Historie společnosti.

Do obchodního rejstříku byla RegioJet a.s. zapsána 20. března 2009 s předmětem podnikání „výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona“ a od 6. října 2009 byl zapsán předmět činnosti „provozování dráhy a drážní dopravy“. Předsedou dvoučlenného představenstva je Radim Jančura, druhým členem je obchodní ředitel Jiří Schmidt.  Provozní ředitel a člen představenstva Jan Paroubek dal ve firmě RegioJet čtyři dny po zahájení provozu výpověď (podle MF

Rané záměry Student Agency.

Praha–Ostrava a další záměry.

V roce 2006 vyjádřil Radim Jančura v několika rozhovorech záměr, že by se Student Agency v horizontu zhruba tří let stala i železničním dopravcem. Prvním záměrem bylo provozování dopravy na trase Praha–Ostrava, která by konkurovala vlakům EC/IC a SC Pendolino Českých drah, výhledově naznačil i možnou účast na dotované regionální dopravě nebo na mezinárodní dopravě v trase Berlín–Praha–Vídeň.  V červnu 2007 Radim Jančura oznámil, že již probíhá výběrové řízení na výrobce vlaku pro trať Praha–Ostrava.

Jednání s Keolisem.

Dne 13. května 2008 Jančura oznámil, že jedná o vytvoření společného podniku s třetím největším

Výběrové řízení Libereckého kraje.

Keolis Deutschland společně se Student Agency se ucházely ve výběrovém řízení o zakázku na provozování zhruba 35 % železniční dopravy (označované též Jizerskohorská železnice) objednávané Libereckým krajem na 15 let od prosince 2011, vyhlášeném na podzim roku 2008, avšak poté, co společně se třemi dalšími zájemci (České dráhy, Viamont a Arriva) z původních pěti postoupily do druhého kola, začátkem června ještě před podáním závazných nabídek ze soutěže odstoupily s odůvodněním, že jsou „poslední dva týdny

Nabídka Jihomoravskému kraji.

Společnost Student Agency se na jednání s Jihomoravským krajem 3. února 2009 dohodla, že vypracuje nabídky na provozování jihomoravských linek S2, S3, S4 a S9.  V březnu 2009 kraj oznámil záměr vyhlásit výběrové řízení na provozování železniční dopravy v kraji v reakci na to, že mu finanční požadavky Českých drah připadaly neúměrné. Na jednání 8. září 2009, kde dopravce vystupoval již pod hlavičkou RegioJet, bylo dohodnuto omezení nabídky na linky S2 a S3, aby byla srovnatelná s obdobnou nabídkou Českých drah.  Dosavadní smlouva s Českými drahami však byla v prosinci 2009 prodloužena do roku 2019, aby kraj zajistil podmínky čerpání státní dotace na základě Memoranda o zajištění stability, s tím, že od prosince 2016 může být až 55 % objemu ze smlouvy vyjmuto. Situace, že kraj bez výběrového řízení prodloužil smlouvu dosavadnímu dopravci, ačkoliv věděl o zájmu jiné společnosti dopravu provozovat, a distancoval se od závěrů dosavadních jednání na půdě krajského úřadu a odmítl s tímto dopravcem i Sdružením

Záměry a propagační akce od vzniku RegioJetu.

Nabídka rychlíkové dopravy.

V červnu 2009, krátce po odstoupení z výběrového řízení Libereckého kraje, Student Agency oznámila, že 15. června podá ministerstvu dopravy nabídku provozování rychlíkové dopravy. Přitom uvedla, že podle evropského práva by po podání takové nabídky muselo ministerstvo vypsat výběrové řízení, a že bude schopna nabídnout cenu až o 40 % nižší, než jsou náklady účtované na těchto trasách Českými drahami (cca 120 Kč/km). Dceřiná společnost RegioJet pak podala nabídku provozování rychlíkové dopravy na 15 linkách, rozdělených do 3 souborů, od roku 2011.

Plzeňský kraj 2009.

Plzeňský kraj vyhlásil v roce 2009 výběrové řízení na provozování dopravy na třech neelektrizovaných tratích (Plzeň–Blatno, Plzeň–Domažlice a Nýřany – Heřmanova Huť) od prosince 2011 do prosince 2026. Nabídky měly být otevírány 29. a 30. října a výsledky vyhlášeny v polovině listopadu. Zadávací podmínky si vyzvedlo 8 firem, do soutěže se přihlásily České dráhy, Viamont, ČSAD Jablonec a RegioJet.

Žluté jaro na železnici.

V dubnu 2010 RegioJet oznámil reklamní provoz soupravy Siemens Desiro vypůjčené od leasingové firmy. Souprava ve žluté barvě a pod značkou RegioJet o víkendech 24. a 25. dubna a 1. a 2. května 2010 jezdila za symbolické jízdné na trati 132 mezi Děčínem a Krupkou, první vlak vyjel 24. dubna 2010 v 9:00 hodin z Děčína hl. n. Ve všedních dnech od 26. dubna do 7. května souprava jezdila mezi Ústím nad Labem a

Jihočeský kraj.

Na jaře 2010 Jihočeský kraj a koordinátor veřejné dopravy JIKORD připustily možnost vyhlášení výběrového řízení až na 25 % objemu železniční dopravy v kraji, které umožňuje desetiletá smlouva s Českými drahami a.s., na provozování regionální železniční dopravy v závazku veřejné služby v prostoru západně od Českých Budějovic a jižně od Strakonic, na tratích 194 České Budějovice – Černý Kříž, 197 Číčenice – Volary – Nové Údolí

Plzeň–Domažlice.

V červnu 2010 společnost oznámila, že nejdříve od jara 2011 chce provozovat dopravu na trati Plzeň–Domažlice (současně ke stejnému datu ohlásila i záměr ohledně trasy Praha–Olomouc–Ostrava

Praha–Ostrava–Žilina (–Košice).

V červnu 2010 společnost oznámila, že nejdříve od jara 2011 chce provozovat dopravu na trati Praha–Olomouc–Ostrava (–Žilina). Podle článku ze 20. září 2010 jí SŽDC kapacitu dopravní cesty přidělila. Na přelomu let 2010 a 2011 se firma připravovala spustit od poloviny roku 2011 expresní dopravu vlaky IC na trase Praha–Ostrava–Čadca–Žilina. 11. dubna 2011 směřoval dopravce přípravy na spuštění dopravy na začátku léta 2011. 26. září 2011 byl pak skutečně zahájen provoz mezi Prahou a Havířovem a od prosince 2011 byl

Praha–Brno–Břeclav.

Dne 29. září 2011 proběhla médii zpráva, že Radim Jančura chce navrhnout Ministerstvu dopravy převzetí současných vlaků Českých drah na trase Praha–Břeclav (se zachováním stávajícího jízdního řádu, ale bez potřeby dotací).  Začátkem ledna 2013 Brněnský deník napsal, že Radim Jančura chce ministra dopravy Zbyňka Stanjuru přesvědčit, aby mohl na této trati jezdit bez výběrového řízení, bez dotací

Společný projekt s Deutsche Bahn.

Dne 29. září 2011 proběhla médii zpráva, že Radim Jančura vyjednává s Deutsche Bahn o společném provozování mezinárodních spojů do Berlína či Hamburku.  Koncem dubna 2012 DB oznámily, že se ještě nedohodly na budoucí spolupráci na provozování vlaků na trase Praha–Drážďany–Berlín–Hamburk s žádným dopravcem, ale rozhodly se, že budou dále jednat exkluzivně již jen se Student Agency. Dozorčí rada Českých drah na základě této informace schválila zrušení smlouvy na chystaný nákup souprav Railjet, které byly určeny pro tuto trasu. Společnosti DB i RegioJet

Ostrava–Opava–Krnov–Olomouc.

27. března 2012 vypsalo ministerstvo dopravy výběrové řízení na provozování rychlíkové dopravy na trase Ostrava–Opava–Krnov–Olomouc s požadovaným zahájením provozu 14. prosince 2014, na dobu 15 let, tj. do konce platnosti jízdního řádu pro období 2028/2029. Z 10 zájemců, kteří si vyzvedli zadávací dokumentaci, nabídku nakonec podali 16. října 2012 jen dva zájemci, a to konsorcium dvou společností skupiny Arriva a společnost RegioJet. Arriva vlaky v nabídce požadovala kompenzaci (dotaci) 189 Kč na vlakokilometr, RegioJet 188 Kč. RegioJet nabídl dopravu novými vlaky, Arriva nabídla tři varianty, počítající s využitím nových nebo nově rekonstruovaných vlaků.  České dráhy, a.s. údajně jako jediné musely při zadávání objednávky na nové soupravy postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek. PESA Bydgoszcz pak s toutéž nabídkou, kterou

Pravidelný provoz.

Praha – Havířov – Žilina.

Od 26. září 2011 provozovala společnost na podnikatelské riziko provozovatele s financováním ING Lease a Société Générale Equipment Finance pravidelnou vlakovou dopravu, a to bez objednávky Ministerstva dopravy, pouze s kompenzacemi žákovských, studentských a důchodcovských slev z veřejných prostředků.  Společnost začala se třemi páry spojů mezi Prahou a Havířovem, od 31. října 2011 v souvislosti s přidáním třetí soupravy přibyl čtvrtý pár spojů. Výhledově mělo trasu obsluhovat 6 souprav 9 páry spojů denně. Od prosince 2011 jezdí vlaky v pravidelném dvouhodinovém intervalu a i do dalších stanic Ostravska (Český Těšín, Třinec), jeden pár spojů začal zajíždět až do Žiliny. Od prosince 2012 se odjezdy směrem na Prahu posunuly o 1 hodinu zpět a z Prahy vlaky vyjíždějí 12 minut po celé hodině.  Stanice linky RegioJet od zahájení provozu: Praha hlavní nádraží – Praha-Libeň – Pardubice hlavní nádraží – Ústí nad Orlicí – Zábřeh na Moravě – Olomouc hlavní nádraží – Hranice na Moravě – Ostrava-Svinov – Ostrava hlavní nádraží – Ostrava-Stodolní – Havířov – Český Těšín – Třinec –

Bratislava – Dunajská Streda – Komárno.

27. prosince 2010 RegioJet získal devítiletou smlouvu se slovenským ministerstvem dopravy na dotovanou vlakovou dopravu na trati z Bratislavy do Komárna přes Dunajskou Stredu od 4. března 2012. Objem smlouvy činí cca 1,25 mil. vlkm ročně při nákladech (reálné ceně) 5,7 € za vlkm. Po přičtení zisku a odečtení výnosů bude úhrada činit 4,52 € za vlkm bez přičtení propláceného poplatku za dopravní cestu (odhad 1,45 € za vlkm) a bez započtení inflace. Roční dotace má být asi 7,1 miliónu eur, což je o 1,3 miliónu méně, než byla dosavadní dotace státnímu dopravci. Zakázku získala společnost v rámci veřejné soutěže MDVRR SR vypsané ministrem dopravy Lubomírem Vážným za účelem přímého zadání výkonů ZSSK a získání dotací z Operačního programu doprava (OPD).  Provoz měl RegioJet zajišťovat moderními dieselovými klimatizovanými jednotkami Bombardier Talent, které by umožnily zkrátit jízdní doby v úseku

Bratislava – Košice.

V dubnu 2014 RegioJet oznámil zahájení příprav na vstup na trasu Bratislava – Žilina – Košice až čtyřmi páry spojů od změny jízdního řádu v prosinci 2014. Stávající spoj Praha – Žilina měl být také prodloužen do Košic. 14. prosince 2014 byl provoz zahájen třemi páry spojů s dobou jízdy necelých 5 hodin v šestihodinovém intervalu, 28. listopadu 2014 byl zahájen prodej jízdenek. Vlaky zastavovaly ve stanicích Bratislava, Trnava, Trenčín, Považská Bystrica, Žilina, Vrútky, Ružomberok, Liptovský Mikuláš, Poprad, Kysak, Košice.  V dubnu 2015 RegioJet žádal od slovenské vlády, aby stát proplácel kompenzace na slevy sociálním skupinám rovnoprávně všem dopravcům a nikoli pouze vybranému státnímu dopravci, protože prý za

Praha – Košice.

Od poloviny října 2014 zavedl Regiojet denní pár spojů v trase Praha – Košice (se stanicemi Praha hlavní nádraží, Olomouc hlavní nádraží, Ostrava-Svinov, Čadca, Žilina, Vrútky, Ružomberok, Liptovský Mikuláš, Štrba, Poprad, Kysak, Košice).  14. června 2015 zavedl RegioJet noční vlaky v trase Praha – Košice a zpět, a to v rozsahu tří párů spojů týdně (ve čtvrtek, v pátek a v neděli).

Praha – Zvolen.

Zahájení provozu na trase Praha – Žilina

Staré Město – Praha.

Jeden pár spojů denně v trase Staré Město – Otrokovice – Hulín – Přerov – Olomouc

Praha - Brno - Bratislava.

Celkem tři páry spojů začal dopravce provozovat od 11. prosince 2016 mezi Brnem a Prahou. Všechny tři spoje dále pokračovaly, z toho dva spoje jely dále do Bratislavy, jeden spoj jel přes Břeclav do Starého Města. Dopravce tyto spoje chtěl získat místo Českých drah. Správa železniční dopravní cesty nakonec 30. listopadu rozhodla s ohledem na to, že počet žádostí přesáhl kapacitu dráhy, musela postupovat podle zásad procesu koordinace žádostí a prioritních kritérií. V případě trasy Praha – Brno – Bratislava s odjezdem z Prahy hl. n. v 15:19 a v opačném směru z Brna v 7:09

Praha - Brno - Vídeň.

