獅子航空610號班機空難

Pátrání.

Do pátrací operace byla zapojena indonéská pátrací a záchranná agentura ("Badan Nasional Pencarian dan Pertolongan), indonéské vojenské letectvo a indonéské a singapurské námořnictvo." Do akce byli nasazeni potápěči, sonar a podvodní dron. Ke 30. říjnu byly posbírány všechny objekty plovoucí na hladině poté se také po rozšíření zóny pátrání z 25 na 50 námořních mil objevila informace, že byl nalezen pod vodou velký objekt, který by mohl být trupem letadla a zároveň byl zachycen signál, který může pocházet z černých skříněk. To se také potvrdilo a ve čtvrtek 1. listopadu přišla zpráva, že byl vyzdvižen zapisovač letových údajů (flight data recorder – FDR) zaznamenávající informace o letu. Zapisovač hlasu v pilotní kabině (cockpit voice recorder – CVR) byl nalezen až 14.1.2019, tedy více než 2 měsíce po nehodě, a to přibližně v místě dopadu letadla 30 m pod hladinou, ale pod 8 m vrstvou bahna. V době zveřejnění předběžné zprávy nebyla ještě CVR nalezena, takže údaje z ní do zprávy nemohly být zahrnuty.  Množství a poloha trosek ukazuje na náraz o velké energii.  Mezi pasažéry bylo mnoho vládních úředníků i dva cizinci.

Okolnosti nehody.

Dne 28. listopadu 2018 byla zveřejněna předběžná zpráva z vyšetřování letecké nehody, z které vyplývá následující.  28. října 2018, tedy den před nehodou, letělo předmětné letadlo na pravidelném letu z Denpasar do Jakarta jako let JT43. Během předletové kontroly diskutoval kapitán JT43 s technikem údřžbu, který byla před letem na letadle provedená, včetně výměny indikátoru úhlu náběhu (AoA – Angle of Attack) a bylo mu sděleno, že po výměně proběhla jeho úspěšná zkouška.  Během vzletu JT43 došlo po zvednutí příďového podvozku k aktivaci tzv. stick shakeru (zařízení, které upozorňuje pilota na příliš vysoký úhel náběhu a blížící se pád), který zůstal aktivní po celý zbytek letu. Ve výšce zhruba 400 stop nad terénem se na primárním letovém displayi objevilo varování IAS DISAGREE, které znamená, že údaj o indikované vzdušné rychlosti (IAS) z jedné strany se liší od údaje z druhé strany (čidla jsou zdvojená) a je tudíž nespolehlivý. Poté předal kapitán řízení prvnímu důstojníkovi a zkontroloval údaje o indikované vzdušné rychlosti z levé a pravé strany a porovnal je se záložním indikátorem, čímž zjistil, že údaj na levém primárním letovém displeji je nesprávný. V tu chvíli si kapitán také všiml, že letadlo začalo automaticky vyvažovat ve smyslu těžký na hlavu (AND – Aircraft Nose Down), načež přepnul přepínače elektrického pohonu stabilizátoru (STAB TRIM) do polohy vypnuto (CUT OUT) a první důstojník od té doby pokračoval v letu za použití pouze ručního vyvažování a to až do přistání. Jinak proběhl let bez dalších mimořádností. Po přistání v Jakartě oznámil kapitán inženýrovi údržby výskyt varování o nesprávné vzdušné rychlosti (IAS DISAGREE), nesprávné nadmořské výšce (ALT DISAGREE) a rozdílu tlaku mezi dvěma hydraulickými okruhy zpětné vazby do řízení (FEEL DIFF PRESS). Technici provedli úržbu dotyčných systémů a po jejich úspěšných testech na zemi konstatovali, že problémy byly vyřešeny.  Druhý den ráno, 29.10.2018, odletělo letadlo z Jakarty s cílem v Pangkal Pinang. Zapisovač letových dat (část tzv. černé skříňky) zaznamenal rozdíl mezi údaji z pravého a levého indikátoru úhlu náběhu (Angle of Attack – AoA) o zhruba 20°, který trval až do konce záznamu (tedy do okamžiku havárie). Během zvednutí příďového podvozku při vzletu došlo k aktivaci stick shakeru na levé straně. Stick shaker zůstal aktivní po většinu letu.  První důstojník během letu žádal řídícího letového provozu o údaje o výšce a rychlosti a rovněž mu hlásil problém s řízením letadla.  Po zatažení vztakových klapek po vzletu zaznamenal zapisovač letových dat aktivaci automatického vyvažování ve smyslu těžký na hlavu (AND), na což posádka reagovala vyvažováním v opačném smyslu, tedy těžký na ocas (ANU) a opětovným vytažením vztlakových klapek do polohy pro vzlet, po čemž automatické vyvažování AND ustalo. Poté posádka vztlakové klapky definitivně zatáhla načež začalo opětovné přetahování se mezi automatickým vyvažování (AND) a vyvažováním posádky (ANU), které trvalo až do konce záznamu.

Piloti.

Kapitán byl indické národnosti a jeho celkový nálet byl 6028 hodin, z toho 5176 hodin na typu Boeing 737-8.  První důstojník byl indonéské národnosti a jeho celkový nálet byl 5174 hodin, z toho 4286 hodin na typu Boeing 737-8.

Letadlo.

Boeing 737 MAX 8 registrační značky PK-LQP, rok výroby 2018, celkový nálet 895 hodin/443 cyklů.

Počasí.

V místě odletu panovalo od času vzletu až do času nehody dobré počasí pro bezpečné provedení letu. Teplota se pohybovala mezi 26 a 27 stupni Celsia, vál slabý vítr a bylo oblačno se základnou mraků kolem 2000 stop nad letištěm. Moře mělo v místě a čase dopadu teplotu 0 – 8°C.

Palubní deník.

Od 26. do 28. října 2018 bylo do palubního deníku letadla zapsáno několik záznamů o chybách různých systémů. Jednalo se o výpadky indikace vzdušné rychlosti a výšky na levém primárnám letovém displayi, indikace poruchy automatických vyvažovacích systémů (Speed trim a Mach trim) a odpojení systému automatického ovládání tahu motorů (auto-throttle arm disconnect) během vzletu. Po každém letu byly systémy prověřeny a byly provedeny předepsané úkony, ale jelikož se problémy stále opakovaly, byl 27. října preventivně vyměněn indikátor úhlu náběhu (vyměněný kus byl po nehodě zajištěn a stal se předmětem zkoumání vyšetřovatelů). Nicméně 28.10. se problémy vyskytly znovu. Jednalo se o let JT43 den před nehodou, jehož potíže byly popsány výše. Po letu JT43 28. října byly propláchnuty levé pitot-statické systémy (systémy zodpovědné za indikaci vzdušné rychlosti a výšky) a vyčištěn elektrický konektor počítače systému zpětné vazby podélného řízení (elevator feel computer).

Bezpečnostní doporučení.

Indonéská Národní komise pro bezpečnost v dopravě (KNKT) vydala po nehodě pro Lion Air dvě bezpečností doporučení. V prvním konstatuje, že let JT43 (tj. let přecházející havarovanému letu) neměl být proveden, protože letadlo bylo neletuschopné (aktivní stick shaker po téměř celou dobu letu) a kapitán měl rozhodnout o návratu na výchozí letiště (Denpasar). Dle doporučení by Lion Air měl zlepšit povědomí svých pilotů o neletuschopnosti letadla a zlepšit tím kuturu bezpečnosti letecké společnosti. Druhé doporučení vytýká Lion Air nesoulad mezi počtem palubních průvodčích ve dvou dokumentech letu JT610, z nichž jeden uvádí 5 a druhý 6 a vyzývá k zajišnění právného vyplňování letové dokumentace.

Reakce Boeingu.

6. listopadu 2018 vydal Boeing oběžník letovým posádkám Boeingu 737 MAX 8 a 9, ve kterém popisuje, jak postupovat v případě nevyžádaného automatického zásahu do řízení, kdy v důsledku chybných údajů ze senzoru úhlu náběhu dojde k potlačení letadla nosem dolů během manuálního letu (bez použití autopilota). Jako důvod vydání Boeing uvedl, že chtějí "zdůraznit postup při poruše vyvažování poskytnutý v dokumentaci jako jeden z nestandardních checklistů (Runaway Stabilizer NonNormal Checklist)".  10. listopadu 2018 poslal Boeing zprávu všem provozovatelům (tzv. MOM – Multi-operator Message) typu 737 NG a 737 MAX, ve kterém popisuje fungování systému MCAS (Maneuvering Characteristics Augmentation System), jehož nesprávná funkce mohla být příčinou havárie. Součástí zprávy je i popis nouzového postup pro případ nesprávné funkce systému MCAS. 12. března (tedy 2 dny po nehodě letu Ethiopian Airlines 302 ) vydal Boeing prohlášení, ve kterém říká, že v posledních několika měsících pracoval v reakci na nehodu Lion Air 610 na vylepšení softwaru řízení, aby tak učinil "bezpečné letadlo ještě bezpečnějším". Vylepšení má spočívat v úpravě MCAS, změnu v zobrazovaných informacích na primárním letovém displayi, změny v dokumentaci a ve výcviku posádek. MCAS měl být touto úpravou učiněn odolnější vůči chybnému vztupu ze senzorů a také by měl mít omezenější rozsah tak, aby za každých okolností zachovával autoritu výškového kormidla.

Bezpečnost typů Boeing 737 MAX.

Nehoda již také rozvířila diskuzi, jestli tento nejnovější model od společnosti Boeing je bezpečný. Letecké společnosti zatím objednaly minimálně 4 700 kusů tohoto modelu a 219 z nich je již používáno. V souvislosti s tím již indonéská vláda nařídila inspekci všech strojů stejného typu.  Po nehodě letu Ethiopian airlines 302 dne 10. března 2019 byla všechna letadla typu Boeing 737 MAX celosvětově uzeměna.

Let Lion Air 610 byl pravidelný let indonéské nízkonákladové společnosti Lion Air z Jakarty do Pangkalpinangu na ostrově Bangka u Sumatry. Letoun Boeing 737 MAX 8 se zřítil do moře 29. října 2018 v 6:33 místního času (29. října 2018 v 0:33 středoevropského času) se 189 lidmi na palubě. Třináct minut po startu požádal pilot o návrat, poté došlo ke ztrátě kontaktu a letadlo se zřítilo. Podle informací z Flightradar24 se letadlo začalo otáčet a na hladinu dopadlo ve vysoké rychlosti, což způsobilo jeho roztrhání na kusy. Šlo o první ze dvou nehod typu Boeing 737 MAX od doby, kdy vstoupil do provozu.

狮子航空610号班机(IATA:JT610,ICAO:LNI610;)是由印尼狮子航空运营的从雅加达苏加诺-哈达国际机场飞往邦加槟港德帕蒂·阿米尔机场的国内定期客运航班。于2018年10月29日清晨6:20分从苏加诺-哈达国际机场起飞13分钟后坠毁。在爪哇岛海岸外的爪哇海发现飞机残骸。官员预测恐怕机上所有189名乘客和机组人员都不幸已经罹难,仅1天后,印尼官方公布已经寻获了24具遗体和飞机残骸,证实610班机已经坠毁印尼爪哇海,机上无人生还。11月1日印尼交通部长布迪·苏马迪希望澳大利亚就狮航公司空难后临时禁止乘坐该公司航班作出解释。


Příprava a struktura.

Diisopropylamid lithný se obvykle připravuje reakcí chladného (0 až −78 °C) roztoku diisopropylaminu v tetrahydrofuranu (THF) s "N"-butyllithiem.  Při disociaci je diisopropylamid protonován za vzniku diisopropylaminu. Diisopropylamin má v THF pK 36, jeho konjugovaná zásada může tedy deprotonovat kyselejší sloučeniny; řada těchto sloučenin patří mezi kyseliny s obecným vzorcem RC"H"Z, kde Z = C(O)R', COR' nebo CN. Běžné protické funkční skupiny jako alkoholy a karboxylové kyseliny lze také snadno deprotonovat.  Podobně jako většina ostatních organolithných sloučenin není diisopropylamid lithný solí, ale přesto je značně polární. V roztocích vytváří shluky; míra shlukování závisí na vlastnostech použitého rozpouštědla. V THF se vyskytuje převážně jako solvatovaný dimer. V nepolárních rozpouštědlech, k jakým patří mimo jiné toluen, tvoří oligomery, které jsou navzájem v rovnováze závislé na teplotě; při pokojové teplotě jsou v největších množstvích přítomny trimery a tetramery. Při snižování teploty dochází k tvorbě pentamerních i složitějších oligomerních struktur.  V pevném skupenství je tato látka značně pyroforická, ovšem v roztocích tuto vlastnost obvykle nemá. Je komerčně dostupná ve formě roztoků v polárních aprotických rozpouštědlech jako jsou THF a diethylether, ovšem pro použití v malých množstvích (do 50 mmol) je mnohem častější a méně nákladná příprava přímo v laboratoři.

Kinetické a termodynamické zásady.

Deprotonace karbonových kyselin může být řízena kineticky i termodynamicky. Při kineticky řízené deprotonaci je třeba použít zásadu, která obsahuje stericky ovlivněné funkční skupiny; například při použití fenylacetonu při deprotonaci vzniknou dva různé enoláty. Ukázalo se, že když diisopropylamid lithný deprotonuje methylovou skupinu, tak se jedná o kineticky řízenou reakci. Slabší zásady jako jsou alkoxidy, které substrát deprotonují vratně, vytvářejí termodynamicky stabilnější benzylové enoláty. Alternativou k použití slabých zásadad je přítomnost silných zásad v nižších koncentracích, než má příslušný keton; například u směsi hydridu sodného s tetrahydrofuranem nebo dimethylformamidem (DMF) reaguje zásada pouze na rozhraní mezi roztokem a pevnou fází. Molekula ketonu může být deprotonována na "kinetickém" místě. Vzniklý enolát může reagovat s dalším ketonem a vytvořit tak výměnou protonů termodynamický enolát, a to i v aprotických rozpouštědlech, která neuvolňují hydroniové ionty.  Za určitých podmínek může diisopropylamid lithný fungovat jako nukleofil.

Diisopropylamid lithný je organická sloučenina lithia se vzorcem [(CH)CH]NLi. Používá se v organické syntéze jako silná zásada; jeho časté používání vyplývá z dobré rozpustnosti v nepolárních rozpouštědlech a z nenukleofilní povahy této látky. V čisté podobě jde o bezbarvou pevnou látku, ovšem často se připravuje a používá pouze jako roztok.

二异丙基氨基锂,又称LDA,化学式为[(CH)CH]NLi。在有机化学中,LDA通常作为碱被用于去质子化碳氢化合物。LDA因可溶于非极性有机溶剂中,而被广泛应用。LDA属于非亲核性强碱。


胡安·奥兰多·埃尔南德斯

Politika.

