Biografie.

Narodil se 18. července 1853 v Arnhemu. Jeho otec Gerrit Frederik Lorentz (1822–1893) byl obchodník, matka se jmenovala Geertruida van Ginkel (1826–1861). V letech 1866–1869 navštěvoval nově zřízenou střední školu v Arnhemu, a zde v roce 1870 složil zkoušku z klasických jazyků, která byla v té době potřebná pro vstup na univerzitu. Vystudoval fyziku a matematiku na Univerzitě v Leidenu, kde byl silně ovlivněn učitelem astronomie Frederikem Kaiserem. Po získání bakalářského titulu se v roce 1872 vrátil do Arnhemu, kde učil na střední škole matematiku. Zároveň ale pokračoval ve studiích v Leidenu. Ve svých dvaadvaceti letech obhájil s velkým úspěchem disertační práci na téma "Odraz a lom světla z hlediska Maxwellovy teorie"(„Over de theorie der terugkaatsing en breking van het licht“). Na základě tohoto úspěchu mu zde byla zřízena nová katedra teoretické fyziky, kde od roku 1878 působil jako profesor. Jeho úvodní přednáška z 25. ledna 1878 se nazývala "Molekulová teorie ve fyzice" („De moleculaire theorien v de natuurkunde“).  V roce 1902 obdržel společně s P. Zeemanem Nobelovu cenu za fyziku za objev a vysvětlení Zeemanova jevu.  Od roku 1912 pracoval jako ředitel výzkumu Teylerova ústavu v Harlemu. Zůstal ale čestným profesorem v Haarlemu, kde pořádal jednou týdně přednášky.  Zemřel 4. února 1928 v Haarlemu.

Vědecká práce.

Během prvních dvaceti let se v Leidenu zaměřil na teorii elektromagnetismu, ve snaze vysvětlit vztah elektřiny, magnetismu, a světla. Poté se jeho zájem rozšířil i na další obory fyziky - přispěl svými pracemi k mechanice, termodynamice, hydrodynamice, kinetické teorii, teorii pevné fáze, k výzkumu světla a jeho šíření. Jeho nejdůležitější příspěvky ale byly v oblasti elektromagnetismu, elektronové teorie a teorie relativity.  Již v počátcích považoval za velký úspěch Maxwellovu teorii elektromagnetického pole, k níž se již v počátcích přiklonil a na jejímž základu přestavěl tehdejší fyziku. Za zdroje elektromagnetického pole považoval jako první oscilující nabité částice, které jsou součástí atomů (elektrony). Předpověděl, že silné magnetické pole musí mít vliv na vlnovou délku generovaného světla, což experimentálně prokázal jeho žák P. Zeeman, s nímž získal v roce 1902 Nobelovu cenu.  V roce 1878 publikoval práci zabývající se vztahem mezi rychlostí světla a vlastnostmi prostředí, kterým se světelný paprsek šíří. Rovnice, ke které dospěl, byla nazvána Lorentz-Lorenzovou rovnicí. Jako první vyložil výsledek Michelson-Morleyova experimentu na základě kontrakce délek rychle se pohybujících těles. Objevil transformaci proměnných, vůči které se Maxwellovy rovnice nemění. Tyto transformace popisující přechod mezi dvěma navzájem rovnoběžně se pohybujícími soustavami v teorii relativity jsou po něm pojmenovány jako Lorentzovy transformace.  Jeho jméno je také spojeno s Lorentzovou silou, Cauchy-Lorentzovým rozdělením.

Teorie relativity.

V roce 1892 při pokusu vysvětlit Michelson-Morleyův experiment tvrdil, že dochází ke zkracování délek pohybujících se těles (kontrakci délky) ve směru pohybu. K tomuto závěru došel již v roce 1889 George FitzGerald. Pro tento účel zavedl termín místní čas, který vyjadřoval vztah mezi současností nepohyblivého tělesa a pohybujícího se tělesa.  V roce 1899 a opět v roce 1904 přidal časovou dilataci ke svým transformacím a publikoval to, co Poincaré v roce 1905 nazval Lorentzovými transformacemi. Lorentz patrně nevěděl, že časovou dilataci předpokládal již Joseph Larmor. Ten předpovídal časovou dilataci při oběhu elektronů a publikoval identické transformace v roce 1897. Na první pohled vypadají Larmorovy a Lorenzovy rovnice, že spolu nesouvisí, ale algebraicky jsou obě shodné s rovnicemi, které publikoval Henri Poincaré a Albert Einstein v roce 1905. Tyto matematické formulace popisují základní jevy speciální teorie relativity - růst hmotnosti, kontrakce délky, dilataci času.

Rodina.

V roce 1881 se oženil s Alettou Catharinou Kaiserovou, dcerou Johanna Wilhelma Kaisera a neteří Frederika Kaisera. S ní měl dvě dcery a jednoho syna.