Od prosince 2017 začal dopravce ve spolupráci s Graz-Köflacher Bahn und Busbetrieb provozovat čtyři páry vlaků z Prahy

R8 Brno - Přerov - Bohumín.

Ministerstvo dopravy přidělilo dopravci RegioJet od 15. prosince 2019 do roku 2027 rychlíkovou linku

Regionální doprava v Ústeckém kraji.

RegioJet v roce 2018 vyhrál poptávkové řízení na provoz regionálních vlaků v Ústeckém kraji (Regiotakt). RegioJet bude své jednotky provozovat na šesti tratích v Ústeckém kraji s elektrickým provozem. Smlouva platí

Autobusová doprava.

Slovenské společnosti RegioJet udělil 13. ledna 2015 Banskobystrický samosprávný kraj licenci k provozování nedotované autobusové linky Banská Bystrica – Nitra – Bratislava. RegioJet zahájí provoz v pondělí 2. února 2015. Na linku budou nasazeny zcela nové autokary Irizar na podvozku Volvo s výbavou FUN & RELAX ve žlutém provedení.  Na 18. listopadu 2015 oznámil RegioJet zahájení provozu autobusové linky Bratislava – Vídeň, kde tak bude konkurovat autobusovému dopravci Slovak Lines. Rozsah provozu má být 16

Prodej jízdenek.

Prodejní místa.

První pobočky.

14. dubna 2011 otevřel RegioJet na pražském hlavním nádraží vlevo od ČD centra svou první prodejní kancelář. Do zahájení předprodeje pro vlaky RegioJet sloužila pro prodej mezinárodních železničních jízdenek z prodejního a rezervačního systému DB Bahn (které nabízí i sousední kancelář ČD Travel), prodej autobusových jízdenek Student Agency express a prodej doplňkových služeb, například

Aktuální stav.

V srpnu 2014 se ustálil počet oficiálních prodejních míst na 33, 4 z nich jsou na Slovensku (2x Bratislava, 1x Košice a 1x Žilina). Jízdenku dále lze zakoupit u tzv. provizních prodejců, kterých je daleko více a jsou jak v České republice, tak na Slovensku. Zaměřují se především na místa, kde nejsou oficiální prodejní místa.

Vzájemné prodávání jízdenek mezi dopravci.

RegioJet žádal České dráhy, aby mu poskytovaly provizní prodej jízdenek, protože je zákonná povinnost prodat jízdenku na danou trasu bez ohledu na to, kolik dopravců se na přepravě podílí, ale České dráhy o tom odmítly jednat. Rovněž odmítly uzavřít provizní smlouvu, aby RegioJet mohl prodávat jízdenky pro vlaky Českých drah. RegioJet proto čekal na

Zaměstnanci.

Dopravce se slovenskému státu zavázal, že zaměstná slovenské železničáře. 15. března 2011 vydal tiskovou zprávu, že na Slovensku zahájil nábor 80 zaměstnanců na pozice manažerů, strojvedoucích, vlakvedoucích – stevardů i

Vozidlový park.

Neuskutečněné záměry.

V červnu 2007 Radim Jančura oznámil, že již probíhá výběrové řízení na pět souprav v typické žluté firemní barvě (v prosinci 2007 upřesnil, že půjde dohromady o šest souprav, z toho jednu rezervní) pro trať Praha–Ostrava. Výběrového řízení se účastnily firmy Siemens a Stadler, design vlaku se měl blížit vlakům ICE 3,

Dieselové jednotky.

Na jaře 2010 RegioJet pořádal v České republice propagační jízdy jednotkami Siemens Desiro vypůjčenými od leasingové firmy.  Na slovenské lince měl RegioJet zajišťovat dopravu moderními dieselovými klimatizovanými jednotkami Bombardier Talent. Pro zkušební a prezentační jízdy na slovenské trase od 26. do 28. dubna 2011 si zapůjčil od německého dopravce Eurobahn ze skupiny Keolis soupravu v bílé barvě, která v

Lokomotivy.

V květnu 2010 byl oznámen nákup devíti elektrických lokomotiv řady E 630, které v roce 1991 jako ř. 163 vyrobila Škoda Plzeň pod výrobními čísly 8853 až 8861. V polovině devadesátých let byly upraveny pro italské poměry a prodány italské společnosti Ferrovie Nord Milano, podle RegioJetu však jejich opotřebení „odpovídá zhruba tříletému provozu“ a mají dohromady hodnotu „téměř půl miliardy korun“. Kupní cena nebyla zveřejněna. Údaj ČTK o celkové ceně za nákup 400 milionů Kč RegioJet rezolutně popřel jako nesprávný. Lokomotivy byly upraveny pro provoz v ČR (tj. byla odstraněna většina úprav pro FNM) a byl změněn převodový poměr pro zvýšení maximální rychlosti ze 120 km/h na 140 km/h. Stanoviště strojvůdce je přemístěno zpět z levé strany zpět na pravou, je odstraněno ovládání z řídícího vozu, kondenzátory filtru jsou přemístěny zpod rámu zpět do strojovny, která je tím pádem opět

Vozy.

Vozy od ÖBB.

Počátkem června 2011 RegioJet oznámil, že již v Česku má od Rakouských spolkových drah 14 ojetých osobních vozů, vyrobených v letech 1978–1982, které již v minulosti byly rekonstruovány pro rychlost 200 km/h a mají klimatizaci, vakuové toalety a elektrické zásuvky. V rámci úprav pro RegioJet mají získat například nový lak, nové koberce apod. Lakování do korporátních barev realizuje OLPAS Moravia v Krnově, opravy a úpravy v interiéru pak METRANS DYKO Rail Repair Shop v Kolíně. Dalších 14 vozů 1. třídy a kombinovaných vozů 1. plus 2. třídy bylo od ÖBB dodáno 26. července 2011.  Celkově bylo od ÖBB dodáno 12 kusů řady ABmz 30-90, 8 kusů řady Ampz 18-91 a 8

Nové rumunské vozy.

V létě 2010 RegioJet vyhlásil výběrové řízení na 50 nových vozů za 50 mil. €, což je považováno za velmi nízkou cenu.  Valer Blidar, majitel rumunské společnosti ASTRA Vagoane Călători, sdělil v září 2010 rumunskému ekonomickému listu Ziarul Financiar Daily, že do konce roku 2011 má nejmenovanému odběrateli dodat 50 osobních vozů, které mají být používány v České republice, a že smlouva je těsně před podpisem. Rumunský server Financiarul.ro zprávu podal tak, že společnost zakázku na 50 vozů od nejmenované české firmy již získala. Radim Jančura však 20. září 2010 v reakci na tuto zprávu popřel, že by již bylo výběrové řízení uzavřeno a že by smlouva již byla uzavřena, že by AVC zakázku získala nebo že by bylo „před podepsáním smlouvy“, dále však odmítl záležitost komentovat s tím, výsledek výběrového řízení oznámí v říjnu či v listopadu 2010. V lednu 2011 Jančura v rozhovoru pro MF Dnes oznámil, že na trase Praha–Ostrava–Žilina bude v přechodném období užívat z menší části též operativně pronajaté vozy, protože nestihne do zahájení provozu získat dostatek vlastních vozů. Na podzim 2011 už by měly být hotové všechny vlastní vozy, avšak

Vozy od SBB.

1. května 2012 oznámily Švýcarské spolkové dráhy (SBB), že od nich společnost RegioJet na začátku dubna koupila 12 vozů první třídy. Má jít o vozy typového označení Am61 o maximální rychlosti 200 km/h. Prodejní cenu ani jedna ze stran nezveřejnila. Mají být v druhé polovině roku (resp. nejpozději do konce roku) nasazeny na linku z Prahy do Ostravy. Mluvčí RegioJetu uvedl, že před nasazením do provozu bude kompletně rekonstruován interiér vozů. Nové vozy by měly pomoci zvýšit dosavadní počet 7 párů spojů na všech 9 uvedených v jízdním řádu.

Vzhled vozidel.

Všechna vozidla mají korporátní žlutočerný vnější nátěr, výjimkou jsou vozidla opatřená pouze polepy, kterým zůstala červená střecha od ÖBB. Oproti vozidlům jiných dopravců je velmi nenápadné typové a registrační

Cestovní třídy.

Zpočátku dopravce cestovní třídy nerozlišoval, později zavedl na komerčních linkových spojích čtyři třídy: Kromě

Elektrické soupravy.

7. března 2019 podepsal RegioJet smlouvu na nákup sedmi nových nízkopodlažních elektrických souprav od společnosti Pesa Bydgoszcz pro provoz v Ústeckém kraji. Mají být dodány v druhé polovině roku 2021 a do provozu nasazeny v prosinci 2021. V poptávkovém řízení pro tratě Ústí nad Labem – Štětí, Děčín – Ústí nad Labem-Střekov, Most

Přehled.

Tabulka vybraných

RegioJet a.s. (VKM: RJ) je provozovatel osobní železniční a autobusové dopravy v Česku, sídlící v Brně. Stoprocentním vlastníkem je Student Agency vlastněná Radimem Jančurou, na některých nabídkách spolupracoval s německou pobočkou francouzské firmy Keolis. Příležitostnou veřejnou železniční osobní dopravu společnost poprvé prováděla 24. dubna 2010, provoz první linky pravidelné osobní dopravy byl spuštěn 26. září 2011. V roce 2011 měla společnost ztrátu 59 mil. Kč, v roce 2012 ztrátu prohloubila na 76 mil. Kč při tržbách 267 mil. Kč a v roce 2013 očekávala obdobnou.

RegioJet a.s. (VKM: RJ) is a private Czech provider of passenger rail and bus transport. The company Student Agency, owned by Radim Jančura, is the 100% owner. The company's registered office is in Brno.


Některé ezoterické programovací jazyky.

Nejzajímavější ezoterické programovací jazyky a jejich specifika. U některých je uvedena ukázka kódu, většinou programem Hello world.

INTERCAL.

INTERCAL je nejstarší ezoterický jazyk, navržený v roce 1972 Done Woodsem a Jamesem M. Lyonem, s jasným úmyslem odlišovat se od ostatních. Obsahuje například klíčové slovo „PLEASE“, které se mohlo vložit před jakýkoli příkaz a které v původní verzi ovlivňovalo „tón“, jímž interpreter oznamoval případné chybové hlášky. Vzdáleně připomíná jazyk symbolických instrukcí.

Brainfuck.

Brainfuck je programovací jazyk tvořený toliko 8 příkazy bez parametrů, jimž je přiřazeno 8 nealfanumerických znaků. Programy v Brainfucku tak vypadají jako změť náhodných znaků.

FALSE.

FALSE je další z ezoterických jazyků, založených na zásobníku a operacích s ním, velmi redukované instrukční sadě, obfuskaci kódu. Zajímavé je též, že má patrně nejmenší kompilátor – do 1024 bajtů.  Příklad na vypsání prvočísel do 100:

Befunge.

Befunge je ezoterický jazyk mající vzdálenou podobnost s Brainfuckem a podobnými. Stejně jako ony je vybaven zásobníkem a příkazy pro práci s ním. Jeho specifikem je to, že běh programu může zdrojovým kódem „cestovat“ podle šipek být navigován.

Whitespace.

Whitespace je jazyk, jehož programy jsou zapisovány s použitím pouze tří znaků, z nichž ani jeden není v textu vidět.

LOLCODE.

LOLCODE je jazyk vytvořený jako parodie k internetovému fenoménu „Lolcatz“. Vzdáleně připomíná jazyk C, ale jeho příkazy a klíčová slova jsou často zkomolená. HAI CAN HAS STDIO? VISIBLE "HAI WORLD!" KTHXBYE

Thue.

Thue je ezoterický jazyk s pouhým jedním příkazem se dvěma operandy. Přesto je turingovsky úplný, ba navíc může být použit k rozeznání a definici jazyků úrovně Type-0 Chomského hierarchie.

Piet.

Piet je programovací jazyk, jehož programy jsou čteny/zakódovávány do obrázků o 20 základních barvách. V tomto případě se obor programovacích jazyků snoubí s disciplínou steganografie.

Velato.

Velato bere vstup svých programů z rozhraní MIDI, kde pauza mezi nimi určuje každý další příkaz.

Chef.

Programy v jazyku Chef (anglicky šéfkuchař) připomínají kuchařské recepty (s tímto úmyslem byl také navržen). Opět zde figuruje zásobník, který je v tomto případě ztělesněn mixérem. Například, vylití jeho obsahu do pekařské formy znamená výňatek obsahu zásobníku a poslání ho na systémový výstup.

Shakespeare.

V Shakespeare jsou programy kamuflovány do divadelních her. Scénické poznámky (např. když někdo vstupuje na scénu nebo z ní odchází) slouží jako příkazy nebo direktivy; jiná data jsou pak skryta v použitých slovech (Rozlišuje se například, jsou-li citově neutrální, pozitivní nebo negativní).

Taxi.

Programy v ezoterickém jazyku Taxi (podobně jako v Chefu či Shakespearovi) konvenční zdrojový kód nepřipomínají a místo toho vypadají jako kniha jízd či popis instrukcí taxikáře. Jednotlivá místa, kam má zajet, znamenají jednotlivé operace, které má taxikář (běh programu) provést (například pošta znamená standardní vstup/výstup, zajet po práci do garáže znamená ukončit program). Jednotliví cestující, kteří využijí jeho služeb, jsou ve skutečnosti prvky v zásobníku (jejich naložení a vyložení tak představuje operace codice_2 a codice_3). Jména lokací a jim odpovídající příkazy jsou uvedeny v mapě Townsville.  Příklad na vynásobení dvou čísel uživatelským vstupem:  codice_4  Co je pro Taxi zcela specifické, je to, že programátor musí myslet i na benzín, který musí čas od času tankovat. Pokud tak nebude dělat, program skončí neúspěchem. Tato koncepce je podobná hardwarovému řešení zvanému Watchdog timer, jen v poetičtější podobě.