Hernández vystudoval právo na Universidad Nacional Autónoma de Honduras a v letech 1988–1989 byl předsedou asociace studentů práva na této univerzitě. V roce 1995 získal magisterský titul v právní administrativě na státní univerzitě v New Yorku. Začal pracovat jako právník a notář. Podnikl také podnikatelskou činnost a stal se majitelem kávové plantáže, hotelového řetězce a rozhlasových a televizních společností.  Hernández, který od roku 2001 zastupoval departement Lempira, v březnu 2009 nahradil Porfirio Lobo Sosa, který byl jmenován kandidátem na prezidentské volby, předsedou Národní strany Honduras. Od 25. ledna 2010 do 13. června 2013 byl také předsedou Národního kongresu, od kterého odstoupil v souvislosti s vlastní volební kampaní v prezidentských volbách. Během volební kampaně se zavázal vytvářet nové sociální programy, které poskytují více materiální pomoci nejchudším a kvalitnějším komunálním službám. Oznámil změny v oblasti vzdělávání, zaměřené na zvýšení úrovně univerzálnosti vzdělání, stejně jako na boj proti zločinu, což je jeden z hlavních problémů země. Navrhl pro tento účel zřízení zvláštních jednotek vojenské policie.  V prezidentských volbách konaných 24. listopadu 2013 získal 36,9% hlasů podpory a obsadil tak první místo. Jeho hlavní soupeř byla Xiomara Castro, manželka bývalého prezidenta Manuela Zelaya, který byl svržen v roce 2009 v důsledku převratu. Xiomara Castro však neuznala výsledky vyhlášené Nejvyšším volebním tribunálem a její manžel vyzval k demonstraci.  Na žádost národní strany Hondurasu 23. dubna 2015 odstranil Nejvyšší soud články ústavy a trestního řádu zakazují prezidentovi druhé po sobě jdoucím funkčním období. Prezidentské volby v Hondurasu v roce 2017 vyhrál opět Hernández. Zpoždění v počítání hlasů a manipulačních obviněních pak opakovaně vedla k nepokojům a protestům, po níž vláda uložila noční zákaz vycházení. Třicet demonstrantů bylo zabito a více než 800 zatčeno. Podle OSN a Meziamerické komise pro lidská práva "mnoho z nich bylo převeleno do vojenských zařízení, kde byli brutálně poraženi, uráženi a někdy mučeni". Dne 17. prosince 2017 vyhlásil Nejvyšší volební soud Hernandez se 43% hlasů za vítěze, zatímco jeho soupeř Salvador Nasralla by měl dosáhnout 41,5%. Opozice nepřijala výsledek, i když část hlasování již byla přepočítána, aniž by se výsledek změnil.

Juan Orlando Hernández Alvarado (* 28. října 1968, Gracias, Honduras) známý též jako JOH, je honduraský politik, obchodník a 55. prezident Hondurasu. Je prvním honduraským prezidentem, který byl zvolen do druhého funkčního období.

胡安·奥兰多·埃尔南德斯·叶南德兹(;,通常简写为JOH;1968年-10月28日),洪都拉斯政治家和商人,2013年洪都拉斯总统选举中获胜,2014年1月27日在首都特古西加尔巴的国家体育场正式宣誓就职。他是保守派政党国民党成员,此前曾在2010年至2013年担任国民议会议长。


Silniční doprava.

Silniční infrastruktura ve Vietnamu má délku okolo 260 000 km, z toho je jen 19 % zpevněných silnic. 40 % sítě je ve špatném stavu. Infrastruktura se skládá z různých typů cest, přičemž 20 000 km tvoří dálnice a 24 000 provinční silnice. Do roku 2015 bylo postaveno více než 700 km dálnic a rychlostních silnic, 500 km je stále ve výstavbě.

Rychlostní silnice.

Rychlostní silnice jsou ve Vietnamu poměrné novinkou. Silniční provoz se rozrůstá, ale většina silnic je nebezpečných kvůli zastaralosti. Rychlostní silnice řeší problém na hlavních tazích tím, že oddělují rychlý silniční provoz od pomalého.  Ve Vietnamu jsou definovány 2 typy rychlostních silnic. Rychlostní kategorie jsou čtyři: 60, 80, 100 a 120 km/h. Obecně mají na rychlostní silnici přístup auta, autobusy, nákladní auta a "công nông" (zemědělská vozidla) a všechny typy motocyklů jsou zakázány.

Vodní doprava.

Trajekty.

Většina trajektových spojů byla nahrazená mosty, ale trajekty stále fungují pro vozidla, které nemají povolený přístup na rychlostní silnice.

Letecká doprava.

Důležitost letecké dopravy rapidně roste. Linka mezi Hanojí a Ho Či Minovým městem je od roku 2016 7. nejvytíženější linkou na světě. V roce 2017 se na ní přepravilo 6 769 823 pasažérů.

Letiště.

Vietnam má 37 civilních letišť, včetně 3 mezinárodních. Mezi mezinárodní letiště patří: Noi Bai International Airport v Hanoji, Da Nang v Da Nangu a letiště Tan Son Nhat v Hočiminovém Městě. Tan Son Nhat je největší Vietnamské letiště. V roce 2017 odbavilo 62 milionů pasažérů, což bylo 19% zvýšení oproti roku 2016. Vietnamské aerolinie (Vietnam Airlines) létají na 79 mezinárodních letišť a vlastní 83 letadel. Druhým největším domácím dopravcem je VietJet Air, kteří mají 47 letadel.

Doprava ve Vietnamu se rapidně zlepšuje z hlediska kvality a kvantity. Nejvíce se rozvíjí silniční doprava, většina silnic je nebezpečných a pomalých kvůli zastaralosti silniční infrastruktury. V posledních letech se zintenzivnila výstavba rychlostních silnic. Letecká doprava je důležitá při cestování na delší vzdálenosti. Metro je v procesu výstavby ve dvou metropolích Vietnamu, v Hanoji a Ho Či Minově městě.

越南交通是越南公路交通、铁路交通、空运、水运等的总称。航空业较为薄弱 主管机关为越南交通运输部。


Analogové komponentní video.

Reprodukce video signálu na zobrazovacím zařízení (například CRT) je přímý proces komplikovaný množstvím zdrojů signálu. DVD, VHS, počítače, herní konzole apod. ukládají, zpracovávají a vysílají video signály, z nichž každý lze přenášet více způsoby. Jedním ze způsobů, jak zachovat čistotu signálu, je rozdělení do více signálových složek, které se vzájemně nebudou rušit. Takto rozdělený signál se nazývá komponentní video. S-Video, RGB a YPP obsahují dva nebo více samostatných signálů a jsou tedy všechny komponentními signály. Pro většinu běžných videozařízení se používá tříkanálový systém využívající BNC konektory nebo cinch. Typické rozlišení je 480i (DVD) a 576i (analogové televizní vysílání v USA a Japonsku). Pro počítačové monitory existuje konektor VGA nesoucí rozlišení 640x480, 800x600, 1024x768, 1152x864, 1280x1024 i větší.

RGB analogové komponentní video.

Všemožné RGB standardy jako např. RGB, RGBHV, RGsB nevyžadují žádnou kompresi ani limit pro barevnou hloubku nebo rozlišení, ale vyžadují velkou šířku pásma k přenosu signálu a obsahují mnoho redundantních dat, protože každý kanál obsahuje velké množství stejného černobílého obrazu. Současně s tím počítače přenášely tento signál prostřednictvím portu VGA. Mnoho televizorů, zejména v Evropě, přenáší RGB konektorem SCART. Všechny arkádové hry, kromě prvních, vektorových a černobílých, používají RGB obrazovky.  Kromě červených, zelených a modrých barevných signálů vyžaduje RGB dva další signály pro synchronizaci obrazovky. Používá se několik metod:  Kompozitní synchronizace je běžná v připojení SCART (pomocí kolíků 17 [zem] a 19 [kompozitní výstup] nebo 20 [kompozitní vstup]). RGBS vyžaduje čtyři dráty - červenou, zelenou, modrou a synchronizaci. Pokud se používají samostatné kabely, synchronizační kabel je obvykle žlutý (stejně jako kabel kompozitního videa) nebo bílý.  Separátní synchronizace je nejběžnější u VGA, používaného po celém světě pro analogové monitory. Tento způsob přenosu je označován RGBHV, protože horizontální a vertikální synchronizační pulzy jsou vysílány v samostatných kanálech. Tento přenos vyžaduje pět vodičů. Pokud se používají samostatné kabely, můžou být barevně označeny H – žlutá, V – bílá; H – žlutá, V – černá; H – šedá, V – černá.  Synchronizace se zelenou (SoG) je méně častá a zatímco některé monitory VGA ji podporují, většina z nich ne. Sony je velkým zastáncem SoG a většina monitorů (a jejich řada herních konzolí PlayStation) ji využívají. Stejně jako zařízení, která používají kompozitní video nebo S-video, vyžadují zařízení používající SoG další obvody pro odstranění synchronizačního signálu ze zelené složky. Monitor, který nepodporuje SoG, zobrazí obraz v odstínech zelené, pokud se mu tedy bez synchronizačního pulzu podaří vůbec něco zobrazit.  Se synchronizací na modré a červené se téměř nesetkáme. Používá se jen u speciálních zařízení.  Synchronizace na kompozitu (nezaměňovat s kompozitní synchronizací) se běžně používá na zařízeních, která vysílají kompozitní video i RGB přes SCART. Signál RGB se používá pro barevné informace, zatímco vodič kompozitního videa vede synchronizační pulzy. Toto je spíše horší způsob synchronizace, protože se na obraze často objevují šachovnicové artefakty. Kvalita obrazu je ale podstatně lepší, než samotné kompozitní video.  Luma synchronizace používá signál Y z S-Video namísto kompozitního vodiče. Toho lze použít u propojení SCART, protože kompozitní video a luminance S-Videa je u SCARTu vedena stejným vodičem. Na rozdíl od synchronizace na kompozitu zde nedochází k šachovnicovým artefaktům. Lma synchronizace se používá na zařízeních, která neobsahují kompozitní synchronizaci, jako například Sony PlayStation a některé modely Nintendo 64.

Analogové komponentní video na bázi luminance.

Rozšířené variace komponentních analogových videosignálů nevedou skutečnou červenou, zelenou a modrou, ale bezbarvou složku zvanou luminance, která poskytuje informace o jasu (jako v černobílém videu). Druhou signálovou složkou je chrominance, která nese informace o barvě. Příkladem tohoto přenosu je S-video (dva samostatné signály) a YPP (tři samostatné signály). Oba se používají u DVD přehrávačů.  Převod videa na luma a chroma signál umožňuje chrominanční podvrstva, metoda používaná kodeky JPEG a MPEG pro snížení nároků na úložiště.  Mnoho televizí, DVD přehrávačů, monitorů, projektorů a dalších video zařízení najednou používalo vstup nebo výstup YPP  Při připojení zdroje videa k obrazovce podporující poměr stran 4:3 i 16:9 se systém automaticky přepne.

Digitální komponentní video.

Digitální video vede všechny složky obrazu jedním vodičem. Umožňuje nést vyšší rozlišení než analog, například 480p, 576i, 576p, 720p, 1080i, či 1080p.  RGB komponentní video bylo nahrazeno moderními digitálními rozhraními jako DisplayPort a Digital Visual Interface (DVI), nebo High-Definition Multimedia Interface (HDMI) určené pro domácí systémy. Tato rozhraní mají vyšší rozlišení, větší dynamický rozsah a mohou podporovat DRM. Vymizení analogu je způsobeno především nástupem plochých digitálních obrazovek a možností vést video i audio jediným kabelem, ale také kvůli deformaci při převodu signálů mezi analogem a digitálem, zvlášť u vyšších rozlišení, která jsou náchylná na rušení.

Mezinárodní standardy.

Příklady mezinárodních standardů pro komponentní video:

Komponentní video je video signál, který je přenášen alespoň dvěma kanály. V běžném užití tento název označuje analogový způsob přenosu obrazu po třech samostatných vodičích. Komponentní video může být kontrastováno kompozitním videem (NTSC, PAL nebo SECAM), ve kterém jsou všechny části obrazu spojeny do jednoho signálu. Stejně jako kompozití video, ani komponentní video nepřenáší zvuk, takže bývá často spojeno s audio vodiči.

色差端子(英语:Component Video Connector)是把模拟视频中的明度、彩度、同步脉冲分解开来各自传送的端子。在没有其他限定条件时,该词即指YPP接口。


Historie.

Území, na kterém se nachází současné město Aktau, bylo již ve starověku obýváno kmenem Skytů. Archeologické nálezy však naznačují, že osídlení bylo spíše řídké, a to i přesto, že touto oblastí vedla jedna z tras Hedvábné stezky. Příčinou byl zřejmě polopouštní charakter krajiny a s tím spojený nedostatek pitné vody.  Situace se však radikálně změnila na počátku druhé poloviny 20. století, když byla v oblasti objevena bohatá naleziště uranu a zejména ropy. V roce 1958 založili prospektoři hledající uranová ložiska osadu "Melovoje", nazvanou podle jména zálivu, u nějž vznikla. Po dobudování zařízení pro těžbu bylo osada přejmenována na "Gurjev-20" a uzavřena. V roce 1963 bylo uzavření odvoláno a nově vznikající město dostalo jméno "Aktau". Avšak již o rok později bylo přejmenováno znovu, tentokrát se mu dostalo názvu "Ševčenko" na počest ukrajinského básníka Tarase Ševčenka, který žil v letech 1850–1857 ve vyhnanství ve městě Novopetrskoje vzdáleném asi 100 km severozápadním směrem. Jméno bylo vybráno, protože velké množství prvních obyvatel, kteří se přistěhovali za pracovními příležitostmi, bylo ukrajinského původu. Po rozpadu Sovětského svazu bylo v roce 1991 městu navráceno jméno "Aktau".

Geografie.

Aktau leží v jihozápadní části Kazachstánu v Mangystauské oblasti na poloostrově Mangyšlak na pobřeží Kaspického moře. Vzhledem k poloze v Kaspické nížině je nadmořská výška většiny území záporná, tedy pod hladinou světového oceánu. Pobřeží Kaspického moře je tvořeno jak písčitými plážemi, vhodnými k rekreaci, tak skalnatými útesy. Aktau je tak v letním období vyhledávaným turistickým cílem nejen pro obyvatele Kazachstánu ale i sousedních zemí.  Ve městě je zcela unikátní systém označování domů. Většina ulic nemá jméno a identifikaci adresného místa určuje tříčíselný kód, označující čtvrť, dům a byt. Tento systém pochází z dob zakládání města, kdy vznikající zástavba byla plánována jako dočasné ubytování pro těžaře.

Podnebí.

Podnebí v Aktau je charakterizováno jako studené aridní se suchými léty a mírnými zimami. Plážová sezóna trvá od května do září s průměrnou teplotou vody 21 °C.  Přehled průměrné teploty a srážek podle měsíců:

Ekonomika a infrastruktura.

Průmysl a energetika.