Hendrik Antoon Lorentz (18. července 1853 Arnhem, Nizozemsko – 4. února 1928 Haarlem, Nizozemsko) byl nizozemský fyzik a laureát Nobelovy ceny za fyziku z roku 1902. Tuto cenu obdržel spolu s Pieterem Zeemanem za výzkum vlivu magnetismu na záření.

Hendrik Antoon Lorentz, né le à Arnhem (Pays-Bas) et mort le à Haarlem (Pays-Bas) est un physicien néerlandais qui s'est illustré par ses travaux théoriques sur la nature de la lumière et la constitution de la matière. Il est co-lauréat avec Pieter Zeeman du prix Nobel de physique de 1902.


Historie.

Počátky stálého osídlení se datují do 11. století. Za nejstarší písemnou zmínku o osídlení místa je považován seznam farních kostelů pražské arcidiecéze z roku 1352, kde je uvedena ves "Kagrnitz" jako poddanská ves panství Rýzmberg.  Název Chabařovice se ustálil koncem 15. století, německý název byl Karbitz. V roce 1520 byly Chabařovice zmiňovány jako městečko s právy vaření piva a výroby sladu. Ferdinand I. Habsburský v září 1549 udělil právo užívání městského znaku (lva na skále mezi dvěma branami) a pečetění zeleným voskem.  Město postihla třicetiletá válka, zejména v souvislosti s napoleonskou bitvou u Chlumce roku 1813. Brzy se však z krize zotavilo. Roku 1882 se v Chabařovicích udála první masová stávka v Čechách.  Již před vznikem Československa byla v Chabařovicích jedna ze dvou českých škol na Ústecku. Za první republiky tvořili Češi asi třetinu chabařovického obyvatelstva, převládalo německé obyvatelstvo.  Uhlí bylo v okolí města objeveno v roce 1774. Zpočátku pomáhalo prosperitě města, v poslední čtvrtině dvacátého století však kvůli těžbě uhlí bylo naplánováno zrušení Chabařovic k roku 1997. V roce 1991 však vládní rozhodnutí tento záměr zrušilo.  K 1. lednu 1986 byly Chabařovice spolu s obcí Chlumec a městem Neštěmice připojeny k městu Ústí nad Labem. Důvodem bylo, že Ústí nad Labem se snažilo dosáhnout limitu 100 000 obyvatel. Chabařovice a Chlumec se od Ústí opět odtrhly v roce 1990.

Pamětihodnosti.

Kostel Narození Panny Marie.

Kostel Narození Panny Marie, doložený k roku 1352. Dnešní podoba pochází z konce 17. století, kdy byla původní stavba i s velkou částí obce zcela zničena požárem.

Zaniklý evangelický kostel.

Evangelický kostel z roku 1899 byl roku 1987 jako zchátralý zbořen. Jeho autory byli drážďanští architekti Schilling & Gräbner, dle jiného zdroje byl autorem projektu další drážďanský architekt – Waldemar Kindler.

Kaple sv. Jana Křtitele.

Kaple s věžičkou se nachází na okraji obce při silnici do Předlic. Pochází z roku 1765, od roku 1999 patří pravoslavné církvi. V průčelní věžičce zvon, údajně se jedná o lodní zvon z Ruska.

Kaple sv. Michaela.

Hřbitovní kaple z roku 1611. Po velkém požáru Chabařovic v roce 1697 nechal chlumecký hejtman Kristián Hypisch na vlastní náklady do kaple pořídit zvonek, aby se jím mohlo vyzvánět k bohoslužbám, protože kostel o své zvony přišel. Kaple je dnes bez zvonu.

Kostel sv. Václava v Roudníkách.

Kostel sv. Václava v Roudníkách ze druhé poloviny 15. století stojí na návrší na okraji obce, dominanta. V kostele se zřejmě nenachází žádný zvon, všechny byly zrekvírovány. Doložen je zde zvon z roku 1573 od Brikcího z Cimperka.

Zaniklá kaple sv. Anny ve Vyklicích.

Kaple z roku 1730 stávala na návsi ve Vyklicích do roku 1970, kdy byla spolu s obcí zbořena. Její zvon byl zrekvírován v roce 1917, po první světové válce sem byl dodán litinový zvon z chabařovických oceláren Arnold-Kress.

Město Chabařovice () se nachází v okrese Ústí nad Labem v Ústeckém kraji, u soutoku Ždírnického a Podhorského potoka pod východní částí Krušných hor. Žije zde obyvatel.

Chabařovice est une ville du district et de la région d'Ústí nad Labem, en Tchéquie. Sa population s'élevait à habitants en 2018.


Příběh.