OstraJAVA.

OSTRAJava má za cíl pozvednout kvalitu (nejen ostravského) programování. Na rozdíl od Javy vychází OSTRAJava přímo z mluveného jazyka (ostravského nářečí), tedy z něčeho čemu obyčejní lidé rozumějí. Typický ostravský horník pak nebude mít problém přejít od těžby rudy ke klávesnici. Jazyk tak mimo jiné řeší i problém nezaměstnanosti na moravsko-slezsku.

Ezoterický programovací jazyk (zkratka "esolang") je takový programovací jazyk, který byl navržen, aby otestoval hranice a možnosti disciplíny programovacích jazyků, důkaz toho, že takový návrh je vůbec možný; nebo jako žert či parodii. Přídomek "ezoterický" tyto jazyky nosí jako znak toho, že jejich účelem ani záměrem není snaha o jeho široké uplatnění v praxi. To a často i nesrozumitelnost až obtížnost psaní byť i jednoduchých programů je odlišuje od konvenčních programovacích jazyků, jež se krom jiného soustředí i na přehlednost a užitnou hodnotu. Autoři většiny ezoterických programovacích jazyků se nicméně ve svých návrzích snaží o to, aby jejich výtvory byly turingovsky úplné.

An esoteric programming language (sometimes shortened to esolang) is a programming language designed to test the boundaries of computer programming language design, as a proof of concept, as software art, as a hacking interface to another language (particularly functional programming or procedural programming languages), or as a joke. The use of "esoteric" distinguishes these languages from programming languages that working developers use to write software. Usually, an esolang's creators do not intend the language to be used for mainstream programming, although some esoteric features, such as visuospatial syntax, have inspired practical applications in the arts. Such languages are often popular among hackers and hobbyists.


Druhy vozíků.

S ohledem nejen na typ nákladu, ale i povahu trasy, jsou navrhovány a vyráběny různorodé cyklovozíky.

Podle počtu kol.

Cyklovozíky mají pro tažení většinou jen jedno nebo dvě kola. Zvláště u dětských vozíků je ale časté, že je možné je použít i jako kočárek. V takovém režimu pak používají další jedno nebo dvě často snímatelná kolečka.

Cyklopřívěsy v legislativě.

§ 58 zákona 361/2000 Sb. říká: „Za jízdní kolo se smí připojit přívěsný vozík, který není širší než 800 mm, má na zádi dvě červené odrazky netrojúhelníkového tvaru umístěné co nejblíže k bočním obrysům vozíku a je spojen s jízdním kolem pevným spojovacím zařízením. Zakrývá-li přívěsný vozík nebo jeho náklad za snížené viditelnosti zadní obrysové červené světlo jízdního kola, musí být přívěsný vozík opatřen vlevo na zádi červeným neoslňujícím světlem.“  V roce 2011 vznikl výkladový spor o to, zda se zákaz přepravovat osoby v přívěsech (§ 48 odst. 5 zákona 361/2000 Sb.: „V jiném přípojném vozidle, než které je určeno pro přepravu osob, je přeprava osob, s výjimkou případů podle § 51, zakázána.“) vztahuje i na tyto přívěsy (použitý termín odkazuje k odstavci 2, který začíná: „V motorovém nebo jeho přípojném vozidle, které je určeno pro přepravu osob...“). Podle webu Nakole.cz bylo v Česku provozováno více než 12 000 těchto vozidel.  České ministerstvo dopravy navíc v roce 2011 tvrdilo, že žádné přívěsné vozíky za kolo nejsou v tuto chvíli v Česku homologovány pro provoz na pozemních komunikacích a tedy nesmí do provozu, ačkoliv prováděcí předpis v té době říkal, že technická způsobilost jízdních kol se neschvaluje.  Poslanci Václav Cempírek a Jana Kaslová v roce 2011 podali návrh novely zákona, která upravuje provoz přívěsných vozíků za kola na českých silnicích a cyklostezkách. Návrh připravili ve spoluprací s komisí ministerstva dopravy pro začlenění rozvoje cyklistické dopravy do silniční legislativy. Vláda 21. září 2011 s návrhem vyjádřila souhlas. Poslanec Jiří Petrů předložil pozměňovací návrh, který zakazuje provoz vozíků na silnicích I. a II. tříd.  V Německu jsou povoleny vozíky o maximálních rozměrech 1×2×1,4 m (š x d x v) a hmotnosti v případě vozíku bez brzdy 40 kg, u vozíku s brzdou 80 kg. Ve vozíku mohou jet maximálně 2 děti do 7 let, zdravotně postižené děti i starší. Cyklopřívěs může vézt pouze cyklista starší 16 let.  Rakouské předpisy požadují osvětlení nezávislé na kolu a také přední, zadní i postranní odrazky na kole. Děti musejí být ve vozíku připoutány a vybaveny přilbou a řidič musí zajistit, aby se dítě při jízdě nevyklánělo a nedosáhlo na dráty v kole. Věková omezení jsou shodná jako v Německu. Šířka vozíku není omezena, pouze u vozíku o šířce větší než 60 cm jsou požadována dodatečná světla.  Polská legislativa s přepravou dětí ve vozících v roce 2011 nepočítala. Slovenská legislativa používání přívěsných vozíků pro děti vysloveně nezakazuje, ale ani vozík pro přepravu osob speciálně nezmiňovala, což však později bylo řešeno novelou.

Cyklopřívěs nebo cyklovozík je označení vozíku, který se připevňuje za jízdní kolo obvykle za účelem rozšíření možností převozu nákladu. Na větších cyklovozících je možné převážet náklad až o rozměrech třech metrů krychlových a váze půl tuny.

A bicycle trailer is a motorless wheeled frame with a hitch system for transporting cargo by bicycle. It can greatly increase a bike's cargo capacity, allowing point-to-point haulage of objects up to 4 cubic yards (3 cubic metres) in volume that weigh as much as half a ton.


Chemické pohonné látky.

V raketách se používá množství druhů chemických pohonných látek, které jsou rozdělené do více kategorií a podle kombinace těchto pohonných látek potom rozeznáváme několik druhů raketových pohonů. Chemické pohonné látky se většinou skládají z okysličovadla a paliva. Při chemické reakci zvané hoření, se uvolňuje značné množství energie, které se v trysce raketového motoru mění na pohybovou energii vytékajících zplodin.  Základní rozdělení chemických pohonných látek je podle jejich skupenství:

Tuhé pohonné látky.

Tuhé pohonné látky bývají z větší části jednosložkové (okysličovadlo je obsažené už v pohonné látce). Podle tvaru a velikosti zrn je možno "nastavit" hoření podle požadavků. Jejich výhodou je snadná skladovatelnost, i když se musí udržet vždy určité podmínky.  Lze je rozdělit na dvě skupiny:  Tuhé pohonné hmoty se používají například ve startovacích motorech raketoplánů Solid Rocket Booster.

Hybridní pohonné látky.

U hybridních pohonných látek je jedna složka v tekutém stavu a druhá v pevném. Takové pohonné látky mají jisté výhody proti klasickým tuhým palivům a to hlavně možnost přerušení činnosti motoru, která u čistě tuhých látek chybí.

Kapalné pohonné látky.

Jejich nevýhodou je skladování, kdy musíme zajistit, aby nezmrzly anebo naopak se neodpařovaly. Podle skladovatelnosti je dělíme na:  Dlouhodobě skladovatelné pohonné látky mají několik nevýhod. Z větší části jde o toxické látky, které hoří samovolně už při samotném styku paliva a okysličovadla (hypergolická paliva). Také mají menší specifický impuls než kryogenní pohonné látky. Pro případ poruchy se u raket s tímto palivem používá ještě nultý startovací stupeň, který nejprve dopraví celý nosič do bezpečné výšky a až tam dochází k zážehu motorů prvního stupně (raketa Titan). Na rozdíl od kryogenických motorů jsou motory na hypergolická paliva jednodušší, protože doprava pohonných hmot do spalovací komory se děje přetlakem inertního plynu v nádržích. Kromě toho mají i vyšší spolehlivost. Některé z těchto látek jsou používané jako jednosložkové pohonné látky (hydrazin).  Jako kryogenní pohonné látky se nejčastěji používá vodík a kyslík. Jde o běžně dostupné látky, které ale pro potřeby raketové techniky nejsou v normálním stavu použitelné. Jejich hoření totiž probíhá za značně vysokých teplot a tlaků, a pro jejich dopravu do spalovací komory nestačí jen přetlak v nádržích. Proto se zkapalňují, což ale přináší snížení jejich teploty hluboko pod bod mrazu (při normálním atmosférickém tlaku). Odtud pochází i jejich název kryogenické. Pro jejich dopravu do spalovací komory se pak používají velmi výkonná turbočerpadla.  Vznikly i hybridní kryogenní pohony, které používají tekutý kyslík a ropné produkty.

Adiabatické pohonné látky.

Tato kategorie pohonných látek je nejprimitivnější. Jsou to v podstatě stlačené plyny a nebo generované plyny (například vodní pára generovaná varem vody), které po otevření přívodního ventilu expandují do volného prostoru. V tomto případě probíhá adiabatický děj, při kterém se snižuje tlak plynu v zásobníku až na tlak vnějšího prostoru a plyn zabírá pokaždé větší objem, ale mimo zásobník plynu.  Připomíná to klasické chemické raketové pohony, ale mezi oběma skupinami pohonných látek jsou rozdíly. Při chemickém pohonu dochází k zisku energie prostřednictvím chemické reakce. U adiabatických pohonných látek dochází jen k přeměně vnitřní energie plynu uzavřeného pod tlakem v zásobníku na pohybovou.  Tyto pohonné látky nemají praktický význam, pouze pro ukázkové účely ve školách ("raketový balon"), kde by hydrazinový motor udělal velké škody.

Plazmové pohonné látky.

I když by se zdálo, že mezi iontovými a jadernými pohonnými látkami je velký rozdíl, není tomu tak. Přestože způsob generování energie k uvedení pracovní látky do plazmatického stavu je jiný, v obou případech by mělo jít o lehké a nejlépe inertní plyny. Čím je plyn lehčí tím vyšší efektivity motor může dosáhnout.

Pohonné látky pro iontové raketové motory.

V současnosti se používá výlučně xenon a to bez ohledu na konstrukci motoru. Kromě xenonu je možné použít i neon, ale jeho využití, kvůli technickým problémům motorů využívajících tento plyn, je zatím sporné.  Plazma se získává ionizací plynu, který je následně směrován a urychlován soustavou elektrod a magnetů, podobně jako elektrony v trubicích klasické obrazovky. Na rozdíl od obrazovek je pracovní plazmatický plyn vyvrhovaný do prostoru a tím je získávána pohybová energie.

Pohonné látky pro jaderné raketové motory.

Vzhledem k tomu, že vývoj těchto motorů byl (po)zastaven (např. projekt NERVA), je těžké polemizovat jaké pohonné látky by se měly používat. Jsou navrženy motory používající vodu a nebo čistý vodík. Jaderné motory pracují na principu odvodu tepla z jádra u klasického jaderného reaktoru) a jeho přenosem na pohonnou látku (ta přejde do plazmatického stavu) a nebo na principu generování plazmatické pohonné látky ve speciálním reaktoru.

Raketové palivo budoucnosti.

Termonukleární fúze.

Jednou z možností pohonu raket je termonukleární fúze. Experimentuje se s laserovým impulsem, kdy je ve spalovací komoře laserovým pulsem zahřáto malé množství 3He na teplotu potřebnou ke spuštění termonukleární fúze. Vysokoenergetické částice produkované při této reakci by procházely tryskou tvořenou magnetickým polem a dodaly by raketě potřebnou pohybovou energii. Pokud by k z zapálení fúze docházelo rychle za sebou, vedlo by to takřka ke spojitému proudu částic z trysky a spojitému pohonu.

Anihilace.

Pohon by byl založen na reakci hmoty a antihmoty, při které se uvolňuje obrovské množství energie ve formě záření gama. To by opouštělo spalovací komoru tryskou.  Největším problémem tohoto pohonu je v současné době výroba a skladování antihmoty. Pro let k Marsu tam a zpět by ale stačilo pouze asi 0,1 gramů antihmoty.

Raketové palivo je pracovní látka a směs, která proudí z raketového motoru a na principu akce a reakce a zákona zachování hybnosti předává raketě pohybovou energii.

Rocket propellant is the reaction mass of a rocket. This reaction mass is ejected at the highest achievable velocity from a rocket engine to produce thrust. The energy required can either come from the propellants themselves, as with a chemical rocket, or from an external source, as with ion engines.


Podrobný průběh p-p reakce.

1. krok.

Na začátku této jaderné reakce dochází ke spojení dvou jader vodíku H za vzniku deuteria H. Uvolňuje se pozitron e a neutrino formula_1. Tento první krok je velmi pomalý, protože protony musí využít tunelového jevu, aby prošly Coulombovou bariérou a protože zde působí slabá interakce.  formula_2..... (0,42 MeV)  Uvolněný pozitron vzápětí anihiluje s nějakým elektronem, nacházejícím se ve slunečním jádru. Při této reakci se uvolní energie ve formě dvou gama fotonů. formula_3..... (1,02 MeV)  Celkem se tedy v tomto prvním kroku uvolní +1,44 MeV energie.

2. krok.

Vzniklé deuterium se může spojit s dalším jádrem vodíku H za vzniku izotopu helia He:  formula_4..... (+5,494 MeV)

3. krok.