Převažujícím odvětvím průmyslu jsou podniky zaměřené na zpracování ropy a jejích produktů. V tomto odvětví patří Aktau k nejvýznamnějším centrům v Kazachstánu. K tomu přispívá i strategická poloha jako přístavního města u Kaspického moře.  Od roku 1973 byl na území města v provozu jaderný reaktor BN-350 FBR. Byl využíván nejen pro výrobu elektrické energie, ale i k produkci plutonia a k odsolování mořské vody. V devadesátých letech jeho využití postupně klesalo a v roce 1999 musel být odstaven z důvodu nedostatku vhodného paliva.

Projekt dalšího rozvoje.

V roce 2007 představil prezident Kazachstánu Nursultan Nazarbajev nový velkorysý projekt dalšího rozvoje města. Na severozápad od stávajícího města mělo být postaveno město zcela nové. Na ploše 4 km2 byly naplánovány jak obytné, tak obchodní čtvrti. V srpnu 2013 byl projekt odvolán.

Doprava.

Město je dopravně obsluhováno zejména autobusy, nezanedbatelný vliv má i taxislužba. Vnitrostátní a mezinárodní spojení zajišťuje železniční a letecká doprava, největší význam má ovšem doprava vodní. Přístav Aktau se nachází na východním pobřeží Kaspického moře a je jediným přístavem v Kazachstánu určeným pro mezinárodní nákladní přepravu, zejména ropy a ropných produktů. Trajekt z Aktau do Baku v Ázerbájdžánu je součástí mezinárodního projektu novodobé Hedvábné stezky z Číny do evropských zemí.

Aktau () je město v Kazachstánu. Leží v Mangystauské oblasti v jihozápadní části země na pobřeží Kaspického moře asi kilometrů od hlavního města Astany. Žije zde obyvatel.

阿克套(;)是哈萨克斯坦斯坦西部、里海沿岸城市,也是曼格斯套州首府。2019年初统计,该市人口183 097人。城名在哈萨克斯坦语的意思是「白色山地」的意思,因为这是从里海眺望城市的景色。 城市是因石油而建立的,由于起初是军事重镇,当地的街道没有名字,要寄信到当地就改为填写小区编号、大厦编号和单元号。


Poloha.

Rinjani je sopka v ostrovním oblouku Malých Sund. Ostrovní oblouk byl vytvořen subdukcí oceánské kůry indoaustralské desky. Sopky sundského ostrovního oblouku mají vysokou sopečnou aktivitu. Nedaleko od sopky se nachází na ostrově Sumbawa v Mount Tambora, která v roce 1815 měla sílu sopečné erupce dle indexu vulkanické aktivity VEI 7.  Založením národního Gunung Rinjani National Parkná v roce 1997 se hora dostala pod ochranu. Správa národního parku organizuje přístup do kráteru. Kráter má rozměry 6×8,5 km a nachází se v něm 230 metrů hluboké kráterové jezero Segara Anak. Obyvateli více než 20 vesnic kolem v okolí je sopka uctívána jako posvátná hora. Mezi řeky, které na Rinjani pramení, patří tskéje největší Jangkok.

Sopečné erupce.

Dle výzkumu mezinárodního týmu vědců je erupce sopka Salamas v vulkanickém komplexu Rinjani v roce 1257 za špatné léto následující roku 1258 v Evropě. Vědci označuji rok 1258, stejně jako rok 1816 rokem bez léta. Toto bylo potvrzeno analýzou vrtných jader z Grónska a Antarktidy, které dokládají mohutné vulkanické erupce v polovině 13. století. Porovnáním materiálu vrtaných jader jádra s usazeninami okolo sopky byla erupce přiřazena Mount Samalas. Podle údajů z letokruhů stromu byl rok 1259 třetí nejchladnější ze severní polokoule za posledních 1000 let.  V normanských kronikách z Coutance se lze dočíst, že tohoto roku prakticky nebylo léto. Počasí bylo čas sklizně bylo velmi deštivé a studené, sklizeň obilí a sklizeň hroznů nebyla dobrá. V Anglii zhoršila erupce potravinovou krizi. V důsledku sopečné erupce byl podle kroniky "Babad Lombok" Pamatan, hlavní města království Lombok, zcela zničeno.  Výbuch měl sílu VEI 7 a je datován do období od května do října 1257. Výška sloupce kouře byla 43 kilometrů, a objem pyroklastických sedimentů byl až 100 krychlových kilometrů. Pravděpodobně žádná jiná sopečné erupce za posledních 2000 let neoslabila více záření ze Slunce emisemi kysličníku siřičitého. Tato erupce a několik následných erupcí mělo zpětné účinky a dlouhodobém horizontu přispělo k chladnější epizoda v severní polokouli, tzv. malé době ledově.  Poslední velké erupce sopky byla v květnu 2009, květnu 2010, září 2016 a v červenci 2018.

Rinjani je stratovulkán na indonéském ostrově Lombok a po Kerinci je druhou nejvyšší indonéskou sopkou o nadmořské výšce 3726 metrů.

林贾尼火山()是印度尼西亚的火山,位于由西努沙登加拉省负责管辖的龙目岛,海拔高度3,726米,与日本富士山相若,是印尼第二高的火山、印尼群岛第三大高山及全球排名38的地形突起度高峰。破火山口呈椭圆形,长6公里、阔8.5公里,部分被水深约200米的火山湖覆盖,湖面高度约海拔2,000米,破火山口也有温泉。


Historie.

Ke konci říše Tchang autorita její vlády klesala a povstání Chuang Čchaoa v letech 874–884 ještě více oslabilo moc ústředních úřadů. V následujících desetiletích regionální vojenští guvernéři "ťie-tu-š’" spravovali svěřená území prakticky nezávisle.  Oblast dolního dolního toku Jang-c’-ťiang ovládal Kao Pchien, od roku 879 "ťie-tu-š’" Chuaj-nanu se sídlem v Kuang-lingu (dnešní Jang-čou), nedokázal však udržet regionální stabilitu a roku 887 prohrál v bojích s konkurenty a zahynul. Z nastalých bojů o moc vyšel vítězně vojevůdce Jang Sing-mi, začínající jako vůdce jedné z mnoha malých lupičských band. Roku 892 Jang Sing-miho pozici uznala tchangská vláda udělením titulu "ťie-tu-š’" Chuaj-nanu. Roku 902 navíc obdržel titul knížete z Wu (). Jang Sing-mi uhájil a rozšířil svá území v bojích s Ču Wenem ovládajícím většinu severní Číny, Čchien Liouem, kontrolujícím dnešní Če-ťiang, jihovýchodně od domény Jang Sing-miho a dalšími menšími regionálními pány. Území Wu pak zahrnovalo střed a jih moderní provincie An-chuej, střední a jižní část Ťiang-si, východ Chu-peje a většinu provincie Ťiang-su (jejíž dobývání se protáhlo do roku 618). Hlavním městem panství bylo Kuang-ling.  Jang Sing-mi roku 905 zemřel, jeho syn a nástupce Jang Wo neuznal Ču Wenův převrat roku 907, kterým byl svržen poslední císař říše Tchang a na místě tchangského státu založena říše Pozdní Liang. Od roku 907 tak Jang Wo stál v čele zcela nezávislého království Wu. Jang Wo závisel na vlivných generálech svého otce, především Sü Wenovi a Čang Chaovi, když se začal vymykat jejich vlivu, zavraždili ho a na trůn dosadili jeho mladšího bratra Jang Lung-jena. Sü Wen poté zabil i Čang Chaoa a fakticky vládl státu Wu ze svého sídla v Ťin-lingu (dnešní Nanking). Loutkového panovníka Jang Lung-jena a každodenní provoz vlády v hlavním městě kontroloval Sü Wenův syn Sü Č’-sün a po jeho zavraždění znepřáteleným dvořanem roku 618 Sü Wenův adoptivní syn Sü Č’-kao.  S utichnutím bojů, v nichž vznikl stát Wu, a stabilizací politické situace se pod vedením Sü Wena i Sü Č’-kaoa jeho původně vojenská správa posouvala k civilnějšímu rázu, namísto důstojníků získali váhu konfuciánští úředníci a roku 909 byly obnoveny úřednické zkoušky, jako v prvním post-tchangském státu.  Jang Lung-jen roku 620 onemocněl a zemřel, Sü Wen na trůn dosadil jeho mladšího bratra Jang Pchua. Roku 927 Sü Wen zemřel a jeho postavení v říši převzal Sü Č’-kao, který koncem téhož roku nechal Jang Pchua povýšit na císaře. Po čtyřech letech, v nichž nahradil staré stoupence Sü Wena spolehlivě loajálními hodnostáři, po Sü Wenově vzoru přesídlil do Ťin-lingu a dění v hlavním městě ponechal pod řízením svého syna, Sü Ťing-tchunga. Roku 937 se Sü Č’-kao rozhodl převzít moc i formálně, sesadil Jang Pchua, prohlásil se císařem a stát přejmenoval na Čchi. Po dvou letech se rozhodl využít prestiže zaniklé tchangské říše a přisvojit si nárok na její dědictví; stát přejmenoval na Tchang (kvůli odlišení od svého vzoru je historiky nazýván Jižní Tchang) a sám se prohlásil za potomka tchangských císařů a změnil si jméno na Li Pien.

Říše Wu () byl v letech 907–937 jeden z jihočínských států období Pěti dynastií a deseti říší. Rozkládal se v oblasti dolního toku Jang-c’-ťiang, zahrnoval moderní provincii Ťiang-su a části provincií Ťiang-si, An-chuej a Chu-pej. Vznikl roku 907, když Jang Wo, ovládající zmíněný region, odmítl uznat svržení posledního císaře říše Tchang a nástup říše Pozdní Liang v severní Číně. Faktickou moc ve státě držel generál Sü Wen a po něm jeho adoptivní syn Sü Č’-kao, který roku 937 svrhl posledního panovníka z rodu Jang a prohlásil se císařem státu Čchi (roku 939 přejmenovaného na (Jižní) Tchang.

吴()是五代时十国之一,为杨行密所建,又称杨吴、南吴、弘农、淮南。


Pokrmy.

Korejské potraviny lze do velké míry rozdělit do skupin "hlavní pokrmy" (주식), "vedlejší pokrmy" (부식) a "dezerty" (후식). Hlavní pokrmy jsou vyrobeny z obilovin, jako je bap (miska rýže), juk (kaše) a guksu (nudle).

Polévky.

Polévky jsou nedílnou součástí korejské kuchyně. V Korejích je polévka podávána jako součást hlavního jídla (nikoli před nebo po hlavním jídle). Polévky guk se často připravují z masa, měkkýšů a zeleniny. Jjigae jsou syté kořeněné polévky nebo dušená masa.

Nudle.

Nudle a nudlové pokrmy v korejské kuchyni jsou označovány jako guksu nebo myeon. Pšeničné nudle (milguksu) byly speciální pokrm podávaný na oslavách (narozeniny, svatby...).

Nápoje.

Alkoholické nápoje.

Nejoblíbenějším korejským alkoholickým nápojem je sodžu (소주|燒酒) vyráběné z rýže, batátů nebo ječmene. Sodžu je průhledné a má přibližně 22% alkoholu. Je oblíbeným nápojem vysokoškolských studentů a obchodníků.  Nejprodávanějšími korejskými pivy (maekju) jsou ležáky, které se vyrábějí z rýže. Korejské pivo je sladší. Na jihokorejském trhu s pivem dominují dva hlavní pivovary: Hite Brewery a Oriental Brewery. Taedonggang je severokorejské pivo vyráběné v pivovaru se sídlem v Pchjongjangu od roku 2002.  Yakju je rafinovaný průhledný likér fermentovaný z rýže, přičemž nejznámějším je cheongju.  V korejské kuchyni kromě rýžového vína existují také ovocná a bylinná vína.

Nealkoholické nápoje.

Všechny korejské nealkoholické tradiční nápoje jsou označovány jako eumcheong nebo eumcheongnyu (음청류 飮淸類), česky doslovně přeloženo jako "čisté nápoje". Podle historických dokumentů týkajících korejské kuchyně bylo zaznamenáno 193 tradičních korejských nealkoholických nápojů (eumcheongnyu). Eumcheongnyu zahrnují například: čaje, hwachae (ovocné punče), sikhye (sladké rýžové nápoje), sujeonggwa (rajčatové punče), jang (fermentované kyselé džusové šťávy), suksu (bylinné nápoje).

Korejská kuchyně () je národní kuchyně Korejského poloostrova, tedy Jižní Koreji a Severní Koreji. Korejská kuchyně se vyvinula po staletí korejských sociálních a politických změn. Pochází z dávných zemědělských a kočovných tradic v Koreji a v jižním Mandžusku. Korejská kuchyně se vyvíjela interakcí přírodního prostředí a různých kulturních trendů.

韩国料理(),又称韩餐、韩食、韩国菜/朝鲜菜、朝鲜料理()等,泛指朝鲜民族的饮食文化。韩国料理以清淡为主,少油腻,多有辣。韩国料理有着阴阳五行的思想,即将“咸、甜、酸、苦、辣”五味和“红、绿、白、黑、黄”五色融入菜肴。因此韩国菜拥有非常缤纷的色彩和相当丰富的配菜,并重视摆盘的协调,食具使用习惯独特于汉字文化圈,而且朝鲜半岛季节变化明显也会使菜色呈现不同的风貌。


Pozadí.

Kerčský průliv leží mezi Tamaňským poloostrovem v ruském Krasnodarském kraji a poloostrovem Krym, jenž byl v roce 2014 Ruskem anektován, a je jedinou námořní cestou do Azovského moře. V květnu 2018 byl napříč průlivem dokončen Krymský most, čímž byl výrazně omezen prostor pro plavbu. Federální služba bezpečnosti, pod niž spadá i ochrana hranic a pobřežní stráž, od té doby v průlivu prověřuje lodě mířící z a do ukrajinských přístavů ještě důkladněji, což výrazně zpomaluje lodní dopravu.  Podle smlouvy z roku 2003, mohou průplav ruské i ukrajinské lodě svobodně využívat, průjezd vojenských lodí je ale třeba předem ohlásit a následovat formální postup pro průchod přes úžinu. Oba státy mají právo na inspekci plavidel plující do nebo z Azovského moře. Podle Režimu vojenských lodí rezoluce OSN o mořském právu, mají válečné lodě na moři imunitu vůči jurisdikci pobřežního státu, pokud však některá válečná loď nesplňuje zákony a předpisy pobřežního státu, týkající se průchodu pobřežním mořem, pobřežní stát může požadovat, aby loď okamžitě opustila pobřežní moře.  Lodě jiných zemí zde při plavbě musí mít souhlas obou stran. Ukrajinští radikálové požadovali zrušit dohodu s Ruskem o Azovském moři. Kdyby byla smlouva vypovězena, podle platného mezinárodního práva, by každému pobřežnímu státu patřila výsostná práva jen v pobřežním 12mílovém pásmu a ostatní vody Azovského moře by se staly tzv. internacionálním mořem. Volně operovat v Azovském moři by pak mohly také například lodě států NATO.  V březnu 2018 zadržela Ukrajina ruskou rybářskou loď "Nord" s deseti Rusy na palubě. Kapitán čelí na Ukrajině až pěti letům vězení kvůli „nezákonné návštěvě Krymu s cílem poškodit státní zájmy". Posádka byla obviněna, že v rozporu s ukrajinskými zákony využívá krymský přístav Kerč okupovaný Ruskem a bez povolení loví v Azovském moři. Kyjev loď zabavil a nabízí v aukčním prodeji. V srpnu byl Ukrajinou zadržen ruský tanker MV "Mechanik Pogodin" (IMO: 9598397, MMSI: 273354720) v přístavu Cherson. Uvedené incidenty se obešly bez mezinárodních intervencí a Ukrajina je odmítla řešit diplomatickou cestou. Ruská strana posílila hraniční inspekce v Azovském moři.  23. září proplul Kerčskou úžinou, za doprovodu plavidel ruské pobřežní stráže, armádní konvoj dvou ukrajinských bojových lodí.  Evropský parlament schválil dne 25. října 2018 návrh usnesení, kterým byly stanovené zvýšené sankce proti Rusku v případě zhoršení situace v Azovském moři.