První část filmu se odehrává v roce 2293. Kapitán James T. Kirk se jako host společně se svými bývalými důstojníky Montgomerym Scottem a Pavlem Čechovem (všichni tři nedávno odešli do výslužby) a novináři účastní prvního letu nové hvězdné lodi USS "Enterprise"-B. Během cesty po Sluneční soustavě zachytí nouzové volání dvou plavidel s el-aurijskými uprchlíky, které byly zachyceny neznámým energetickým jevem. Ne zcela dokončená loď se jim vydá na pomoc, dokáže však zachránit pouze část uprchlíků včetně doktora Toliana Sorana a Guinan než jev obě transportní plavidla zničí. "Enterprise" je anomálií následně zachycena také, Kirk sejde na dolní palubu, aby upravil deflektor, který by mohl pomoci lodi dostat se mimo nebezpečí. Energetický jev však zasáhne sekundární trup v místě deflektoru a způsobí mu těžká poškození; trup v sekci, kde se nacházel Kirk, je protržen a kapitán je pokládán za mrtvého.  O 78 let později, v roce 2371 (hvězdné datum 48632.4), zachytí posádka USS "Enterprise"-D nouzové vysílání ze solární observatoře u hvězdy Amargosa, kde naleznou všechny, vyjma doktora Sorana, zavražděné Romulany. Nadporučík Dat, android, který si právě instaloval čip umožňující mu mít emoce, pomáhá inženýrovi Geordimu La Forgeovi s průzkumem laboratoře, přičemž v tajné místnosti objeví sloučeninu trilithum. V té chvíli se zde objeví Soran, omráčí La Forge a odpálí trilithiovou střelu do blízké hvězdy. Díky této střele se hvězda stane supernovou, její výbuch vyšle rázovou vlnu, která se blíží k observatoři. Soran a La Forge jsou odtud transportováni na Dravce Durasových sester, se kterými vědec spolupracuje (právě pro ně pracoval s trilithiem, s nímž by mohla být vytvořena superzbraň) a které se také chtějí pomstít "Enterprise" za předchozí prohrané bitvy. Dat je zachráněn posádkou své lodi těsně před zničením observatoře.  Kapitán Jean-Luc Picard se dozví více informací od Guinan, která na lodi působí jako barmanka. Guinan mu vysvětlí Soranův cíl dostat se do Nexu, energetického jevu, se kterým se "Enterprise" setkala. Picard s Datem si uvědomí, že vědec upravuje trasu tohoto jevu explozí hvězd, a zjistí, že místem, kde může do Nexu vstoupit, je planeta Veridian III. Předtím by ale musel nechat explodovat její hvězdu, což by zničilo celý solární systém včetně Veridianu IV, kde žije 230 milionů obyvatel. Po příletu do soustavy Veridian proběhne výměna zajatců, La Forge je transportován na "Enterprise", zatímco kapitán Picard je přenesen na povrch Veridianu III. Zde nalezne Sorana chráněného štítem, jak pracuje na další střele. La Forge, který je zdravotně v pořádku, neví, že jeho VISOR byl upraven a vysílá signál Durasovým sestrám. Když Klingonky pomocí něj zjistí frekvenci štítů "Enterprise", zaútočí na vlajkovou loď Federace. "Enterprise" se brání a klingonského Dravce zcela zničí, sama je však těžce poškozena. Kvůli kritickým škodám na warp jádru nařídí komandér Riker evakuaci sekundárního trupu tak, aby mohla být talířová sekce oddělena od inženýrské. Warp jádro skutečně exploduje, rázová vlna zapříčiní také poškození primárního trupu a jeho nouzové přistání s celou posádkou na povrchu Veridianu III.  Mezitím Picard nalezne díru v Soranově štítu, avšak je již pozdě, aby mu dokázal zabránit v odpálení střely. Veridianské slunce exploduje, čímž mírně upraví trasu anomálie a Nexus tak projde přímo Veridianem III těsně předtím, než jej zničí rázová vlna exploze. Picard i Soran se dostanou dovnitř Nexu, který se nachází mimo prostor i čas, jedná se o jakýsi ráj, který vytváří ideální prostředí podle myšlenek a přání lidí. Picard zde nalezne svoji vysněnou rodinu a také „ozvěnu“ Guinan, která mu poradí, aby zašel za Kirkem. Ten se sem dostal před desítkami let při nehodě na "Enterprise"-B, protože však na čase uvnitř Nexu nezáleží, rovněž je tu v rámci svého vnímání pouze chvíli. Kapitán "Enterprise"-D jej přemluví, aby se s ním vrátil do Picardovy přítomnosti a pomohl mu Sorana zastavit. Oba Nexus opustí a vrátí se na Veridian III právě do chvíle, kdy vědci zbývá k odpálení střely několik minut. Společně vzdorují Soranovi, jeho střela exploduje na odpalovací plošině a doktora zabije; tím také bylo zabráněno explozi veridianského slunce. Při souboji je však vážně zraněn i kapitán Kirk, který rovněž umírá. Picard, který jej pohřbí, je následně přepraven raketoplánem k havarované talířové sekci "Enterprise"-D. Pro přeživší posádku dorazí tři lodě Hvězdné flotily.