Nyní jsou čtyři možné postupy, které vedou ke vzniku izotopu helia He. V reakci pp I vzniká helium He spojením dvou jader helia He, v reakci pp II a pp III se spojí jádro He s již existujícím jádrem He za vzniku jádra berylia. Při poslední možnosti, pp IV, se slučuje jádro He s jádrem vodíku H za vzniku jádra He. Tato poslední reakce nastává velmi zřídka. Ve Slunci je pravděpodobnost, že nastane reakce pp I 86%, reakce pp II 14%, reakce pp III 0.11% a reakce pp IV kolem 0,3 ppm.

3a. - reakce pp I.

formula_5..... (+12,859 MeV)  Tato reakce převládá při teplotách od 10 do 14 milionů Kelvinů (MK).

3b. - reakce pp II (spalování lithia).

formula_6..... (+1,59 MeV) formula_7..... (+0,86 MeV nebo +0,383 MeV) formula_8..... (+17,35 MeV)  Tato reakce převažuje při teplotách od 14 do 23 MK.  90% neutrin vzniklých při reakci jádra berylia Be s elektronem e si odnáší energii 0,861 MeV, zbývajících 10% vzniklých neutrin si odnáší energii 0,383 MeV (závisí na tom, zda je vzniklé jádro lithia Li v základním stavu nebo excitovaném).

3c. - reakce pp III.

formula_9..... (+0,13 MeV) formula_10..... (+17,98 MeV) formula_11..... (+0,09 MeV)  Reakce pp III převažuje při teplotách překračujících 23 MK. Tato reakce není hlavním zdrojem energie na Slunci, ale byla důležitá pro vznik problému slunečních neutrin, protože při ní dochází k produkci vysokoenergetických neutrin (jejich energie dosahuje 14.06 MeV).

3d. - reakce pp IV (Hep reakce).

Tato reakce může teoreticky probíhat, ale je velmi vzácná (na Slunci probíhá asi s pravděpodobností 0,3 ppm). Při této reakci se spojí jádro helia He přímo s protonem za přímého vzniku helia He, uvolní se pozitron a elektronové neutrino s velmi vysokou energií (kolem 18,8 MeV).  formula_12..... (+18,8 MeV)  Tato reakce se někdy nazývá Hep reakce (slučuje se heliové jádro a proton)

Zdroj tepelné a zářivé energie.

Srovnáním hmotnosti vzniklého jádra helia He a hmotností čtyřech protonů, které jsou zapotřebí k jeho vzniku, dojdeme k závěru, že 0,7% původních protonů se přeměnilo na energii. Tuto energii (celkem 26,73 MeV) si odnáší vzniklé fotony gama záření a vzniklá neutrina.  Pouze energie vzniklého gama záření interaguje s elektrony a protony uvnitř Slunce a zahřívá jeho vnitřní části. Toto zahřívání zabraňuje gravitačnímu kolapsu Slunce.  Neutrina nereagují nijak významně s látkou a proto nemají vliv na zahřívání vnitřních částí Slunce. Neutrina vzniklá při reakcích pp I, pp II a pp III odnášejí pryč 2,0%, 4,0% a 28,3% energie, která vzniká při těchto reakcích.

pep reakce.

Deuterium, kromě prvního kroku pp reakce, může také vzniknout velmi vzácnou pep (proton–elektron–proton) reakcí: formula_13..... (+1,44 MeV)  Ve Slunci je poměr počtu pep reakcí k počtu pp reakcí 1:400. Neutrina uvolněná při této reakci jsou mnohem energetičtější. Zatímco neutrina vzniklá v prvním kroku pp reakce mají energii do 0,42 MeV, neutrina vzniklá při pep reakci jsou vysokoenergetická s energií kolem 1,44 MeV.  Obě reakce, pep a pp reakce, mohou být považovány jako dvě různé Feynmanovy reprezentace stejné základní interakce, kde elektron vystupuje na pravé straně zápisu reakce jako antielektron (pozitron). Další průběh reakcí je stejný, jako v krocích 2 – 4 pp reakce.  Přímý průkaz, že pep reakce se podílí na fúzních reakcích na Slunci, podala analýza výsledků experimentu Borexino z r. 2012, ve které byla zaznamenána neutrina v energetickém pásmu 1,0 MeV až 1,5 MeV. Ve spojení se standardním modelem Slunce to znamená i omezení možnosti, že na Slunci probíhá CNO cyklus.

Proton-protonový cyklus (proton-protonová reakce, p-p cyklus, p-p reakce, pp reakce, p-p řetězec apod.) je cyklus jaderných reakcí, při kterých se v konečném důsledku přemění jádra vodíku H na jádra hélia He. Proton-protonový cyklus je základním zdrojem zářivé energie ve hvězdách hlavní posloupnosti, jejichž hmotnost příliš nepřesahuje hmotnost Slunce.

The proton–proton chain reaction is one of two known sets of nuclear fusion reactions by which stars convert hydrogen to helium. It dominates in stars with masses less than or equal to that of the Sun, whereas the CNO cycle, the other known reaction, is suggested by theoretical models to dominate in stars with masses greater than about 1.3 times that of the Sun.


Hrabavá drůbež.

Mezi hrabavou drůbež je tradičně zařazován kur domácí a krůty, i když zoologicky do řádu "Galliformes" (hrabaví) patří i další druhy ptáků, včetně perliček, pávů, bažantů a dalších okrasných a jiných druhů ptáků.  Členové řádu "Galliformes" jsou ptáci od velikosti křepelky do velikosti krocana. Zobák mají silný, krátký a jen mírně zahnutý. Nohy jsou silné, uzpůsobené k hrabání; drápy jsou tupé. Mají vole, silný svalnatý žaludek, dlouhá slepá střeva, krátká křídla a samec má často na běháku ostruhu. Živí se hlavně semeny, méně zelenými částmi rostlin nebo hmyzem a jeho larvami. Neplavou a nekoupou se, zato se často popelí (popelová lázeň). Peří je tuhé, prachové peří chybí. Vyznačují se výrazným pohlavním dimorfismem. Jsou to ptáci nekrmiví. Mláďata jsou po opuštění hnízda velmi samostatná a sama se živí.

Vodní drůbež.

Pro člověka významné druhy vodní drůbeže (kachna domácí, kachna husí, husa domácí) patří zoologicky do řádu "Anseriformes" (vrubozobí).  U vrubozobých vytvářejí kraje obou dílů zploštělého zobáku kulisovitě postavené rohovité lamely nebo zoubky, kterými svírají potravu jako kleštěmi nebo přecezují bahno vodou a obsah polykají. Vrubozobí mají proto v dutině zobáku četná smyslová tělíska. Přední 3 prsty běháku jsou spojeny plovací blanou. Tělo je přizpůsobeno k životu na vodě. Je hustě pokryto obrysovým peřím, které nepropouští vodu. Pod ním je na celé ploše těla vrstva prachového peří. Kostrční žláza je velká a vytváří hojně olejovitého sekretu, jímž si ptáci zobákem promašťují peří. Jsou to ptáci nekrmiví, jejich mláďata jsou schopna samostatné výživy. Po vylíhnutí jsou hustě pokryta pápěřím a po uschnutí jsou schopna chůze i plavání. Mají již vysoce vyvinutou regulaci tělesné teploty. Výměna peří je buď jednou v roce (husy) nebo dvakrát do roka (kachny). Samci mají částečně vyvinutý penis.

Domestikace domácí drůbeže.

Názory na původ a historii vzniku hlavních druhů domácí drůbeže nejsou jednotné. Na rozdíl od domácích savců nečiní u domácí drůbeže obtíže jejich odvození od divokých druhů, ale mnohem méně je známa doba, kdy k domestikaci došlo.

Kur domácí.

Příslušníci rodu "Gallus" (kur) se vyskytují se v několika druzích, případně poddruzích či varietách (názvosloví i systematické členění příslušníku rodu se podle různých autorů různí).  Počátky domestikace kura domácího sahají asi až do 5.-4. tisíciletí př.K. a za kolébku domestikace se zřejmě může považovat Přední Indie, zvláště pak povodí řeky Indus, dále Indočína, Malajsko a Indonésie. Odtud se kur domácí poměrně rychle šířil do sousedních zemí, tedy i na západ do Íránu, Mezopotámie aj. Ve 14.-15. století př.K. jej chovali již v Egyptě, a to zprvu jako posvátného ptáka, později, několik století př. K., již jako hospodářské zvíře (umělé líhnutí kuřat). V 6.-8. století př.K. jej znají již Řekové jako „perského“ nebo „medijského“ ptáka, což zřejmě souvisí s cestami, jimiž se kur domácí dostával na západ již před politickým panstvím Peršanů. V 5. století př.K. byl kur domácí rozšířen po celém Středomoří a národy střední Evropy se s ním seznámily na počátku doby železné. V 1. století př. K. jej znali již Keltové. Jeho široké uplatnění je dílem Římanů, např. římský letopisec Collumela vydal spis, který obsahuje zásady chovu a krmení domácích ptáků. Středověk podtrhl ještě více význam kura domácího jako zdroje postních jídel. Značný význam pro domestikaci měla nenáročnost kura domácího a přizpůsobivost primitivním podmínkám tehdejších chovů a to, že část potravy si kur obstarával sám z přírody a dále i možnost jej všestranně zužitkovat (peří, vejce, maso).

Krůty.

Krůta domácí - "Meleagris gallopavo" f. "domestica" (Linné, 1758) - byla domestikován již indiánskými kmeny (Aztéky) dávno před příchodem Evropanů z mexické formy krůty divoké, která žije dodnes volně v málo obydlených oblastech Severní a Střední Ameriky. Do Evropy byla dovezena Španěly r. 1523-24, a to nejdříve samci; ještě v r. 1530 nebyly v Evropě známy samice. V letech 1550-60 se však už uplatňuje ve Španělsku pro chutné maso a dostává se i do Francie a Anglie, kde se stal tradičním oblíbeným jídlem o vánocích. K nám se dostala až o 100 let později.

Perličky.

Perlička domácí - "Numida meleagris" f. "domestica" (Linné, 1758) byla zdomácněna již před naším letopočtem. Východiskem k domestikaci byla pravděpodobně perlička kropenatá - "N. meleagris" (Linné, 1758), která se vyznačuje typickou přilbou (kostěný výrůstek na lebce) a žije dodnes divoce v celé řadě variet v severozápadní Africe. Pohlavní dimorfismus je malý.  Do Evropy byla dovezena pravděpodobně nadvakrát. Poprvé její domestikovanou formu získali od Féničanů Řekové kolem 5. století př.K., pro které byla posvátným ptákem, používaným k liturgickým obřadům. Kolem počátku naší éry ji znali i Římané, kteří se cenili zvláště jejího chutného masa a vajec, ale její chov upadl do zapomenutí. Podruhé byla dovezena do Evropy kolem 16. století, kdy byly do Španělska dovezeny ze západní Afriky (Guinea) již polodomestikované perličky a odtud se dostala do Latinské Ameriky. Zde částečně zdivočela a částečně byla úplně domestikována. Odtud se zpětně rozšířila do Evropy. Tím se vysvětluje, proč se perlička nechovala ve středověku v Evropě jako domácí zvíře a proč je vlastně nejmladší naše domestikované zvíře. Chová se hlavně pro vynikající maso a vejce, která skladovaná za obvyklých podmínek si dlouho podržují charakter čerstvých vajec. Její chov nikdy nedosáhl významu kura domácího. Domestikací se perličky také mnoho nezměnily od svých divokých předků - jsou plaché, bojovné, toulají se a nesnášejí se s ostatní drůbeží. Pronikavý hlas perliček je často příčinou i jejich menšího rozšíření.

Kachny.

Mají zobák na konci vždy plochý, zakončený malým nehtem. Na jeho okraji jsou vyvinuty rohovité lamely. Běhák je z boku stlačen a vpředu pokryt příčnými rohovitými štítky. Ryby neloví, takže rybničnímu hospodářství spíše prospívají. Účastní se převodu živin ze souše do vody hnojením rybníků svým trusem. Toho se dříve využívalo v tzv. kaprokachním hospodářství (ryby požírají i ne zcela strávené části potravy obsažené v trusu a trus napomáhá rozvoji planktonu a bentosu).

Pižmovky.

Mají na hlavě holá červená místa páchnoucí pižmem. Pocházejí většinou z tropických zemí.

Husy.

Husy mají poměrně vysoký zobák ukončený nehtem, který kryje celou plochu konce zobáku. Běháky jsou pokryty štítky tvaru šestiúhelníků a jsou poměrně vysoké a silné. Husy jsou býložravci; vedou denní způsob života. Proces domestikace není přesně znám. Usuzuje se, že ve střední a severní Evropě se husa domácí odchovala z husy velké, v jižní Evropě a severní Africe z divoké husy nilské a v Číně a Japonsku z divoké husy labutí.  Domestikací se pozměnily některé původní vlastnosti divokého předka - z monogamního ptáka se stal pták polygamní, zvýšila se snáška (původně 4-7 vajec ročně), na vejcích sedí jen husa, stěhovací instinkt byl silně potlačen a uspíšilo se pohlavní dospívání.

U domácí drůbeže se tradičně rozlišuje hrabavá drůbež (kur domácí, krůty) a vodní drůbež (kachny a husy). Fylogeneticky tvoří drůbež (tedy klady vrubozobí a hrabaví) dobře podloženou monofyletickou skupinu na samé bázi žijících létavých ptáků ("Neognathae"), zvanou "Galloanserae"

Poultry () are domesticated birds kept by humans for their eggs, their meat or their feathers. These birds are most typically members of the superorder Galloanserae (fowl), especially the order Galliformes (which includes chickens, quails, and turkeys).


Jak to funguje.