Průběh.

V dopoledních hodinách 25. listopadu 2018 se ke Kerčskému průlivu blížily od jihu tři lodě ukrajinského námořnictva, dva dělové čluny projektu 58155 "Gjurza-M", "Berďansk" (P175, ex U175) a "Nikopol" (P176, ex U176), a remorkér "Jany Kapu" (A947, ex "Krasnoperekopsk" U947, ex RB-308; Projekt 498 "Protej"), a chystaly se jím proplout do Azovského moře. Naproti se jim vydaly (nejméně) dvě plavidla ruské pobřežní stráže, oceánský remorkér "Don" (353) projektu 745P a hlídková loď "Izumrud" (354) projektu 22460 "Rubin". Ukrajinské lodě byly obviněny z narušení ruských teritoriálních vod, pokračovaly však v cestě. Ukrajina protestovala, že přesun Rusku oznámila. Podle agentury Bellingcat vstoupily ukrajinské lodě do ruských vod jak u Krymu, tak u pevninského Ruska.  Podle ukrajinského námořnictva byl následně "Jany Kapu" poškozen poté, co do něj "Don" najel. Průjezd pod Krymským mostem kolem poledne zablokovala ruská nákladní loď, což zastavilo veškerou lodní dopravu skrz průliv. V oblasti se objevily i ruské vzdušné síly, dva bitevní vrtulníky Ka-52 a dva letouny blízké palebné podpory Su-25.  Kolem půl osmé večer oznámilo ukrajinské námořnictvo, že jeho lodě se vracejí zpět do Oděsy. Hodinu na to zahájily ruské síly na ukrajinské lodě palbu a donutily je tak zastavit. Střelbou byly poškozeny oba dělové čluny a šest ukrajinských námořníků zraněno. Poté byly všechny tři lodě obsazeny jednotkami Specnazu. Jejich posádky byly zajaty a spolu se zabranými loděmi dopraveny do přístavu Kerč. Na lodích byli také přítomni agenti ukrajinské zpravodajské služby SBU. Den poté byla civilní doprava skrz průliv opět obnovena.

Reakce.

V reakci na incident navrhl týž den ukrajinský prezident Porošenko vyhlášení výjimečného stavu; tento návrh byl následující den večer ukrajinským parlamentem schválen. Oproti původnímu návrhu, který počítal s celostátní platností po 60 dnů, platí přijatá varianta na 30 dnů a jen v 10 oblastech na pobřeží a na východní hranici. Podle Porošenka by se stav měl týkat zejména armádní pohotovosti, pohotovosti systémů civilní obrany a povolání záloh na cvičení.  26. listopadu se též konalo mimořádné zasedání Rady bezpečnosti OSN, ruskou verzi incidentu jako narušení ruských státních hranic podpořili kromě Ruska jen zástupci Číny, Kazachstánu a Bolívie. Čtyři státy se zdržely hlasování, sedm bylo proti. Návrh tak neprošel.

Vrácení plavidel.

Dne 18. listopadu 2019 ruské ministerstvo obrany oznámilo, že všechna tři zadrženená plavidla byla vrácena Ukrajině. Z azovského moře byla odtažena.

Incident v Kerčském průlivu (též incident u Kerčského průlivu) se odehrál 25. listopadu 2018, když ruská pobřežní stráž zabránila třem lodím ukrajinského námořnictva ve využití Kerčského průlivu.

2018年刻赤海峡冲突发生在2018年11月25日,当时一艘俄罗斯货船拦截了3艘乌克兰海军舰只,阻止其通过横跨刻赤海峡的克里米亚大桥。俄罗斯在其吞并的克里米亚附近向三艘乌克兰舰只开火并强行登上船只,扣押船只和船员们。两艘炮艇和一艘拖船在追逐中被俄罗斯特种部队俘获,冲突导致六名乌克兰船员受伤。


Kobří efekt.

Dalšími názvy jsou Efekt kobra a Efekt kobry. Je označení pro situaci, kdy pokus o vyřešení ještě více prohloubí daný problém. Tento pojem můžeme také použít v ekonomice a hospodářství v případě, kdy dochází k jejich nesprávné stimulaci. Pod tímto názvem byla napsána i kniha v roce 2001, kterou napsal německý ekonom Horst Sieber.  Tento efekt vznikl z anekdoty z doby Britské Indie, kdy vládu znepokojoval počet kober v Dillí a tak nabídla odměnu za každou mrtvou kobru. Toho však podnikavý lidé využili a začali kobry chovat, proto aby je mohli posléze zabít a dostat za to zaplaceno. O těchto podvodech se dozvěděla vláda a placení za mrtvé kobry zrušila, tudíž chovatelé vypustili kobry do volné přírody a jejich počet se ještě zvětšil. Toto zdánlivě účinné řešení situaci ještě zhoršilo.

Příklady.

V historii existuje mnoho příkladů tohoto efektu např. daň z oken, která byla vybírána v Anglii až do poloviny 19. století. Tato daň měla mít za cíl hlavně bohaté, protože se předpokládalo, že čím více bude jedinec bohatý, tím větší bude mít dům a v něm více oken. Touto daní se však docílilo jen toho, že se začaly stavět domy s méně okny a stávající okna se zazdívala. Dalším příkladem jsou evropské kvóty pro rybáře. Evropská unie zavedla kvóty na množství ulovených ryb, pokud rybáři ulovili více, než byla kvóta, byly jim účtovány vysoké pokuty. Kontrola však byla jen na břehu, tudíž přesah který byl nad kvótou rybáři vyhodili do moře. Avšak většina úlovku, která byla vypuštěna zpět, tento proces nepřežila

Campbellovo pravidlo (), také označováno jako Campbellův zákon, je pravidlo, které zavedl Donald T. Campbell v roce 1976. Pravidlo uvádí:

坎贝尔定律(英语:Campbell's law)是源自于常常写关于研究方法文章的社会学家兼心理学家唐纳·坎贝尔(Donald T. Campbell)的一个说法。这说法指出,「若一个社会指标被用于社会决策的程度越高,这指标就越容易受到腐化的压力影响,也越倾向扭曲和损害这指标所测定的社会过程(The more any quantitative social indicator is used for social decision-making, the more subject it will be to corruption pressures and the more apt it will be to distort and corrupt the social processes it is intended to monitor)。」


Cíle autoprezentace.

Subjekty prostřednictvím autoprezentace cíleně představují svému okolí jisté obrazy svého chování, z čeho mají následně užitek. Nejčastějším cílem je vyvolání pocitu oblíbenosti a kompetence od svého publika. Ve všeobecnosti lze rozlišit dva hlavní cíle:

Mezilidské cíle.

Cíleným výsledkem autoprezentace je v tomto případě přimět své okolí k jistému chováni vzhledem k osobě subjektu. Muže jít o nabytí respektu, moci, popularity, obdivu a jiných subjektem vyžadovaných sociálních benefitů.

Sebepojetí.

Důležitým cílem je zachování své vlastní podstaty. Subjekt tedy pozměňuje své chování tak, aby bylo v souladu s tím, jak vnímá a chce být vnímán sám sebou, přičemž jeho prioritním cílem v tomto případě není vyvolání stejného dojmu u svého okolí.

Způsoby autoprezentace.

Rozlišujeme 3 základní způsoby autoprezentace:

Verbální.

Subjekt realizuje prezentaci sebe samého prostřednictvím verbální komunikace, tedy jazyka a řeči.

Neverbální.

Jde o autoprezentaci, založenou na neverbální komunikaci, tedy prostřednictvím fyzického vzhledu, gestiky, nebo mimiky.

Pomocí rekvizit.

Jde o snahu o vyvolání jistého dojmu u svého publika na základě významu vztahů mezi subjektem a danou rekvizitou. S tímto způsobem autoprezentace souvisí například výběr sociálních skupin, ve kterých se subjekt angažuje a pod.

Negativa a nevýhody autoprezentace.

Autoprezentaci lze označit za úspěšnou, jestliže publikum neiniciuje zpochybňování cíle subjektu. Nejčastějšími příčinami neuspokojení cíle autoprezentace, jsou skutečnosti, kdy způsoby prezentování sebe samého nejsou v souladu s vnímáním subjektu daným publikem. Tedy čím více má publikum informací o danému subjektu, tím menší prostor je ponechán pro vytváření vlastní identity.

Autoprezentace (z řec. autos = sám; z lat. praesens = přítomný) je stylizované (adaptivní) i spontánní (expresivní) objektivizování sebe sama svými činy a výtvory, kulturou osobního projevu a vystupováním, svým dílem a celým životním slohem (stylem), sebeprezentace.

在社会学和社会心理学中,印象管理是目标导向的有意识的或者无意识的过程。人们试图通过在社会互动中管制或者控制信息来影响其他人对一个人、一件事或者一个物的看法(Piwinger & Ebert 2001, pp. 1–2)。印象管理也常常与自我展示同义,代表人们试图影响他人对个人形象的认知。印象管理同样涉及职业交往和公共关系中的一些实践活动,这个术语常常被用来描述公司或者组织公共形象的形成。


Doprava.

Letecká doprava.

Bandar Lampung vlastní letiště Radin Inten II (TKG) v sousední oblasti Jižní Lampung. Do letiště je možné přijet městskou veřejnou dopravou, například autobusem a minibusem.

Silniční doprava.

Bandar Lampung má několik alternativ klasické silniční dopravy. Nejoblíbenější je minibus nazvaný angkot, zkratka od Angkutan Kota (doslovně přeloženo jako městská doprava). Angkoty jezdí po celém městě, provozují je soukromníci (poměrně levně). V současné době (2018) jezdí anagkoty na trasách Tanjung Karang - Garuntang, Tanjung Karang - Teluk Betung, Tanjung Karang - Rajabasa, Tanjung Karang - Sukarame, Tanjung Karang - Langkapura a mnoho dalších méně významných tras.  Dopravní kancelář Bandarlampung oznámila, že v říjnu 2011 bude v Sukarame sloužit na dvou ze sedmi plánovaných tras autobusem Rapid Transit - komplexu Rajabasa-Sukaraja a Sukaraja-Korpri.

Železniční doprava.

Stanice Tanjung Karang v Bandaru Lampungu je konečná stanice železniční dopravy z Palembangu, ačkoli železniční trať pokračuje až do přístavu Panjang a Tarahan.

Vzdělání.

V roce 2009 měli obyvatelé města Bandar Lampung míru gramotnosti 94,3%, která se od roku 2005 mírně zvýšila z 93,5%.  V Bandar Lampungu je několik významných vysokých škol a univerzit, například TSMP Negeri 2 Bandar Lampung, SMP Negeri 1 Bandar Lampung, SMA Negeri 9 Bandar Lampung (známá jako Smalan), SMA Negeri 1 Bandar Lampung SMA Al-Kautsar Bandar Lampung (soukromá), SMA Fransiskus Bandar Lampung (soukromá), SMA Xaverius Pahoman (katolická soukromá škola, místně známá jako Xavepa), Lampung University, Muhammadiyah University of Lampung (známá jako UML: Universitas Muhammadiyah Lampung) a Malahayati univerzita (soukromá). V březnu 2011 měla škola Unila 70 866 absolventů.

Partnerská města.

Město Bandar Lampung je partnerské (tzv. dražební) město s těmito zahraničními městy:

Bandar Lampung je hlavní a největší město indonéské provincie Lampung. Nachází se na jihu Sumatry. Bandar Lampung je třetí největší město na ostrově po Medanu a Palembangu. Město bylo původně nazýváno Tanjungkarang-Telukbetung, kvůli sjednocení dvou hlavních osad v Lampungu. Jako brána Sumatry je Bandar Lampung kulturně rozmanité město.

班达楠榜是印尼楠榜省的首府,苏门答腊的第四大城市,以前是从爪哇进入苏门答腊的主要港口,印尼语意思是“漂浮的港口”。


Příprava.

Zpravodajská příprava operace trvala několik let. Podle zpravodajských informací byl tunel budován 2 roky a izraelští obyvatelé příhraniční oblasti opakovaně upozorňovali na zvuky ozývající se z podzemí. Podle armádních zdrojů IOS věděly o budování tunelů již od roku 2006 a informace od občanů důkladně prošetřovaly. Budování tunelů podle IOS souvisí s plánem Hizballáhu na vojenský útok proti Izraeli s cílem ovládnout část severní Galileje. Podle IOS bude celá operace pokračovat a budou při ní ničeny další tunely. Tunely jsou vyhledávány speciálně vyvinutou technologií pro lokalizaci tunelů.  Do samotné operace byly nasazeny těžké buldozery, nakladače, bagry a vrtné soupravy. Odborníci považují výstavbu tunelů v oblasti severní Galileje za mnohem obtížnější než tunelů budovaných Hamásem u Pásma Gazy. Zatímco poblíž Gazy je písčitá půda, kde je kopání snadnější, v severní Galileji je podloží vápencové a kopání bez použití techniky je nemožné.

Časová linie.

4. prosinec.

Během prvního dne jednotky IOS odhalily tunel vedoucí z libanonské vesnice Kfar, zasahující 40 metrů do izraelského území a ústící poblíž izraelského města Metula. Tunel měří celkem 800 metrů a je asi 24 metrů pod povrchem. Je vybaven elektrickými a komunikačním vedením a také větráním. Podle IOS je tunel nedokončený a tudíž nepředstavoval zvýšené bezpečnostní riziko.

5. prosinec.

IOS údajně začaly s lokalizací dalších dvou tunelů: jednoho vedoucího z libanonské Ramje a ústícího na izraelské straně u mošavu Zar'it a druhého, jehož vchod se má nacházet v libanonské obci Meiss Ej Jabal. Tvrzení je odvozeno z kamerového záznamu operace pořízeného kameramanem Hizballáhu.  Během dne se uskutečnila trojstranná schůzka mezi zástupci IOS, UNIFIL a libanonské armády. Schůzka byla označena za rutinní a týkala se tunelů budovaných Hizballáhem.

