na ST2 receptor a IL-1RAcP koreceptor, jejichž prostřednictvím spouští signalizační kaskády aktivující transkripční faktory jako je NF-κB a ERK, p38 a JNK MAPK kinázy. Prekurzorová forma IL-33 aktivuje signalizaci přes svůj receptor podobně jako IL-1α. Na druhou stranu, maturované formy IL-33(95-270), IL-33(99-270) a IL-33(109–270), které vytváří serin proteázy cathepsin G a elastáza, aktivují zánětlivé reakce s daleko větší účinností než jejich prekurzor. Zpracování prekurzoru IL-33 kaspázami, např. kaspázou-1, vede k inaktivaci jeho funkce.  IL-33 je také cytokin, který má dvě funkce. Kromě transkripčního faktoru, hraje podstatnou roli jako DAMP molekula. Z toho důvodu je neustále přítomen v endoteliálních buňkách a po vypuštění do extracelulárního prostoru ovlivňuje produkci cytokinů v nuocytech, Th2 lymfocytech, mastocytech, basofilech, eosinofilech, invariantních NK T (iNKT) buňkách a NK buňkách. IL-33 je považován za cytokin alergických a patogenem-indukovaných zánětlivých reakcí.

Cytokiny indukovaná produkce efektorových cytokinů.

IL-33 hraje roli v tzv. cytokiny indukované produkci efektorových cytokinů, čímž je míněna produkce efektorových cytokinů diferencovanými populacemi pomocných T lymfocytů (Th lymfocytů), které nejsou stimulovány antigenem přes T-buněčný receptor (TCR). IL-33 společně s aktivátorem STAT5 (IL-2, IL-7 nebo TSLP) zvyšuje expresi vlastního ST2 receptoru na Th2 diferencovaných T buňkách. Naivní T lymfocyty ani Th1 či Th17 buňky tento receptor na svém povrchu nemají. Tato zvýšená exprese vlastního receptoru je přímo kontrolována transkripčním faktorem GATA3 a funguje jako pozitivní zpětná vazba, kdy IL-33 sám zesiluje aktivaci vlastních signalizačních kaskád. IL-33 v kombinaci s IL-2, IL-7 nebo TSLP také stimuluje proliferaci. Efektorovým cytokinem, který je sekretován z Th2 lymfocytů po stimulaci IL-33 a IL-2, IL-7 neboTSLP a aktivaci NF-κB, je IL-13. Ten je strukturně velmi podobný interleukinu 4 (IL-4). IL-13 i IL-4 se vážou na stejný IL-4 receptor typu II a aktivují STAT6.  Podobné účinky má IL-1 na Th17 lymfocyty a IL-18 na Th1 buňky. IL-1 v kombinaci s nějakým aktivátorem STAT3 (IL-6, IL-21, IL-23) vykazují podobnou pozitivní zpětnou vazbu zvyšování exprese vlastního IL-1 receptoru a RORγt proteinu v Th17 lymfocytech. Efektorové cytokiny IL-1 vlivu na Th17 jsou IL-17A, IL-4 a IL-6. IL-18 společně s IL-12, což je STAT4 aktivátor, mají také pozitivní korelaci zvyšování exprese IL-18 receptoru a T-bet.

Nemoci a klinika.

IL-1 má hlavní roli v zánětech nervové soustavy. Během zánětu dochází ke zvýšení hladiny TNF a IL-1 v mozku a jejich přítomnost může způsobit zhroucení hematoencefalické bariéry. Bylo zjištěno, že polymorfismy v genech IL-1 přispívají ke genetické vnímavosti na některé druhy rakoviny, ankylozující spondylitidy a Graveovy choroby.  Jelikož byl původně IL-1 považován za hematopoetický faktor, byl podáván pacientům po transplantaci kostní dřeně, aby se dosáhlo zlepšení přihojení transplantátu. Záhy se ale zjistilo, že tito pacienti pak trpí příznaky systémového zánětu. Dále se tedy snaha soustředila na blokaci aktivity IL-1 pomocí antagonisty receptoru pro IL-1 (IL-1Ra), který je také znám pod generickým jménem ANAKINRA, ale kontrolní testy nakonec nedosáhly statistické významnosti.  Dnes je blokace aktivity IL-1 (především IL-1β) standardním léčebným postupem pro pacienty trpící mnoha autoimunitními onemocněními i lymfomy. Podávání IL-1Ra je kupříkladu schválená terapie pro pacienty s revmatoidní artritidou, jelikož výrazně zpomaluje destrukci tkání. Výhodou této terapie je přirozený výskyt IL-1Ra, z čehož vyplývá že není pro organismus toxická a nezpůsobuje gastrointestinální problémy.