Kamera, která je připojená k počítači či kamera v mobilním telefonu, snímá obraz reality. Speciální aplikace detekuje snímanou scénu, eventuálně (zejména v případě mobilního telefonu) umístění a orientaci kamery v prostoru. Na základě této detekce umístí (renderuje) do obrazu projektovaném na displej počítače či telefonu doplňující informace (text, 2D či 3D objekty - i animované, obrázky, filmové klipy či zvuky) anebo může vyvolat naprogramovanou akci. Vše se navíc děje v reálném čase!

Na počítači.

V případě kamery připojené k počítači se nejčastěji využívá tzv. marker, což je speciální obrázek, na který je aplikace "naučená". Aplikace se pak snaží marker ve scéně rozpoznat a určit jeho polohu a orientaci v prostoru snímané scény. Na základě těchto informací pak dokáže doplnit např. 3D model do zobrazené scény správně umístěný a orientovaný. Aplikace se též může "naučit" detekovat např. gesta provedená markerem, gesta provedená rukou a dokonce se experimentuje s rozpoznáváním obličeje. Tato gesta mohou pak sloužit ke spuštění naprogramované akce a tedy k jakémusi ovládání aplikace.  Úspěšnost správného rozpoznání markeru závisí na kvalitě a rozlišení kamery, dále na správném osvětlení scény a zejména markeru, ale také na vlastním vzhledu markeru. Velice často se proto jedná o jednoduché černobílé piktogramy (symboly, QR kódy, apod.).

V mobilním telefonu.

Kromě funkcionality uvedené v kapitole "Na počítači", lze v případě snímání kamerou chytrého telefonu využít jeho dalších funkcí. Nejčastěji se jedná o využití GPS, digitálního kompasu a připojení k internetu. Aplikace pak "ví", kde se uživatel s telefonem nachází a na co se přes kameru telefonu dívá. Na základě toho pak doplní do obrazu další informace, které jsou umístěné v databázi dostupné přes internet (nejčastěji přes Wikipedii).

Technické řešení.

Existuje několik možností jak AR ke koncovému uživateli dostat

Prezentace.

AR je předváděna jako součást prezentace. Prezentátor má na svém počítači nainstalovanou AR aplikaci, nebo může být AR aplikace přímo součástí PowerPointové prezentace jako samostatný snímek. Prezentátor pak sám AR ovládá pomocí markerů, gest apod. Výhodou je pak, že se dá využít nejširších možností AR. Navíc je vše zpravidla prezentované na velkém projekčním plátně

Kiosek.

Na veřejném místě je nainstalovaný počítač s připojenou kamerou a jedním či více displeji. Jsou zde k dispozici markery, které mohou být pro jednodušší manipulaci nalepeny na pevných podložkách. AR Aplikace je nainstalovaná přímo na počítači. Výhodou je, že je veškerá technika i software pod kontrolou provozovatele. Nevýhodou je, že se AR dostane k omezenému množství koncových uživatelů.

Na vlastním počítači offline.

K počítači musí být připojena kamera. Uživatel si musí spustit či nainstalovat a spustit AR aplikaci. Aplikaci si může stáhnout z internetu nebo ji obdržet např. na CD. Marker může být vytištěný jako součást inzerce, katalogu nebo na obalu výrobku. Nebo může být k dispozici na internetu nejčastěji ve formátu PDF. AR aplikace by měla být jednodušší s intuitivním ovládáním nebo opatřena návodem. Výhodou je potenciálně velké množství koncových uživatelů. Nevýhodou může být technické vybavení (méně kvalitní web kamera) a podmínky vytvořené na straně uživatele (špatné osvětlení, nekvalitní marker), které způsobují špatnou detekci markeru a tím zhoršenou funkcionalitu AR)

Na vlastním počítači online.

K počítači musí být připojena kamera a počítač musí být připojen k internetu. AR je součástí webové stránky ve formátu Flash. Marker může být vytištěný jako součást inzerce, katalogu nebo na obalu výrobku. Nebo může být k dispozici na internetu nejčastěji ve formátu PDF. AR aplikace by měla být jednodušší s intuitivním ovládáním nebo opatřena návodem. Výhodou je potenciálně velké množství koncových uživatelů. Nevýhodou může být technické vybavení (méně kvalitní webkamera) a podmínky vytvořené na straně uživatele (špatné osvětlení, nekvalitní marker), které způsobují špatnou detekci markeru a tím zhoršenou funkcionalitu AR).

Na chytrém mobilním telefonu.

Pro některé aplikace je třeba, aby byl chytrý telefon vybaven funkcemi GPS a digitálním kompasem. Uživatel si pak musí do telefonu stáhnout a nainstalovat AR aplikaci. Výhodou je možnost využití AR aplikací, které využívají informací o poloze telefonu. Nevýhodou je poměrně velká spotřeba baterie (zároveň zapnutá kamera, displej, GPS, popř. WiFi)

Využití.

Vzhledem k tomu, že se jedná zatím o relativně mladou a dynamicky vyvíjející se technologii, tak se očekává, že množství nejrozmanitějších aplikací bude stále větší a větší.

Vzdělávání.

Tištěné učebnice mohou být doplněny markery, které promění statickou publikaci v zábavnou interaktivní pomůcku. Heslo J. A. Komenského "Škola hrou" tak dostává další nový rozměr.

Reklama.

AR se dá využít jako přímá součást reklamní kampaně, kdy je marker otisknut v časopise jako součást inzerce. V roce 2010 v České republice realizoval takovouto kampaň např. výrobce automobilů (RR hra) a výrobce fotoaparátů (vyobrazení 3D modelu).

Marketing a podpora prodeje.

RR markery se mohou objevit na obalech produktů, v tištěných katalozích. RR kiosky mohou být nainstalované na prodejnách, v předváděcích místnostech, na výstavách a veletrzích. Díky 3D animaci se takto dá prezentovat nejen vzhled produktu, ale třeba i ukázka řezem produktu a jeho funkcionalita. V reálném prostředí lze prezentovat i například rendrované 3D CAD modely.

E-shopy.

RR se dá využít i zde - na markeru ve své ruce si můžete prohlížet 3D modely telefonů ze všech stran. RR aplikace může být i mnohem sofistikovanější. RR marker z e-shopu na oblečení si nalepíte na hruď, postavíte se před svoji web kameru a už si můžete zkoušet trička. Pomocí gest pak střídáte jedno tričko za druhým. To které si vyberete pak můžete gestem vložit do košíku anebo se v něm "vyfotit" a obrázek rovnou publikovat na Facebooku...

Hry a zábava.

Marker může klidně posloužit jako ovladač pro počítačovou RR hru - namíříte ho na kameru a máte volant nebo letecký knipl na ovládání auta či letadla. Marker nalepený na čelo vám přičaruje zvířecí hlavu. Více markerů se promění ve 3D pexeso. Na dlani se vám bude pást 3D model dinosaura...  S chytrým telefonem lze pomocí RR zpestřit geocachingové hry anebo si zahrát jednodušší RPG střílečku ve skutečném prostředí.

Další aplikace.

budou stále přibývat. Některé jsou ve fázi vývoje a dnes mohou vypadat jako sci-fi.  Alespoň jedna za všechny: Uživatel má na hlavě připevněnou kameru a projektor a na očích počítačové brýle namísto displeje. Ukazováčky a palce na obou rukou má přelepené barevnou lepicí páskou. RR aplikace v připojeném tabletu nedetekuje klasický marker, ale právě ony barevné prsty a jejich gesta. Když vytvoří z prstů okénko, tak si scénu vyfotografuje a uloží na tablet. Pak přejde k bílé stěně, zapne projektor a nafocené obrázky si prohlíží na stěně. Pomocí barevných prstů fotkami virtuálně listuje, otáčí a zvětšuje přímo na stěně, podobně jako to jde na dotykové obrazovce tabletu...

Závěrem.

Jaká přidaná hodnota pro zákazníky a firmy to může být? Kromě hůře měřitelných faktorů, jakými jsou posílení image značky, silný potenciál šeptandy, odlišení se od konkurence, jsou zde i účinky silnější. Projekt může přímo přivádět značkám nové zákazníky, šetřit náklady za transport a výstavní plochu u rozměrných či těžkých nákladů. RR umožňuje získat dodatečné informace, provést virtuální prohlídky produktů či staveb. Pro technologické firmy je RR ideální nástroj, jak složité procesy názorně vizualizovat vskutku na dlani. Pokud prozatím e-shopům chyběl nástroj, který by lépe zákazníkům představil nabízené produkty, nyní je tu. Vynikající příležitost využití augmented reality je vložení markerů do tištěných katalogů. Listujete katalogem před kamerou a získáváte 3. rozměr – přičemž máte i další, tištěné informace stále po ruce.  Velmi zajímavé je využití RR pro méně technologickou a více sociální komunikaci. Je klidně možné, že ta bude lidi nakonec bavit ze všeho nejvíce. Jste například na nádraží, namíříte váš telefon na pokladnu a ve vzduchu visí RR vzkaz od jiného cestujícího – „odpoledne zde prodává lístky nejlepší kost z celého Masarykova nádraží“. Nad záchodky zase třeba něco jiného: „Konečně vytřeno“. Obchody mohou informovat o slevách nebo speciálních akcích. Virtuální realita to ještě není, ale sci-fi už ano.

Rozšířená realita (zkratkou AR) (angl. augmented reality) je označení používané pro reálný obraz světa doplněný počítačem vytvořenými objekty. Jinak řečeno jde o zobrazení reality (např. budovy nasnímané fotoaparátem v mobilním telefonu) a následné přidání digitálních prvků (třeba informací o daném objektu).

Augmented reality (AR) is an interactive experience of a real-world environment where the objects that reside in the real world are enhanced by computer-generated perceptual information, sometimes across multiple sensory modalities, including visual, auditory, haptic, somatosensory and olfactory. AR can be defined as a system that fulfills three basic features: a combination of real and virtual worlds, real-time interaction, and accurate 3D registration of virtual and real objects. The overlaid sensory information can be constructive (i.e. additive to the natural environment), or destructive (i.e. masking of the natural environment). This experience is seamlessly interwoven with the physical world such that it is perceived as an immersive aspect of the real environment. In this way, augmented reality alters one's ongoing perception of a real-world environment, whereas virtual reality completely replaces the user's real-world environment with a simulated one. Augmented reality is related to two largely synonymous terms: mixed reality and computer-mediated reality.


Historie.

Pro mnohé moderní hardwarové architektury se paralelismus stává jedinou cestou k vyšším výkonům. Tváři v tvář fyzikálním limitům, nejčastěji v podobě teplotních omezení, se různé platformy vydaly jednotnou cestou navyšování počtů exekučních jednotek umožňujících paralelní zpracování čím dál většího množství dat. Zároveň s tím dochází k rychlému nárůstu výkonu a schopnosti i těch nejmenších mobilních zařízení. Množství nosných architektur pro náročné aplikace tak roste poměrně rychlým tempem. Potřeba snadného, efektivního a jednotného zacházení s takovým množstvím hardwarových platforem znamenala vysokou poptávku po nových softwarových pomocnících. Nabídka nástrojů, které jsou schopné jednoduše zprostředkovávat programátorům tento nový způsob myšlení a práce, byla dlouho neuspokojivá. Dosavadní prostředí, která se tuto situaci pokoušejí řešit, trpí závažnými nedostatky. Mnohá proprietární řešení jsou totiž vázaná na konkrétní hardware (CUDA) či software (DirectCompute). Další nástroje sice umožňují jistý stupeň přenositelnosti, avšak za cenu znatelně pomalejšího běhu aplikací na nich postavených.  Tento neutěšený stav má za cíl řešit průmyslový standard OpenCL, jehož prvotní návrh lze vystopovat až k firmě Apple, která dosud drží práva k názvu OpenCL jakožto obchodní značce. V polovině roku 2008 přešel vývoj tohoto návrhu do rukou průmyslového konsorcia Khronos, které za tímto účelem vytvořilo pracovní skupinu Khronos Compute Working Group. Tato skupina zahrnovala členské zastoupení nejvýznamnějších firem v oboru jakými jsou AMD, IBM, Intel a nVidia. V rekordně krátkém čase 5 měsíců byl návrh prodiskutován a propracován do konečné podoby verze 1.0. Po schválení standardu všemi členy konsorcia došlo dne 8. prosince, 2008 k jeho uveřejnění.

Hardwarová a softwarová podpora.

OpenCL definuje abstraktní hardwarové zařízení a k němu ovládací softwarové rozhraní, pomocí kterého aplikace přistupují ke konkrétním výpočetním možnostem různých hardwarových platforem. Jednoduchost modelu abstraktního zařízení usnadňuje jeho implementaci na široké škále existujících i plánovaných hardwarových platforem. Tyto platformy zahrnují klasické procesory (všechny procesory x86 s podporou instrukcí SSE3), grafické procesory (nVidia GeForce řady 8xxx a vyšší, ATI Radeon HD řady 4xxx a vyšší), signálové procesory (DSP), některé novější mobilní čipy, procesory typu Cell a další.  Ani softwarové rozhraní standardu není závislé na softwarové platformě, což znamená, že nepotřebuje ke svému chodu žádný konkrétní operační systém. Hlavní výrobci grafických čipů již zahrnuli implementaci OpenCL do grafických ovladačů nabízených pro nejrozšířenější operační systémy jakými jsou různé verze Windows (XP, Vista, 7) či hlavní distribuce Linuxu (Ubuntu, OpenSUSE, Fedora). Podpora samozřejmě nechybí ani v produktech Apple (MacOS X 10.6, prostředí iPhone) a je dokonce dostupná i v některých virtuálních strojích (např. od VMware).

Standard OpenCL.

Standard OpenCL obsahuje několik hlavních části:

Modely OpenCL.

Modely OpenCL jsou abstraktním vyjádřením vlastností a chování platforem a zařízení, jenž odpovídají standardu OpenCL. Jsou to:

Model platformy.

