Využití.

Reálná mzda oproti nominální poskytuje lepší možnost mezinárodního nebo časového srovnání. Z hlediska časového totiž očišťuje nominální mzdu o vlivy inflace, tedy o změny životních nákladů v čase. Z hlediska geografického očišťuje nominální mzdu o rozdílnost životních nákladů ve srovnávaných zemích.  Ku příkladu při prostém přepočtu průměrných mezd v Německu podle měnového kurzu na koruny zjistíme, že jsou vyšší než české mzdy. Abychom ale mohli mzdy skutečně poměřovat z pohledu obyvatel, je zapotřebí se podívat na to, co si Češi a Němci za své mzdy mohou koupit. Peníze totiž nejsou cílem práce, nýbrž jen prostředkem směny. Lidé pracují proto, aby si mohli koupit zboží a služby k uspokojení svých potřeb. Lépe tedy vypovídá o životní úrovni obyvatel např. to, kolik základních potravin si mohou za jednu měsíční mzdu koupit, jakou část mzdy dají za bydlení nebo za kolik měsíčních výdělků si pořídí automobil. Podobně i o změnách životní úrovně v čase vypovídá lépe srovnání toho, co si např. za celoroční výdělek mohli koupit lidé před dvaceti lety a co dnes, než kolik korun si vydělali.  Životní náklady jsou vyjádřeny pomocí cen zboží a služeb v tzv. spotřebním koši. To představuje i hlavní nedostatek reálných mezd oproti nominálním, neboť spotřební koš je sestaven uměle, pouze s předpokladem reprezentativního zastoupení skutečných životních nákladů. Vypovídací hodnota reálných mezd tedy závisí na tom, jak věrně se při konstrukci spotřebního koše daří vyjádřit skutečné náklady obyvatel.  Srovnáním časových řad reálných mezd s dalšími makroekonomickými ukazateli jako jsou hrubý domácí produkt (HDP), míra nezaměstnanosti nebo produktivita práce lze dovozovat hlubší souvislosti ve vývoji hospodářství a trhu práce. Reálná mzda má pro tyto potřeby mnohdy lepší vypovídací hodnotu než nominální. Např. i když nominální mzdy rostou, má-li jejich růst stejné tempo jako růst cen spotřebních statků (spotřebitelských cen), zaměstnanci si za ně mohou koupit jen stále stejné množství statků a takovýto růst se neprojeví změnou jejich kupního chování nebo jejich chování na trhu práce. Ke změně naopak může dojít i při stagnujících nominálních mzdách, pokud vlivem snižování cen (deflace) rostou reálné mzdy.

Výpočet.

Vztah reálných mezd k nominálním lze vyjádřit pomocí vzorce formula_1, kde W jsou mzdy ('), P spotřebitelské ceny (') a R reálné mzdy ("").

Index reálných mezd.

Srovnání reálných mezd v čase lze provádět pomocí indexu, který vyjadřuje změnu hodnoty za určité časové období oproti adekvátnímu předchozímu období. Typicky se srovnává průměr měsíčních mezd za rok s průměrem předchozího roku. Nebo průměrná mzda za určité období se stejným obdobím předchozího roku (zkr. SOPR), tedy např. za třetí čtvrtletí roku 2012 s třetím čtvrtletím roku 2011.  "Index reálných mezd" je definován jako index nominálních mezd dělený indexem spotřebitelských cen (životních nákladů). Uvádí se obvykle vyjádřen desetinným číslem jako např. 1,048 nebo procentně jako 104,8.  Příklad: Pokud vzrostly nominální mzdy meziročně o 30 % a spotřebitelské ceny o 25 %, pak je index nominálních mezd 1,30 a index spotřebitelských cen 1,25. Index reálných mezd je pak roven 1,30 : 1,25 = 1,04 a reálné mzdy tedy vzrostly o 4 %.

Reálná mzda na trhu práce.

Z mikroekonomického pohledu se na trhu práce potkává nabídka práce (lidé) s poptávkou po práci (firmy). Na straně nabídky probíhá rozhodování mezi prací a volným časem nebo také mezi volným časem a jinými statky, které by si člověk mohl pořídit za mzdu. Růst mzdy zvýší zájem o práci s vidinou vyššího výdělku na úkor volného času (dochází k tzv. substitučnímu efektu, kdy s vyšší mzdou člověk nahrazuje volný čas prací). Růst mzdy však zvýší i zájem o volný čas, neboť s vyšší mzdou si člověk může dovolit více statků a více možností trávení volného času (dochází k tzv. důchodovému efektu, kdy s vyšší mzdou člověk nahrazuje práci volným časem). Tyto dva efekty tedy působí proti sobě a záleží na tom, který efekt právě převládá. Podle empirických pozorování převládá při celkově nižších mzdách substituční efekt, zatímco při celkově vyšších mzdách začíná převládat efekt důchodový.  Z předchozího je patrné, že člověk poměřuje výši mzdy nejen podle její nominální hodnoty, ale zejména podle množství statků, které si za ni může pořídit. Pokud by mzda rostla stejným tempem jako ceny spotřetních statků, člověk by si za vyšší mzdu mohl koupit jen stejné množství statků a na takový růst by nabídka na trhu práce nereagovala zvýšením nabízené práce. Jen v případě, že si člověk za svůj výdělek koupí více statků, je motivován k většímu zájmu o práci. Funkce nabídky práce je proto závislá na reálné, nikoli nominální mzdě.  Podobně se strana poptávky rozhoduje, zdali jí zvýšené mzdy přinesou vyšší výnosy z prodaných výrobků nebo služeb. Pokud by spolu se zvýšením cen (které tvoří pro firmy výnos) došlo ke stejnému zvýšení mezd (které jsou pro firmy nákladem), nic by se z pohledu firem nezměnilo. Jedině pokud by zvýšení cen bylo výraznější než zvýšení mezd, tedy pokud by reálné mzdy klesly, pak by firmy měly zájem zaměstnávat více práce.

Reálná mzda a Phillipsova křivka.

Ekonomií uchopený vztah mezi mírou nezaměstnanosti a tempem růstu mezd graficky znázorňuje Phillipsova křivka. Původní verze křivky vychází z práce A. W. Phillipse, který roku 1958 studoval vývoj těchto veličin v hospodářství Velké Británie za předchozích sto let. V roce 1967 zpochybnil platnost původní Phillipsovy křivky Milton Friedman, který do konceptu zakomponoval adaptivní inflační očekávání a peněžní iluzi.  "Peněžní iluze" je dle Friedmana krátkodobé nerozlišení mezi nominálními a reálnými mzdami ze strany zaměstnanců a mezi nominálními a reálnými cenami ze strany firem. Pokud centrální banka zvýší nabídku peněz v ekonomice, projeví se to v růstu nominálních mezd. Tento růst si zaměstnanci mylně vyloží jako růst reálných mezd a zvyšují svou nabídku práce. Firmy zase nedokáží rozlišit inflační růst cenové hladiny od růstu relativní ceny svých produktů v důsledku zvýšené poptávky po nich, reagují zvýšením produkce a náborem nových pracovníků, což v důsledku sníží nezaměstnanost. K pohybu po Phillipsově křivce tedy skutečně dojde, ale jen krátkodobě, než si ekonomické subjekty na obou stranách trhu uvědomí své omyly a vrátí se do předchozího rovnovážného stavu. Ten Friedman označuje za "přirozenou míru nezaměstnanosti", která je dlouhodobě stabilní.  "Adaptivní inflační očekávání" ve Friedmanově pojetí znamenají, že subjekty na základě předchozích zkušeností a chyb utvářejí svá očekávání ohledně budoucího vývoje. Pokud inflace už nějakou dobu trvá, začnou ji zahrnovat i do nově podepisovaných smluv a pouhá očekávání se tak stávají realitou. Očekávaná inflace se přetváří ve skutečnou inflaci. Takto i po návratu nezaměstnanosti na svou přirozenou míru přetrvává inflace zabudovaná v očekáváních.  Takový vliv má tedy rozdíl mezi nominální a reálnou mzdou a (ne)schopnost jeho rozpoznání ekonomickými subjekty.

Reálná mzda v Česku.

V roce 1991 proběhlo v tehdejším Československu uvolnění cen a obchodu a v následujících letech dále pokračovala deregulace cen spolu s privatizací a stabilizací trhu. Došlo tak k prudkému uvolnění inflace, uměle potlačované v předchozích obdobích plánovaného hospodářství. Kumulativní růst spotřebitelských cen během let 1990–1993 činil celkem 126 %. Tento růst cen výrazně převýšil růst nominálních mezd, a došlo tak k poklesu reálných mezd. Tím se vytvořil tzv. mzdový transformační polštář, který se v následujících letech postupně vyprazdňoval v závislosti na tempu růstu reálných mezd.  V prvních třech letech samostatné České republiky byl předchozí skokový pokles vystřídán růstem reálných mezd, v důsledku toho i růstem spotřeby domácností a celkové poptávky na trhu. Začalo docházet k „přehřátí“ ekonomiky, což spolu s nadměrnými či špatnými investicemi zapříčinilo recesi od roku 1997 a spolu s ní i zastavení růstu až mírný pokles reálných mezd. Od roku 1999 se ekonomika opět stabilizovala a nastalo osmileté období vytrvalého růstu, podpořeného otevřením evropského trhu, zahraničními investicemi, růstem produktivity práce a relativně nízkým růstem cen (v roce 2003 téměř nulovým). K dalšímu výraznému zbrzdění rostoucích reálných mezd došlo znovu v roce 2008 v souvislosti s novou ekonomickou recesí.

Reálná mzda je ekonomický termín, který vypovídá o skutečné hodnotě výdělků (mezd). Zatímco "nominální mzda" vyjadřuje peněžitou odměnu, "reálná mzda" vyjadřuje, co je možné si za takovou odměnu koupit. Vyjadřuje kupní sílu mezd.

Real wages are wages adjusted for inflation, or, equivalently, wages in terms of the amount of goods and services that can be bought. This term is used in contrast to nominal wages or unadjusted wages.


Výskyt.

Vyjma středomořských ostrovů a vysokého severu je rozšířen po celé Evropě. Dále vyrůstá na Sibiři, v Malé Asii, oblastech okolo Kavkazu a v severozápadní Africe a na Azorských ostrovech. Druhotně byl zavlečen i do Severní Ameriky.  Nepatří, na rozdíl od většiny tužebníků, mezi vlhkomilné rostliny. V České republice roste většinou roztroušeně, hojně vyrůstá místy ve Středních Čechách a na východě Moravy v termofytiku i mezofytiku. Svědčí mu dobře propustná půda, nejlépe s vápnitým podložím a osvětlená stanoviště jako jsou sluncem ozářené stráně, světlé lesní mýtiny a lesní lemy, občas je také k vidění i okolo cest nebo náspů železničních tratí.  Podle "Florabase.cz" se tužebník obecný v ČR vyskytuje:

Popis.