6. prosinec.

Příslušníci mírových jednotek OSN UNIFIl v Libanonu potvrdili existenci tunelu ústícího poblíž Metuly. IOS oznámily, že objevily druhý tunel, jež začíná poblíž libanonské vesnice Ramija. IOS požadovala po UNIFIL a libanonské armádě, aby se postaraly o zničení tunelů na libanonské straně. Zároveň UNIFIL a Libanon prohlásily za nepřímo odpovědné za existenci tunelů. Libanonský ministr zahraničí Gebran Bassil pověřil libanonského zástupce v OSN, aby podal stížnost na "Izraelem vedenou diplomatickou a politickou kampaň vedenou proti Libanonu a z přípravy útoku proti Libanonu".

8. prosinec.

Během dne zahájili izraelští vojáci palbu na tři osoby, které se přiblížily k hraničnímu plotu z libanonské strany. Podle libanonské strany se jednalo o hlídkující libanonské vojáky, podle IOS šlo o kriminální živly, které se pokoušely pod rouškou špatného počasí krást materiál izraelské armády.  Podle libanonských úřadů jsou tunely, jejichž existenci Izrael oznámil "staré a opuštěné a jejich existence byla Izraeli dávno známa. Dnes je využívá pro politické účely."

9. prosinec.

Mluvčí IOS Avichaj Adraee vyzval v arabštině obyvatele libanonských obcí Kfar Kila a Ramija, aby dočasně opustili své domovy, neboť Hizballáh pod nimi zřídidil síť teroristických tunelů.

11. prosinec.

IOS oznámily, že objevily v pořadí třetí tunel. Mediální útvar Hizballáhu zveřejnil množství fotografií, na kterých jsou zobrazeni příslušníci IOS při činnosti v rámci operace. UNIFIL vydalo prohlášení, ve kterém oficiálně potvrdilo existenci druhého tunelu a nazvalo kopání tunelů Hizballáhem za "vážnou záležitost". Do Moskvy odletěla delegace IOS pod vedením genmjr. Aharona Haliva, aby ruské straně poskytla bližší informace o probíhající operaci.

12. prosinec.

Z Ruska se vrátila vojenská delegace IOS. Žádná ze stran návštěvu nekomentovala.

16. prosinec.

IOS oznámily nález čtvrtého tunelu vedoucího z Libanonu do Izraele. Stejně jako předcházející tunely nepředstavuje podle tvrzení mluvčího IOS tento tunel bezpečnostní hrozbu. Přesto byl, stejně jako ty předcházející izraelskou armádou naplněn výbušninami.

17. prosinec.

Mírové jednotky OSN UNIFIL ve své zprávě oficiálně potvrdily, že minimálně dva tunely vedoucí z Libanonu do Izraele jsou porušením rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1701. UNIFIL dále uznaly existenci čtyř tunelů. Velení UNIFIL vyzvalo libanonskou vládu, aby podnikla kroky, které uvedou současný stav do souladu s rezolucí č. 1701. Na izraelsko-libanonské hranici došlo ke střetu mezi příslušníky izraelské a libanonské armády, když se izraelští vojáci pokoušeli na hranici natáhnout ostnatý drát a libanonští vojáci se jim v tom snažili zabránit s poukazem na to, že se tak děje na libanonském území. To ale IOS popřely s tím, že vše probíhalo na izraelském území. Při střetu nebyly použity žádné zbraně.  Rusko zaslalo libanonské vládě dopis, ve které ji vyzývá, aby zabránila v budování tunelů na svém území a porušování rezoluce č. 1701 RB OSN. Dopis je výsledkem jednání izraelské vojenské delegace v Moskvě z 11. prosince a telefonického rozhovoru mezi izraelským premiérem Netanjahuem a ruským prezidentem Putinem.

19. prosinec.

Na zvláštním zasedání RB OSN žádal Izrael, aby OSN odsoudila Hizballáh a označila ji za teroristickou. Izraelský velvyslanec při OSN Dany Dannon izraelský požadavek podpořil prezentací leteckých fotografií tunelů a úložišť zbraní. Po bouřlivém jednání RB nepodnikla proti Hizballáhu žádné kroky, přestože někteří členové RB vyjádřili nad činností Hizballáhu znepokojení.

26. prosinec.

IOS oznámily, že ""před několika dny"" byl nalezen v pořadí již pátý tunel. Ten byl následně zlikvidován pomocí výbušnin. Začátek tunelu se nacházel v Libanonu, v oblasti Ayta aš Šáb a v Izraeli ústil u mošavu Štula.

27. prosinec.

Podle prohlášení mluvčího IOS neutralizovala izraelská armáda tunely vedoucí z libanonské obce Kfar Kila. Při jejich ničení byly použity jak výbušniny, tak průmyslové materiály jako cement a bentonit. Mluvčí IOS také popřel podobnost tunelů budovaných Hizballáhem s tunely budovanými Hamásem v Pásmu Gazy. Tunely budované Hizballáhem jsou vybaveny ventilací, elektroinstalací a dokonce telefonní sítí. O takových tunelech podle mluvčího ""může Hamás pouze snít"".

13. leden.

IOS oznámila nalezení šestého tunelu. Obsahoval nejsofistikovanější vybavení včetně železničního systému pro transport vybavení a odpadků či schodů pro výstup. Nachází se 55 metrů pod zemí a na libanonském území ústí v obci Ramyeh. Velení IOS zároveň oznámilo ukončení operace s tím, že oblast bude dál monitorovat, neboť Hizballáh může budovat další tunely, které dosud nedosáhly izraelského území.

Kontroverze a kritika.

Kritické hlasy o operaci se ozvaly v Izraeli. Někteří komentátoři si všímají faktu, že operace byla zahájena právě v okamžiku, kdy vrcholí izraelská vnitropolitická krize, během níž byl izraelský premiér Benjamin Netanyahu obviněn z korupčního jednání. Objevilo se i tvrzení, že se jedná o PR akci s cílem odvést pozornost veřejnosti od vyšetřování. Komentátoři si také všímají faktu, že až dosud nebyly tunely takto ničeny.

Operace Severní štít (ang. Operation Northern Shield, hebr. מבצע מגן צפוני) je název vojenské operace zahájené izraelskou armádou 4. prosince 2018 na izraelsko-libanonské hranici. IOS se při této operaci zaměřuje na ničení tunelů vytvořených a provozovaných organizací Hizballáh působící v Libanonu. Velením operace je pověřeno Severní velitelství IOS a účastní se ho ženijní jednotky IOS včetně příslušníků speciální jednotky IOS Jahalom a izraelské zpravodajské organizace Aman. IOS při této operaci neopustí území Izraele. Ukončení operace bylo oznámeno 13. ledna 2019 po nálezu šestého tunelu.

北盾行动是以色列在2018年12月4日展开的军事行动,目标为寻找并摧毁真主党所建造由黎巴嫩进入以色列北部的隧道。这次行动是伊朗-以色列冲突的其中一部分。国际社会普遍认为真主党是获伊朗资助和撑腰的恐怖组织,因此是次军事行动获得欧盟等西方国家支持。


Historie.

Roku 1470 se na území dnešní Ghany vylodili a usídlili Portugalci a pojmenovali ji "Zlatonosné pobřeží". Od 16. století pronikaly do země i další evropské národy. Ve vnitrozemí existovala v 17.–19. století Ašantská říše. V britsko-ašantských válkách bylo celé území postupně připojováno ke Spojenému království. V roce 1821 bylo Britské Zlatonosné pobřeží začleněno do území tzv. Britských západoafrických osad. Tento územní celek užíval od roku 1870 vlajku, odvozenou z britské státní námořní (služební) vlajky. Ta měla ve vlající části místní vlajkový emblém (badge), tvořený kruhovým polem převážně žluté barvy. V něm byl v přirozených barvách vyobrazen slon se zdviženým chobotem, palma, dva trsy trávy, kopcovitá krajina a západ slunce. To vše v přirozených barvách. Pod slonem byl do oblouku (ve dvou řádcích) červený nápis WEST AFRICA () a SETTLEMENTS ().  24. července 1874 byla vyhlášena britská kolonie Zlatonosné pobřeží. Ta užívala téměř totožnou vlajku s předchozí, pouze nápis na emblému byl nahrazen iniciálami G.C. (Gold Coast).  Sloni z volné přírody v Ghaně však již vymizeli.  26. září 1901 bylo Zlatonosné pobřeží spolu s Ašantským protektorátem vyhlášeno korunní kolonií. V roce 1902 k němu byla připojena tzv. Severní území a v roce 1922 pak západní část bývalého německého Togolandu (jako mandátní území Britské Togo). Vlajka (a tím i emblém) zůstala po celou dobu zachována. V roce 1954 získalo Zlatonosné pobřeží samosprávu a vlastní vládu. V květnu 1956 se Britské Togo rozhodlo ve všelidovém hlasování o připojení k budoucímu samostatnému státu. 6. března 1957 byla vyhlášena nezávislost nového státu pod názvem Ghana. Ještě před vyhlášením nezávislosti, 4. března 1957, udělila státu britská královna Alžběta II. nový státní znak, který je užíván dodnes. Autorem znaku byl přední ghanský umělec Amon Kotei.

Státní znak Ghany je tvořen modrým, zlatě lemovaným štítem, který je rozdělen na čtyři pole zeleným, taktéž zlatě lemovaným křížem se zlatým, kráčejícím britským lvem uprostřed. První pole obsahuje zlatou, písařskou hůl, zkříženou se zlatým, obřadním mečem. Ve druhém poli je stříbrný hrad na zlatém kopci, vystupujícím z moře. Ve třetím poli je kakaovník a ve čtvrtém je důl na těžbu zlata. Nad štítem je točenice v národních barvách (červeno-zeleno-žlutá) a na ni v klenotu černá, zlatě lemovaná, pěticípá hvězda. Štít stojí na půdě se zeleným trávníkem, kolem níž je zlatá stuha s červeným nápisem FREEDOM AND JUSTICE (). Štítonoši jsou dvě zlaté orlice s roztaženými křídly, červenou (na obrázku černou) zbrojí a dekorované hvězdou (stejnou jako v klenotu), zavěšenou na krku na stuze v národních barvách (červeno-žluto-zelené).

加纳国徽启用于1957年3月4日,为盾徽。蓝地,绘有一绿色金边的圣乔治十字,中央有一只金色的、代表英国的狮子。四个象限分别为剑、城堡、可可树 (象征农业)和金矿 (象征矿业,加纳的旧称是黄金海岸)。盾上方有国旗颜色的花环和黑五角星,两侧由戴着由国旗图案组成的「勋章」的鹰守护。下方绶带书以国家格言「自由与正义」。


Život a hudební činnost.

Již od mládí se věnoval hře na klavír na Ústřední hudební škole při Moskevské konzervatoři, a poté dále na Moskevské konzervatoři v ročníku Jakova Flierа, kam nastoupil po provedení druhého klavírního koncertu svého otce. Na konzervatoři se začal věnovat dirigování u N. S. Rabinoviče a A. V. Gauka a poté u G. N. Rožděstvenského.  V roce 1963 byl přijat na post pomocného dirigenta Moskevského filharmonického orchestru, od roku 1966 působil v Akademickém orchestru SSSR, Velkém orchestru Sovětského rozhlasu (v roce 1974 s tímto tělesem dirigoval premiéru 15. symfonie svého otce), v letech 1971-1981 řídil Symfonický orchestr Ministerstva kultury SSSR.  V zahraničí М. Šostakovič vystoupil jako dirigent poprvé v roce 1968 s Londýnskou filharmonií v Královské festivalové síni. V roce 1969 absolvoval s Akademickým orchestrem koncertní turné po USA.  Od roku 1979 vystupuje jako operní dirigent, a mezi jím uvedená díla patří opery jeho otce „Nos“ a „Lady Macbeth Mcenského újezdu“.  V roce 1981 se nevrátil z koncertního turné po Západním Německu a poté se usadil v USA.  V letech 1983-1985 byl Maxim Šostakovič šéfdirigentem Hongkongského filharmonického orchestru, v letech 1986-1991 Neworelanského symfonického orchestru.  V roce 1994 poprvé po dlouhé přestávce vystoupil v Rusku a o tři roky později se i s rodinou vrátil do Petrohradu.  Během své dosavadní kariéry natočil řadu nahrávek, včetně kompletní série všech symfonií svého otce se Symfonickým orchestrem hl. m. Prahy FOK, a další jednotlivé nahrávky s dalšími orchestry), a také obou jeho klavírních koncertů.

Rodina.

Děti:

Maxim Dmitrijevič Šostakovič (rusky "Макси́м Дми́триевич Шостако́вич", * 10. května 1938, Leningrad) je sovětský, americký a ruský dirigent a klavírista, syn sovětského hudebního skladatele Dmitrije Dmitrijeviče Šostakoviče. V roce 1978 získal ocenění Zasloužilý umělec RSFSR.

马克森·德米特里耶维奇·肖斯塔科维奇(英语:Maxim Dmitrievich Shostakovich,,1938年-5月10日)出生于列宁格勒(即现今的圣彼得堡),是俄罗斯的指挥家及钢琴家。他亦是苏联作曲家肖斯塔科维奇与第一任妻子丽娜(Nina Varzar)所生的幼子。姐姐是加尼娜(Galina)。


Vlastnosti.

Při standardní teplotě a tlaku je kyselina trifluorperoctová bezbarvou kapalinou s teplotou varu 162 °C. Rozpouští se v acetonitrilu, dichlormethanu, diethyletheru a sulfolanu a s vodou reaguje. Stejně jako ostatní peroxokyseliny je potenciálně výbušnou látkou. Není komerčně dostupná, ovšem lze ji skladovat několik týdnů za teploty -20 °C. Při některých postupech přípravy této kyseliny se použivá směs peroxidu vodíku a kyseliny trifluoroctové, jejíž zahřívání je nebezpečné; peroxid vodíku lze rozložit pomocí oxidu manganičitého.

Příprava.

Kyselinu trifluorperoctovou je možné rychle připravit reakcí anhydridu kyseliny trifluoroctové s koncentrovaným (90%) vodným roztokem peroxidu vodíku:  Jelikož se anhydrid při kontaktu s vodou mění na kyselinu trifluoroctovou, tak jeho přebytek slouží též k odstranění vody z peroxidu.:  K přípravě kyseliny trifluorperoctové z kyseliny trifluoroctové lze použít i zředěnější (30%) roztok peroxidu vodíku:  Za účelem omezení nebezpečnosti skladování čistého či vysoce koncentrovaného peroxidu vodíku se často používá jeho směs s močovinou. Při tomto postupu se nepoužívá voda, takže vzniká bezvodá kyselina, čímž se zamezí vedlejším reakcím, které za její přítomnosti často probíhají.  Pokud je při přípravě nutné použití pufru a přítomost vody není na závadu, tak se používá jiný postup. Reakcí anhydridu kyseliny trifluoroctové s peruhličitanem sodným vzniká kyselina trifluorperoctová a uhličitan sodný, díky němuž není potřeba přidávat další pufr.