Obsazení.

Ve filmu se také objevily další známé členky posádky "Enterprise"-D; Whoopi Goldbergová jako barmanka Guinan a Patti Yasutakeová jako podporučík (zdravotní sestra) Alyssa Ogawa. Rovněž obě Durasovy sestry hrály tytéž herečky jako v seriálu "Nová generace": Barbara Marchová ztvárnila Lursu a Gwynyth Walshová B'Etor. Cameo roli poručíka na "Enterprise"-B zde dostal i Tim Russ, který je jinak známý jako Tuvok v seriálu "".

Produkce.

Rick Berman, výkonný producent seriálu "", byl na začátku roku 1993 osloven studiem Paramount Pictures, zdali by chtěl vytvořit v pořadí již sedmý film ze světa Star Treku, s čímž souhlasil. Vznikly dva odlišné scénáře, první od Maurice Hurleyho, editora scénářů "Nové generace", a druhý od Ronalda D. Moorea a Brannona Bragy, kteří společně napsali několik epizod "Nové generace". Právě jejich scénář byl později vybrán jako vhodný pro natočení celovečerního filmu. Původně měli ve snímku hrát Leonard Nimoy a DeForest Kelley, kteří ale role odmítli. Proto musely být jejich dialogy upraveny, postavy Spocka a doktora McCoye nahradili James Doohan jako Scotty a Walter Koenig jako Čechov. Vystoupení Montgomeryho Scotta je ale v rozporu se jeho replikami z epizody „Host“ "Nové generace", která byla natočena v roce 1992. V ní prohlásil, že věří, že kapitán Kirk stále žije, ačkoliv ve filmu "Generace", který chronologicky předchází dílu „Host“, je sám svědkem Kirkovy smrti. V oficiálním kánonu byl tento rozpor vyřešen prohlášením, že Scotty je v epizodě „Host“ dezorientovaný, neboť předchozích 75 let strávil dematerializovaný v transportním paprsku. Režisér David Carson neměl před snímkem "Star Trek: Generace" žádné zkušenosti s celovečerními filmy, natočil ale několik epizod startrekovských seriálů včetně úspěšného dílu "Nové generace" „Enterprise včerejška“ a úvodní dvojepizody „Poslání“ seriálu "". Rozpočet filmu byl stanoven na 35 milionů dolarů.  Natáčení, které trvalo celkem 11 týdnů, začalo 28. března 1994 ve studiích Paramountu scénou kapitána Kirka, který úpravou deflektoru zachraňuje s nasazením vlastního života "Enterprise"-B. V prvních dnech probíhalo filmování první části filmu, neboť herci z "Nové generace" ještě dokončovali poslední epizody seriálu. V průběhu druhého dubnového týdne byla natáčena scéna na lodi "Lady Washington" (replika z roku 1989) na moři poblíž Santa Moniky, která byla pro potřeby filmu přejmenována na "Enterprise". Na vzniku "Generací" se podílelo mnoho členů štábu "Nové generace". Jedním z nich byl i designér produkce Herman Zimmerman, který pro film navrhl nové dekorace: solární observatoř, hvězdnou kartografii a interiér klingonského Dravce. Po ukončení natáčení "Nové generace" také upravil některé již existující sety (můstek "Enterprise"-D, Picardovu pracovnu, strojovnu). Chata, kde se setkali Picard a Kirk, se nachází v Alabama Hills poblíž Lone Pine v Kalifornii, scéna poté byla dokončena na Beery Ranch. Planeta Veridian III, kde si Soran postavil základnu, byla natočena ve Valley of Fire State Park poblíž Overtonu v Nevadě.  V "Generacích" byly poprvé v případě startrekovských filmů použity některé počítačově vytvořené modely plavidel, efekty z větší části vytvořila společnost Industrial Light & Magic, částečně i tým Ronalda B. Moorea, který dohlížel na efekty v "Nové generaci". Hudbu k filmu složil Dennis McCarthy, který se také významně podílel na seriálu "Nová generace". Pro akční scény využíval v široké míře žesťové nástroje, pro Picardovo setkání s rodinou použil více chorální hudbu se syntezátory. Při setkání Picarda s Kirkem zní fanfáry, použil taktéž Courageovo klasické téma s fanfárami.

Vydání a ohlasy.