Rodina interleukinu-1 (IL-1 rodina) obsahuje 11 různých cytokinů, které hrají hlavní úlohu v regulaci zánětlivých reakcí v důsledku infekcí či sterilního zánětu.

白介素-1包括11种细胞因子,在机体控制免疫和炎症反应中具有重要作用。


Dějiny.

Univerzitu se čtyřmi fakultami založil roku 1472 bavorský hrabě Ludvík IX. v Ingolstadtu. V letech 1549-1773 byla vedena jezuity, koncem 18. století byla modernizována a roku 1800 ji pozdější král Maxmilián I. Josef Bavorský reformoval a přenesl do Landshutu. Konečně roku 1826 ji král Ludvík I. Bavorský přestěhoval do Mnichova. Univerzita tehdy měla téměř 1000 studentů a roku 1840 dostala novou budovu v "Ludwigstrasse", severně od centra města.  V 19. století se univerzita rychle rozvíjela a v jejím profesorském sboru působila řada vynikajících učenců, například nositelé Nobelovy ceny, fyzikové Wilhelm Conrad Röntgen a Wilhelm Wien, chemik Richard Willstätter, dále matematik Arnold Sommerfeld nebo chirurg Ferdinand Sauerbruch a vystudovali zde i pozdější nobelisté Max Planck, Wolfgang Pauli nebo Werner Heisenberg.  Po roce 1933 ovládli univerzitu nacisté, vyhnali židovské profesory a studenti zde organizovali pálení nepřátelských knih. Roku 1943 byla odhalena protinacistická skupina Bílá růže a šest členů, v čele se sourozenci Schollovými bylo popraveno.  Po roce 1945 byly nejprve opraveny poničené budovy a od roku 1970 byla vybudována nová střediska pro medicinu v Grosshadern, veterinární medicinu v Oberschleissheimu a pro fyziku v Garchingu. V oblasti Grosshadern jihozápadně od města vzniklo velké centrum biologie, chemie a farmacie. Roku 2006 byla LMU vybrána v prvním kole tzv. Iniciativy pro excelenci spolkové vlády jako jedna z pěti vynikajících univerzit a získala velké prostředky pro další rozvoj.

Popis.

Centrem univerzity zůstávají budovy při Ludwigstrasse, kde je úřad presidenta, velká aula, společenskovědní obory a část matematiky. V sousedství je i ústřední knihovna. O něco severněji jsou budovy pedagogických, uměleckých a historických oborů, na jihozápad, v blízkosti Moderní pinakotéky jsou budovy matematiky a věd o Zemi. Na východním okraji Anglické zahrady je fakulta veterinárního lékařství, na západním okraji fakulta informatiky.  Na jihozápadě městského centra, v blízkosti Sendlinger Tor, jsou kliniky a budovy lékařské fakulty a další ústavy jsou různě po městě. Na jihozápadním okraji města vzniká velké centrum biologických a lékařských věd v Maritnsried-Grosshadern, kam by se měly soustředit všechny medicínské ústavy. Veterinární obory se nově budují v Oberschleissheimu a v Garchingu se LMU podílí na kampusu Technické univerzity, věnovaném experimentální fyzice.

Mnichovská univerzita, plným názvem Ludwig-Maxmilians-Universität München, zkráceně LMU je veřejná a samosprávná univerzita, jedna z nejvýznamnějších v Německu. Založena 1472, má dnes 19 fakult, kde ve více než 150 oborech studuje přes 48 tisíc studentů. Učitelé a absolventi LMU získali celkem 34 Nobelových cen, v mezinárodních srovnáních se univerzita umísťuje kolem 50. místa na světě a na 1.-3. místě v Německu.

路德维希-马克西米利安-慕尼黑大学(),简称为「慕尼黑大学」或「LMU」,是一所位于德国巴伐利亚州首府慕尼黑的综合性大学。


2013年澳洲網球公開賽

Vítězové.