Model definuje heterogenní paralelní stroj jako počítačový systém schopný nabízet služby OpenCL. Tento heterogenní stroj obsahuje hostitelský systém (dále jen hostitel) a jedno či více zařízení OpenCL (dále jen zařízení), kterými hostitel disponuje. Model platformy navíc předpokládá, že se zařízení skládá z výpočetních jednotek, které jsou dále dělené do procesních elementů.

Exekuční model.

Běh softwarového systému využívající OpenCL probíhá na dvou úrovních heterogenního paralelního stroje. Klasická aplikační část (dále jen aplikace) je vykonávaná v rámci hostitele. Tato aplikace odpovídá kromě jiného za komunikaci mezi hostitelem a zařízeními stejně jako za spuštění a koordinaci výpočtů na těchto zařízeních. Samotné zařízení zpracovává tu část aplikace, jež byla vyjádřena jazykem OpenCL C (dále jen program). Program má formu jednoho či více výpočtových vláken, které jsou zpracovávané v rámci procesních elementů daného zařízení. Tato vlákna jsou instancemi funkčního objektu, který se nazývá kernel. Při spuštění výpočtu specifikuje aplikace jedno až třírozměrný indexový prostor, celkový počet instancí kernelu a (nepovinně) velikost skupin do kterých se budou tyto instance sdružovat. Z těchto informací OpenCL následně určí počet skupin a každé instanci kernelu přiřadí globální index, lokální index a skupinový index. Lokální respektive globální index identifikuje instanci kernelu v rámci skupiny respektive v rámci všech instancí. Skupinový index je identifikátor skupiny do nichž instance kernelu patři.

Kontexty a příkazové fronty.

V rámci exekučního modelu si aplikace vytváří kontexty. V kontextu jsou zahrnuté informace o zařízeních, množinách kernelů a programech OpenCL v němž jsou kernely uložené, paměťových objektech které kernely budou zpracovávat a další údaje. Pro ovládaní zařízení, jejich synchronizaci, přesun dat a spouštění kernelů slouží příkazové fronty. Tyto příkazové fronty jsou schopné zpracovávat příkazy „in order“ (jak jdou za sebou) nebo „out of order“ (nezávislé na pořadí). Každý příkaz při zařazeni do fronty generuje událost. Vzhledem k tomu, že většinu příkazu je možné vykonávat asynchronně lze tyto události využívat pro sledování stavu příkazů a jejích vzájemnou synchronizaci.

Paměťový model.

Tento model slouží k definici paměťové hierarchie, která zahrnuje různé paměťové oblasti zařízeni. Specifikuje typy paměti, druhy přístupu a její alokaci, kdo je za tyto operace odpovědný a jak. Způsoby alokace paměti v jednotlivých paměťových oblastech:  Druhy přístupu k paměťovým oblastem:  Přesuny dat mezi hostitelem a touto hierarchií paměti se provádí zasláním příslušných příkazů (čtení, zápis nebo kopírování) na příkazovou frontu.

Programovací model.

Z exekučního modelu vyplývá, že OpenCL podporuje úlohově paralelní a datově paralelní programovací modely (čí kombinaci obou). Standard OpenCL se soustřeďuje hlavně na datově paralelní programovací model.

Datově paralelní programovací model.

Tento model definuje výpočet jako souběh instancí kernelu zpracovávajících datové složky vstupní datové struktury. V rámci indexového prostoru exekučního modelu jsou tyto instance a způsob jejích mapování na tyto datové složky definovaný jednoznačně. V nejjednodušším případě připadá jedna instance kernelu na jednu datovou složku, neplatí to však vždy.

Úlohově paralelní programovací model (multitasking).

Tento model umožňuje souběžně spouštět několik instancí různých kernelů. V tomto modelu není však možné vyžadovat těsný souběh několika instancí stejného kernelu. To je hlavní rozdíl oproti datově paralelnímu programovacímu modelu, kdy se v jednu chvíli spouští mnoho instancí jednoho kernelu, které mohou spolu úzce komunikovat.

OpenCL Framework.

OpenCL Framework poskytuje aplikacím možnost využívat hostitelský systém a jeho zařízení v souladu s modely OpenCL jako heterogenní paralelní stroj. Framework obsahuje následující komponenty:

Jazyk OpenCL C.

Programovací jazyk OpenCL C je založen na normě „ISO/IEC 9899:1999 - Specifikace jazyka C“ (dále C99). Oproti C99 se OpenCL C liší množstvím rozšíření, která zahrnují: Na druhou stranu OpenCL C zavádí několik omezení:

Profil „embedded“.

Kromě výchozího profilu standardu je k dispozici též profil pro mobilní či vestavěná zařízení, která jsou schopná podporovat modely architektury OpenCL, ale nedisponují dostatečným výkonem pro zajištění plného rozsahu funkčnosti. V tomto „lehkém“ profilu jsou některé části standardu nepovinné (podpora 3D obrazu) či odstraněné úplně (striktní konformita s IEEE-754, 64bitové číselné typy).

Standard OpenCL 2.0.

Standard OpenCL 2.0 rozšiřuje možnosti OpenCL tak že: Dne 24.9.2014 AMD uvolnila OpenCL 2.0 ovladač pro 64-bitový Linux a 64-bitový Windows 8.1. Aktuální seznam podporovaných procesorů a grafik. V současné době jsou podporovány grafické čipy firmy AMD s architekturou GCN, konkrétně AMD Radeon HD 7000 a výše (s výjimkou OEM verzí).

Rozšíření OpenCL.

Dosavadní rozšíření například specifikují spolupráci OpenCL API s grafickými API (OpenGL, DirectX) a také odstraňují některá omezení jazyka OpenCL C.

OpenCL (Open Computing Language) je průmyslový standard pro paralelní programování heterogenních počítačových systémů, jako jsou například osobní počítače vybavené CPU, APU, GPU (grafickým procesorem), případně DSP (audio procesorem).

OpenCL (Open Computing Language) is a framework for writing programs that execute across heterogeneous platforms consisting of central processing units (CPUs), graphics processing units (GPUs), digital signal processors (DSPs), field-programmable gate arrays (FPGAs) and other processors or hardware accelerators. OpenCL specifies programming languages (based on C99 and C++11) for programming these devices and application programming interfaces (APIs) to control the platform and execute programs on the compute devices. OpenCL provides a standard interface for parallel computing using task- and data-based parallelism.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 34 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině respektive v Šaronské planině, nedaleko od kopcovitých oblastí podél Zelené linie oddělující vlastní Izrael v mezinárodně uznávaných hranicích od okupovaného Západního břehu Jordánu. Jižně od vesnice prochází vádí Nachal Omec. Jihovýchodně od obce leží umělá vodní nádrž Ma'agar ha-Mizrachi.  Obec se nachází 12 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 38 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 48 kilometrů jižně od centra Haify a 10 kilometrů jihovýchodně od města Chadera. Omec obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. Na východ a jihovýchod od mošavu začíná téměř souvislý pás měst a vesnic obývaných izraelskými Araby - takzvaný Trojúhelník (nejblíže je to město Zemer 3 kilometry odtud). Západním směrem v pobřežní nížině je osídlení ryze židovské.  Omec je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 5803. Východně od mošavu probíhá také dálnice číslo 6 (Transizraelská dálnice).

Dějiny.

Omec byl založen v roce 1949. Zakladateli vesnice byli bývalí židovští vojáci, kteří se účastnili války za nezávislost a rozhodli se pro zřízení vlastní zemědělské vesnice. Šlo zejména Židy původem z Rumunska a Maďarska.  Osadníci se nastěhovali do prostoru vysídlené arabské vesnice Kakun (někdy též Tel Kakun). Křižácké prameny ji ve středověku nazývaly Quaquo. Ve vesnici se nacházela chlapecká základní škola, mešita a zbytky křižácké i mamlúcké architektury. V roce 1931 v ní žilo 1367 lidí v 260 domech. V červnu 1948 během války za nezávislost byl Kakun ovládnut izraelskými silami a arabské osídlení tu skončilo. Většina zástavby arabské vesnice pak byla zbořena, s výjimkou bývalé školy. Židovští zakladatelé mošavu Omec nejprve pobývali přímo v opuštěných domech arabské vesnice, teprve později došlo k výstavbě nových obydlí.  Jméno mošavu je odvozeno od biblického citátu „"kdo má čisté ruce, bude ještě odvážnější"“, z Knihy Jób 17,9 Zároveň jde o akronym organizace veteránů (ארגון משוחררי צה"ל) Irgun Mešuchrarej Cahal - odkaz na zakladatele vesnice: demobilizované vojáky izraelské armády.  Místní ekonomika je založena na zemědělství, ale většina obyvatel již pracuje v jiných oborech, mimo obec. Vesnice má pod svou správou území cca 2800 dunamů (2,8 kilometru čtverního) a sestává z 62 rodinných hospodářství. V roce 1992 došlo k stavební expanzi o cca 40 domů obývaných již rezidenty bez vazby na zemědělství. Další rozšíření vesnice začalo roku 2002 a šlo o cca 32 stavebních pozemků. V plánu je výstavba dalších 36 domů.  Ve vesnici funguje zařízení předškolní péče o děti, plavecký bazén, synagoga, knihovna, obchod a sportovní areály.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Omec Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 757 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 0,3 %.

Omec ( אֹמֶץ, doslova „"Odvaha"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Omez, přepisováno též Ometz) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Emek Chefer.

Ometz (, "lit." Courage) is a moshav in central Israel. Located in the coastal plain near Zemer, it falls under the jurisdiction of Hefer Valley Regional Council. In it had a population of.


Kódování dat, formát dat a metadata.

Reprezentace dat v digitálních počítačích je obvykle binární: data (např. čísla, texty, obrázky, zvukové záznamy) jsou reprezentována sérií binárních číslic (bitů). Z praktických důvodů se osm bitů seskupuje do jednoho bajtu.  Data se čtou a zapisují jako posloupnosti bajtů, ale lidsky přívětivější je uvažovat na vyšší úrovni abstrakce, například: tento soubor je obrázek, který je zaznamenán v nějakém formátu. Každá informace, má-li být korektně zpracována, musí být zobrazena v určitém kódu a dodržovat určitý formát. Kód a formát dat jsou velmi blízké pojmy.  Na elementární úrovni obvykle mluvíme o "kódu", například o kódování češtiny, obecněji o znakové sadě (reprezentaci znaků nějaké abecedy čísly). Jiným příkladem je endianita, způsob uložení čísel v operační paměti počítače, který definuje, v jakém pořadí se uloží jednotlivé bajty číselného datového typu.  Strukturu vyšší úrovně označujeme jako "formát". Příkladem může být značkovací jazyk HTML nebo formáty dokumentů (formát textového procesoru Microsoft Word, OpenDocument, Office Open XML), grafické formáty.  Formát dat je obvykle standardizován, aby počítače a programy různých výrobců byly schopny spolupracovat. Znalost formátu je nezbytná k většině manipulací s daty. Neveřejné (většinou binární) formáty nutí uživatele používat programy určitého výrobce. Otevřené formáty, často textové, odstraňují do určité míry tuto nepříjemnost.  Pod formátem dat se nejčastěji rozumí formát souboru; formát ovšem vstupuje do hry pokaždé, kdy jsou ukládána nebo předávána data, tedy například u komunikačních protokolů, archivu na magnetické pásce, nebo uložení dat v paměti počítače.

Metadata.

K datům (sekvencím bajtů) taktéž potřebujeme informaci, co reprezentují; prostředkem k tomu jsou metadata. Metadata jsou data, která poskytují informaci o jiných datech. Metadata slouží k vyhledání nebo zpracování popisovaných dat. Dávají návod k jejich interpretaci, při počítačovém zpracování lze podle metadat automaticky přiřadit k popisovaným datům algoritmus (program), který je data správně interpretuje a zobrazí. Příkladem metadat je přípona souboru nebo hlavička souboru nebo MIME, ale i papírový katalogizační lístek v neautomatizované knihovně.  Pokud jsou data výrazně redundantní, může někdy expert pohledem do nich odhadnout, v jakém jsou formátu. Ale pokud jde např. o komprimovaný soubor nebo o uzavřený binární formát nebo o málo rozšířený formát, bez metadat se může stát, že stojíme nad sekvencí bajtů a nevíme, jak ji číst.

Konverze dat.

Konverze je převod dat mezi různými kódy a formáty. Ačkoli se kódy i formáty standardizují, užívá se jich celá řada, takže konverze patří mezi velmi časté operace. Při konverzi může dojít ke ztrátě informace; buď proto, že výstupní formát určité typy záznamů nepodporuje, nebo proto, že je konverzní algoritmus neumí převést.  Data, s nimiž se operuje v programovacích jazycích, mají přiřazený datový typ. Datový typ určuje, jak se kódují data do bitů (nebo bajtů) a tedy jak se mají chápat bajty dat. Data uložená v paměti se pro uschovávání nebo přenášení serializují do posloupnosti.  Komprese dat je speciální případ konverze počítačových dat, jejímž cílem zmenšit jejich objem (v bitech). Při ztrátové kompresi jsou některé informace nenávratně ztraceny a nelze je zpět zrekonstruovat; používá se tam, kde je možné ztrátu části informací tolerovat. Bezeztrátová komprese obvykle nedosahuje takové úrovně komprese jako ztrátová komprese dat, ale komprimovaný soubor lze opačným postupem rekonstruovat přesně do původní podoby.

Textová a binární data.

Tradičně se data dělí na textová (obsahují pouze bajty o hodnotě 0–127) a binární (bez omezení, tj. 0–255). Toto dělení dnes už není zcela platné (nástup UTF-8).  V užším pojetí se za data někdy považují jen binární soubory, které nejsou snadno lidmi čitelné, na rozdíl od lidmi čitelných textových souborů. Standardizované značkovací jazyky jako SGML, XML a JSON dovolují zachycovat data ve (více či méně) lidsky čitelné podobě.