Film "Star Trek: Generace" byl do kin uveden 18. listopadu 1994 a v USA vydělal 75,5 milionu dolarů. Celosvětové tržby dosáhly 118 milionů dolarů, což učinilo snímek komerčně úspěšným. Byla vytvořena oficiální internetová stránka snímku, vůbec první taková stránka v historii. Zároveň se jednalo o úspěšný marketingový tah, v době uvedení filmu do kin dosáhla celosvětově několika milionů zobrazení, přičemž v té době měl v USA přístup k internet pouze necelý milion lidí. Stejně jako v případě předchozích startrekovských filmů byla vydána novelizace, kterou napsala J. M. Dillard.  Ohlasy na film byly smíšené. Podle Jamese Berardinelliho z "ReelViews" mají "Generace" „navzdory originálnímu příběhu, známým postavám, prvotřídním efektům a cejchu setkání kapitánů Kirka a Picarda něco zásadně neuspokojivého. Film často vypadá jako pouze o něco málo více než předražená dvojepizoda ""“. Jeremy Conrad z IGN považuje snímek za „poněkud uspěchaně vyrobený“, ale označuje jej ze jeden z lepších lichých statrekovských filmů v narážce na fakt, že sudé filmy Star Treku jsou většinou lépe hodnocené.  Na DVD vyšel film poprvé 17. listopadu 1998, na blu-rayi s bonusy v roce 2009. V Česku byl "Star Trek: Generace" uveden do kin 20. dubna 1995, v televizi byl poprvé vysílán na stanici HBO dne 27. února 1999.

Star Trek: Generace (v anglickém originále Star Trek Generations) je americký sci-fi film studia Paramount Pictures a režiséra Davida Carsona. Jedná se celkově o sedmý celovečerní snímek na motivy Star Treku, zároveň ale první, kde vystupuje posádka ze seriálu "". Film byl do kin uveden v roce 1994 a celosvětově vydělal 118 milionů dolarů. Jeho děj je časově rozdělen do dvou částí, první z nich se odehrává na konci 23. století při vypuštění nové hvězdné lodi USS "Enterprise"-B. Při této slavnostní příležitosti je ale plavidlo poškozeno, zničení celé lodi zabrání kapitán James T. Kirk obětováním vlastního života. Děj druhé části snímku je zasazen do třetí čtvrtiny 24. století, kdy "Enterprise"-D pod velením kapitána Jean-Luca Picarda musí zabránit vědci Soranovi, aby kvůli dosažení vlastního cíle nezničil celou planetární soustavu se stovkami milionů obyvatel. Film chronologicky a částečně i dějově navazuje na seriál "Nová generace", jehož vysílání bylo právě v roce 1994 po sedmi sezónách ukončeno.

Star Trek : Générations ("Star Trek: Generations") est un film américain de science-fiction réalisé par David Carson et sorti en 1994.


Části Třebonic.

Jádro Třebonic, původní vesnice, patří k městské části Praha 13. K ní patří také dnes již osamělý kostelík zaniklé vsi s názvem Krteň a nedaleká osada Chaby s přilehlými obchodními centry IKEA, TESCO a Avion Shopping Park. Tato obchodní oblast je obvykle veřejností a v marketingových materiálech vnímaná jako součást Zličína, ačkoliv nepatří ani do katastrálního území Zličín, ani do území městské části Praha-Zličín. Od roku 2008 je budována na území Stodůlek i Třebonic západně od Jeremiášovy ulice, tedy západně od stanice metra Stodůlky, směrem k Chabům, Krtni a obchodnímu centru Zličín v Třebonicích, nová čtvrť Západní Město.  Oblast betonárky SSŽ v jižní části Třebonic patří do městské části Praha-Řeporyje (správní obvod Praha 13) (sousedící objekt Skanska je již na katastrálním území Řeporyje).  Část Třebonic severně od Rozvadovské spojky patří do městské části Praha-Zličín (správní obvod Praha 17) a Praha 13. V této části Třebonic se nachází stanice metra Zličín, Depo metra Zličín (kolejové větvení před halou ale opravdu patří do k. ú. Zličín), obchodní centra Metropole Zličín a Globus Zličín, Zličín Bussines Park, západní polovina objektu Siemens Kolejová vozidla a několik uliček s domky (U Zličína a Do Zahrádek).

Původ názvu.

Patrně původ místního jména obdobný jako u názvu města Třeboň: „Třebonice“ = „ves lidí Třebonových“ od osobního jména „Třebon“. Etymologové předpokládají širokou rodinu osobních jmen začínající na Třeb- : „Třeboch“ (pro Třebechovice), „Třebek“ či „Třebec“ (od „Třebohost“ či „Třebobud“) pro Třebíč, „Třebid“ pro Třebíz, a „Třebon“ pro Třeboň. Existují však i výklady vycházející ze slovesa „tříbit“ - „kácet, mýtit, čistit les“.

Historie.

Třebonice se rozkládají 2 km severozápadně od Řeporyjí podél Dalejského potoka. První písemná památka je z roku 1279. Byly zde vykopány předměty kultury únětické z doby bronzové.  V roce 1900 měly Třebonice 394 obyvatel a patřily do smíchovského okresu. V roce 1974, při připojení k Praze, měly Třebonice 109 domů a 58 dalších evidovaných staveb.

Pamětihodnosti.