Mužskou dvouhru potřetí v řadě ovládl první hráč světa Srb Novak Djoković, který tak získal čtvrtý melbourneský a celkově šestý grandslamový triumf.  Ženskou dvouhru vyhrála běloruská světová jednička Viktoria Azarenková, která titul obhájila z předchozího roku. Připsala si tak druhé grandslamové vítězství ve dvouhře.  V mužské čtyřhře zvítězila první nasazená dvojice amerických bratrů Bryana a Mika Bryanových. Oba sourozenci si na melbournském grandslamu připsali šestý titul (předchozí výhry: 2006, 2007, 2009, 2010, 2011) a celkově třináctý grandslamový v mužské čtyřhře.  V ženské čtyřhře získala titul nejvýše nasazená dvojice italských hráček Sary Erraniové a Roberty Vinciové. Pro obě tenistky výhra představovala premiérové vítězství v Melbourne Parku a celkově třetí triumf v ženské grandslamové čtyřhře.  První grandslamový titul si ve smíšené čtyřhře připsala australská dvojice Jarmila Gajdošová a Matthew Ebden, startující na divokou kartu.

Finanční odměny.

Australian Open 2013 vydal na finančních odměnách nejvíce v celé historii tenisu s celkovým rozpočtem 30 miliónů australských dolarů. Rozpočet představoval výrazné navýšení odměn vůči předchozím ročníkům. Jednalo se o výsledek schůzky tenistů okruhu ATP, kteří byli nespokojeni s rozdíly v přerozdělování výdělků u hráčů, jež vypadli v prvních kolech. Vítězové dvouhry obdrželi prémii 2 430 000 australských dolarů. Všechny částky jsou uváděny v australských dolarech (AUD); odměny ve čtyřhrách pak celkově na pár.

Bodové hodnocení do žebříčku ATP a WTA.

Tabulka uvádí zisk bodů do žebříčku ATP a WTA pro každého hráče v závislosti na kole turnaje, ve kterém vypadl.

Divoké karty.

Následující tenisté obdrželi divokou kartu do hlavních soutěží.

Kvalifikanti.

Následující tenisté postoupili do hlavních soutěží z kvalifikace.

Australian Open 2013 představoval 101. ročník úvodního tenisového grandslamu sezóny, konaný v rozmezí 14. až 27. ledna. Hrál se v melbourneském areálu Melbourne Park na 25 otevřených dvorcích s tvrdým umělým povrchem Plexicushion. Organizátory události byly Mezinárodní tenisová federace a Australský tenisový svaz. Turnaj byl součástí mužského okruhu ATP World Tour 2013 a ženského okruhu WTA Tour 2013. Vítězové si do žebříčků připsali dva tisíce bodů.

2013年澳洲网球公开赛是2013年举行的第一项网球大满贯赛事,也是第101届澳洲网球公开赛。比赛场地类型为室外硬地球场。举办地点在澳洲墨尔本墨尔本公园球场。举办日期是2013年1月14日至1月27日。比赛包含由职业选手参加的单打、同性别双打和混合双打,青年组和轮椅组则有单打和双打赛事。


Historie.

Příslušníci různých náboženských skupin odcházeli v průběhu 16. a 17. století z Anglie do Nizozemska, kde měli na rozdíl od Anglie náboženskou svobodu. I Otcové poutníci byli Angličané, kterým bylo umožněno žít v Nizozemsku. Důvodem rozhodnutí odejít do Ameriky byla snaha o uchování jejich anglické kulturní identity. Otcové poutníci odpluli v počtu 102 lidí včetně posádky z jihoanglického Plymouth na palubě lodi Mayflower.  Otcové poutníci založili Plymouth ve dnešním státě Massachusetts, USA. To bylo teprve druhé úspěšné osídlení Ameriky Angličany. Před nimi již byla založena královská kolonie Jamestown, Virginie (1607), kam také původně jejich loď Mayflower směřovala, než byla v důsledku bouřlivého počasí zahnána severněji.  Počátky osady nebyly lehké, skupinu sužovaly nemoce, kterými se nakazili během plavby. První zimu přežila jen polovina.  V pozdějších letech do Nového světa směřovaly též další skupiny evropských osadníků. Postupně vzniklo 13 kolonií, které se v letech 1775–1783 úspěšně postavily na odpor britské koloniální správě ve válce o nezávislost.  Termín Poutníci poprvé použil ve svých vzpomínkách William Bradford, jemuž vděčíme za naše historické poznatky o této náboženské skupině v období 1608–1647. Termín Otcové poutníci se běžně používá až od 19.století.

Tradiční výklady.

V souvislosti se založením osady a dalším pojetím dějin a kultury bývá zdůrazňován význam hledání náboženské svobody. Tu však měli Poutníci i v Nizozemsku. Nešlo jim jen o náboženskou svobodu, ale i o uchování vlastní kulturní identity.  Domorodci poskytli osadníkům nezbytnou pomoc při obstarávání potravin. Slavnost úrody na podzim roku 1621 se tradičně považuje za historicky první Den díkuvzdání, který je dnes největším svátkem v USA.