Je to vytrvalá rostlina s přímou, v průřezu oblou lodyhou dorůstající průměrně do výše 30 až 80 cm. Jednoduchá nebo v horní části větvená lysá lodyha vyrůstá z dlouhých kořenových vřetenovitých hlíz. Tmavě zelené listy 10 až 30jařmé vyrůstají v přízemní růžici a pouze 1 až 3 rostou ve spodní části lodyhy. Jsou přetrhovaně lichozpeřené, skládají se z četných lysých střídavě malých a několikanásobně větších lístků. Větší lístky jsou opětovně hluboce rozeklány v postranní pilovité úkrojky a leží v rovině s řapíkem, kdežto malé lístky jsou přirostlé k řapíku šikmo; list takto nabývá kadeřavého vzhledu. Koncový lístek je 3klaný. Palisty jsou podlouhle srdčité.  Oboupohlavné bílé, pravidelné, radiálně symetrické květy o velikosti do 5 mm jsou sestaveny do kružele, květenství (širšího než delšího) které není u u vyšších dvouděložných rostlin běžné. Květ je tvořen 6 trojúhelníkovitě vejčitými kališními lístky dlouhými 6 až 8 mm a taktéž 6 podlouhle obvejčitými korunními lístky 10 až 15 mm dlouhými které jsou uvnitř bílé a hlavně u poupat vně narůžovělé. V květu je dále do dvou kruhů uspořádáno okolo 20 tyčinek s prašníky na dlouhých nitkách a obyčejně 12 semeníků s bliznami. V semenících je nejčastěji po dvou vajíčkách.  Opylování se děje cizím i vlastním pylem. Protože nejdříve dozrávají blizny, jsou tyto opylovány cizím pylem přinášeným hmyzem hledajícím v květu nektar (který tam ovšem není). Později dozrává pyl v prašnících (od vnějšího kruhu ke středu) ale nitky jsou zpočátku vykloněny ven z květu takže nemohou vlastní blizny opylit. Ke konci kvetení se nitky s prašníky sklánějí dovnitř květu až se dotýkají blizen a ty které nebyly opyleny cizím pylem se zúrodní vlastním. Kvete od května, semena dozrávají koncem září.  Plody jsou jednosemenné nezkroucené hustě chlupaté kožovité nažky hnědé barvy dlouhé 3 až 4 mm které při zralosti nepukají. Rostliny se rozmnožují semeny nebo hlíznatými kořeny.

Využití.

Rostlina se dříve používala hlavně jako léčivka. V kořeni jsou anthelmintické látky působící proti parazitickým červům a dále se kořene užívalo k rozpouštění ledvinových kamenů nebo při léčbě epilepsie. Ze sušených květů se vaříval čaj pro pocení. V současnosti se používá občas jako dekorativní trvalka na sušších a výslunných místech nebo jako půdokryvná rostlina při vysazování ve sponu 45 × 45 cm.

Externí odkazy.

Tužebník obecný ("Filipendula vulgaris"), druh rodu tužebník, je planě rostoucí bylina okolo půl metru vysoká s přízemními listy zdáli připomínající kapradinu a s bohatým květenstvím drobných bílých kvítků.

Filipendula vulgaris, commonly known as dropwort or fern-leaf dropwort, is a perennial herb of the family Rosaceae closely related to Meadowsweet. It is found in dry pastures across much of Europe and central and northern Asia mostly on lime.


Děj.

Film Hvězdný prach se odehrává na pomezí dvou světů, a to kouzelného království Hromotvrz (Stormhold) a anglické vísky Zeď, která je pojmenovaná právě podle zdi, jež brání průchodu mezi těmito světy. V úvodní části filmu se mladík Dunstan Thorne vydává na průzkum za zeď. U průchodu v pobořené části zdi je konfrontován jejím hlídačem, kterého ale obelstí. A tak se Dunstan ocitá v království Hromotvrz, kde objeví tamější tržiště. Na tržišti je opravdu neobvyklé zboží, živé oči ve skleněné nádobě, malí sloni v kleci pro ptáky a spousta dalších podivuhodností. Dunstan je však nejvíc okouzlen místní prodavačkou, proto se od ní pokouší koupit květiny. Ta mu za polibek nabídne skleněnou sněženku, která majiteli propůjčuje veliké štěstí. Po uskutečnění obchodu mu prozradí, že je čarodějnicí vězněnou princeznou a pozve jej k sobě do vozu. Poté se Dunstan vrací do Zdi. Devět měsíců na to mu hlídač od zdi přináší překvapení v podobě jeho novorozeného syna Tristrana Thorne, kterého někdo nechal u průchodu ve zdi. Hlavní dějová linie se odehrává po osmnácti letech. Popisuje příběh mladého Tristrana. Tristran se snaží okouzlit krasavici Victorii Forester. Victoria je bohužel zadaná, její přítel Humphrey je bohatý a zcestovalý, proto Tristran jako pouhý pomocník v obchodě má u Victorie jen málo šancí.  Mezi tím probíhá v královském paláci boj o trůn, ze sedmi synů má umírající král Hromotvrzi ještě čtyři dědice. Je zvykem, že následníkem trůnu se stává poslední žijící mužský potomek. Královský dvůr je tedy místem plným pletich a bratrovražd. S ohledem na současnou situaci se král pro zbývající syny rozhodne vytvořit úkol, který spočívá v hledání královského klenotu, který kouzlem vyšle vysoko na oblohu, odkud spadne na neznámé místo. Shodou okolností zasáhne hvězdu, která společně s klenotem dopadne na zem.  Stejného večera, kdy se Tristran snaží okouzlit krásnou Victorii, se od ní dozví, že si bude za týden Humphreyho brát. Pár okamžiků na to spolu vidí na obloze padat hvězdu. Victoria se tedy s Tristranem dohodne, že pokud jí do týdne přinese spadlou hvězdu, svatbu si rozmyslí. Tristran se vydává za spadlou hvězdou. Jeho cesta vede přes zeď, kde se setkává s jejím hlídačem, od něhož se dozví, že se jeho otec také pokoušel projít. Když je Dunstan konfrontován svým synem, prozradí mu celý příběh a dá mu dopis od jeho matky. Z přečtení dopisu vyplyne, že pokud Tristran zapálí svíčku a bude myslet na svou matku, tak se za ní přenese – „Nejrychleji se cestuje po světle svíčky.“  Po rozžehnutí svíčky je Tristran přenesen do Hromotvrzi, přistane na mladé dívce. Je chvíli dezorientovaný, ale pak si uvědomí, že v poslední chvíli mu probleskla hlavou myšlenka na Victorii a zřejmě proto skončil v kráteru po spadlé hvězdě. Z rozhovoru s dívkou Yvaine vyplyne, že právě ona je tou spadlou hvězdou. Tristran jí navrhne, že pokud se s ním vydá za Victorií, tak jí nechá zbytek svíčky. Poté se společně vydávají na cestu. Yvaine, jakožto hvězda, není zvyklá být vzhůru ve dne a začíná být brzo unavena, proto jí Tristran nechává odpočinout a vydá se hledat něco k snědku.  Tristran ale není sám, kdo touží po spadlé hvězdě. Tři čarodějnice si povšimnuly padající hvězdy a touží po jejím srdci, po jehož snědení by měly znovuzískat nesmrtelnost. Proto se Lamia, nejstarší z nich a královna čarodějnic, vydává na lov hvězdy. Za pomocí runových kamenů zjistí, kde má připravit past. Na místě u cesty, tam, kam jí runové kameny ukázaly, vykouzlí Lamia hostinec, promění svého služebníka Bernarda v děvečku a kozla přemění na hostinského Billyho. Když je Tristran pryč, přijde Yvaine na pomoc jednorožec. Ten se s Yvaine vydává hledat někoho jiného, kdo by jí pomohl dostat se zpět na oblohu. Po nějakém čase spolu naleznou hostinec s hostinskou Lamií. Ta se snaží, aby Yvaine byla spokojená, a tím i začala co nejvíce zářit. Její srdce tak bude účinnějším prostředkem pro dosažení nesmrtelnosti. Když už se Lamia chystá chopit ostrého střepu, nástroje pro vyříznutí srdce, začne se do hostince dobývat princ Primus a Tristran, hledající nocleh. V hostinci si Primus povšimne náhrdelníku Yvaine. Je to královský klenot, po němž pátrá. Než se ho však stihne zmocnit, je podříznut královnou čarodějnic Lamií, čemuž je svědkem i Yvaine a Tristran vracející se ze stájí. Čarodějnice se je pokusí uvězněné mezi kouzelnými plameny zabít, ale Tristran nezaváhá, svou nově objevenou hvězdu chytí za ruku, řekne jí, ať myslí na domov a strčí kouzelnou svíčku do plamenů. Vzhledem k tomu, že Tristran myslel na svůj domov a Yvaine na její, ocitají se na půli cesty v oblacích, kde je chytí pirátská loď.  Kapitán této vzdušné lodi je obávaný pirát Shakespeare, který si před posádkou hraje na hrdlořeza, přitom je to milovník umění a Anglie. Proto se rozhodne oběma pomoci a přepraví je zase o něco blíže ke Zdi. V průběhu plavby se Yvaine do Tristrana zamiluje a chvílemi začíná zářit.  Po vylodění potkávají povoz čarodějce Špindíry Sal, která vězní Tristranovu matku, momentálně žijící v podobě modrého ptáčka. Tristran jí požádá, aby je dopravila na tržiště u Zdi. Ta souhlasí výměnou za skleněnou sněženku, kterou má pověšenou v klopě. Tristran s obchodem souhlasí a sněženku jí dává. Ta je však kouzelná a chránila ho před magií. Čarodějnice ho následně proměňuje v myš a zavírá do klece. Vzhledem k tomu, že je Sal pod vlivem kletby, díky níž nevidí, neslyší ani necítí žádnou hvězdu, nechává Yvaine bez povšimnutí a vydává se zpět na cestu na trh. Během cesty Yvaine vyznává myši Tristranovi svou lásku. Na trhu Špindíra Sal vrací Tristranovi jeho vlastní podobu.  Tristran, leč v podobě myši, slyšel a pochopil vyznání od Yvaine a přiznává jí, že je do ni také zamilovaný. Na trhu si najímají pokoj. Druhého dne ráno Tristran uřízne Yvaine pramínek vlasů a vydává se za Victorií, tak jak slíbil, a oznámil jí, že už o ní nemá zájem. Zanechává zkaz pro Yvaine u hostinského. Ten však zprávu zkomolí a ze vzkazu vyplyne, že se Tristran vrací za svou pravou láskou Victorií. Když si Yvaine tuto zprávu vyslechne, jde se zlomeným srdcem ke zdi přes trh, kde ji hledá královna čarodějnic Lamia. Mimo Lamii si jí všimne i Una, Tristranova matka, nyní v lidské podobě. Ta uzavře povoz, ve kterém spí Špindíra Sal, a s povozem se vydává za Yvaine. Ještě než stačí Yvaine překročit zeď, za kterou by se z ní stal jen hvězdný prach, dožene jí Una se vzbuzenou Sal a následně i Lamia. Sal dojde, že je zde přítomná i hvězda, tak začne s Lamií bojovat, Sal následně umírá. Tohoto boje byl svědkem i hlídač schovaný za zdí. Lamia zajímá Yvaine i Unu a odváží je do svého sídla, ke svým dvěma sestrám.  Když se Tristran vrací za zeď u průchodu, potkává vystrašeného hlídače. Ten mu vylíčí, co se stalo. Tristran prohledá povoz čarodějnice Sal, ve kterém objeví skleněnou sněženku a z povozu vypřáhne koně, na kterém se vydává zachránit Yvaine. Před sídlem čarodějnic potkává Tristran i posledního prince Septima, se kterým se vydává do boje proti čarodějnicím. Septimus zabíjí jednu z čarodějnic, pak je však zabit královnou Lamií. Tristran se zatím měl postarat o Unu, kterou mylně považovali za jednu z čarodějnic. Dozvídá se od ní, že je jeho matkou. Tristran se vrhne do boje s posledními dvěma čarodějnicemi. První se zbaví tak, že na ni vypustí zvířata určená k provozovaní magických rituálů. Lamie je však moc silná a Tristranovi se nedaří jí porazit. Když už situace vypadá beznadějně, řekne Yvaine Tristranovi, ať jí obejme. Po obejmutí začne Yvaine zářit tak silně, že Lamiu spálí na popel.  Tristran, syn princezny Uny, dcery krále Stormholdu, se jako poslední dědic království stává králem a Yvaine královnou.

Natáčení.

V polovině dubna 2006 se začaly natáčet hlavní scény filmu. Některé scény se točily ve filmovém studiu Pinewood Studios v Londýně. Další scény se natáčely v Anglii ve Skotsku, Walesu a na Islandu. Seznam lokací, kde se natáčelo:  Anglie: Skotsko: Wales: Island:

Hudba.

Hudba k filmu byla zahrána Londýnským metropolitním orchestrem. Ve filmu zazní tyto klasické skladby: Pro závěrečné titulky byla nahrána píseň „Rule The World“ od britské chlapecké skupiny Take That. Trailer k filmu doprovázela skladba "Eradication Instincts Defined" od norské black metalové skupiny Dimmu Borgir.