Použití.

Kyselina trifluorperoctová se používá převážně jako oxidační činidlo. V září 1953 byla publikována práce Williama Emmonse a Arthura Ferrise, v níž bylo uvedeno, jak tato látka, vytvořená "in situ", oxiduje anilin na nitrobenzen. Během následujících dvou let popsal Emmons přípravu tohoto činidla a vytvořil šest dalších prací, ve kterých popisoval jeho použití.; Emmons je považován za průkopníka používání kyseliny trifluorperoctové, která je užitečným činidlem v mnoha druzích syntetzických reakcí, v laboratořích.  Příkladem použití může být vznik (bis(trifluoracetoxy)jod)benzenu (CHI(OOCCF)), který se používá k provedení Hofmannova přesmykuv kyselém prostředí. Zmíněná sloučenina obsahuje hypervalentní jod a lze ji získat dvěma způsoby; výběr konkrétního způsobu záleží na dostupných materiálech: výměnnou reakcí jejího acetátového analogu nebo reakcí jodbenzenu se sněsí kyseliny trifluorperoctové a trifluoroctové.

Baeyerova–Villigerova oxidace.

Kyselina trifluorperoctová je jedním z nejsilnějších činidel používaných při Baeyerově–Villigerově oxidaci, jelikož má vysokou kyselost srovnatelnou s obdobnými kyselinami a peroxidy. Při této reakci, pojmenované podle Adolfovi von Baeyer a Victoru Villigerovi, kteří ji roku 1899 objevili, se acyklické ketony oxidují na estery a cyklické ketony na laktony. Tato reakce má dobrou regioselektivitu a chemoselektivitu na místě, kde se objeví nový kyslíkový atom, a zachovává stereochemii na sousedním atomu, což je zobrazeno na následujícím obrázku. Do reakční směsi se přidává hydrogenfosforečnan sodný (NaPO) jako pufr za účelem zabránění hydrolýze, kterou by způsobila vysoce kyselá kyselina trifluoroctová, nebo transesterifikaci. vzniklého esteru.

Epoxidace.

Při Priležajevově reakci, spočívá v přeměně alkenu na epoxid při použití peroxokyseliny jako oxidačního činidla. Příkladem může být syntéza tropanového alkaloidu skopinu, kdy je epoxidace kyslinou trifluorperoctovou závěrečným krokem následujícím po [4+3] cykloadici a diastereomerní redukcí hydridem diisobutylhlinitým.  Vysoká reaktivita kyseliny trifluorperoctové oproti ostatním peroxokyselinám umožňuje účinně oxidovat alkeny a cykloalkeny s poměrně nízkou elektronovou hustotou, jako jsou mimo jiné hex-1-en a α,β-nenasycené estery (například methylmethakrylát), což jsou substráty, které většinou odolávají epoxidaci peroxidovými kyselinami. Přidáním další pufrované kyseliny trifluoroctové do reakční směsi způsobuje vytvoření vicinální hydroxytrifluoracetátové struktury namísto epoxidu. Takovýto produkt lze převést na diol reakcí s methanolem v kyselém prostředí jako například při následující přeměně dodec-1-enu na dodekan-1,2-diol.  Při použití derivátu allylalkoholu s alkoholovou skupinou v sousedství karbonylu může u epoxidu dojít k rozšíření cyklu za vzniku dioxolanu. Proces znázorněný na následujícím obrázku byl použit jako součást totální syntézy neosporolu:  Postup přípravy izomerní sloučeniny sporolu zahrnuje podobnou tvorbu dioxolanu. Během tohoto procesu se poiužívá kyselina trifluorperoctová vytvořená z peroxidu vodíku, který může obsahovat stopová množství vody, která vede ke vzniku poloacetalu místo dioxolanu. Je-li k získání kyseliny použit komplex močoviny, z nějž vzniká čistá kyselina, pak je dioxolan hlavním produktem tohoto procesu. Vytvořený dioxolan lte rozšířit na 1,3-dioxanovou skupinu přítomnou ve sporolu v dalším kroku syntézy.

Oxidace heteroatomu.

Funkční skupiny obsahující heteroatomy v nižších oxidačních číslech lze zoxidovat kyselinou trifluorperoctovou. Často se takto oxiduje jod (příkladem je výše uvedená příprava sloučeniny s hypervalentním jodem z jodbenzenu), dusík, síra nebo selen.  U dusíkatých sloučenin lze uvést oxidaci oximů a primárních aromatických aminů na příslušné nitrosloučeniny (i za přítomnosti substituentů snižujících elektronovou hustotu); například pentafluoranilin se oxiduje na pentafluornitrobenzen, nitrosaminy na nitraminy, dají se takto připravit aromatické "N"-oxidy a azin-"N"-oxidy, a nitrososloučeniny lze tímto způsobem zoxidovat na nitrosloučeniny či nitraminy.  Například nitrososubstituovaný derivát pyrimidinu 4,6-diamino-5-nitrosopyrimidin-2-thiol se oxiduje na nitrosloučeninu směsí peroxidu vodíku a kyseliny trifluorperoctové, přičemž se rovněž odštěpuje thiolová skupina oxidačně hydrolytickou desulfurací.  Sulfidové skupiny (RSR) lze kyselinou trifluorperoctovou oxidovat, v závislosti na reakčních podmínkách, na sulfoxidy (R–S(O)–R) a/nebo sulfony (R–S(O)–R). Selenoethery (R–Se–R) se podobně oxidují na selenony (R–Se(O)–R), zde ovšem nedochází k tvorbě selenoxidů, tedy analogů sulfoxidů, v izolovatelné podobě, tato reakce je obzvláště účinná, pokud je R a/nebo R arylová skupina.  Sulfinylchloridy (RS(O)Cl) se vyrábí reakcí odpovídajícího thiolu s chloridem sulfurylu SOCl. Pokud místo toho vznikne sulfenylchlorid (RSCl), tak se přidá kyselina trifluorperoctová, jež umožní vznik požadovaného sulfinylchloridu. Na následujícím obrázku je zobrazena syntéza 2,2,2-trifluor-1,1-difenylethanthiolu:  U oxidace thiofenu kyselinou trifluorperoctovou dochází k „soutěžení“ různých reakčních mechanismů a může tak vzniknout produkt "S" oxidace i epoxidace. Hlavním mechanismem vzniká sulfoxid, který ovšem podstupuje dimerizaci Dielsova–Alderova typu předtím než může dojít k oxidaci; mezi produkty reakce nebyly nalezeny thiofen-"S"-oxid ani thiofen-"S","S"-dioxid. Dimer lze následně dále oxidovat a převést tak jednu z "S"-oxidových skupin na "S","S"-dioxid. Ve vedlejším mechanismu dochází k Priležajevově epoxidaci, jejímž produktem je thiofen-2-on. Bylo prokázáno, že epoxidace zde není vedlejší reakcí "S"-oxidového meziproduktu a pomocí izotopového značkování bylo zjičtěno, že dochází k 1,2-hydridovému posunu a uvolňuje se katontový meziprodukt. Použití kyseliny trifluorperoctové je při této reakci výhodné, protože přítomná voda omezuje průběh vedlejšího reakčního mechanismu.

Oxidace se zásaditým přesmykem.

Pomocí směsi kyseliny trifluorperoctové a fluoridu boritého (sloužícího jako katalyzátor) lze oxidovat alkeny a areny za současného molekulového přesmyku na „kostře“ molekuly.  U alkenů dochází k epoxidaci následované Wagnerovým–Meerweinovým přesmykem katalyzovaným BF:  Podobná oxidace aromatické sloučeniny, konkrétně oxidace 1,2,3,4,5,6-hexamethylbenzenu na 2,3,4,5,6,6-hexamethyl-2,4-cyklohexadienon, je znázorněna na následujícím obrázku:

Oxidační štěpení arenů.

Kromě samotné oxidace aromatických sloučenin na sloučeniny karbonylové může být kyselina trifluorperoctová použita rovněž ke štěpení vazeb mezi uhlíkovými atomy v aromatickém kruhu. Na rozdíl od jiných oxidací alkylaromatických látek, při nichž štěpením alkylového řetězce na benzylu vzniká kyselina benzoová nebo podobné látky, zde dochází k „obrácené oxodaci“, přičemž se štěpí samotné aromatické jádro.  Tato selektivita u některých typů vazeb umožňuje rozklad složitých směsí uhlovodíků, jako je například uhlí, za účelem zjištění jejich struktury.  U heterocyklických aromatických sloučenin k tomuto druhu štěpení nedochází kvůli přednostní oxidaci heteroatomů a deaktivaci aromatického kruhu vůči elektrofilním reakcím s peroxykyselinami; například pyridiny, puriny a chinoliny místo toho vytvářejí "N"-oxidy, zatímco sirné heterocykly jako oktafluordibenzothiofen se přeměňují na sulfony.  Aromatické sloučeniny obsahující aktivující substituenty mohou být zoxidovány na fenoly a otevírání aromatického kruhu u nich nenastává, například mesitylen reaguje s kyselinou trifluorperoctovou za vzniku mesitolu (2,4,6-trimethylfenolu). Při pokusech o přípravu laktonu Baeyerovou–Villigerovou oxidací 7-oxodeacetamidokolchicinu se nepodařilo získat požadovaný produkt, ovšem došlo k oxidaci aromatického kruhu za vzniku fenolové sloučeniny, a to s vysokou výtěžností.

Kyselina trifluorperoctová je peroxokyselina odvozená od kyseliny trifluoroctové. Jedná se o silné oxidační činidlo, používané v organické chemii například při Baeyerově–Villigerově oxidaci ketonů. Je nejreaktivnější ze všech organických peroxokyselin, což umožňuje oxidaci i poměrně málo reaktivních alkenů na epoxidy, kdy jsou ostatní peroxokyseliny neúčinné. Lze ji také použít k oxidaci chalkogenů v některých funkčních skupinách, například při přeměně selenoetherů na selenony (selenových ekvivalentů thioetherů na ekvivalenty sulfonů). Kyselina peroctová je potenciálně výbušná a není komerčně dostupná, ovšem lze ji rychle připravit před použitím. Její laboratorní používání zavedl a rozvinul William Emmons.

三氟过氧乙酸简称三氟过乙酸,是一种常用的过酸,由于三氟甲基的强吸电子效应,进行烯烃环氧化等反应时比过氧乙酸快得多。有强氧化性,需现配现用。可由三氟乙酸酐与过氧化氢和二氯甲烷混合反应,并在冰水浴中搅拌制得。可将氨基氧化为硝基,产率较高。


Historie.

Kryptoměnová burza Bitfinex byla založena firmou iFinex Inc. v prosinci 2012 v Hongkongu, kde má také své sídlo. Zpočátku se Bitfinex zaměřoval pouze na Bitcoin, ale posléze přidával i další kryptoměny.  Burza má také svou vlastní kryptoměnu Tether. Její první tokeny byly vydány v říjnu 2014. Tehdy se ještě jmenovala Realcoin. Až v listopadu 2014 byla přejmenována na Tether (USDT). Tether, který stojí na blockchainu Bitcoinu, má obchodníkům umožnit přesun finančních prostředků do stabilnějšího aktiva, než jsou klasické a často nestabilní kryptoměny. Jeho stabilitu zajišťuje krytí americkými dolary v poměru 1:1. Burza reálnost tohoto krytí dokázala vnitřním auditem společnosti. I přesto po auditu 15. října 2018 klesla cena Tetheru na 0,94 USD.  V květnu 2015 bylo z burzy zcizeno hackerským útokem 1500 Bitcoinů a 2. srpna 2016 119756 Bitcoinů v celkové hodnotě 72 miliónů dolarů. To vedlo k poklesu ceny Bitcoinu o 20 %. Burza tento problém vyřešila tím, že ztrátu rozdělila mezi všechny uživatele, a poté ji kompenzovala vytvořením tokenů BFX, přičemž 1 token stál 1 dolar.  Ještě začátkem roku 2018 burza nabízela pouze 15 kryptoměn, ale v prosinci téhož roku to bylo již 83. Tato změna nebyla však jediná. Změnil se i požadovaný minimální vklad k aktivaci účtu, který byl ještě počátkem stejného roku 1 tisíc amerických dolarů, kdežto v dubnu téhož roku se zvýšil na částku 10 tisíc amerických dolarů. Až s touto částku na účtu může obchodník aktivovat svůj účet na burze a začít obchodovat.

Platforma.

Burza Bitfinex provozuje komplexní obchodní platformu, která obsahuje mnoho nastavení, funkcí a nástrojů. Platformu může obchodník nastavit včetně oken s cenovým grafem. Do grafů může přidávat pomocné indikátory, zakreslovat trendové čáry apod. Přes mnoho prvků, které ocení spíše pokročilí obchodníci, je však vše přehledné a intuitivní. Přesto se burza neprezentuje jako platforma pro úplné začátečníky.  Na této burze lze nakupovat i prodávat 83 kryptoměn s pomocí sedmi různých obchodních příkazů proti americkému dolaru nebo Bitcoinu. Méně známé kryptoměny lze obchodovat s ethery v páru.  Příkazem Limit obchodník vytvoří nabídku na nákup nebo prodej konkrétního množství měny za určitou cenu. Příkazem Market pak pouze nakupuje nebo prodává určité množství zvolené kryptoměny za aktuální cenu. Tu nevolí. Další obchodní příkazy tyto dva upřesňují. Jsou zde např. příkazy pro automatické zavření obchodních pozic (Stop a Trailing Stop), přičemž Stop-Limit tedy stanovuje maximální či minimální cenu pro nákup nebo prodej. Jiné upřesnění je např. možnost Fill or Kill pro příkaz Limit. Tato nabídka musí být hned a v plném rozsahu realizovaná, nebo bude zrušena.  Burza Bitfinex také umožňuje obchodovat až s trojnásobnou finanční pákou, což obchodníkovi umožňuje disponovat (půjčit si) až s třikrát větším objemem financí, než kolik je jeho investice. Jeho zisky tedy mohou být až trojnásobné vyšší, stejně tak i ztráty. Za půjčené peníze je účtován swap (denní úrok) – odměna pro obchodníka, který peníze k obchodu skrze finanční páku půjčil.

Založení účtu.