Na návsi v Třebonicích je novogotická kaple z roku 1886. Kaple je osmiboká stavba se slepými okny, zakončená čtyřbokou věžičkou pro zvon. Ve vsi je také památník padlým v 1. světové válce, postavený v letech 1924–1925. Druhým kostelem na katastrálním území je kostel sv. Jana a Pavla v zaniklé vsi Krteň.

Třebonice () jsou katastrálním územím hlavního města Prahy v nejzápadnější části obvodu Praha 5. Ves Třebonice je doložená od 13. století, k Praze byla připojena v roce 1974. Do katastrálního území Třebonic patří i významné obchodní, průmyslové a dopravní centrum kolem stanice metra Zličín, obecně vnímané jako součást Zličína.

Třebonice (en allemand : Trebonitz) est un quartier pragois situé dans l'ouest de la capitale tchèque, appartenant à l'arrondissement de Prague 13, d'une superficie de 457,9 hectares est un quartier de Prague. En 2018, la population était de 504 habitants.


Významy.

Podle Pelasgického mýtu o stvoření světa je dcerou Eurynomé a hada Ofióna. Spolu s Eurymedontem je jako každý z Titánů přidělena jedné z hvězdných mocností, v jejím případě to je Jupiter.  Někdy bývá nazývána „druhou manželkou Diovou“, porodila mu Moiry – bohyně osudu a Hóry – bohyně ročních období. Stává při Diovi, když k výkonu soudcovské funkce zasedá na svůj trůn, spolu s ní i bohyně spravedlnosti Diké (bývá uváděna jako dcera Themidina, dokonce jsou i vzájemně zaměňovány).  Bývá uváděna i jako matka matka Epimétheova, jiné zdroje označují za jeho matku Klymené. Otcem byl Titán Íapetos. Epimétheus se později stal manželem Pandóry, která přinesla lidem dary od bohů v Pandořině skříňce, plné trápení, běd a neštěstí.  Themis je ztělesněním božského řádu, zákona a zvyku. Pokud je Themis přehlížena, Nemesis přináší jen spravedlivou a hněvivou odplatu. Themis není zlostná: Byla první, která nabídla Héře, rozrušené Diovými hrozbami, po návratu na Olymp pohár (Illias XV.88). Themis předsedá řádnému vztahu mezi mužem a ženou, základu správně zřízené rodiny (rodina byla považována za pilíř výchovy) a soudcové byli často nazýváni „themistopoloi“ (Themidini služebníci). Hérou byla oslovována jako „paní Themis“.  Jméno Themis mohlo být také náhradou za Adrasteiu ve vyprávění o narození Dia na Krétě. Zřídila věštírnu v Delfách a byla zde orákulem. Podle jiné z legend přijala Themis věštírnu v Delfách od Gaii a později ji předala Foibé.  Themis je někdy ztotožňována s Physis (personifikace přírody).  Římským ekvivalentem jednoho aspektu řecké Themis, jako zosobnění božského zákonného práva, se stala Iustitia (v angličtině Justitia). Ta je zobrazována jako žena bez citu, se zavázanýma očima a držící váhy a roh hojnosti.

Manželé/Děti.

S Diem

Themis (řecky "Θέμις", latinsky "Themis") je v řecké mytologii dcera boha nebe Úrana a bohyně země Gaie. Je bohyní zákonného pořádku mezi lidmi a v přírodě.

Dans la mythologie grecque, Thémis (en grec ancien de, « la loi divine »), fille d'Ouranos (le Ciel) et de Gaïa (la Terre), est une des Titanides.


Geologie.

Geologická struktura Altaje je velice složitá, což je i z důvodu jeho obrovské rozlohy. Z těchto důvodů zde bývají 2–3 zemětřesení za rok, přičemž ta nejsilnější byla v letech 1903 a 1927 (síla 8 z Richterovy stupnice).  Pohoří vzniklo v prvohorách za hercynského vrásnění. Staré hercynské pohoří bylo však v druhohorách zarovnáno v parovinu a do současné podoby bylo vyzdviženo až v třetihorách a začátkem čtvrtohor při alpínské orogenezi. Tak vznikla charakteristicky stupňovitá stavba Altaje, která je z geologického hlediska mladá a ještě dnes se zvedá rychlostí až několik centimetrů za rok. Důkazem, že pohoří není stále ještě dotvořené, jsou časté kamenné laviny.  Výrazný ledovcový reliéf byl formován během posledních dvou dob ledových. Ledovce byly významným faktorem při formování horstva, když při maximálním zalednění stékaly až na výšku tisíc metrů. Dalším faktorem formování je mrazové zvětrávání, které je díky kontinentálnímu podnebí velice silnou složkou napomáhající utvářet okolní krajinu – proto jsou zde k vidění velké suťové kužely, tzv. osypy.  Altaj je budován hlavně paleozoickými horninami (v oblasti Běluchy ordovického stáří), kterými pronikají mladopaleozoické vyvřeliny. Z hornin zde tak mají dominantní zastoupení metamorfované horniny jako jsou ruly, svory a zvětralé písčité břidlice s vysokým podílem nejrůznějších minerálů, které vykrystalizovávaly uvnitř hornin. Tyto horniny často pukají mrazem, z čehož vznikají kameny jehlicovitých tvarů naskládané na sebe.  V dobách ledových byl Altaj značně zaledněn a při oteplování se tak podhůří stávalo patrně místem největších záplav na Zemi. Tomu pravděpodobně pomohlo uvolnění obrovské masy vody držené v jezerech na površích ledovců při jejich tání. Ústup ledovců na konci posledního glaciálu vytvořil nespočet říčních teras a zanechal zde štěrkové vrstvy s balvany o průměru jeden až dva metry.  V dobách ledových se nad řekou Bija ukládaly mocné, jemně váté sprašové vrstvy s pohřbenými fosilními půdami z období mezi dobami ledovými, které dnes představují jeden z nejúplnějších záznamů klimatických změn na Sibiři za posledních 250 000 let. Díky tomu je dnes známo mnohem teplejší klima Altaje v dávných dobách i s druhovou skladbou tehdejší flóry.