Premiéry.

Světová premiéra proběhla v amerických a ruských kinech 10. dubna 2007. Premiéra v českých i slovenských kinech proběhla 27. září 2007.  Film byl vydán v obou regionech na DVD a HD DVD 18. prosince 2007. V České republice vyšel na DVD 9. dubna 2008. Ve vydavatelství Magic Box, a. s.  DVD mimo jiné obsahovaly: film, vynechané scény, nepovedené scény a trailer.

Hvězdný prach (v anglickém originále Stardust) je britský-americký romantický fantasy film režiséra Matthewa Vaughna natočený studiem Paramount Pictures. Námětem pro film byl stejnojmenný román Neila Gaimana. Premiéru měl v roce 2007 a jeho tržby činily přes 135 milionů dolarů.

Stardust is a 2007 romantic fantasy adventure film directed by Matthew Vaughn and co-written by Vaughn and Jane Goldman. Based on Neil Gaiman's 1999 novel of the same name, the film features an ensemble cast led by Claire Danes, Charlie Cox, Sienna Miller, Ricky Gervais, Jason Flemyng, Rupert Everett, Peter O'Toole, Michelle Pfeiffer, and Robert De Niro, with narration by Ian McKellen.


Obsazení.

Profesionální wrestleři kteří vystupovali ve filmu: Rob Eckos, Necro Butcher, Nick Berk, The Blue Meanie, Sabian, Nate Hatred, R-Truth, L.A. Smooth, Jay Lethal, Jim Powers, Claudio Castagnoli, Larry Sweeney, Romeo Roselli, John Zandig, Chuck Taylor, Nigel McGuinness, Pappadon, a Jay Santana.

Produkce.

"Wrestler" byl napsaný Robertem D. Siegelem, bývalým spisovatelem pro "The Onion". Herec Nicolas Cage v říjnu 2007 vstoupil do jednání o roli Randyho. Následující měsíc Cage projekt opustil a Mickey Rourke ho v hlavní roli nahradil. Podle Aronofskyho Cage odsoupil protože zjistil, Aronofsky chce, aby hlavní roli ztvárnil Mickey Rourke. Aronofsky se vyjádřilo Cageovi "je to naprostý gentleman a rozuměl, že moje srdce je na Mickeyho straně a odstoupil. Chovám k Nicovi Cageovi jako k hercovi velký respekt a myslím, že bych s ním opravdu pracovat mohl..ale, však víte, Nic neuvěřitelně Mickeyho podporoval, protože jsou to staří kámoši a on mu opravdu chtěl s touto příležitostí pomoci, takže raději sám odstoupil."  40denní natáčení začalo v lednu 2008 v New Jersey, přesněji v Elizabeth, Hasbrouck Heights, Garfield, Asbury Park, Linden, Rahway, Roselle Park, Dover a v supermarketu v Bayonne, kde Rourke mimochodem obsluhoval a improvizoval s opravdovými zákazníky, a v New Yorku. Nějaké scény byly také natočeny v aréně v Philadelphii.  Afa Anoa'i, bývalý profesionální wrestler, byl najat, aby trénoval Rourkeho pro jeho roli. Anoa'i si vzal na výpomoc své dva hlavní trenéry, Jona Troskyho a Toma Farra a s Rourkem spolupracovali po dobu osmi týdnů. Oba trenéři měli také ve filmu menší roli.  V jedné scéně je fiktivní video hra pro Nintendo Entertainment System jménem "Wrestle Jam '88". Jsou v ní charaktery Robinsona a Ayatollaha. Aronofsky si žádal plně funkční video hru, se kterou by herci mohli hrát. Programátor Randall Furino a designér názvu filmu, Kristyn Hume, vytvořili hratelné demo s funkčním rozhraním, které obsahuje i grafiku a muziku z 80. let.  Aby byl film více realistický, scény v šatně byly čistě improvizované a proto to vypadá, jako když spolu Rourke a další herci doopravdy běžně komunikují.

Hudba.

Clint Mansell, skladatel předešlých filmů Aronofskeho (Pí, Requiem za sen a Fontána), se stal skladatelem i pro film "Wrestler". Nový song Bruce Springsteena, také jménem "The Wrestler", zazní při závěrečných titulkách. Springsteen napsal tento song během svého cestování po Evropě, po přečtení dopisu od Rourkeho a scénáře k filmu.  Song od Guns N' Roses, "Sweet Child O' Mine", hraje při Randyho nástupu do ringu na konci filmu. Při své řeči na předávání Zlatých glóbů se Rourke zmínil, že Axl Rose daroval píseň filmu zdarma a tak Roseovi poděkoval.  Ve filmu jsou také dvě skladby od Ratt ("Round and Round" a "I'm Insane"), song od Quieta Riota, "Metal Health" (což je Randyho song při nástupu do ringu mimo finálního zápasu), "Don't Walk Away" od FireHouse, "Dangerous" od Slaughter, "Animal Magnetism" od Scorpions, "Balls to the Wall" od Accept, "Soundtrack to a War" od Rhino Bucketa a "Don't Know What You Got (Till It's Gone)" od Cinderella. Song od Madonny, "Jump", hraje při scéně v baru. Ve strip klubu lze slyšet skladbu "Stuntin' Like My Daddy" od Birdmana a Lil Wayneho. "Let Your Freak Out" od nezávislé kanadské zpěvačky/textařky Deeshy můžeme slyšet při další barové scéně, když má role Marisy Tomeiové emocionální rozhovor s rolí Mickeyho Rourke.

Propagace.

Ačkoli se jim film z počátku nezamlouval, World Wrestling Entertainment (WWE) pomohla s propagací pomocí fikcionálního příběhu. Do toho byl také zapojen heel turn Chrise Jericha, když začal urážet legendy jako Ric Flair, který se poté cítil trapně, stejně jako Mickey Rourke za své ztvárnění wrestlera ve filmu "Wrestler". Na 15th Screen Actors Guild Awards Rourke oznámil, že se bude účastnit "WrestleManie XXV", hlavně s cílem dokončit feud s Jerichem. 28. ledna Rourkeho mluvčí uvedl, že se Rourke nebude této akce účastnit, přijde se však podívat jako host.  Rourke byl také pozván na ceremoniál 2009 WWE Hall of Fame, který se koná vždy před WrestleManií. Následující večer měl Jericho handicapový zápas proti Rickymu Steamboatovi, Roddymu Piperovi a Ricu Flairovi. Po svém vítězství vyzval Rourkeho, který nakonec do ringu přišel a udeřil ho pěstí. Flair poté Rourkemu pogratuloval.

Vnímání publika.

Během rozhovoru s NPR Aronofsky mluvil o reakci vlastníka WWE, Vince McMahona, na tento film: WWE Hall of Famer, Bret "The Hitman" Hart, který byl několikanásobný světový šampion jak ve WWE, tak ve WCW, si film "Wrestler" užil a zatleskal Rourkeho výkonu. Tvrdil: "Randy “The Ram” Robinson byl událost večera který vyprodal Madison Square Garden. Tak jsem byl... Ačkoli film přesně vyjadřuje život každého pro wrestlera, tak jsem rád že nikdo z nás svou kariérou neprolítl tak rychle." WWE komentátor Jim Ross film popsal jako "velmi silný, dramatický film, který líčí, jak jsou lidé posedlí svými vlastními životy a jejich kariéra je může zničit."  Bývalý WWE a TNA světový šampion v těžké váze, Mick Foley, si film užil a řekl: "Již během prvních pěti minut jsem naprosto zapomněl, že se koukám na Mickeyho Rourke. Ten chlap na obrazovce prostě "byl" Randy 'the Ram' Robinson."

Wrestler je sportovní drama film z roku 2008, režíroval ho Darren Aronofsky, napsal Robert D. Siegel a hlavní a vedlejší role ztvárnili Mickey Rourke, Marisa Tomei a Evan Rachel Woodová. Produkce začala v lednu 2008 a Fox Searchlight Pictures získali právo film propagovat v USA; zde byl film vydán 17. prosince 2008 a po celém světě 23. ledna 2009. Na DVD a Blu-ray byl film ve Spojených státech vydán 21. dubna 2009 a ve Spojeném království 1. června 2009. Aronofsky se domnívá, že film "Wrestler" je velmi podobný filmu z roku 2010, "Černá labuť", oba filmy jsou o náročném umění.

The Wrestler is a 2008 American sports drama film directed by Darren Aronofsky and written by Robert Siegel. The film stars Mickey Rourke, Marisa Tomei, and Evan Rachel Wood. Production began in January 2008 and Fox Searchlight Pictures acquired rights to distribute the film in the U.S.; it was released in a limited capacity on December 17, 2008, and was released nationwide on January 23, 2009. It was released on DVD and Blu-ray Disc on April 21, 2009, in the United States. It was released in the United Kingdom on January 16, 2009.


Základní údaje o vrtulníku.

Cabri G2 je 2-místný vrtulník z velké části vyrobený z kompozitních materiálů. Podvozek je ližinový, měkce připevněný k draku, aby eliminoval tvrdé přistání a možnost pozemní rezonance. Celý stroj je koncipován s ohledem na bezpečnosti při poruše. O pohon se stará ověřený motor Lycoming O-360 s maximálním výkonem 180 koní, který je nezvykle obdařen elektronickým zapalováním vedle běžně používaného magneta.  Cabri vyniká svou jednoduchou údržbou, většinou dílů s neomezenou životností a drakem, který nevyžaduje generálku. Elastomery použité nejen v rotorové hlavě eliminují vibrace a namáhání. To vše se pozitivně projevuje na velice nízkých provozních nákladech.  Cabri G2 se vyznačuje především velkým důrazem na bezpečnost posádky a jednoduchost ovládání. Tím se stal velmi oblíbeným v leteckých školách po celém světě.

Hlavní rotor.

Má 3-listý bezůdržbový volně uložený rotor s kompozitovými listy uchycenými pomocí elastomerických ložisek. U vrtulníku, který má natáčení listů ve třech osách je nulová údržba nevídanou věcí. Rotor vyniká obrovskou setrvačností (inercí), díky které je bezpečný i v případě poruchy motoru. Tomu ovšem napovídá i samotné jméno vrtulníku Cabri (Comfort in Autorotation Belongs to Rotor Inertia). Navíc u tohoto typu nehrozí oddělení rotoru v případě letu s nízkým násobkem G, což je pro vrtulníky smrtelné – to již mnohokrát ukázala zkušenost např. s vrtulníky Robinson.

Ocasní rotor.

Ocasní rotor je typu Fenestron, který si v této velikostní kategorii odbývá svou premiéru. V karbonovém prstenci se otáčí 7 symetricky rozložených listů rychlostí přes 5000 otáček za minutu. Kapotáž kolem rotoru jej chrání proti poškození cizími předměty a eliminuje vznik vírového prstence, tedy ztráty účinnosti.

Výbava.

Základním prvkem výbavy Cabri je tzv. EPM, tedy LCD display zobrazující nejdůležitější údaje o vrtulníku jako jsou otáčky motoru a rotoru, využívaný výkon včetně limitů (cejchováno v procentech), stav paliva, spotřebu, výdrž a teploty a tlaky v pohonném ústrojí. Mnoho nehod vrtulníků vybavených karburátorem bylo důsledkem jeho zamrznutí, proto je Cabri vybaveno elektronicky řízeným ohřevem. Zajímavostí je také použití dálkového ovládání k otevření a aktivaci vrtulníku místo klíčku.

Historie.

Vrtulník Cabri G2 poprvé vzlétnul v březnu 2005, avšak jeho předchůdce, prototyp G1 vzlétl již v roce 1992. Cabri se může pyšnit několika světovými rekordy v kategorii vrtulníků do 500kg, kterých dosáhl v roce 2006: Dosažená výška bez užitečného zatížení 6,658 m (21,844 ft). Čas potřebný pro nastoupání do 3000 m(9840 ft) je 6 minut a 42 sekund a čas do 6000 m(19680 ft) je 22 minut a 6 sekund.  Jako jediný vrtulník v této kategorii získal plnou certifikace EASA CS-27 a to v prosinci 2007. První vyrobené kusy zamířili k francouzskému provozovateli Ixair (prosinec 2008) a 2 vrtulníky si objednal i Eurocopter pro výcvik svých posádek (prosinec 2009). Guimbal také podepsal smlouvu s Eurocopterem na výrobu bezpilotního prostředku založeného na Cabri G2.  Dnes je vrtulník Cabri G2 certifikován ve velké části světa včetně Číny, Jižní Afriky, Austrálie, Nového Zélandu, Brazílie a od roku 2015 certifikaci potvrdila i americká FAA.