Data a instrukce.

Data i strojové instrukce jsou v počítačové paměti uloženy jako sekvence bajtů.  Ve von Neumannově architektuře není zásadní rozdíl mezi způsobem uložení dat a instrukcí. Kompilátor generuje budoucí spustitelný kód jako data a počítač jej pak interpretuje jako posloupnost instrukcí určenou ke spuštění. Obvykle se data měnit mohou, kdežto program se nemění. Oddělení programu a dat (na nízké úrovni) je pragmatický přístup, který slouží i jako ochrana proti chybám softwaru a před úmyslnou snahou program narušit.  Naproti tomu harvardská architektura počítače fyzicky odděluje paměť dat a instrukcí. Není potřeba mít paměť stejných parametrů a vlastností pro data a pro program.

Ukládání dat.

Data jsou uložena např. v operační paměti počítače nebo na datovém médiu (pevný disk, CD, paměťová karta aj.). Operační systém počítače pracuje se soubory prostřednictvím souborového systému.

Databáze.

Databáze je nástroj pro uchovávání a zpracovávání velkého množství dat. Databáze v užším smyslu je uspořádaná množina informací, uložená na paměťovém médiu. Systém řízení báze dat je program pro uchovávání a zpracovávání těchto dat.

Adresování.

Operační paměť počítače je elektronická paměť umožňující čtení i zápis používaná pro dočasné ukládání zpracovávaných dat a spouštěných programů. Přístup k operační paměti je mnohem rychlejší než k vnější paměti; procesor pomocí adresy přímo vybírá požadovanou buňku operační paměti.

Předzpracování dat.

Seřazení dat.

Data mají některé výhodné vlastnosti, pokud jsou seřazena podle klíče. Hodnoty podmnožin, které mají stejný klíč, jsou zobrazeny tak, že při sekvenčním zpracování následují po sobě. To usnadňuje agregaci dat na podmnožinách klíče.

Indexy.

Vybrání podmnožiny z velkého množství dat vyžaduje prohledávání celého objemu dat. To může být velmi časově náročné. Indexy jsou odvozené, dodatečné struktury, které obsahují hodnoty klíčů a adresy dat (v některých případech přímo hodnoty dat). Při vyhledávání podle klíče zvoleného při indexaci pak indexy výrazně zrychlují vyhledávání dat. Indexy mohou být ukládány například pomocí B-stromů nebo hašovacích tabulek. Speciálními typy indexů jsou například trie a sufixový strom.

Ochrana dat.

Kontrolní součet je dodatečná informace, která se předává spolu s původními daty a slouží k ověření, zda při přenosu dat nedošlo k chybě. Kontrolní součet je výsledkem přesně určené operace, provedené s původními daty. Příjemce informace má možnost sám znovu spočítat kontrolní součet. Pokud vypočtený kontrolní součet nesouhlasí s předaným kontrolním součtem, znamená to, že během přenosu došlo k poškození zprávy nebo k poškození kontrolního součtu.  Šifrování dat se používá jako ochrana proti jejich přečtení neautorizovanou osobou. Při steganografii je zpráva v datech ukryta tak, aby si pozorovatel neuvědomil, že komunikace vůbec probíhá.  Principem zálohování dat je uložení záložní kopie dat na jiném datovém nosiči (a pokud možno i v jiné budově). Záložní data jsou využívána v případě ztráty, poškození nebo jiné potřeby práce s daty uloženými v minulosti. Systematickým zajištěním dlouhodobé použitelnosti dat se zabývá obor ochrana digitálních dokumentů.

Data jsou v informatice údaje zaznamenané v digitální (číselné) podobě určené k počítačovému zpracování. Data (např. číslo, text, obrázek, zvuk) jsou zapsána (kódována) v podobě posloupností čísel (bajtů) a uložena např. v operační paměti počítače nebo na záznamovém médiu (pevný disk, CD, paměťová karta apod.). Stejným způsobem je v paměti vedle dat uložen i sled instrukcí tvořící počítačový program, který určuje, jak má počítač data zpracovávat.

Data (treated as singular, plural, or as a mass noun) is any sequence of one or more symbols given meaning by specific act(s) of interpretation.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 18 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině respektive Šaronské planině. Severním směrem nedaleko od vesnice protéká vodní tok Nachal Alexander.  Obec se nachází 1 kilometr od břehu Středozemního moře, cca 34 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu, cca 49 kilometrů jihojihozápadně od centra Haify a 8 kilometrů jihozápadně od města Chadera. Bejt Cherut obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Vesnice vytváří společně s okolními obcemi Kfar Vitkin, Chofit a Bejt Janaj jeden souvislý urbanistický celek.  Bejt Cherut je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 5710 a dalších místních komunikací v rámci zdejší aglomerace zemědělských vesnic. Na západním okraji obec míjí dálnice číslo 2.

Dějiny.

Bejt Cherut byl založen v roce 1933. Zakladateli obce byla skupina Židů u USA, stoupenců hnutí Cherut. Tato skupina se zformovala roku 1932 a téhož roku zakoupila pozemky v tomto regionu. Vesnice se postupně zaměřovala výlučně na zemědělství a spolupracovala se sousední osadou Kfar Vitkin.  Původně se vesnice nazývala Cherut Amerika Bet (חרות אמריקה ב). Současný název byl zaveden od roku 1958. Vesnice sestává ze 75 původních zemědělských usedlostí a desítek dalších domů, které vyrostly dodatečně.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Bejt Cherut Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 877 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 2,8 %.

Bejt Cherut ( בֵּית חֵרוּת, doslova „"Dům svobody"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Bet Herut, přepisováno též Beit Herut) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Emek Chefer.

Beit Herut (, "lit." House of Freedom) is a moshav in central Israel. Located in the Sharon plain between Hadera and Netanya, it falls under the jurisdiction of Hefer Valley Regional Council. In it had a population of.


Administrativní dělení.

Provincie je od změny v roce 2003 rozdělena na 6 comarek:

Znak provincie.

Jako v řadě jiných případů ve v Andalusii i jinde ve Španělsku ("Almería, Ciudad Real, Palencia aj".) je znak provincie Cádiz tvořen znaky významných měst. Od roku 2003 již neodpovídá rozdělení provincie na comarky. Tvoří jej 12 polí ve čtyřech řadách po třech. Namísto štítonošů jsou zde stejně jako u státního znaku Herkulovy sloupy (zde nekorunované).  Popis znaku: Štít o 12 polích ve čtyřech řadách v následujícím pořadí: 1) zlatý hrad v červeném s červenými okny nad stříbrnými a modrými vlnami, provázený dvěma zlatými palmovými ratolestmi (Algeciras); 2) zlatý most o třech obloucích v modrém, uprostřed pobořený, nad stříbrnými a modrými vlnami, na něm dva stříbrné sloupy, spojené stuhou, z níž visí zlatý klíč a nese také nápis „"1820 Unión y Fuerza 1810“", a v hlavě je zlatý trojhran s paprsky stejného kovu, v němž je vepsáno lidské oko (San Fernando); 3) v červeném poli stříbrná stavba černě zděná se dvěma oblouky v přízemí a se třemi v patře, střed je zvýšený, vše nad stříbrnými a modrými vlnami (Arcos de la Frontera); 4) v červeném je zlatá věž s věžičkami, černě spárovaná, provázená dvěma zelenými olivovými větvemi se sb. nití a zl. bordura s nápisem „"De mí sale la paz“" (Olivera); 5) ve stříbře přirozený Herkules, oděný lví kůží mezi dvěma jinými lvy, kteří se vzpínají, s černým kyjem a se zlatým lemem pole s opisem „"Hércules Fundador Gadium Dominatorque“" (Cádiz); 6) ve stříbře červený hrad, z nějž visí zlatý řetěz s klíčem z téhož kovu do červené paty pole (San Roque – "převzatý znak Gibraltaru"); 7) ve zlatě Sv. Jakub apoštol, jedoucí do boje na vzpínajícím se koni na pažitu, vše svých barev (Medina-Sidonia); 8) stříbrné a modré vlnité pruhy, lem kouskovaný kastilsko-leonský (Jerez de la Frontera); 9) v modrém zlatý hrad nad modrými a sb. vlnami, převýšeno obrazem Panny Marie "de los Milagros" ve sb. hávu se zl. korunou ve zl. paprscích (Puerto de Santa María); 10) v modrém zlatá věž s čv. okny na kopci svých barev nad m. a sb. vlnami, střežená dvěma zlatými vzpínajícími se lvy (Chiclana); 11) ve stříbře přirozený okřídlený býk na zl. evangeliu, jež pluje po vlnách (m. a sb.). Z býka roste věž svých barev a nad ní je zlatá hvězda (Sanlúcar de Barrameda); a 12) polceno, a) ve stříbře červený lev se zl. korunou; b) ve zlatě čtyři čv. kůly a kolem je modrý lem s osmi zlatými štítky s modrými břevny (Grazalema). Klenot: uzavřená královská koruna, štítonoši – Herkulovy sloupy s nápisem „Plus Ultra“.  Znak byl přijat provinční deputací na plenárním zasedání 2. ledna 1886, pozměněn byl 1927.

Obyvatelstvo a sídla.

Provincie patří ve Španělsku mezi hustěji osídlené, rozložení obyvatelstva je však nerovnoměrné: polovina obyvatel (přes 600 000) žije v metropolitní oblasti kolem měst Cádiz a Jerez de la Frontera, zatímco venkovský střed a východ provincie jsou osídlené řídce. V Cádizu, který se pro své umístění na výběžku nemůže dále rozrůstat, v současnosti ubývá obyvatel, zatímco město Jerez se během 20. století stalo největším městem provincie.

Provincie Cádiz je jednou z osmi provincií Andalusie, autonomního společenství na jihu Španělska; zahrnuje vůbec nejjižnější pevninská území Španělska. Leží při pobřeží Atlantského oceánu (na západě, Gibraltarské úžiny na jihu a při pobřeží Středozemního moře na jihovýchodě. Na severozápadě se nachází ústí řeky Guadalquivir. Sousedí s provinciemi Huelva, Sevilla a Málaga a s britským zámořským územím Gibraltar. Žije zde přes 1 200 000 obyvatel.

Cádiz is a province of southern Spain, in the southwestern part of the autonomous community of Andalusia. It is the southernmost part of mainland Spain, as well as the southernmost part of continental Europe.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 21 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině respektive Šaronské planině.  Obec se nachází 6 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 38 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu, cca 47 kilometrů jižně od centra Haify a 5 kilometrů jihovýchodně od města Chadera. Giv'at Chajim Me'uchad obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Vesnice vytváří společně s okolními obcemi Ge'ulej Tejman, Bejt Chazon, Eljašiv, Kfar ha-Ro'e, Chibat Cijon, Ejn ha-Choreš, Cherev le-Et, Giv'at Chajim Ichud a Chogla téměř souvislou aglomeraci zemědělských osad. Tento urbanistický celek je navíc na severu napojen na město Eljachin.  Giv'at Chajim Me'uchad je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 581 a dalších místních komunikací v rámci zdejší aglomerace zemědělských vesnic. Na západě tuto aglomeraci míjí dálnice číslo 4.

Dějiny.

Giv'at Chajim Me'uchad byl založen v roce 1932. Respektive toho roku došlo k založení jeho předchůdce - kibucu Giv'at Chajim. Pojmenovaný byl podle sionistického aktivisty Chajima Arlozorova, který byl v době založení této vesnice zavražděn. Zakladateli byli mladí Židé ze střední a východní Evropy. Šlo o židovské přistěhovalce z Rumunska, Československa, Rakouska, Polska, Německa a Maďarska. Byli napojeni na levicovou organizaci ha-Šomer ha-Ca'ir. Na místě se usadili 14. července 1932. V roce 1942 byl kibuc terčem razie britské armády, která zde pátrala po zbraních. Další podobná razie se tu odehrála v listopadu 1945. Šlo o součást širšího britského zátahu proti židovským silám a skladům zbraní, který postihl paralelně několik dalších vesnic a při kterém zemřelo devět Židů.  Nynější kibuc vznikl roku 1952 rozdělením vesnice Giv'at Chajim na dvě části Giv'at Chajim Ichud (nově zbudována na sever od stávajícího kibucu) a Giv'at Chajim Me'uchad (původní kibuc) v důsledku ideologických rozporů mezi jeho obyvateli. Šlo o širší trend v tehdejší izraelské veřejnosti (podobně se rozdělil například kibuc Ejn Charod), ovlivněný rozdílným hodnocením politiky SSSR a míry potřebné socializace společnosti. K formální odluce vesnic došlo 23. května 1952. Do Giv'at Chajim Ichud se ze stávajícího kibucu přestěhovali lidé ideologicky orientovaní na středolevicovou politickou stranu Mapaj, zatímco v Giv'at Chajim Me'uchad zůstali stoupenci výrazněji levicové strany Mapam.  Před rokem 1949 měl tehdy ještě jednotný kibuc Giv'at Chajim rozlohu katastrálního území 1282 dunamů (1,282 kilometru čtverečního). V současnosti dosahuje správní území vesnice cca 4300 dunamů (4,3 kilometru čtverečního).  Místní ekonomika je založena na zemědělství (hlavně pěstování citrusů, avokáda, bavlny a chov drůbeže). Funguje tu rovněž průmysl. V roce 2002 prošel kibuc privatizací a zbavil se většiny prvků kolektivismu ve svém hospodaření.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Giv'at Chajim Me'uchad Židé - cca 900 osob (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství, cca 1000 osob).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 957 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 0,1 %.