Otcové poutníci ("Pilgrim Fathers") založili v roce 1620 kolonii v Plymouth, USA. Jednalo se o první trvalé evropské osídlení v USA.

朝圣先辈(英语:Pilgrims,或Pilgrim Fathers)是普利茅斯殖民地(今美国马萨诸塞州普利茅斯)的早期欧洲定居者。


Měnové agregáty.

K měření množství peněz v ekonomice se používají měnové agregáty, označované velkým písmenem M a číslicí od 1 do 5. Např. M1 označuje peníze v nejužším vymezení, jde o agregát s největší likviditou, a každý další agregát představuje pojetí širší. Měnový agregát vyššího stupně tedy v sobě zahrnuje celý předchozí měnový agregát a navíc i nějaké další, méně likvidní aktivum. Pomocí měnových agregátů je definována empirická definice peněz a pomocí zvoleného agregátu centrální banky měří množství peněz v oběhu. Náplň jednotlivých agregátů může být v různých ekonomikách rozdílná a mění se i v čase, což závisí na centrálních bankách jednotlivých zemí.  <nowiki>*</nowiki> Česká národní banka ovšem zahrnuje pod měnový agregát M2 vedle M1 následující aktiva:

Vlivy působící na peněžní zásobu.

Množství peněz je v gesci centrální banky prostřednictvím měnové báze, která v sobě zahrnuje oběživo a vklady komerčních bank u centrální banky. Kromě ovlivňování této báze centrální bankou (viz níže) dochází k tzv. multiplikaci peněz, procesu, při kterém se činností komerčních banky vytvářejí "nové" peníze. Poměr mezi peněžní zásobou a měnovou bází se nazývá peněžní multiplikátor. Výše multiplikátoru závisí na poměru oběživa, vkladů a rezerv komerčních bank. Tyto poměry jsou ovlivněny mnoha faktory, například úrokovou mírou, výší povinných minimálních rezerv i celkovým stavem ekonomiky.

Nástroje pro regulaci peněžní zásoby.

Centrální banka má několik možností, jak ovlivňovat množství peněz.

Souvislost s inflací a hospodářským cyklem.

Dle kvantitativní teorie peněz je míra inflace v dlouhém období přímo úměrná změně množství peněz v ekonomice.

Peněžní zásoba (nabídka peněz) je celkové množství peněz dostupných v ekonomice v daném okamžiku. Existuje několik typů peněžní zásoby, tzv. měnových agregátů, lišících se šíří pojmového vymezení peněz s určitým stupněm likvidity. Obvykle se má peněžní zásobou na mysli souhrn aktiv s nejvyšší mírou likvidity, tedy oběživo kolující v národním hospodářství jednoho státu nebo v měnové unii států (bankovky a mince), které není v bankách, a vklady na požádání (vklady u finančních institucí).

在经济学中,货币供应量是指在某一个特定时间点中,货币资产的总量。尽管有很多种定义“货币”的方法,但标准的测量一般包括了流通货币与活期存款。货币供应量有3个定义,分别是M0、M1及M2,但部分地区会定义为M1、M2及M3。


Životopis.