Provoz Cabri G2 v České republice.

První Cabri G2 byl do České republiky přivezen v únoru 2012. Přes české zastoupení byl dodán i jeden vrtulník do Polska – SP-DWZ, vč. 1107.

Nehody.

Od začátku produkce Cabri došlo již ke 4 nehodám, avšak během žádné z nich nedošlo k vážnějšímu zranění.

Specifikace.

Základní rozměry  Hmotnosti  Výkony

Provozovatelé.

Přehled provozovatelů u nás i ve světě.

Guimbal Cabri G2 je 2-místný pístový vrtulník moderní konstrukce. Jeho vývoj vedl Bruno Guimbal, bývalý inženýr výrobce Eurocopter. K hlavním přednostem tohoto vrtulníku patří vysoká míra bezpečnosti a to jak pasivní, tak aktivní.

The Guimbal Cabri G2 is a two-seat light helicopter produced by Hélicoptères Guimbal, and powered by a reciprocating engine. Designed by Bruno Guimbal, a former Eurocopter engineer, it had its origins in the 1980s, and the first demonstrator flew in 1992. Following the granting of regulatory approval, the Cabri entered commercial service in 2008. In addition to its use within the general aviation sector and as a training rotorcraft, the Cabri G2 has also been used as the basis for unmanned aerial vehicles (UAVs).


Průběh soutěže.

Hlavní část soutěže předcházejí krátké pohovory s panelem porotců. Z velkého množství uchazečů je vybráno dvacet soutěžících a tento počet se záhy sníží na 10-16 finalistů, pro které je vyhrazeno zázemí, typicky v New York City, nebo Los Angeles, kde větší část soutěže probíhá.  Hlavní část soutěže, jakési širší finále, probíhá v kolech, které odpovídají jednotlivým odvysílaným epizodám. Každé kolo a epizoda obsahuje většinou „mini výzvu“ ("mini challenge", vedlejší úkol, jež soutěžícímu, která ji vyhraje, většinou přináší nějakou cenu nebo výhodu v daném kole) a poté hlavní úkol, jimž je většinou focení, může to být ale i točení reklamy, casting, předvedení určitého modelu a podobně. Jedná se o klasický vyřazovací model, kdy na konci každého kola je na základě zhodnocení porotců vyřazena ten soutěžící, který se v daném kole nejméně dařilo.  Ve vysílaných epizodách nechybí ani záběry ze soužití finalistů v jejich prozatímním sídle ve stylu reality show (dříve či později dochází k různým neshodám, paktování, sympatiím a antipatiím...), někdy sami porotci nebo specialisté na tu či onu složku modelingu soutěžící navštíví a věnují jim v ní krátký rychlokurz pro úkol, který je čeká.  V pozdějších fázích se soutěž přesouvá i do jiných míst světa, kde pokračují focení a další úkoly – jejich náročnost se stupňuje, zato může přecházet i v reálné zakázky, které výherce vedlejších úkolů získájí. Finále, ve kterém zbývají jen dva soutěží o titul, soutěž vrcholí módní přehlídkou, na níž mají finalisté ukázat v plném spektru své vlohy i to, co se naučili.  Ultimátní výhrou je právo používat titul „America's Top Model“, mediální prostor v některém z módních časopisů, kosmetické produkty, finanční obnos a kontrakt s modelingovou agenturou.

Vysílání.

První řada (řady v původním znění se nazývají "Cycles") proběhla v roce 2003, první epizoda se vysílala 20. května na stanici UPN. Ta byla poté v roce 2006 sloučena se stanicí The WB a tím se soutěž přesunula na stanici The CW, která pořad vysílala do roku 2015, kdy byl zrušen. V roce 2016 práva odkoupila stanice VH1, která současně pořad vysílá.  V Česku pořad vysílala stanice Prima Love.  Soutěž se v průběhu posledních let stala velmi úspěšnou (v USA ji sleduje typicky 2-5 milionů diváků, vysílá se v 170 zemích světa) a podle původního formátu vznikly klony (frančízy) v 45 jiných zemích.

Amerika hledá topmodelku (v anglickém originále America's Next Top Model, též zkráceně ANTM, či Top Model) je americká televizní soutěž s prvky reality show z oblasti modelingu. Tváří, jednou z porotkyň a moderátorkou soutěže je topmodelka Tyra Banks. 23. řadu moderovala zpěvačka Rita Ora. Cílem soutěže (jak již napovídá její název) je nalézt novou topmodelku Ameriky. Od roku 2016 show vysílá americká stanice VH1.

America's Next Top Model (abbreviated ANTM and Top Model) is an American reality television series and interactive competition in which a number of aspiring models compete for the title of "America's Next Top Model" and a chance to begin their career in the modeling industry. Created by Tyra Banks, who also serves as an executive producer, and developed by Ken Mok and Kenya Barris, the series premiered in May 2003, and aired semiannually until 2012, then annually from 2013. The first six seasons (referred to as "cycles") aired on UPN, before UPN merged with The WB to create The CW in 2006. The following sixteen cycles aired on The CW until the series was first cancelled in October 2015. The series was revived in 2016 and has been airing on VH1 ever since. The series was among the highest-rated programs on UPN and was the highest-rated show on The CW from 2007 to 2010. Advertisers paid $61,315 per 30-second slot during the 2011–12 television season, the highest of any series on The CW. The first 22 cycles of the series and cycle 24 were presented by Banks, while cycle 23 was presented by Rita Ora. The series also employs a panel of two or three additional judges, a creative director and a runway coach.


Klubová kariéra.

Svoji fotbalovou kariéru začal tento záložník v FC Spartak Trnava. Mezi jeho další působiště patří: Betis Sevilla, Beşiktaş JK, VfL Wolfsburg a 1. FSV Mainz 05. V Mohuči (Mainz) ho v sezóně 2007/08 vedl trenér Jürgen Klopp. V červenci 2011 se vrátil z Německa zpět do Trnavy, kde převzal kapitánskou pásku. Hned ve své první sezóně Corgoň ligy (2011/12) po návratu bojoval s mužstvem až do posledních kol o ligový titul. Ten nakonec získal klub MŠK Žilina, jenž o dva body předstihl Trnavu, která jich získala celkem 65.  Sezóna 2012/13 se vyvíjela zcela jinak a Trnava bojovala o záchranu v Corgoň lize. Trenér Peter Zelenský jej po remíze 1:1 se Spartakem Myjava posadil na lavičku náhradníků. V posledním ligovém 33. kole v květnu 2013 v existenčním zápase dvou týmů bojujících o přežití v Corgoň lize proti 1. FC Tatran Prešov byl vyloučen za podražení soupeře a dodatečně dostal od disciplinární komise trest na tři zápasy (v další sezóně). Trnava zvítězila v Prešově 1:0 a v nejvyšší lize se zachránila.  13. srpna 2013 ukončil fotbalovou kariéru, ačkoliv plánoval, že sezónu 2013/14 dohraje na hřišti.

Reprezentační kariéra.

V kvalifikaci na EURO 2012 vstřelil v základní skupině B jeden gól (4. června 2011 proti Andoře, výhra 1:0), Slovensko se umístilo s 15 body na konečné čtvrté příčce tabulky a na evropský šampionát nepostoupilo.  Na Mistrovství světa 2010 v Jihoafrické republice se nedostal kvůli zranění.  Reprezentační kariéru ukončil 7. října 2011 po prohře Slovenska v Žilině s Ruskem. Počtem 107 odehraných zápasů za reprezentační A-mužstvo stanovil rekord mezi slovenskými reprezentanty.  Góly Miroslava Karhana za A-mužstvo Slovenska

Funkcionářská a trenérská kariéra.

Po skončení hráčské kariéry pokračoval ve Spartaku Trnava jako sportovní ředitel. V říjnu 2014 se stal členem trenérského štábu u juniorského týmu klubu, započal spolupráci s trenérem Pavlem Bartošem. V únoru 2015 získal trenérskou Euro A licenci.  Působil jako asistent trenéra Ivana Hucka ve Spartaku Trnava. V dubnu 2016 Hucko po prohře 1:4 s ŠK Slovan Bratislava odstoupil a mužstvo převzal Miroslav Karhan. Při své premiéře na lavičce 24. dubna Trnava porazila družstvo MŠK Žilina 3:0 a dostala se před něj na průběžné 4. místo ligové tabulky. Čtvrté místo v tabulce Trnava uhájila až do konce sezóny 2015/16 a kvalifikovala se tak do prvního předkola Evropské ligy UEFA 2016/17. V listopadu 2016 po debaklu 0:7 na hřišti MŠK Žilina nabídl svou rezignaci, kterou vedení Spartaku nepřijalo a Miroslav Karhan pokračoval ve funkci trenéra A-týmu.

Miroslav Karhan (* 21. června 1976, Hlohovec-Šulekovo) je bývalý slovenský fotbalový záložník a kapitán slovenské fotbalové reprezentace. Aktivní hráčskou kariéru ukončil 13. srpna 2013 v klubu FC Spartak Trnava, kde nadále působí jako trenér.

Miroslav Karhan (born 21 June 1976) is a Slovak football manager and former player. He played as a midfielder. Karhan played club football at the beginning and end of his career for Spartak Trnava; between times he played in Spain, Turkey and Germany, where he spent ten seasons. Karhan was a regular member of the Slovakia national team and with 107 appearances, has played the second most matches of any player to represent them.


Geografie.

Eastgate je rezidenční čtvrtí velkoměsta Bellevue. Severně od jeho hranic prochází mezistátní dálnice Interstate 90, zatímco kousek na západ od bývalé obce se nachází mezistátní dálnice Interstate 405. Na východě čtvrť sousedí s městem Issaquah. Většina čtvrtě se nachází na severozápadním svahu Pumí hory, jenž patří pod Issaquahské Alpy. Na západě Eastgate sousedí s další čtvrtí Factoria, na jihu se čtvrtí Somerset. Rozloha čtvrti činí 3,3 km2.

Charakteristika.

Eastgate je téměř kompletně rezidenční čtvrtí Bellevue a nachází se na hranicích školních okrsků Bellevue a Issaquah. Místní studenti dojíždějí na střední školu Newport High School, jenž se nachází v Bellevue. Do čtvrtě zajíždějí pouze dvě autobusové linky společnosti King County Metro, a to 210 a 222.  Ze 4 958 obyvatel, kteří zde žili roku 2010, tvořili 66 % běloši, 24 % Asiaté a 2 % Afroameričané. 5 % obyvatelstva bylo hispánského původu.

Anexe.

Obyvatelé Eastgate se o anexi daleko větším městem Bellevue snažili v minulosti už několikrát. Jedno z referend o anexi bylo většinově schváleno už v roce 1990, jenže voliči nesouhlasili s tím, že by museli přijmout část městského dluhu. Eastgate tedy dále zůstávalo samotné. V roce 2002 státní nejvyšší soud zamítl metody, které města po dlouhá doba používala k vlastní expanzi. Zároveň se anexe Eastgate do Bellevue vzdálila finančními problémy, a tak se muselo čekat několik dalších let. Podle všeobecného plánu města Bellevue z roku 2004 je snahou města spěšně anektovat všechno území, které se nachází v jeho anexním rádiu. Diskusi Eastgate s Bellevue navíc pomáhal sám okres King. Anexi si pak přál i sám starosta Bellevue, který pobízel k práci vedoucí k tomuto cíli a požádal své pracovníky o vypočítání, kolik bude anexe město stát. V červnu 2012 se nakonec novými částmi Bellevue staly čtvrtě Eastgate, Tamara Hills a Horizon View. Bellevue bylo bohatší o 5 400 obyvatel, 1 850 domácností a 700 akrů.