K založení účtu musí obchodní zadat pouze uživatelské jméno, email a heslo, popř. číslo mobilního telefonu pro větší zabezpečení. Mobilní telefon umožňuje 2FA ověřování, které spočívá ve stáhnutí aplikace ke generování kódu do mobilního telefonu. Kód je následně vygenerován vždy pro ověřování všech podstatných aktivit: výběr peněz, změna hesla atd.  K úplné aktivaci účtu je ještě třeba vložit finance v hodnotě 10 tisíc amerických dolarů. Bez této částky na účtu nemůže obchodník začít na burze obchodovat nebo využívat dalších jejích funkcí. Po této aktivaci však již není nutné takový obnos na účtu držet. Obchodovat lze klidně i s pouhými 10 dolary.  Pokud chce obchodník vkládat nebo vybírat finanční prostředky také v amerických dolarech (fiat měnách), musí projít ještě další verifikací, která může trvat 6 - 8 týdnů. Ta spočívá ve vyplnění online formuláře, v prokázání plnoletosti, vyplnění telefonního čísla, emailové adresy a adresy bydliště, doložení dvou typů dokladů s fotografií (např. občanský průkaz, řidičský průkaz nebo cestovní pas), popř. doložení jednoho dokladu a verifikovat se skrze skype chat se zástupci burzy. Dále je nutné doložit potvrzení adresy mladší tří měsíců a bankovní prohlášení se jménem obchodníka, přičemž první vklad musí být proveden právě z tohoto účtu.  Obchodník na účet vkládá prostředky skrze tlačítko Deposit, kde ze seznamu vybere kryptoměnu, ve které vklad uskuteční, popř. americké dolary. Poté postupuje dále podle instrukcí, často jde pouze o vygenerování adresy peněženky, na kterou vklad zašle.  Vložit lze kteroukoliv z podporovaných 83 kryptoměn, přičemž zde není stanovený žádný minimální vklad. Pokud je však vklad v hodnotě nižší než 1 tisíc dolarů, je na vklad uvaleno tzv. small deposit fee. To je přibližně rovno 0,0004 BTC a účtuje se v dané kryptoměně.

Bitfinex je kryptoměnovou burzou založenou a sídlící již od roku 2012 v Hongkongu. Za burzou stojí firma iFinex Inc., která je registrovaná na Britských Panenských ostrovech. Na Bitfinexu lze směnit 83 oblíbených kryptoměn. Tato burza je kvůli svým mnoha nastavením, funkcím a nástrojů vhodná spíše pro pokročilé.

Bitfinex是个加密货币交易平台,由iFinex Inc拥有及营运。其总部设于香港,注册地区为英属维尔京群岛。


Požadavky hnutí.

Extinction Rebellion má tři hlavní požadavky směřované představitelům vlád:

Uspořádané akce.

Nenásilné přímé akce v ČR.

Česká odnož Extinction Rebellion působí v několika městech včetně Prahy a Brna a uspořádala od svého vzniku na území České republiky řadu nenásilných akcí.  V únoru 2019 vyzvalo hnutí XR pražský magistrát, aby vyhlásil stav klimatické nouze. V červnu prošel Prahou „pohřební“ průvod, jenž v kontextu všeobecné nečinnosti symbolicky pohřbil lidstvo. V první polovině července 2019 se tři protestující připoutali k lešení před budovou Úřadu vlády ČR. Akce měla zvýšit povědomí o klimatické krizi i samotném hnutí. V druhé polovině měsíce umístili členové hnutí XR uměleckou instalaci – symbol přesýpacích hodin v kruhu – na svah liberecké hory Ještěd.  Na konci července 2019 se členové hnutí XR sešli na brněnském náměstí Svobody. Při symbolické akci s mottem „Ledy tají a jde nám o krk“ se na náměstí tři lidé postavili na tající kusy ledu a okolo krku si dali oprátku. Snažili se tak upozornit veřejnost na projevy změny klimatu. Tání ledovců patří mezi dlouho známé projevy globálního oteplování, oprátky symbolizovaly ohrožení lidského druhu jako takového.  Česká vláda v červenci schválila vznik uhelné komise, která má mimo jiné diskutovat útlum těžby uhlí. Právě uhelné teplárny a elektrárny v roce 2016 vyprodukovaly přes 40 % emisí skleníkových plynů v ČR, tj. přibližně pětkrát víc než česká automobilová doprava. První schůze uhelné komise se konala 26. srpna 2019 na Úřadu vlády ČR. V dopoledních hodinách se zde k tichému protestu sešli i členové a příznivci hnutí XR a středoškolské organizace Fridays For Future. Přicházejícím členům komise předali požadavek na dosažení uhlíkové neutrality v ČR do roku 2025.  Ráno 4. září 2019 členové hnutí krátce zablokovali ulici Pařížskou v Praze 1. Transparent s nápisem „Klimatické změně neujedeš“ roztáhli přes přechod pro chodce a zůstali na něm několik minut stát. Část účastníků akce pak obcházela řidiče a vysvětlovala jim cíl manifestace, jímž byla osvěta a vyvolání diskuze o změnách životního prostředí. Tento typ akce ve veřejném prostoru provádí XR rovněž v Británii, kde se pro něj vžilo označení "swarming" (rojení).

Nenásilné přímé akce ve světě.

Na přelomu června a července 2019 se desítky členů francouzské odnože sešly na pařížském mostě Pont de Sully k blokádě. Přestože se aktivisté chovali jako vždy nenásilně, policie proti nim po neuposlechnutí výzvy k opuštění prostoru použila pepřový sprej. Záběry vyvolaly u části veřejnosti pohoršení a francouzský ministr vnitra nařídil jednání policistů prověřit.  Dne 15. července 2019 demonstrovali členové hnutí v pěti městech Velké Británie. Demonstrace upozorňovaly na pět vybraných dopadů změn klimatu: vzestup hladiny oceánů, povodně, lesní požáry, extrémní počasí a neúrodu. Za tímto účelem aktivisté blokovali dopravu vlastními těly a pomalovanými loděmi.

Kritika.

Elitářství a málo multikulturní.

Hnutí čelí pochybnostem, zda je schopno oslovit „různorodé komunity“. A zda se nedopouští chyb v komunikaci s veřejností. Případně, že její akce omezují až ohrožují nikoliv elity a korporace, ale obyčejné občany z nižších, nebo nejnižších ekonomických a sociálních tříd. Jako například blokování MHD, ve stanici metra Canning Town, které neudrželo ani onu nenásilnost, která je často proklamována.  Média se jako třeba britský list The Guardian se o hnutí vyjadřují jako o „ghettu bílé střední třídy“, což má být podle listu "něco společného pro všechny podobné ekologické aktivity". Nebo že „Zelené hnutí čelí výtkám, že je příliš bílé, že se zajímá více o fotogenické vymírající druhy než o realitu, ve které ekologické škody sledují existující linie rasy a chudoby,“ napsal časopis New Statesman. Vytváření sociálně a třídně nevhodného PR se kromě výše uvedených konzervativních medií věnuje i český progresivní A2alarm.

Extrémizmus.

Britská protiteroristická policie zařadila environmentální hnutí Extinction Rebellion spolu s hnutím Greenpeace, podle stejné metodiky, do stejného návodu pro boj a prevenci extrémizmu ve školách. Hnutí hrozilo právní odvetou. Ze strany policie nedošlo ani k vyjmutí z takového seznamu, ani k omluvě ze strany státních orgánů.

Extinction Rebellion, česky Rebelie proti vyhynutí, (zkráceně XR) je mezinárodní sociálně-politické hnutí, jehož cílem je pomocí občanské neposlušnosti a nenásilného odporu zabránit (nebo alespoň zmírnit) rozpadu klimatu, ztrátě biodiverzity a sociálnímu a ekologickému kolapsu. V zemích, kde hnutí XR působí, předkládá vládě tři požadavky – vyhlásit stav klimatické nouze, dosáhnout uhlíkové neutrality do roku 2025 a sestavit shromáždění občanů pro demokratickou kontrolu vládních kroků v otázce klimatické krize.

反抗灭绝(英语:Extinction Rebellion,缩写为XR,又称灭绝叛乱)是场全球环保运动,旨在透过非暴力的公民不服从来迫使政府采取行动,以避免气候系统的临界点、丧失生物多样性及社会和生态崩溃的风险。


Historie.

Stejně jako v mnoha vyspělých zemích, i v Německu, byla jaderná energie poprvé vyvinuta koncem 50. let. Před rokem 1960 došlo ke spuštění pouze několika experimentálních reaktorů a roku 1960 došlo k otevření experimentální jaderné elektrárny v Kahl am Main. Všechny jaderné elektrárny, které byly v Německu spuštěny v 60. letech, měly výkon nižší než 1 000 MW a dnes jsou již všechny zavřené. První téměř zcela komerční jaderná elektrárna Obrigheim byla spuštěna roku 1969 a byla v provozu až do roku 2005, kdy byla uzavřena rozhodnutím vlády. První jaderná elektrárna s výkonem větším než 1 000 MW byla Jaderná elektrárna Biblis, jejíž bloky byly spuštěny v letech 1974 a 1976.  Na počátku 60. let byla navržena výstavba jaderné elektrárny v Západním Berlíně, ale roku 1962 bylo od projektu upuštěno. Na počátku 70. let došlo k velkým demonstracím, které zabránily výstavbě jaderné elektrárny v obci Wyhl. Obyvatelé Wyhlu se tak stali příkladem lokální komunity, která se postavila jadernému průmyslu za pomocí strategie přímé akce a občanské neposlušnosti. Policie byla obviněna z nepřiměřeného užití násilí vůči demonstrantům. Tento protijaderný úspěch inspiroval jadernou opozici v celém Německu i jinde ve světě.  První (z větší části experimentální) jadernou elektrárnou v Německé demokratické republice byla Jaderná elektrárna Rheinsberg. Měla nízký výkon a v provozu byla mezi lety 1966 až 1990. Druhou elektrárnou uvedenou do provozu byla Jaderná elektrárna Greifswald, která měla mít osm ruských reaktorů VVER-440 o výkonu 440 MW. První čtyři reaktory byly spuštěny mezi lety 1973 a 1979. Blok Greifswald 5 byl v provozu méně než měsíc, než byl uzavřen. Zbývající tři byly zrušeny během různých fází jejich výstavby. Roku 1990, během znovusjednocení Německa, byly všechny východoněmecké elektrárny uzavřeny kvůli nedostatkům v bezpečnostních normách. Jaderná elektrárna Stendal v NDR měla být největší jadernou elektrárnou v Německu. Po znovusjednocení Německa byla její výstavba pozastavena a elektrárna nikdy nebyla dokončena. V 90. letech byly zbořeny tři chladicí věže, které již byly vystavěny, a dnes je oblast průmyslovou zónou.

Útlum jaderné energetiky.

Během kancléřství Gerharda Schrödera sociálně-demokraticko-zelená vláda zavázala Německo ke konečnému ustoupení od jaderné energie do roku 2022. Ale tento plán byl koncem roku 2010 odložen, když během kancléřství středo-pravicové kancléřky Angely Merkelové koaliční konzervativně-liberální vláda ohlásila dvanáctileté oddálení. Toto oddálení (které ale nebylo konečné) vyvolalo protesty, včetně lidského řetězu o 50 000 lidech, který se táhl ze Stuttgartu až k blízké Jaderné elektrárně Neckarwestheim. Protijaderné demonstrace z 12. března přilákaly na 100 000 lidí po celém Německu.  V reakci na nové obavy vyvolané fukušimskou havárií a ve světle nadcházejících voleb vyhlásila 14. března 2011 kancléřka Merkelová tříměsíční moratorium na rozhodnutí o prodloužení životnosti reaktorů z roku 2010. 15. března německá vláda oznámila, že bude dočasně odstaveno osm ze sedmnácti reaktorů, tj. všechny reaktory, které byly spuštěny před rokem 1981. Bývalí zastánci jaderné energie jako Angela Merkelová, Guido Westerwelle a Stefan Mappus změnili své stanovisko, i když 71 % populace věří, že šlo pouze o strategický tah spojený s nadcházejícími státními volbami. 26. března 2011 protestovalo v největší protijaderné demonstraci, jaká se kdy v Německu konala, na 250 000 lidí pod sloganem „Fukušima varuje – odstavte všechny jaderné elektrárny“.  30. května 2011 německá vláda oznámila svůj plán, že do roku 2022 odstaví všechny jaderné reaktory. Ministr životního prostředí Norbert Röttgen prohlásil o tomto rozhodnutí: „Je to konečné. Roku 2022 budou uzavřeny poslední tři jaderné elektrárny. K přehodnocení rozhodnutí nedojde.“ Než došlo k tomuto rozhodnutí, pocházelo 17 % energie z obnovitelných zdrojů a tento sektor zaměstnával kolem 370 000 lidí. Rozhodnutí utlumit jadernou energie je považováno od znovusjednocení Německa za nejrychlejší změnu směru politiky. Jen rok předtím Angela Merkelová zrušila deset let staré rozhodnutí uzavřít jaderné elektrárny do roku 2022.  Americký fyzik Amory Lovins prohlásil: „Kancléřka Merkelová byla Fukušimou tak šokována, že se rozhodla přesunout pozornost Německa od jádra k efektivitě a obnovitelným zdrojům. Její rozhodnutí navíc podporují tři čtvrtiny Němců a žádná politická strana se proti tomuto rozhodnutí nestaví.“  Merkelová uvedla, že se Německo „do roku 2022 nechce pouze zřeknout jaderné energie, ale také snížit emise CO o 40 % a zdvojnásobit podíl energie z obnovitelných zdrojů ze 17 % na 35 %“. Kancléřka poukázala na bezmocnost Japonska zvládnout fukušimskou havárii. Merkelová prohlásila, že energetická politika Německa bude bezpečná, spolehlivá, nezávislá na importech a že energie bude cenově dostupná jak pro průmysl, tak pro spotřebitele.  Před fukušimskou havárií získávalo Německo kolem čtvrtiny elektřiny z jaderných elektráren. Po havárii došlo 6. srpna 2011 k trvalému odstavení těchto osmi reaktorů: Biblis A a B, Brunsbüttel, Isar 1, Krümmel, Neckarwestheim 1, Philippsburg 1, Unterweser.  Někteří němečtí výrobci a energetické společnosti kritizovali plány útlumu jaderné energetiky a varovali, že by Německo mohlo čelit výpadkům. K tomu ale nedošlo. V roce 2011 bylo Německo čistým vývozcem 5 TWh energie (v roce 2010 to bylo 17,7 TWh). Švédská energetická společnost Vattenfall předstoupila před Mezinárodní centrum pro řešení investičních sporů Světové banky s požadavkem kompenzací od německé vlády kvůli předčasnému odstavení jaderných elektráren.  5. prosince 2016 Spolkový ústavní soud rozhodl, že provozovatelé jaderných elektráren, kteří byli zasaženi urychleným útlumem jaderné energetiky po fukušimské havárii, mají nárok na přiměřenou kompenzaci. Soud shledal, že i když k rozhodnutí došlo v souladu s ústavou, mají provozovatelé nárok na náhradu škod za investice, které v dobré víře učinili roku 2010.

Jaderná energetika v Německu se v roce 2011 zasloužila o 17,8 % národních dodávek elektřiny ve srovnání s 22,4 % v roce 2010. Německá jaderná energetika začala výzkumnými reaktory v 50. a 60. letech 20. století. První komerční jaderná elektrárna byla spuštěna roku 1969. V důsledku rozhodnutí o útlumu jaderné energetiky do roku 2022 podíl jaderné energie v energetickém sektoru Německa klesá.