Giv'at Chajim Me'uchad ( גבעת חיים מאוחד, doslova,„"Chajimův vrch"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Giv'at Hayyim Me'uhad, přepisováno též Giv'at Haim Me'uhad) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Emek Chefer.

Givat Haim (Meuhad) (, lit. "Haim Hill (United)") is a kibbutz near Hadera in Israel. It falls under the jurisdiction Hefer Valley Regional Council. In it had a population of.


Princip testu.

Koncentrace D-dimerů se nejčastěji vyšetřuje v krevní plazmě. Žilní krev se odebere do zkumavky obsahující citrát (3,8% citrát sodný, poměr citrátu a krve - 1:9), který zabrání srážení, protože váže vápník z odebrané krve. Nesrážlivá a dekalcifikovaná krev je poté promíchána, centrifugována, aby se oddělila vrstva plazmy, ze které se provede vyšetření. Poměr citrátu a krve by měl být vždy dodržen, aby naměřené výsledky byly přesné. Citrátová plazma se vyšetřuje pomocí kvantitativní latexaglutinační metody. Analyzátor pipetuje do kyvety vzorek plazmy a k němu pak přidá latexovou reagencii (na latexových částicích je navázána monoklonální protilátka, která váže D-dimery za vzniku imunokomplexů). Pokud imunokomplexy vzniknou, zesílí se zákal směsi v kyvetě a zeslabí se tak intenzita světla procházejícího kyvetou (turbidimetrie). Na základě zeslabení procházejícího světla analyzátor z kalibrační křivky odečte koncentraci D-dimerů.  Použitá monoklonální protilátka rozpoznává epitop na D podjednotce D-dimeru. Tento epitop (vazebné místo) je pouze na D podjednotce, jejíž prostorové uspořádání je změněno vytvořením příčné vazby. Proto monoklonální protilátka nereaguje s "degradačními produkty fibrinogenu" ani s "fibrinovými fragmenty", kde nedošlo k příčnému spojení dvou D podjednotek.  Pro stanovení D-dimerů byla vyvinuta řada vyšetřovacích souprav - každá s jinou monoklonální protilátkou. Ve studiích prováděných s částečně nebo s plně rozloženými fibrinovými sraženinami bylo zjištěno, že protilátky reagují jinak s vysoko- a nízkomolekulárními fragmenty fibrinu. Kalibrátory těchto souprav by proto měly obsahovat D-dimery ve fragmentech s různou velikostí, aby se tak napodobilo složení analyzovaných vzorků lidské plazmy.

Jednotky.

Koncentrace D-dimerů se udává v DDU jednotkách (z anglického D-dimer units, D-dimer jednotky) ng/ml DDU nebo mg/L DDU, označení DDU se obvykle vynechává). Nebo se používají FEU jednotky (fibrinogen ekvivalentní jednotky, ng/ml FEU nebo mg/L FEU, označení FEU se musí uvádět). Použití jednotek závisí na druhu diagnostické soupravy.  Přepočet jednotek: 1 mg/L DDU = 2 mg/L FEU

Hodnocení výsledků.

Výsledek testu se považuje za negativní, pokud je koncentrace D-dimerů nižší než 0,25 mg/L nebo 0,5 mg/L FEU. Tyto hraniční hodnoty může doporučit výrobce testu nebo si je mírně upraví sama laboratoř podle místních podmínek.  Negativní výsledek vyšetření D-dimerů (koncentrace nižší nebo rovna hraniční hodnotě) prakticky vylučuje hlubokou žilní trombózu a plicní embolii. Negativní výsledek znamená, že v těle se ve zvýšené míře nevytváří a neodbourávají krevní sraženiny.  Naopak pozitivní výsledek už není pro trombózu tak specifický a vyšetření D-dimerů pak jen přispívá k potvrzení diagnózy těchto onemocnění. Pozitivní výsledek znamená, že se vytvořily významné fibrinové sraženiny a ty se nyní odbourávají. Už ale není jasné, kde se vytvořily a co bylo příčinou. Důvody vedoucí ke zvýšení koncentrace D-dimerů jsou např.: nedávný chirurgický zákrok, těhotenství, jaterní onemocnění, vysoká koncentrace reumatoidního faktoru (revmatoidní artritida), zánět, nádorové onemocnění, trauma, vyšší věk.  Zvýšené/vysoké koncentrace D-dimerů jsou zjištěny i při akutním infarktu myokardu, nestabilní angině pectoris a u diseminované intravaskulární koagulace (DIC). V případě DIC se D-dimery vyšetřují společně s protrombinovým časem, aPTT, koncentrací fibrinogenu, počtem trombocytů a vyšetření se pravidelně opakuje pro zjištění vývoje a úspěšnosti léčby onemocnění.

Hodnotící systémy.

Existuje řada hodnotících systémů pro určení pravděpodobnosti výskytu hluboké žilní trombózy nebo plicní embolie; nejlepší z nich uvedl Wells a kol. (2003).  Pokud je pravděpodobnost vysoká, vyšetření D-dimerů nemá velký význam, a antikoagulační léčba se zahajuje bez ohledu na výsledky testu. Může se provést další testování na hlubokou žilní trombózu a plicní embolii.  Pokud je pravděpodobnost mírná nebo nízká: Negativní výsledek testu na D-dimery prakticky vylučuje trombózu (při použití dostupných testů na D-dimery je tím pravděpodobnost tromboembolického onemocnění snížena na 1%).  Pokud je naopak koncentrace D-dimerů vysoká, musí následovat další vyšetření (ultrazvukové vyšetření cév v nohách, plicní scintigrafie nebo CT vyšetření), aby se potvrdila přítomnost trombu.

Vlastnosti testu.

"Senzitivita": 93% pro trombózu  "Specifita": 25% pro trombózu  "Negativní prediktivní hodnota": 99,5% pro plicní embolii Falešně pozitivní výsledek D-dimerů může být způsoben: nedávný chirurgický zákrok, těhotenství, jaterní onemocnění, revmatoidní artritida, zánět, nádorové onemocnění, trauma, vyšší věk  Falešně negativní výsledek může být způsoben odběrem vzorku příliš brzy po vytvoření trombu nebo pokud testování není provedeno do stanovené doby po odběru. Dále může být příčinou podání antikoagulancií, která brání narůstání trombu.

Historie.

D-dimery byly poprvé popsány v 70.letech a prakticky byly využity v diagnostice od 90.let 20.století.

D-dimer je fragment proteinu, který vzniká, když enzym plazmin odbourává fibrinovou sraženinu stabilizovanou příčnými vazbami (vytvořenými působením faktoru XIII). Tento proces se nazývá fibrinolýza a opakovaným působením plazminu se vysokomolekulární polymery fibrinu štěpí na fibrinové fragmenty různé velikosti (fibrin degradační produkty). Konečný produkt odbourávání, D-dimer je složen z jedné proteinové podjednotky E a ze dvou D podjednotek spojených příčnou vazbou (plazmin neštěpí tyto příčné vazby). Právě kvůli obsahu dvou D podjednotek se označuje produkt jako D-dimer.

D-dimer (or D dimer) is a fibrin degradation product (or FDP), a small protein fragment present in the blood after a blood clot is degraded by fibrinolysis. It is so named because it contains two D fragments of the fibrin protein joined by a cross-link.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 42 metrů na pomezí hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížiny, respektive Šaronské planiny, a kopcovitých oblastí podél Zelené linie oddělujících vlastní Izrael v mezinárodně uznávaných hranicích od okupovaného Západního břehu Jordánu. Severně od obce protéká vádí Nachal Te'enim.  Obec se nachází 15 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 32 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 56 kilometrů jihojihovýchodně od centra Haify a 15 kilometrů východně od města Netanja. Ša'ar Efrajim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. Západním směrem v pobřežní nížině je osídlení ryze židovské. Na jih a jihozápad od mošavu ovšem leží téměř souvislý pás měst a vesnic obývaných izraelskými Araby - takzvaný Trojúhelník (nejblíže jsou to města Kalansuva a Tajbe). 1 kilometr od vesnice probíhá Zelená linie a za ní stojí arabské (palestinské město) Tulkarm.  Ša'ar Efrajim je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 5614. Východně od mošavu probíhá severojižním směrem dálnice číslo 6 (Transizraelská dálnice).

Dějiny.

Ša'ar Efrajim byl založen v roce 1953. K založení došlo v srpnu 1953. Prvními osadníky zde byla skupina židovských přistěhovalců z Jemenu, kteří se do Izraele dostali v rámci Operace Létající koberec. Vesnice je pojmenována podle biblického kmene Efraim.  Správní území obce dosahuje 2250 dunamů (2,25 kilometrů čtverečních). Místní ekonomika je založena na zemědělství (pěstování citrusů a květin, chov drůbeže).

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Ša'ar Efrajim Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě výrazně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 1704 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 2,9 %.

Ša'ar Efrajim ( שַׁעַר אֶפְרַיִם, doslova „"Brána Efrajimu"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Sha'ar Efrayim, přepisováno též Sha'ar Efraim) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Lev ha-Šaron.

Sha'ar Efraim (, "lit." Efraim Gate) is a moshav in central Israel. Located in the Sharon plain, it falls under the jurisdiction of Lev HaSharon Regional Council. In it had a population of.


Historie.

Podle stratigrafického zkoumání jsou nejstarší prehistorické stopy po rostlinách, které by mohly být prapředky řádu jinanotvaré (např. "Polyspermophyllum" a "Trichopitys"), z geologického období rozhraní karbonu a permu v prvohorách, tj. z období asi před 300 až 270 miliony let.  Z druhohorních období triasu, jury a křídy (před 270 až 70 miliony let) pocházejí fosilní nálezy rodů "Baiera", "Erethmophyllum" a "Sphenobaiera", které jsou z největší pravděpodobností vymřelí příslušníci řádu jinanotvarých a tehdejší současníci rodu jinan.  Jinanotvaré rostliny se vyvinuly v éře před kvetoucími rostlinami, kdy zcela dominovaly ze známých rostlin keřovité kapradiny a cykasy. Svým vysokým vzrůstem, širokou korunou a nenáročností na půdní podmínky byly rovnocenným partnerem ostatním tehdejším rostlinám, takže nebyly nuceny se dále přirozeným výběrem vyvíjet. Až s nástupem modernějších krytosemenných rostlin byly najednou se svými typickými vlastnostmi – dlouhověkostí, pomalým růstem, pozdní reprodukční zralostí, dozráváním i neplodných semen a extrémní ekologickým konzervatizmem v defenzívě a postupně byly adaptabilnějšími rostlinami zatlačovány do kouta. Z jižní polokoule vymizely zcela, odtud je i minimum fosilních nálezů, na severní se uchytily jen v severovýchodní Číně.

Taxonomie.

S nástupem nového systému třídění rostlinných taxonů APG III sestaveného podle monofyletického hlediska došlo i ke změně v zařazení řádu. Ten nyní společně s řády borovicotvaré, cykasotvaré a liánovcotvaré tvoří třídu jehličnany.

Popis.

Jsou to druhotně tloustnoucí dřeviny s hustým (pyknoxylickým) dřevem, u nichž se projevuje druhotné zmenšování opadavých listů, které jsou ploché, dlanitě dělené až celistvé s nezávisle dělenou žilnatinou, v pletivech mají sekreční buňky. Jsou jednodomé, samčí rozmnožovací orgány jsou jednoduché šištice podobné jehnědám s jednoduchými tyčinkami s dvěma prašníky s nejstarším monosulkátním typem pylových zrn. Samičí orgány (vajíčka, semena) jsou zavěšena jednotlivě nebo ve skupinách na krátkých větvičkách. Vajíčka jsou s jedním obalem, opylení probíhá pomoci polinační kapky, oplození zajišťují spermatozoidy. Kulovité semeno má na povrchu dužnatou sarkotestu obklopující sklerotestu. Embryo se dvěma dělohami je uloženo ve škrobnatém endospermu, vyvíjí se až po opadu semene.  Vajíčka jinanů připomínají např. ringle nebo špendlíky, ve skutečnosti však zdužnatělý obal vzniká u jinanů z osemení, zatímco u plodů krytosemenných rostlin (jako je slivoň) je osemení ukryto až uvnitř (např. v podobě pecky) a vnější zdužnatělý útvar je v jejich případě tvořen z pletiva pestíku.

Využití recentního druhu.

Kromě oblíbeného používání v sadovnictví a částečného využití v asijské kuchyni nachází uplatnění v lékařství. Extraktů z listů se užívá pro udržení a zlepšení zdravotního stavu už po staletí, ale do evropské medicíny se dostal až koncem 20. století. Dnes je jedním z nejpopulárnějších rostlinných produktů na světě. Tekutý či suchý extrakt nebo mletá sušená droga je součástí mnoha jednoduchých i vícekomponentních léků.

Příbuznost.

Nejbližšími recentními příbuznými řádu jinanotvarých je řád cykasotvaré. Jednak podobnost dosvědčují fosilní nálezy a hlavně jedině u těchto dvou řádů (mimo mechorostů a kapradin) probíhá oplození za pomoci mnohobičíkových spermatozoidů.

Jinanotvaré ("Ginkgoales") je řád nahosemenných rostlin ze třídy jehličnanů. Je to řád jen s jednou čeledi jinanovité vytvořenou pro jediný současný žijící rod jinan ("Ginkgo"), který obsahuje pouze jeden recentní druh jinan dvoulaločný nazývaný „živoucí fosílií“. Mimo to existuje množství vyhynulých jinanů.

Ginkgoales is a gymnosperm order containing only one extant species: "Ginkgo biloba", the ginkgo tree. It is monotypic, (the only taxon) within the class Ginkgoopsida, which itself is monotypic within the division Ginkgophyta. The order includes five families, of which only Ginkgoaceae remains extant.