Eastgate je nedávno anektovaná čtvrť města Bellevue v okrese King v americkém státě Washington. Ještě v době své samostatnosti, roku 2010, měla 4 958 obyvatel. K připojení k Bellevue došlo v červnu 2012.

Eastgate is a neighborhood of Bellevue, Washington, United States. The population was 4,958 at the 2010 census. It was annexed by Bellevue in 2012.


Německo.

Předchůdcem německé společnosti Abellio byla společnost EVAG-Betriebsgesellschaft mbH (EVBG), založená roku 2001, v níž byl vyčleněn dopravní podnik EVAG-Fahr- und Werkstattbetrieb. Německá společnost Abellio byla založena roku 2004 essenským městským podnikem Essener Versorgungs- und Verkehrsgesellschaft mbH (EVV), jehož dcerou je také essenský městský dopravní podnik Essener Verkehrs-AG (EVAG). Založení společnosti Abellio umožnilo účast ve spolkových soutěžích na dopravní výkony. Proto společnost EVAG nebyla součástí společnosti Abellio, ale dceřinou společností "meoline GmbH" společnosti EVV. V roce 2005 byl 75,1 % podíl prodán britské investiční společnosti Star Capital Partners, 12,36 % zůstal EVV a zbylý podíl patřil managementu firmy Abellio.  NedRailways B.V., dceřiná společnost nizozemských státních drah Nederlandse Spoorwegen, oznámila 7. listopadu 2008 spolkovému kartelovému úřadu převzetí všech podílů Essener Abellio GmbH a ten 24. listopadu 2008 převzetí povolil. Abellio od té doby vyhrála v Severním Porýní-Vestfálsku několik soutěží na železniční dopravu a v několika spolkových zemích koupila autobusové dopravce.  V Německu Abellio provozuje několik regionálních železničních inek v Severním Porýní-Vestfálsku a také vlastní několik autobusových společností po celém Německu. Německá společnost Abellio GmbH sídlí v Essenu.  Vlastnická struktura:  V dubnu 2013 skupina oznámila, že v rámci restrukturalizace prodává své autobusovové firmy v Německu a soustředí se na železniční dopravu.

Velká Británie.

Do britské autobusové dopravy vstoupila skupina v květnu 2009 nákupem autobusových společností Travel London (vzniklé v roce 2004) a Travel Surrey (odštěpené od Travel London) od společnosti National Express včetně vozidel a tras, přičemž převzala i personál. Následně je 30. října 2009 přejmenovala na Abellio London a Abellio Surrey. Obě společnosti působí v Jihovýchodní Anglii a zajišťují též část městské hromadné dopravy v Londýně.  Abellio má, stejně jako společnost Serco, 50% podíl v joint venture Serco-Abellio, která se pokouší získávat franšízy pro provozování železniční dopravy. Od července 2003 provozuje Merseyrail a od prosince 2004 Northern Rail. Neúspěšně se Serco-Abellio snažila získat do provozování železniční franšízy Wales & Borders a West Midlands.  Od února 2012 provozuje Abellio prostřednictvím své dceřiné firmy Greater Anglia železniční franšízu Greater Anglia Rail Franchise.  Abellio se dostala do užšího výběru v tendrech na získání franšíz InterCity West Coast, Essex Thameside a Thameslink Southern Great Northern. V partnerství s FirstGroup se neúspěšně snažila získat franšízu South West Trains, sama franšízy London Overground a South Central.

Česká republika.

V České republice koupila Abellio na přelomu let 2008 a 2009 prostřednictvím dceřiné společnosti NedRailways CZ Holding B.V. (od května 2011 Abellio Transport CZ Holding B.V.) berounského autobusového dopravce PROBO BUS. Dopravu provozuje pod původní značkou, webu společnosti PROBO BUS však již dominuje logo Abellio.  Česká pobočka Abellio CZ a.s. je v obchodním rejstříku zapsaná od 13. července 2011, kdy byla na tento název přejmenována dosavadní společnost PROBO REAL a.s. existující od 19. října 2007. Sídlo má v Králově Dvoře v provozovně PROBO BUS. Dne 3. července 2012 byl do obchodního rejstříku připsán předmět činnosti „provozování dráhy a drážní dopravy“. Od února 2009 je jako vlastník zapsána NedRailways CZ Holding B.V., od 16. května 2011 Abellio Transport CZ Holding B.V. V čele společnosti stojí jednočlenné představenstvo, jehož jediný člen za společnost také jedná.  V roce 2011 projevila zájem o výběrové řízení ministerstva dopravy o provozování rychlíkové železniční dopravy na trati Ostrava – Krnov – Olomouc. 17. května 2012 poslala zadavateli rozsáhlou stížnost, podle níž soutěž je vypsána nespravedlivě a zvýhodňuje stávajícího dopravce, České dráhy, zejména proto, že ministerstvo dopravy nezveřejnilo všechny údaje potřebné k sestavení nabídky. Ministerstvo žádnou z námitek neuznalo a 28. května 2012 je zamítlo.  Protože Abellio CZ nepovažovala rozhodnutí ministerstva o námitkách za souladné se zákonem, dne 6. června 2012 podala k Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže návrh na přezkoumání úkonů objednatele, ÚOHS však návrhu nevyhověl, respektive řízení zastavil, protože navrhovatel vypočetl výši kauce podle jiného zákona, než podle kterého výběrové řízení běželo, a tedy složil kauci v jiné výši, než v jaké ji ÚOHS požadoval. Navrhovatel odmítl kauci doplatit, protože trval na svém výkladu práva. Z 10 zájemců, kteří si vyzvedli zadání, nakonec podali nabídku jen dva dopravci, Abellio mezi nimi není.  Česká pobočka se v autobusové i železniční dopravě chce účastnit tendrů ve Středočeském kraji, v Praze, Libereckém a Ústeckém kraji a v západních Čechách, na Plzeňsku a Karlovarsku. Ideálem je pro ni provázat silniční a železniční dopravu.  Od 1. dubna 2011 má obchodní rozvoj společnosti Abellio v České republice na starosti člen představenstva společnosti Abellio CZ a.s. Petr Moravec, který do roku 2008 byl generálním ředitelem Veolia Transport ČR a následující dva roky působil v Českých drahách, mimo jiné jako náměstek pro osobní dopravu. Jeho předchůdci ve funkci byli Dr. Friedrich-Wilhelm Rademacher a Karl-Ulrich Clausen, oba z Německa.  V dubnu 2013 Petr Moravec oznámil, že skupina Abellio opouští Českou republiku a dceřiné společnosti Abellio CZ, Probo Bus a PT Real nabízí k prodeji, který by se měl uskutečnit zhruba do 9 měsíců. Součástí restrukturalizace je i prodej autobusových firem v Německu a soustředění na železniční dopravu.  Dne 25. října 2013 obdržel Úřad pro ochranu hospodářské soutěže návrh společnosti DB Czech Holding s.r.o. vlastněná německou společností DB Mobility Logistics AG ze skupiny Deutsche Bahn na spojení soutěžitelů formou výlučného ovládnutí společnosti Abellio CZ a.s. včetně dceřiných společností PT REAL, spol. s r.o. a PROBO BUS a.s., zejména v oblasti autobusové dopravy.  Bezprostředně po vydání souhlasu ÚOHS noví vlastníci odvolali z představenstva Abellio CZ i Probo bus Petra Moravce a z představenstva Abellio CZ Martina Kupku a nahradili je prokuristy společnosti ARRIVA holding Česká republika s.r.o. Ivanem Procházkou a Milanem Zapletalem. Zároveň se výkonným ředitelem skupiny Arriva pro region střední a východní Evropy stal Radim Novák, do roku 2012 generální ředitel Veolia Transport Česká republika. K 9. prosinci 2013 byla Abellio CZ a.s. přejmenována na Arriva Services a.s.

Abellio je mezinárodní dopravní společnost, založená roku 2001 v Severním Porýní-Vestfálsku. Od roku 2008 je odnoží nizozemské státní železniční společnosti Nederlandse Spoorwegen, určenou pro podnikání v zahraničí. Po převzetí nizozemskou firmou nesla do 30. října 2009 název NedRailways, poté byla přejmenována na Abellio. Společnost působí v železniční a autobusové dopravě zejména v Německu a ve Velké Británii, na konci roku 2008 pronikla též do České republiky; v dubnu 2013 však oznámila opuštění českého trhu. Na jaře 2013 oznámila útlum svých aktivit v autobusové dopravě v Německu a Velké Británii a soustředění na železniční dopravu.

Abellio is a public transport company that operates services in Europe, with both bus and rail networks. It was founded as NedRailways in 2001, before being renamed Abellio in October 2009. Abellio is wholly owned by the Dutch national rail operator Nederlandse Spoorwegen.


Příběh.

Záhadný ve své pracovně přemýšlí o jeho Shepardovu rozhodnutí zničit základnu Kolektorů. Kai Lenga vyslal, aby pátral po uprchlíkovi Graysonovi.  Grayson žije jako uprchlík, pod falešným jménem Paul Johnson, Pracuje pro asarijku Ariu T ́Loakovou (nepsáná vládkyně Omegy, známá také jako Královna pirátů). S partou žoldáků, batariánem Sanakem a asarijkou Lesslie (Graysonova milenka a také dcera Arie), našli velké množství rudopísku (droga), který patří gangu Spárů (největší nezávislý gang na Omeze). Grayson rudopísek ukryje ve svém bytě, Sanak mu nevěří, protože Grayson byl na rudopísku dříve závislý. Ariu Graysonova práce potěšila. Kai Leng zjistil mnoho o Graysnovy, číhá na něj na Omeze. Ve vhodnou chvíli ho, i s partou žoldáků, přepadl u něj v bytě. Graysona uspal a unesl, Lesslie, která byla v bytě s Graysonem, zabil. Podřezal ji hrdlo. Předtím, než byl Grayson unesen, stihl ještě poslat Kahlee poslat tajné informace o Cerberu (teroristická pro-lidská organizace).  Aria pátrala, po tom, kdo ukradl rudopísek a hlavně po vrahovi své dcery, Sanak vinil Graysona. Záhadný se rozhodl Graysona zneužít na odporné Smrťácké experimenty.  Kahlee se na Citadele setkala se svým milencem Paulem Andersonem (nyní je poradcem lidského radního Donnela Udiny a diplomat Aliance), pověděla mu o Graysonovi, rozhodli se varovat Radu, před Smrťáckou (Reaperskou) hrozbou.  Cerberus implantoval Graysonovi Smrťácké implantáty, Grayson byl indoktrinován, stal se loutkou v rukou Smrťáků, občas se mu ale podařilo projevit i svou vůli, proto ho Cerberus zdrogovával Rudopískem. Grayson se díky implantátům stal silnějším, rychlejším a zdatnějším. Stal se napůl biotikem a napůl syntetikem (kyborgem).  Aliance zaútočila na stanici Cerberu, díky Kahlee a Andersonovi, Záhadný s Kai Lengem uprchli v záchranném modulu. Graysona zajali členové Aliance, při přepravě ale Smrťáci donutily Graysona, aby zabil své zachránce, získal tak raketoplán. Kai Leng a Záhadný nalhaly v Afterlife Arii, že Grayson zradil Cerberus a přidal se ke skupině turianských roajalistů. Aria slíbila, že Graysona najde a zabije ho, pokud ji Záhadný zaplatí čtyři miliony. Později Sanak zajal Kahlee a Andersona, měli sloužit jako návnada a přilákat Graysona.  Grayson krátce přebral kontrolu nad svým tělem, a letěl tedy za Kahlee na Omegu. Na Omeze Graison vstoupil do připravené léčky, vůbec už nevypadal jako člověk, ovšem opět se ho zmocnili Smrťáci, stal se znovu jejich avatarem. Pod vlivem Smrťáků Grayson postřílel tým Arie, zabil i Sanaka a uprchl, byl velmi mocný a výborně si poradil se silnou přesilou, ale jeho tělo takové vypětí sil velmi vyčerpávalo.  Kai Leng viděl, jak si Grayson poradil s přesilou, zajal Kahlee a Andersona, chtěl je také použít jako návnadu, aby nalákal Graysona. Nicméně zanedlouho se Kahlee s Andersonem se osvobodily a zajaly Kai Lenga, společně odletěli na Grissomovu akademii. Smrťáci ovládající Graysona chtěli zničit talentované biotiky z projektu Vzestup, proto Grayson letěl na Grissomovu akademii. V Grissomově akademii se Kai Leng osvobodil, Grayson pozabíjel několik členů ochranky, spustil se poplach. Andersonovi se podařilo Graysona postřelit, byl už sice poškozený a vyčerpaný, ale nezastavilo ho to, Grayson unesl Kahlee. Kai Leng je přepadl a společně s Andersonem Graysona rozstříleli, když Grayson umíral, tak cítil radost a osvobození.  Anderson Kai Lenga postřelil, do nohy, ale podařilo se mu uprchnout, bez Graysonova těla, které chtěl Záhadný na výzkum. Anderson s Kahlee se pokusil přesvědčit Radu, že Smrťáci jsou vážnou hrozbou, ale i přes důkaz Grasonova těla, jim Radní nevěřili.  Cerberus utrpěl velké ztráty, Záhadný zavolal Arii, pokusil se s ní udobřit, tím, že ji zaplatil za data z přepadené stanice Cerberu. Poté si uvědomí, že Smrťáci (Reapeři) jsou skutečnou hrozbou a rychle přicházejí.