Nerostné bohatství.

Dnes probíhá v malém rozsahu na několika místech v Altaji těžba zlata, které lze při troše štěstí nalézt i v říčních náplavech.  Zejména na severních výběžcích Altaje jsou bohaté zdroje koksovatelného uhlí (Kuzněcká pánev). V jihovýchodní části jsou ložiska železné rudy a polymetalických rud (zinek) – proto tato část Altaje na území Východokazašské oblasti bývá označována jako Rudný Altaj.

Klima.

Klima na Altaji je chladné a vlhké (ačkoliv slunečných dnů je údajně více než na mořském pobřeží Jalta, Soči – tyto slunečné dny jsou však většinou v období tlakových níží v zimě a na podzim.  Srážky na hřebenech dosahují 2 000 mm/rok, sněhová pokrývka běžně 2–3 m.  Léto je vlivem arktických vzdušných mas, které se nad západní Sibiří zahřívají a způsobují deštivé počasí, chladné. Červenec je nejdeštivějším měsícem (slunečných dnů bývá méně než 50 %).V poslední dekádě léta sníh již netaje pod 2 600 m. Září a říjen se vyznačují velice proměnným počasím.  Zima na Altaji začíná v listopadu. Nejchladnější území je Čujská step na východě, kde teploty v lednu dosahují až −62 °C. Průměrné lednové teploty jsou −32 °C.

Krajina.

Krajina na Altaji se skládá zejména ze suché vysokohorské stepi a rozsáhlých lesů. Nejvyšší části hor pokrývají z velké části ledovce (zaledněno je 900 km). Některé oblasti ve střední části a zejména pak v mongolské části blížící se k poušti Gobi tvoří polopouště (Koš-Agač). Hranice permafrostu probíhá ve výšce 2 000 m n. m., na jižních svazích ještě o 400 m výše. Představa věčného ledu je však zavádějící, protože zde roste hustá tajga.

Vodstvo.

Jezera.

Na Altaji se nachází přibližně 7 000 jezer s celkovou plochou 600 km. Většina těchto jezer je položena vysoko v horách a má plesový charakter.  Největší jezero je Markakol s rozlohou 449 km, které se nachází v kazašské části pohoří mezi hřbety Kurčumskim ze severu a Azutau z jihu. Jezero je dlouhé 38 km a dosahuje hloubky až 30 m.  Největší jezero v ruské části Altaje je Telecké uprostřed lesů na říčním toku Čulyšman. Podobně jako Bajkal vzniklo příkopovou propadlinou a právě po Bajkalu je druhým nejhlubším jezerem celé Sibiře s hloubkou 353 m (některé zdroje uvádí 325 m). Dříve bylo však jezero hluboké 2 000 m. Délka tohoto jezera je 78 km a šířka nepřesahuje 8 km. Celková plocha jezera je 223 km a je jednou z velkých zásobáren pitné vody.  Na mongolské straně jsou velkými jezery Tolbo núr (185 km2), Dajan núr a Chovdská jezera.

Řeky.

Na Altaji teče 20 188 řek o celkové délce 62 555 km z nichž naprostá většina skončí v Severním ledovém oceánu díky veletokům Irtyš, Ob a Jenisej. Jen některé řeky v mongolské části skončí v bezodtokých jezerech severozápadního Mongolska.  Na Altaji pramení obě dvě zdrojnice Obu: Katuň pramenící pod Běluchou a Bija vytékající z Teleckého jezera se slévají ve městě Bijsk a stávají se Obem.  Další významné řeky pramenící v Altaji jsou Buchtarma, která kromě kousku od pramene v ruské části protéká Kazachstánem a vlévá se do Irtyše. Mongolská řeka Chovd gol, která se vlévá do jezera Char Us núr. V ruské části to jsou ještě řeky Čulyšman a Argut.