V roce 1923 Nikolaj Iljič Kamov promoval na Tomském polytechnickém institutu. Od tohoto roku pracoval na různých pozicích v leteckých továrnách SSSR.  V roce 1929 začal pracovat společně s Nikolajem Kirilovičem Skržinským na projektu autogyry s kloubovým rotorem KASKR-1 (zkratka KAmov-SKRžinskij). 25. září 1929 provedl stroj první vzlet, pilotem byl Ivan V. Michejev, v zadním kokpitu seděl Nikolaj I. Kamov. KASKR-1 připomínal autogyru Cierva C.8 španělského leteckého konstruktéra Juana de la Ciervy. Krátce poté dvojice mladých ruských konstruktérů zhotovila vylepšenou verzi KASKR-2. Mezi členy týmu KASKR byl tou dobou i začínající Michail Leonťjevič Mil, později zakladatel konkurenční konstrukční kanceláře Mil.  V roce 1930 byla sestavena speciální skupina pro autogyry v CAGI, k níž se N. I. Kamov připojil v roce 1931. V roce 1933 se skupina transformovala v Otděl osobych konstrukcij (rusky Oтдeл oсoбых кoнстpyкций, zkr. OOK) se třemi divizemi. Divize byly vedeny V. A. Kuzněcovem, N. I. Kamovem a N. K. Skržinským. Divize aerodynamiky byla vedena M. L. Milem.  V roce 1940 byl založen na letišti Podosinki poblíž železniční stanice Uchtomskaja Závod č. 290, první konstrukční kancelář v SSSR specializovaná na produkci autogyr. Autor myšlenky N. I. Kamov se stal hlavním konstruktérem a vedoucím mužem, M. L. Mil byl ustanoven jeho zástupcem. Závod č. 290 vyráběl autogyry CAGI A-7 (které byly vyvinuty již dříve a v roce 1937 získaly státní atestaci) ve vojenské verzi A-7-3a. Pokračující druhá světová válka způsobila přerušení výroby. V roce 1943 byl zastaven i Kamovův projekt autogyry AK. V tuto chvíli však měl Kamov již dost zkušeností, aby mohl přejít z autogyry ke konstrukci helikoptéry. Po skončení války se země s vyspělým leteckým průmyslem SSSR nevyjímaje soustředily na vývoj letadla schopného kolmého vzletu a přistání, visu ve vzduchu a pomalého horizontálního pohybu libovolným směrem. Tyto parametry splňoval vrtulník.  Prvním Kamovovým vrtulníkem byl malý, ale pohyblivý Ka-8 s koaxiálním rotorem, na němž pracoval od roku 1945. Byl hotov v roce 1947. Díky svým rozměrům a manévrovacím schopnostem zaujal vedení sovětského námořnictva, nevyžadoval totiž zvláštní úpravy na menších plavidlech, odkud by operoval. Stroj neměl kapotáž a byl pojmenován Irkutjanin (rusky Иркутянин, což znamená obyvatel Irkutska - na počest Kamovova rodiště). Vrchní velitel námořnictva admirál Nikolaj Gerasimovič Kuzněcov dostal nápad založit konstrukční kancelář pod Kamovovým velením specializovanou na námořní helikoptéry. Od tohoto dne byly aktivity N. I. Kamova orientovány na námořnictvo. Úspěšná demonstrace vrtulníku vedla ke vzniku experimentální konstrukční kanceláře č. 2 (OKB č. 2) nařízením ministra leteckého průmyslu Michaila Vasiljeviče Chruničova ze 7. října 1948. Tímto vznikla slavná konstrukční kancelář Kamov. Lidé z projektu Ka-8 byli převedeni do nové kanceláře pod Kamovovo vedení. Konstruktérovi se dostalo gratulací i od Stalina.  Následoval vývoj vrtulníku Kamov Ka-10, jehož koncepce byla podobná předchozímu Ka-8. Šlo rovněž o malý nekapotovaný vrtulník s motorem AI-4 pohánějícím koaxiální rotor. V říjnu 1950 proběhly zkoušky na lodi Maxim Gorkij, během nichž se typ osvědčil. Byl to zároveň první start vrtulníku z lodi v historii SSSR. Následovala nevelká sériová produkce. Kamov se poté podílel na vývoji dalších helikoptér, např. Ka-15, Ka-18, Ka-25, Ka-26 a také na těžkém konvertoplánu Ka-22 zvaném Vintokryl.  Nikolaj Iljič Kamov zemřel 24. listopadu 1973, nedožil se prvního zkušebního letu helikoptéry Ka-27, na které se svou skupinou techniků pracoval. Je pochován na moskevském hřbitově Novoděviči. Značka Kamov byla zachována, novým šéfkonstruktérem a vedoucím kanceláře byl vybrán vedením obranné složky Ústředního komitétu komunistické strany SSSR ze tří kandidátů tehdy teprve 35letý Sergej Viktorovič Michejev, vedoucí jedné z divizí.

Nikolaj Iljič Kamov (rusky Николай Ильич Камов,, Irkutsk - 24. listopadu 1973, Moskva) byl zakladatel a hlavní konstruktér sovětské konstrukční kanceláře Kamov (rusky Особое Конструкторское Бюро Камов, zkráceně ОКБ Камов, tovární prefix Ka), proslulé zejména výrobou vrtulníků s koaxiálním rotorem. Kancelář se však zabývala i jinými konstrukcemi, např. aerosaněmi pro sovětskou poštu spadající pod Ministerstvo spojů.

尼古拉·伊里奇·卡莫夫(,1902年-1973年),苏联飞机设计师。苏联直升机设计卡莫夫设计局的主要创建人之一。