Mass Effect: Odveta (anglicky "Mass Effect: Retribution") je sci-fi román od autora Drewa Karpyshyna. Kniha byla publikována roku 2010, česky roku 2011. Jedná se o třetí knihu ze série Mass Effect, která příběhem předchází stejnojmennou hru vydanou pro Xbox 360, PlayStation 3 a Microsoft Windows; vyvinutou společností BioWare

Mass Effect: Retribution is a Science fiction novel by Canadian writer Drew Karpyshyn set in the "Mass Effect" universe. It is a sequel to the video game "Mass Effect 2", as well as to its prequel novel, "", also written by Karpyshyn. "Retribution" is set directly after the events of "Mass Effect 2", and like its predecessors, expands on the "Mass Effect" universe by fleshing out its setting and providing background on some key characters.


Historie.

Ženský klášter byl založen roku 1202 pod názvem Notre-Dame-aux-Bois v Ognolles. Opatství se rychle rozvíjelo díky podpoře papeže a francouzských králů a darům místní šlechty a měšťanů. Stoletá válka a Hugenotské války opatství těžce zasáhly a po několika stěhováních se v roce 1654 díky ochraně Anny Rakouské usídlilo v Paříži. V roce 1667 byla povolena změna názvu kláštera. V roce 1680 složil Marc-Antoine Charpentier pro klášter skladbu "Leçons de ténèbres". V roce 1718 nechaly jeptišky vybudovat nový klášterní kostel. Klášter se věnoval výchově dcer nejvyšších společenských vrstev.  V roce 1792 za Velké francouzské revoluce byl klášter zrušen a budovy byly znárodněny. Během Hrůzovlády sloužil jako věznice. V roce 1798 bylo vybavení kláštera prodáno a budovy byly přestavěny na byty, zůstal pouze kostel. Ten byl obnoven roku 1802 pro bohoslužby farnosti Saint-Thomas d'Aquin. Královským nařízením z 18. listopadu 1827 se do budov v ulici "Rue de Sèvres" mohly nastěhovat augustiniánky, které obnovily klášter jako vzdělávací zařízení a část prostor pronajaly osamoceně žijícím ženám z vyšší společnosti.  V roce 1904 byl klášter opět zrušen a v roce 1907 byly budovy strženy kvůli rozšíření ulice "Rue de Sèvres" a vytvoření ulic "Rue Récamier" a "Square Roger-Stéphane". Na místě, kde stála původně kaple, bylo v roce 1919 postaveno divadlo Théâtre Récamier, které dnes slouží jako zkušební scéna Comédie-Française.  V křídle, které sloužilo jako soukromé byty (dnes "Square Roger-Stéphane"), žila od roku 1819 až do své smrti Madame Récamier, která zde provozovala svůj slavný literární salón, kam docházeli François René de Chateaubriand a mladí spisovatelé jako Alphonse de Lamartine, Charles-Augustin Sainte-Beuve nebo Honoré de Balzac.

Klášter Bois (francouzsky "Abbaye-aux-Bois") bylo cisterciácké opatství v Paříži. Nacházelo se mezi ulicemi "Rue de Sèvres" a "Rue de la Chaise" v 7. obvodu.

The Abbey of the Woods () was a Bernardine (i.e., Cistercian) convent in Paris, with buildings at 16 rue de Sèvres and at 11 rue de la Chaise in the 7th arrondissement. The buildings used by the convent were repurposed several times before their destruction in 1907.


Děj.

Detektiv, spisovatel detektivek a forenzní psycholog Alex Cross míří do Durhamu v Severní Karolíně, kde je pohřešována jeho neteř Naomi. Od detektiva Nicka Ruskina a dalších místních policistů se dozví, že Naomi je poslední z několika žen, které poslední dobou zmizely. Krátce po jeho příjezdu je nalezena jedna z pohřešovaných žen mrtvá, přivázána v lese ke stromu. Detektiv Cross je přizván k vyšetřování. Následně je unesena ze svého domu lékařka Kate McTiernanová.  Když se Kate probere, zjistí, že se nachází v cele. Maskovaný muž, který si říká Casanova ji seznamuje se svými pravidly. Tvrdí, že jí dá svou lásku. Kate je vězněna v nějakém podzemním komplexu s ostatními dívkami a ženami včetně Naomi. Ačkoli je pod vlivem drog, podaří se jí z komplexu uprchnout a zachránit se skokem do vodopádu. Později ji naleznou děti, které na řece rybaří. Katin stav se přes všechnu péči v nemocnici zhoršuje. Slábne a začíná mít třes. Cross přijde na to, že jí byl aplikován prostředek s názvem „sistol“, který se při běžných odběrech neprojeví. Jakmile se Kate zotaví, je odhodlána Alexovi pomoci nalézt Naomi a zachránit další vězněné ženy. Stále existuje šance, že jsou naživu, pokud jsou poslušné.  Casanova podstrčí Crossovi pode dveře vzkaz. Je to pozdrav, zpráva, že ví o jeho přítomnosti. Než detektiv stačí vyběhnout z bytu, zločinec je pryč. Detektiv Cross vydedukuje, že Casanova touží po dominanci, ženy jej musejí poslouchat a dodržovat jeho určená pravidla. Jeho prvotním impulsem není vražda, ale pocit moci nad jiným člověkem. Ženy, které se odmítnou podrobit a vzdorují však zabije.  Stopa vede do Los Angeles, kde si jistý plastický chirurg dr. William Rudolph před lety objednal větší množství sistolu. Rudolph je sledován, v baru se seznámí s dívkou a odváží si ji na chatu. Během zásahu policii unikne a postřelí kolegu detektiva Crosse. Cross jej má na mušce, když Rudolph sedí za volantem svého vozu, ale neodváží se jej zastřelit. Šance vypátrat vězněné ženy by rapidně poklesla.  Kate si uvědomí, že ve své cele slyšela na pozadí tekoucí vodu. Vrátí se s Alexem a Sethem Samuelem (přítelem Naomi) do lesa, kde ji našly děti. Cross nalezne vchod do podzemního komplexu. Uvnitř právě probíhá výměna názorů mezi dr. Williamem Rudolphem a skutečným Casanovou. Detektiv vtrhne dovnitř a během pronásledování vážně postřelí Rudolpha. Casanova unikne, ženy doposud držené v zajetí (včetně Naomi) jsou osvobozeny.  Kate pozve detektiva Crosse na večeři. Ten si ještě předtím prohlíží nástěnku s případem Casanovy a všimne si detailu, znaku, jenž je na zprávě od hledaného zločince. Tento znak se shoduje se znakem, který použil policista Nick Ruskin. Cross se snaží telefonicky varovat Kate, ale Ruskin už je u ní v domě a odpojil telefon. Kate netuší, že jeho návštěva je pro ni nebezpečná a chová se přirozeně. Pozve jej dál. Ruskin alias Casanova jí začne postupně odhalovat detaily z jejího soukromí, což jí prozradí, s kým má tu čest. Pokusí se bránit a podaří se jí Ruskina připoutat k plynové troubě. Ruskin ji přitom řízne nožem na ruce. Pak se snaží osvobodit a vyrve přívod plynu. Když vytáhne zapalovač, vejde dovnitř detektiv Cross, který spěchal za Kate (věděl, že je v nebezpečí). Ruskin je rozhodnut vyhodit dům do povětří a chystá se škrtnout zapalovačem. Washingtonský policista pohotově uchopí karton s mlékem a vystřelí přes něj, aby utlumil zážeh při výstřelu. Ruskin je po zásahu do hlavy na místě mrtev.

Sběratel polibků (v anglickém originále "Kiss the Girls") je americký kriminální thriller z roku 1997 režiséra Garyho Fledera. V hlavních rolích se představí Morgan Freeman, Cary Elwes a Ashley Judd. Scénář Davida Klasse vychází z knižní předlohy, bestselleru "Kiss the Girls" autora Jamese Pattersona.

Kiss the Girls is a 1997 American neo-noir psychological thriller film directed by Gary Fleder and starring Morgan Freeman, Ashley Judd, and Cary Elwes. The screenplay by David Klass is based on James Patterson's best-selling 1995 novel of the same name. A sequel titled "Along Came a Spider" was released in 2001.


Druhy fúze.

Existují ale i výjimky pokud se jedná o fúzi vnitrostátní. Fúze může v tomto případě proběhnout mezi veřejnou obchodní společností a komanditní společností nebo mezi akciovou společností a společností s ručením omezeným.

Schvalování fúze.

To všechno platí však pouze v případě, že společenská smlouva nestanoví vyšší hranici hlasů

Projekt fúze.

Fúze je uskutečňována na základě projektu fúze, který má písemnou formu. Projekt fúze vyhotovují zúčastněné společnosti. Tento úkol připadá na statutární orgán. Projekt musí být podepsán všemi zúčastněnými společnostmi. Za den jeho vyhotovení je považován den, kdy splňuje všechny předepsané náležitosti. Není-li vyžadováno schválení všemi zúčastněnými osobami nebo jedná-li se o projekt fúze veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti, má projekt fúze formu notářského zápisu. U veřejné obchodní společnosti a komanditní společnosti musí být přeměna schválena všemi společníky. U společnosti s ručením omezeným a akciové společnosti přeměnu schvaluje valná hromada, přičemž přeměna je schválena alespoň třemi čtvrtinami přítomných společníků či akcionářů, neuvádí-li společenská smlouva nebo stanovy vyšší počet hlasů. U družstva je přeměna schvalována členskou schůzí, přičemž musí být schválena alespoň dvěma třetinami přítomných členů, pokud stanovy neuvádí jinak.  Nebyla-li fúze příslušným správním orgánem schválena, projekt fúze se ruší. Projekt fúze se dále ruší na základě rozhodnutí soudu o zamítnutí návrhu zápisu fúze do obchodního rejstříku, dále se ruší, pokud uběhne více jak 12 měsíců od rozhodného dne fúze a zároveň v tomto období nebyl podán návrh zápisu či uběhnou-li více než 3 měsíce od pravomocného rozhodnutí soudu o zrušení návrhu zápisu do obchodního rejstříku, byl-li opětovně podán návrh na zápis.  Pokud je zúčastněná společnost zapsána v obchodním rejstříku, má povinnost vložit do sbírky listin obchodního rejstříku a zveřejnit oznámení o vložení nejméně 1 měsíc před schválením přeměny projekt přeměny. Toto tvrzení neplatí, pokud zúčastněná společnost projekt zveřejní na svých internetových stránkách.  V okamžiku, kdy je proveden zápis fúze do obchodního rejstříku, není možné dovolávat se neplatnosti projektu fúze.  Minimální požadavky na projekt fúze:

Průběh fúze.