在2011年,核电在德国所有发电中占了17.7%,2010年的比例则为22.4%。德国的核能发电开始于1950年代和60年代的研究反应堆,而首次的商业核电厂则是成立在1969年。


Historie.

Mešita byla postavena osmanským sultánem Bájezídem II. a byla druhým největším imperiálním mešitovým komplexem, který byl vystavěn po dobytí města. Dřívější mešita Fatih byla zničena při zemětřesení a poté byla nově vybudována v jiném stylu. Bayezidova mešita je významným historickým a architektonickým komplexem. Architektem této nové mešity byl synovec řeckého architekta, který stavěl mešitu původní (Atik Sinan nebo "Christodoulos") a byl zvolen hlavním architektem přímo sultánem Bájezídem. Tímto měla být uctěna památka sultána Mehmeda II., který přislíbil, že jeden kostel v Istanbulu zůstane navždy kostelem a nebude přebudován na mešitu. Architekt Bájezídovy mešity také údajně budoval karavansaraj v Burse. Styl mešity ale připomíná spíše zkušenosti dřívějších Osmanů a západní architektonické techniky. Přilehlý komplex "külliye" (madrasy, základní škola, veřejná kuchyně a hamám) se datují do let 1501 až 1506.  Mešita byla částečně přebudována po zemětřesení v roce 1509 a architekt Mimar Sinan zde provedl v letech 1573–74 několik oprav. Minarety vyhořely v roce 1683 a poté v roce 1764. Některé záznamy uvádějí, že opravy a dostavby probíhaly ještě v roce 1767.

Architektura.

Exteriér.

Mešita je orientována podél severozápadní a jihovýchodní osy s nádvořím na severozápadě. Kolem ní se rozkládá území o zhruba stejné velikosti, jako samotná mešita. Na každé straně má nádvoří monumentální vstupní brány. Na nádvoří se nachází kolonáda se sloupořadím (20 starověkých sloupů), antickými starožitnostmi z kostelů a starověkých ruin, je kryté dvaceti čtyřmi malými dómy a dlážděné polychromovaným mramorem.  Mešita samotná je přibližně čtyřicetimetrový čtverec se sedmnáctimetrovým dómem. Kolem hlavní kupole se nachází na všech čtyřech stranách menší dómy. Mešita je celá postavena z řezaného kamene různých barevných variant a z mramoru ze starých byzantských ruin.

Interiér.

Pro interiér mešity posloužila jako vzor Hagia Sofia v menším měřítku. Kromě obrovské hlavní kupole, menší dómy na východě a západě tvoří hlavní loď chrámu, zatímco na severní a jižní části jsou rozšířenější chodby. Délku mešity prodlužují čtyři další kupole, ale nejsou rozděleny na části. Klenba je podporována obrovskými obdélníkovými můstky s hladkými pendentivemi a klenutými dekoracemi. Prostor je osvětlený dvěma okny v základu dómu a sedmi okny na každém výklenku, kromě dvou vrstev oken na stěnách.

Mešita Bájezída II. (turecky: "Beyazıt Camii, Bayezid Camii") je osmanská mešita z počátku 16. století vybudovaná na Bájezídově náměstí v Istanbulu. Stojí nedaleko pozůstatků po fóru Theodosis z dob Byzantské říše.

巴耶济德二世清真寺()是一座奥斯曼帝国清真寺,位于土耳其伊斯坦布尔的巴耶济德二世广场,靠近古代君士坦丁堡的狄奥多西广场废墟。


Poslání.

Organizace sdružuje mladé lidi ve věku 18–30 let, kteří se zaměřují na komunitní a profesní službu, charitativní a environmentální projekty. Členství členům automaticky zaniká po dovršení 31 let.  Hlavním cílem klubů je podpora mladých profesionálů a lídrů v jejich práci, sdružování a podpora komunity. Každý Rotaract klub má svůj dozorující (sponzoring) Rotary club, který jim v rámci předávání zkušeností a kontaktů vypomáhá s dalšími projekty a osobním růstem.  Mimo vlastní komunitní činnost a práci na úrovni distriktu se kluby zapojují do mezinárodních projektů pod patronací Rotary International, kde se snaží o prohloubení mezinárodního porozumění mezi lidmi a kulturami.  Hlavními aktivitami v rámci Rotaractu jsou akce na klubové úrovni, ať už pořádání formálních setkání členů, nebo různé společenské a charitativní projekty, diskuse a projekty s ostaními kluby.

District 2240 – Česko a Slovensko.

Distrikt 2240 byl založen v roce 1999 po oddělení se českých a slovenských Rotary a Rotaract klubů od distriktu 1920, který byl patronátním distriktem po pádu Železné opony v roce 1989. Prvním založeným Rotaract klubem v České republice byl Rotaract klub Praha v roce 1992 a charterován 13. března 1993. Rok poté následoval Rotaract klub Bratislava a od té doby do distriktu přibylo mnoho dalších členů a klubů. Posledním charterovaným klubem je Rotaract Klub Most, který byl charterován 22. října 2016. V současné době je v distriktu 2240 12 aktivních charterovaných klubů a dohromady více než 200 členů.

Seznam rotaract clubů v distriktu 2240.

V rámci Česka a Slovenska funguje celkem 12 klubů, sdružujících přes 200 členů:

Rotaract, původně vystupující pod názvem Rotary International youth program, byl založen v roce 1968 jako Charlotte North Rotary Club v městě Charlotte v Severní Karolíně v USA a následně se transformoval do jedné z hlavních organizací pod patronátem Rotary International. Celosvětově sdružuje téměř 300 000 členů ve více jak 9 522 klubech.

扶轮青年服务团(英文:Rotaract Club,Rotaract为Rotary in Action的组合字),常被简称为扶青团,是由国际扶轮所推动致力于青年发展的组织,借由于让青年相互交流并发展领导能力,同时进行各种服务工作。


Jména.

Mu Jing používal zdvořilostní jméno Wen-jing (). Za zásluhy o stát obdržel posmrtné jméno Čao-ťing ().

Život.

Mu Jing pocházel z okresu Ting-jüan v moderní provincii An-chuej, narodil se roku 1345. V sedmi letech ztratil rodiče a byl, spolu s dalšími dětmi, adoptován Ču Jüan-čangem, tehdy důstojníkem v armádě Rudých turbanů, povstalců proti mongolské říši Jüan, ovládající Čínu. Mu Jing vyrůstal v Ču Jüan-čangově domácnosti jako jeho syn, pod jménem Ču Wen-jing, společně s Čuovým nejstarším synem Ču Piaoem. Mezi ostatními sourozenci vynikal inteligencí a vzorným chováním, obdržel literární vzdělání i vojenský výcvik.  V dospělosti sloužil v Ču Jüan-čangově velitelství jako jeden z důstojníků, později jako posádkový velitel. Roku 1368 se vyznamenal při dobývání Fu-ťienu. Poté mu Ču Jüan-čang (od roku 1368 první císař nově vzniklé říše Ming) sdělil, že je adoptovaný a (spolu s ostatními adoptivními syny) ho vyzval aby si opět vzal své rodné příjmení. Po krátké službě ve Fu-ťienu byl přeložen do Nankingu na místo asistenta a pak zástupce předsedy hlavní vojenské komise (tj. velitele migské armády). Roku 1377 byl jmenován zástupcem Teng Jüa při jeho tažení proti tibetským kmenům sídlícím kolem jezera Kukunor a v západním S’-čchuanu. Za úspěchy v tažený obdržel titul markýze ze Si-pching () a příjem 2500 "tanů" zrna. Poté zůstával ve velní armád na severozápadě až do roku 1381.  Roku 1381 byl vedle Lan Jüa jmenován zástupcem Fu Jou-teho, velitele vojsk vyslaných k dobytí Jün-nanu. Důležitá centra Jün-nanu byl roku 1382 dobyta a mongolský místodržitel provincie, Basalawarmi, spáchal sebevraždu, nicméně menší boje pokračovaly. Fu Jou-te s částí vojsk se vrátil až v dubnu 1384, přičemž Mu Jing zůstal v Jün-nanu s úkolem uklidnit provincii. Podařilo se mu to kombinací vojenských vítězství a citlivé civilní správy, v níž kladl důraz na podporu vzdělávání a rekonstrukci ekonomiky, budoval školy stejně jako přehrady a zavodňovací kanály, zapojoval do správy místní náčelníky. Pod dojmem Mu Jingových úspěchů byla jeho funkce velitele obranného regionálního velitelství prohlášena za dědičnou.  Zemřel v létě 1392. Na příkaz císaře bylo jeho tělo převezeno do Nankingu a pohřbeno v mauzoleu nedaleko (tehdy budovaných) císařských hrobek. Posmrtně byl povýšen na knížete z Čchien-ning () a bylo mu uděleno posmrtné jméno Čao-ťing ().  Mu Jingovo postavení v Jün-nanu zdědili jeho synové, nejstarší a schopný Mu Čchun zemřel již roku 1398 v relativně mladém věku 35 let, tituly a postavení poté zdědil druhý syn Mu Šeng (1368–1439). Mu Šeng se jako velitel vojsk v Jün-nanu zapojil do války ve Vietnamu (1406–1428), za počáteční úspěchy v ní dostal titul vévody z Čchien ((), "Čchien-kuo kung"), později však bojoval se střídavými úspěchy. Koncem 30. let utrpěl těžkou porážku v bojích se Šany v Lučchuan-pchingmienské válce).  Mu Jingovi potomci drželi velení v Jün-nanu a titul vévody z Čchien do roku 1659, kdy poslední vévoda společně s mingským císařem Ču Jou-langem prchl z Jün-nanu do Barmy, kde byl roku 1661 Barmánci zabit.

Mu Jing (; 1345–1392) byl čínský vojevůdce, jeden z předních generálů Chung-wua, prvního císaře říše Ming. Během povstání rudých turbanů, v němž byla říše Jüan vytlačena z Číny, bojoval v armádě Chung-wua. Sloužil v jeho vojsku, podílel se na dobytí Jün-nanu. Poté zůstal v Jün-nanu jako velitel vojska v provincii.

沐英(1345年-1392年),字文英,濠州定远(今属安徽)人,汉族,明朝开国名将,朱元璋养子,封西平侯。


Dějiny.

Nejstarší dějiny.

Pojmenování Wycombe na první pohled pochází z názvu řeky Wye a starého anglického výrazu pro zalesněné údolí (combe), ale podle slovníku "Oxford English Dictionary of Place-Names" toto jméno, poprvé zaznamenané v letech 799-802 v podobě 'Wichama', s větší pravděpodobností vzniklo ze staroanglického slova 'wic' a množného čísla staroanglického 'ham'; ke jménu řeky se připodobnilo později.  Wycombe se objevil v Knize posledního soudu "Domesday Book" z roku 1086 s tím, že má šest mlýnů. Ve městě bývala římská vila (postavená mezi léty 150–170 našeho letopočtu), kde probíhaly třikrát vykopávky, naposled v roce 1954. Na místě, kde se nachází park Rye, byly objeveny mozaiky a lázně.  První doklad o existenci osady „Wicumun“ pochází z roku 970. Farní kostel byl vysvěcen biskupem z Worcesteru Wulfstanem v roce 1086.

Od 13. století.

Město získalo právo konat trhy v roce 1222 a první radnici v roce 1226, tržnici později, v roce 1476.  Alan Basset, baron z Wycombe, byl přítomný při podpisu Velké listiny práv a svobod králem Janem Bezzemkem dne 15. června 1215

17. až 19. století.

V High Wycombe ve středověku a později zůstávaly mlýny, zhotovovaly se tam krajky a látky. Město bylo zastávkou na cestě z Oxfordu do Londýna a mnoho cestujících přebývalo v jeho hospodách. V 17. a 18. století se v High Wycombe vyráběl papír. Nejvíce město proslulo v 19. století výrobou nábytku, kvůli ubytování velkého počtu dělníků a jejich rodin byly na východ a na západ od města postaveny řadové domy. V roce 1875 se odhaduje, že se ve městě zhotovovalo 4 700 židlí denně. Počet obyvatel vzrostl z 13 000 v roce 1881 na 29 000 v roce 1928. High Wycombe byl v 19. století domovem premiéra Benjamina Disraeliho.

20. a 21. století.

Ve 20. letech se část města změnila ve slum. Mnoho domů ve velmi špatném stavu bylo v roce 1932 zbouráno a se obyvatelé přestěhovali do ulic na svazích nad městem. Ale například v ulici St. Mary's Street se nacházely krásné staré domy s doklady podoby architektury v 18. a 19. století. Od roku 1940 do 1968 na nedaleké základně RAF High Wycombe sídlilo velitelství Bomber Command Royal Air Force.  V 60. letech střed města přestavěli, zbořili většinu starých domů a řeku Wye svedli do podzemí. Byla postavena nákupní střediska s vícepatrovými parkovišti, kancelářské budovy, nadchody a kruhové objezdy. K High Wycombe byla připojena nejen řada předměstí, např. Booker, Bowerdean, Castlefield, Cressex, Daws Hill, Green Street, Holmers Farm, Micklefield, Sands, Terriers, Totteridge, Downley a Wycombe Marsh, ale také některé blízké vesnice: Hazlemere a Tylers Green. Ačkoli se město nachází v hrabství Buckinghamshire, které patří k nejbohatším v zemi, Wycombe má i několik značně chudých míst.  Ve městě sídlí univerzita Buckinghamshire New University (v Queen Alexandra Road). Od roku 1678 se ve městě provozuje pozoruhodný obřad, takzvané vážení starosty města. Starosta je každoročně v květnu přímo před očima veřejnosti zvážen, aby lidé viděli, jestli přibral, nejspíš na náklady daňových poplatníků. Zvyk se zachovává po staletí, stejná váha se používá už od 19. století. Když je výsledek zjištěn, městský vyvolavač oznámí „A o nic víc!“, pokud starosta na váze nepřibyl, či „A o něco víc!“, pokud ano. Kolik starosta skutečně váží, se nezveřejňuje.

Sport.

Městský fotbalový tým, třetiligový Wycombe Wanderers FC, má pověstného útočníka: je jím údajně nejsilnější profesionální fotbalista na světě Adebayo Akinfenwa.

Jeskyně.

V blízkém bývalém dole na křídu, která se tu používala při výrobě papíru, jsou hojně navštěvované jeskyně Hell Fire Caves.

High Wycombe, často pouze Wycombe, je město ve Spojeném království, na jihovýchodě Anglie v hrabství Buckinghamshire na západoseverozápad od Charing Crossu v Londýně; tato informace je uvedena na domě na náměstí Corn Market. Město leží také na jihojihovýchod od Aylesbury, na jihovýchod od Oxfordu, na severovýchod od Readingu a na sever od města Maidenhead.

海威科姆(High Wycombe,),1946年前称Chepping Wycombe或Chipping Wycombe, 是英国白金汉郡最大的镇,位于威科姆区。距离伦敦查令十字西北。2001年人口普查时有92,300人。是海威科姆都会区中最大的组成部分。