Přípravná fáze  Nejdůležitější roli v této fázi mají statutární orgány zúčastněných společností, které připravují dokumenty pro následné schválení fúze ze strany společníků zúčastněných společností. Přípravu mohou také zajistit pomocí vybraných odborníků  Stanovení cíle  Statutární orgány musí jasně definovat cíl, který fúzí sledují a kterého chtějí dosáhnout. Zda je tento cíl reálný a jakým nejvhodnějším způsobem je možné tohoto cíle dosáhnout je však vhodné konzultovat s účetními, daňovými a právními poradci. Měla by být také analyzována proveditelnost celého záměru a jeho účetní, daňové a právní dopady.  Ocenění jmění  Pokud dochází k fúzi splynutím, musí být oceněno jmění každé ze zanikajících společností. V případě fúze sloučením musí být jmění zanikající společnosti oceněno, pokud bude v rámci fúze sloučením zvyšován základní kapitál nástupnické společnosti (alespoň z části) ze jmění zanikající společnosti. Ocenění jmění provádí znalec, který je za tímto účelem jmenován soudem a to na návrh společnosti, jejíž jmění má být oceněno. Jmění je oceněno ke dni zpracování poslední řádné, mimořádné nebo konečné účetní závěrky, která je sestavena zanikající společností před vyhotovením projektu fúze.  Schválení přeměny  Schvaluje se nejen vlastní projekt přeměny, ale také další dokumenty (zejména účetní závěrky a zahajovací rozvahy). Schválení všech dokumentů je nezbytné pro schválení celé přeměny. Nelze tedy schválit jen některé dokumenty a ty ostatní už ne. Zákon o přeměnách stanovuje také počet hlasů nutných pro schválení přeměny. Počet potřebných hlasů pro schválení přeměny je odvislý od právní formy obchodní společnosti  Harmonogram fúze  Podrobný harmonogram je z praktického pohledu jednou z nejdůležitějších součástí projektu fúze. Při jeho sestavování je třeba zohledňovat zejména platnou legislativu, hospodářský cyklus zúčastněných společností, dny pracovního klidu a státní svátky, plánované dovolené členů týmu spolupracovníků a poradců, celozávodní dovolené atd. Za harmonogram je zodpovědný výhradně koordinátor. Nejprve ovšem musí být harmonogram před jeho definitivním vyhotovením schválen zúčastněnými společnostmi, protože nedodržení termínů by mohlo mít vážné důsledky a v některých případech by mohlo ohrozit realizaci celé fúze. Dále je třeba zohlednit lhůty stanovené zákonem o přeměnách.

Realizace.

Realizace je druhou fází procesu fúze.  Rozhodný den fúze  Rozhodným dnem se dle ZoPS rozumí den, od něhož se jednání zanikající společnosti nebo zanikajících společností považují z účetního hlediska za jednání uskutečněná na účet nástupnické společnosti. Rozhodný den je tedy okamžikem, kdy nástupnická společnost zahajuje účetnictví. Právní důsledky fúze jsou ovšem spojeny až se zápisem fúze do obchodního rejstříku.  Audit účetních závěrek  Dle § 12 odst. 1 zákona o přeměnách mají všechny zúčastněné společnosti povinnost nechat ověřit konečnou účetní závěrku nebo mezitímní účetní závěrku auditorem, jestliže alespoň jedna zúčastněná společnost má povinnost ověřit konečnou účetní závěrku nebo mezitímní účetní závěrku auditorem. Povinný audit se vztahuje pouze na účetní závěrky vyhotovené v souvislosti s fúzí.  Zápis fúze do obchodního rejstříku  Všechny obchodní společnosti zúčastněné na fúzi podají návrh na zápis do obchodního rejstříku. Návrh musí být vždy společným návrhem všech těchto společností. O návrhu na zápis fúze soud rozhodne nebo zápis provede bez zbytečného odkladu. Jestliže není rejstříkovým soudem všech zúčastněných společností na fúzi stejný soud, pak je možné tento návrh podat u kteréhokoliv rejstříkového soudu vedoucí obchodní rejstřík, v němž je zapsaná kterákoliv ze zúčastněných společností. Pokud soud zamítne nebo odmítne návrh na zápis fúze do obchodního rejstříku, pak všechny zúčastněné společnosti existují dál a mohou dále pokračovat v dosavadní činnosti bez realizace fúze, nebo mohou odstranit nedostatky návrhu a podat opravený návrh znovu. Po zápisu fúze do obchodního rejstříku nelze tento zápis zrušit ani určit neplatnost projektu fúze. Nelze také vyslovit neplatnost valné hromady o schválení fúze.

Motivem fúze bývá nejčastěji zjednodušení organizačních struktur a řízení obchodní společnosti. Zákon o přeměnách obchodních společností a družstev udává, že fúzi lze uskutečnit pouze u společnosti se stejnou právní formou. K fúzi může dojít například pokud je podnik v insolvenčním řízení nebo v případě likvidace obchodní společnosti. Fúzi si nelze plést s rozdělením nebo odštěpením obchodní společnosti.

Mergers and acquisitions (M&A) are transactions in which the ownership of companies, other business organizations, or their operating units are transferred or consolidated with other entities. As an aspect of strategic management, M&A can allow enterprises to grow or downsize, and change the nature of their business or competitive position.


Děj.

Děj se odehrává v roce 2021. Poté, co je ženě ve středním věku Katherine Mortenhoeové (Romy Schneider) diagnostikovaná nevyléčitelná nemoc s prognózou úmrtí v řádu týdnů, stane se předmětem zájmu televizní společnosti NTV. Šéf televize Vincent Ferriman (Harry Dean Stanton) inzeruje novou reality show „Smrt v přímém přenosu“, která zachycuje poslední dny umírajícího, a usiluje o získání Katherine. Jeho jediným cílem je dosáhnout co nejvyšší míry sledovanosti. Žena se stává mediálně známou a po prvotním odporu podepisuje smlouvu na několik set tisíc, aby zabezpečila manžela.  Přesto následně utíká a ukrývá se v katolickém domově pro bezdomovce. Tam je objevena a televize na ni nasazuje svého kameramana Roddyho (Harvey Keitel), který s ní naváže přátelský poměr. Roddy má v levém oku implantovanou kameru, pomocí níž je živě snímán obraz zorného pole. Tak se nic netušící Katherine stává hvězdou sledovaného pořadu. Spolu s Rodym putují krajinou, až dojdou na západní pobřeží. Žena na toto místo jezdila již jako malá, a kdysi se zde provdala za staršího muže (Max von Sydow). Když kameraman navštíví vesnickou hospodu, v níž štamgasti sledují reality-show, přepadají ho výčitky svědomí. Na noční cestě zpět za Katherine odhazuje baterku, kterou si musí svítit do oka, aby neoslepl. Ztrácí zrak.  Katherine zjišťuje pravdu a spolu s Roddym se uchyluje do domu bývalého muže. Žena smrtelnou nemocí ve skutečnosti netrpí a diagnóza byla jen dohodou filmařů a lékaře. Šéf NTV přilétá na místo a má v plánu výnosný pořad zachránit. Katherine se jej však rozhoduje porazit a spáchá sebevraždu. To je Ferrimanův konec.

Natáčení.

Natáčení probíhalo především ve skotském Glasgowě a jeho okolí, včetně glasgowského hřbitova, katedrály, bývalých královských doků na řece Clyde a městského zastupitelstva.

Smrt v přímém přenosu () je sci-fi drama z roku 1980 režírované Bertrandem Taverniem v francouzsko-západoněmecké koprodukci. Předlohou se stal román "The Unsleeping Eye" (česky "Bdělé oko") autora Davida G. Comptona.

Death Watch () is a 1980 science fiction film directed by Bertrand Tavernier. It is based on the novel "The Unsleeping Eye" by David G. Compton, also known as "The Continuous Katherine Mortenhoe." The film was entered into the 30th Berlin International Film Festival. The film had 1,013,842 admissions in France and was the 35th most attended film of the year.


Geografie.

Souostroví leží v severní části souostroví Rjúkjú, táhne se v délce asi 150 km od severu k jihu. Od Kjúšú je vzdáleno zhruba 200 km. Ostrovy jsou vulkanického původu a nacházejí se zde činné sopky, z nichž "Mitake" na Suwanosedžimě patří k nejaktivnějším japonským sopkám. Nejvyšším vrcholem je "Otake" (979 m n. m.) na Naganošimě. Korálového původu je pouze ostrov Kodžima.  Japonská geografie řadí ostrovy Tokara spolu se souostrovími Ósumi a Amami do souostroví Sacunan. Flóra je na ostrovech subtropická. Vzácná je endemická lilie, známá pod obchodním jménem "Casablanca", jejíž přirozená stanoviště byla zničena a která byla později do volné přírody reintrodukována. Z fauny je pozoruhodné plemeno skotu Kučinošima, které zde bylo vysazeno počátkem 20. století a znovu zdivočelo; je to jedno ze dvou dochovaných původních japonských plemen, které nebyly geneticky ovlivněny evropským skotem. Žijí zde endemické druhy koz a koňů. Část ostrovů je chráněným územím.  Klima na ostrovech je oceánické, subtropické. Období dešťů přichází v červnu. Léto je následováno obdobím tajfunů.

Obyvatelstvo.

Obyvatelé žijí na ostrovech v komunitách o velikosti zhruba stovky obyvatel. Nejvíce (167) jich žije na Nakanošimě.  Souostroví Tokara je součástí prefektury Kagošima, v jejímž rámci spadá do okresu Kagošima se sídlem na ostrově Kjúšú. Administrativně jde o jedinou vesnici "Tošima" s 683 obyvateli (2012), pod kterou spadají všechny ostrovy. Přehled ostrovů dává následující tabulka:

Hospodářství.

Hlavním zdrojem obživy na ostrovech bývalo zemědělství a rybolov. V současnosti se pěstuje především rýže a prosperuje dobytkářství. Určitý význam má domácí turistika, která je znesnadněna neexistencí pravidelného leteckého spojení. Je navázána na zdejší přírodu, především teplé vulkanické prameny.  Ostrovy jsou propojeny s ostrovem Kjúšú trajektem.

Historie.

Nejstarší doložené osídlení je na Takaradžimě, a to z období Džómon. První zmínky o ostrovech jsou v kronice "Nihon Šoki" z r. 720. Později se staly součástí nezávislého království Rjúkjú. Hraniční poloha ostrovů vedla k tomu, že se zde střetávaly zájmy Japonského císařství, což kulminovalo počátkem 17. století. V r. 1609 došlo ke konfliktu s klanem "Satsuma", který ovládal jih Japonska. Ostrovy byly začleněny do jeho panství kolem r. 1624. Následně byly ostrovy dosídleny. Počátkem 19. století byly ostrovy zasaženy intenzivní vulkanickou činností. Silné erupce sopky Mitake v letech 1813 až 1814 zpustošily Suwanosedžimu natolik, že zůstala neosídlená až do konce století. V roce 1879 byly ostrovy v rámci reforem Meidži plně integrovány do Japonska.  Po porážce Japonska ve druhé světové válce podléhalo souostroví americké správě. Podle čl. 3 sanfranciské smlouvy patřily ostrovy k územím, která měla být se souhlasem OSN převedena do správy USA. Pro odpor Sovětského svazu OSN takový souhlas nevydalo. Ostrovy byly navráceny Japonsku 25. prosince 1953 jako první z těchto území.

Souostroví Tokara ( [Tokara-rettó]) je skupina ostrovů na hranici mezi Východočínským mořem a Filipínským mořem, která je v rámci prefektury Kagošima součástí Japonska.

The is an archipelago in the Nansei Islands, and are part of the Satsunan Islands, which is in turn part of the Ryukyu Archipelago. The chain consists of twelve small islands located between Yakushima and Amami-Oshima. The islands have a total area of. Administratively, the whole group belongs to Toshima Village, Kagoshima Prefecture, Japan. Only seven of the islands are permanently inhabited. The islands, especially Takarajima, are home to the Tokara Pony.


Děj.

Část 1.

Ke konci druhé světové války přijíždí k americké základně automobil s Hermannem Göringem, který se vzdává veliteli základny. Chvíli využívá (společně s ostatními nacistickými zločinci) benevolentního režimu v Bad Mondorfu (Mondorf-les-Bains), než přijde rozkaz internovat německé důstojníky v Norimberku. Mluvčí amerického prezidenta Harryho S. Trumana Samuel Irving Rosenman pověří právníka Roberta Jacksona přípravou válečného tribunálu pro přeživší nacistické pohlaváry. Jackson se svou asistentkou Elsie Douglasovou a svým týmem odlétá do Německa, kde se setká se zástupci ostatních vítězných mocností - sirem Davidem Maxwell-Fyfem (Velká Británie), generálem Jonou Nikitčenkem (Sovětský svaz) a Henrim Donnedieu de Vabres (Francie), aby s nimi projednal vedení procesu. Jde především o zaujetí shodného stanoviska. Demokratické západní mocnosti mají jiný pohled na vedení procesu než totalitní Sovětský svaz, jehož zástupce požaduje nekompromisní postup. Když mu Jackson pohrozí, že si sovětská strana může udělat vlastní soudní procesy s Němci, kteří se jim vzdali (nebyli zdaleka tak významní jako ti, kteří se vzdali Američanům a Britům), Nikitčenko ze svých požadavků ustoupí. Za místo procesu je určen Palác spravedlnosti v Norimberku, který se musí opravit. Němečtí důstojnící podléhají ve vězení v Norimberku velení striktního plukovníka Burtona Andruse.  Proces začne prohlášením všech obviněných, že se necítí vinni. Následuje poutavý úvodní projev žalobce Roberta Jacksona. Žoviální Göring si udržuje pozornost většiny spoluobviněných a snaží se o zachování důstojnosti. Nehodlá se poddat a soud považuje za frašku. Albert Speer začíná projevovat lítost a spolupracuje s vojenským psychologem židovského původu Gustave Gilbertem. Maxwell-Fyfe předloží drastickou svědeckou výpověď o nacistické politice vyhlazování Židů. Jackson pak publikum a soud poněkud nudí nezáživnou dokumentací. Další svědectví odhalí páchané zrůdnosti z koncentračních táborů, které soud šokují.

Část 2.

Speer upozorňuje, že hlavním nepřítelem je Göring, který nehodlá slevit ze svého přesvědčení a pokusy o spolupráci se spojenci označuje za slabost nehodnou německých občanů. Jeho dominance nad ostatními německými zajatými nacisty je markantní. Získá si dokonce obdiv mladého amerického vojína Texe Wheelise, který dělá ve vězení dozorce. Ve svém projevu promlouvá k německému lidu. Jackson na radu Gilberta nechá Hermanna Göringa izolovat od ostatních. V křížovém výslechu Göring zkušeně vymanévruje a poníží Jacksona, který později obviní Biddla, že německému veliteli nechává příliš prostoru. Jackson zvažuje rezignaci, ale Elsie Douglasová (s níž se sblíží) jej přesvědčí, že má cenu pokračovat. Na radu sira Maxwell-Fyfa konfrontuje Göringa s důkazy jeho zločinů proti Židům a úspěšně vyvrací jeho snahy o popření těchto činů.  Na vánočním večírku odmítne hospodyně obsluhovat Rusy (jelikož Rusové zabili členy její rodiny), což hrozí vyvoláním skandálu. Situaci diplomaticky zachrání Douglasová. Psycholog Gilbert navštíví ve vězení obviněné a snaží se je přesvědčit, aby za své činy převzali zodpovědnost. Křížové výslechy obviněných nabývají na intenzitě a obžaloba povolá Rudolfa Hösse, který potvrdí nelidské zacházení s vězni v koncentračním táboru Auschwitz-Birkenau (Osvětim-Březinka). Speer je obviněn Fritzem Sauckelem z využívání občanů cizích zemí pro otrocké práce. Akceptuje kolektivní vinu za zločiny nacistického režimu.  Gilbert promluví s Göringovou manželkou Emmy a dozví se, že Adolf Hitler nařídil jejich popravu, což je vedlo k tomu, aby se vzdali Američanům. Jackson si vyslechne závěr, který Gilbert učinil ze svých pozorování, totiž že podstatou zla mezi nacisty je absolutní absence empatie a základních lidských citů. Göring využije svého závěrečného proslovu k obvinění soudu ze zaujatosti, je odsouzen společně s deseti ostatními k trestu smrti oběšením. Albert Speer ve svém proslovu vyzdvihne význam soudního procesu a je odsouzen k 20 letům žaláře. Göring spáchá sebevraždu poté, co je zamítnut jeho požadavek na popravu zastřelením. Velitel věznice Andrus dozoruje vykonávání poprav, zatímco Jackson s Douglasovou míří domů.

Norimberský proces (anglicky "Nuremberg") je kanadsko-americké dvoudílné docudrama z roku 2000, které natočil kanadský režisér Yves Simoneau a které vychází z knižní předlohy "Nuremberg: Infamy on Trial" Josepha E. Persica. Týká se soudních procesů s prominentními nacistickými vůdci po skončení druhé světové války.

Nuremberg is a 2000 Canadian/United States television docudrama, based on the book "Nuremberg: Infamy on Trial" by Joseph E. Persico, that tells the story of the Nuremberg trials.


Počátek kartografické dráhy.

Abraham Ortelius se narodil do katolické rodiny, která pocházela z Augsburgu. Vyškolen byl jako rytec a ve věku dvaceti let byl navíc přijat jako iluminátor map do cechu svatého Lukáše ve svém rodném městě. Při tvorbě iluminací zjistil, že je možné si na živobytí vydělat prodejem kolorovaných map. Stačilo koupit, kolorovat a prodávat mapy kartografů z různých zemí. Díky své profesi koloristy navštívil mnoho míst – pravidelně jezdil na frankfurtský knižní veletrh a několikrát navštívil Itálii. V letech 1559–1560 cestoval po Lotrinsku a Poitou společně se svým přítelem Mercatorem, který jej povzbudil k tvorbě vlastních map a k povolání kartografa.

Vydavatel map.

Roku 1564 vydal svoji první mapu, "Typus Orbis Terrarum". Tato mapa světa o osmi listech se poté objevila v redukované podobě i v jeho Atlase terrarum. V její dolní části je citát z Ciceronových Tuskulských hovorů: „Co z lidských věcí se může zdát velikým tomu, kdo ví o věčnosti, o velikosti celého světa.“ ("Quid Ei Potest Videri Magnum In Rebus Humanis, Cui Aeternitas Omnis, Totiusque Mundi Nota Sit Magnitudo"). Jediný dochovaný výtisk mapy je uložen v knihovně univerzity v Basileji.  Před vydáním svého atlasu ještě v roce 1565 vydal mapu Egypta o dvou listech, mapu Asie o osmi listech roku 1567, plán hradu Brittenburg na holandském pobřeží o rok později a mapu Španělska o šesti listech.

Theatrum orbis terrarum.

Díky rozvoji obchodu a postupující kolonizaci světa se poptávka po nových mapách zvyšovala. Již nestačily pouze jednotlivé mapy, ale bylo třeba tvořit sbírky více map různých velikostí, resp. různých měřítek. Na popud holandského obchodníka a sběratele map Gillise Hooftmana, se Ortelius zavázal k sestavení úplného atlasu světa.  20. května 1570 vydal Gilles Coppens de Diest v Antverpách Orteliův "Theatrum orbis terrarum". „První moderní atlas“ se skládal z reprodukcí 53 map od 87 autorů, rozšířená verze z roku 1601 pak už obsahovala dílo 183 kartografů. Mapy byly tištěny ze sedmdesáti mědirytin, na kterých pracoval Frans Hogenberg.  Atlas ovšem trpěl mnoha chybami, ať už nepřesnostmi v obrysech území či nejednotností v místních jménech: například pobřeží Jižní Ameriky bylo v první verzi vyznačeno velmi nepřesně a oprava jeho obrysu byla provedena až ve vydání z roku 1587.  Na rozdíl od Mercatora neuplatňoval Ortelius v atlase vlastní kartografické projekce, ale získal práva od jiných kartografů k využití jejich map. Využíval nepravé azimutální zobrazení, které odvodil v roce 1514 Johannes Werner (Werner-Stabovo zobrazení, tzv. „heart-shaped“). Inovací tak bylo, že všechny mapy sjednotil na stejný formát listu papíru a aktualizoval jejich geografický obsah.  Přes tyto nedokonalosti byl atlas ve své době monumentálním dílem. Jeho unikátnost spočívá v tom, že většina toho, co známe od menších kartografů 16. a 17. století, pochází právě z tohoto atlasu. Ortelius uvedl jako zdroj map ve svém atlasu 87 tvůrců z celého světa.  "Theatrum orbis terrarum" vyšlo v mnoha jazycích a vydáních: latině, nizozemštině, němčině, francouzštině, španělštině, italštině a angličtině.  Roku 1573 vydal Ortelius k atlasu dodatek 17 dalších map pod názvem "Additamentum Theatri orbis terrarum". Postupně byla vydána další čtyři "additamenta", poslední v roce 1597.

Představa kontinentálního driftu.

Ortelius byl první, kdo upozornil na podobnost pobřeží Evropy a Afriky s pobřežím obou Amerik a nabídl myšlenku kontinentálního driftu jako možné vysvětlení. Učinil tak roku 1596 ve svém spisu "Thesaurus geographicus".  W. J. Kious popsal Orteliovy myšlenky takto: Teorie kontinentálního driftu byla obecně přijata až v druhé polovině 20. století. Došlo k tomu až poté, co byly hypotézy Alfreda Wegenera z roku 1912 podpořil objev mechanismu kontinentálního driftu a konvekčních proudů v astenosféře, které driftu dodávají energii.

Pozdější tvorba.

Díky "Theatrum orbis terrarum" získal Ortelius titul geografa od španělského krále Filipa II. S tímto titulem byl spojen i značný příjem, což mu umožnilo pokračovat v cestách po světě a shromažďování dalšího materiálu k tvorbě. V roce 1577 navštívil Anglii a Irsko a zde se osobně seznámil s Johnem Dee, Williamem Camdenem, Richardem Hakluytem a dalšími britskými geografy.  Svou velkou sbírku starověkých mincí a jiných starožitností popsal v díle "Deorum dearumque capita ex vetustis numismatibus... effigiata et edita ex museo A. Ortelii," publikovaném v roce 1573. Velký zájem je také věnován Orteliovým pracím o starověké geografii. První taková práce byla publikována v roce 1578 pod názvem "Synonymia geographica". V roce 1584 vyšla "Nomenklatura Ptolemaicus", která se zabývala jmény míst v Ptolemaiově "Geografii" a parergony, což jsou obrazové doplňky, umístěné na historických mapách. Ortelius také spolupracoval s Markem Welserem na vydání "Tabula Peutingeriana" (Benátky, 1591) – ilustrovaného plánu silniční sítě v Římské říši.

Abraham Ortelius (také "Ortels", "Orthellius", "Wortels"; 4. nebo 14. dubna 1527 – 28. června 1598) byl vlámský kartograf a geograf. Je znám jako tvůrce prvního moderního atlasu "Theatrum orbis terrarum" (Divadlo světa). Také je uváděn jako první, koho napadlo, že kontinenty byly předtím, než se posunuly na současná místa, spojeny v jeden.

Abraham Ortelius (; also "Ortels", "Orthellius", "Wortels"; 14 April 1527 – 28 June 1598) was a Brabantian cartographer and geographer, conventionally recognized as the creator of the first modern atlas, the "Theatrum Orbis Terrarum" ("Theatre of the World"). Ortelius is often considered one of the founders of the Netherlandish school of cartography and one of the most notable figures of the school in its golden age (approximately 1570s–1670s). The publication of his atlas in 1570 is often considered as the official beginning of the Golden Age of Netherlandish cartography. He is also believed to be the first person to imagine that the continents were joined before drifting to their present positions.