Vodopády.

Nejvyšší vodopády jsou kaskády na řece Čulča s výškou až 160 m.

Ledovce.

Zalednění Altaje je značné, za což může velké množství srážek a extrémní klima ve vyšších polohách. Na Altaji lze napočítat více než 1 500 ledovců o celkové ploše 890 km. Nejvíc jich je v nejvyšší části Altaje v Katuňském hřbetu (přibližně 400), z nichž nejdelší dosahují délky téměř 11 km (Šapošnikovův ledovec 10,5 km, Geblerův ledovec 8,5 km).

Flóra.

Flóra na Altaji je nesmírně rozmanitá, což je dáno nejen členitostí několika výškových pásem, ale i polohou na rozhraní sibiřské tajgy, kazašské stepi a mongolských polopouští. Altaj tak tvoří bariéru mezi severem a jihem i východem a západem celého kontinentu.  Na Altaji se celkem vyskytuje na 2 000 druhů vyšších rostlin, z toho 200 druhů endemických a 300 druhů léčivých.

Pásmo horské stepi a lesostepi (800–1 500 m).

Pro toto pásmo je typický porost žlutých trav a jen slabé zalesnění. Kontrastem jsou pak zeleně zarostlá koryta řek. Na úpatí hor se již objevuje les tvořený zejména modřínem sibiřským ("Larix sibirica"), borovicí sibiřskou ("Pinus sibirica"), jedlí sibiřskou ("Abies sibirica") a jalovcem. Naopak listnaté porosty zcela chybí.

Pásmo horské tajgy (1 200–2 400 m).

Horská tajga je tvořená hlavně lesem se stejným složením jako lesy z nižšího pásma. Lesy jsou poměrně světlé, naopak bylinný (hořec, rozchodník, lomikámen, divoký česnek, lilie, pivoňka) a keřový podrost (hloh, tavolník, šípek, rybíz, rakytník, zimolez, kamčatské borůvky, borůvky, jahody) je celkem hustý. Nalézt zde lze i pěnišník daurský ("Rhododendron dahuricum") či mnoho druhů hub. Hranice lesa se pohybuje od 1 700 m na západě do 2 500 m na východě.

Pásmo sibiřské limby (1 800–2 800 m).

Nad horskou tajgou roste vegetace horské tundry, která je tvořena zakrslými keříky a polárními břízami ("Betula rotudifolia"), které rostou do výšky 40–60 cm, zato velmi hustě. Ve vyšších výškách je možno vidět i některé druhy zakrslých vrb.

Pásmo alpínských luk (2 500–3 000 m).

Pásmo alpínských luk není souvislé a pokrývá jen vlhké svahy nebo ploché dolinky oddělené stěnami či ledovci. V létě jsou tyto louky rozkvetlé spoustou květin – lomikámen, prvosenka, česnek, fialka, ohníček, rebarbora, rozchodnice růžová ("Rhodiola rosea"), upolín ("Trollius"), koniklec, hořec (včetně endemitu "Gentiana altaica"), žlutý mák ("Papaver nudicaule"), dryádka ("Dryas oxyodonta").

Pásmo skal a věčného sněhu a ledu (2 800 m a výše).

Nejvyšší pásmo skal není zcela mrtvé. Nachází se zde různé druhy mechů a lišejníků. V nižších polohách mezi kameny rostou i některé skalničky.  Fosilní nálezy pleistocénní fauny a relikty třetihorní vegetace svědčí o přítomnosti subtropické flóry i fauny v teplých dobách meziledových, kdy zde rostly i duby, lípy, javory a jírovce.

Fauna.

Živočišná říše je typicky sibiřská. Představitelem je zemní veverka burunduk (Tamias sibiricus) se šedým kožíškem zdobeným čtyřmi bílými pruhy, je velmi podobný americkému čipmankovi, kterého proslavil hlavně seriál Chip a Dale od Walta Disneyho.  Jednou z nejdravějších šelem Sibiře je rosomák, který si přes svůj malý vzrůst troufne i na jelena nebo člověka.  Alpínský stupeň obývají velice plaché zlatě zbarvené svišti mongolští (Marmota baibacina) a naopak velmi zvědavé pišťuchy (rod Ochotona) žijící v suťovitých polích, které se nebojí přiblížit i ke stanům turistů. Při úleku pak ostře vypísknou a rychle zmizí mezi kameny či v trávě.  V Altaji je relativně hojný výskyt i sobola, který je v jiných oblastech na pokraji vyhynutí kvůli lovcům, jež střílí soboly pro jejich kožešinu.  Dále zde žije sob, vlk, rys, medvěd a vzácně i leopard sněžný. Vzácně jsou zde i jeleni, losi a zástupci zvířeny střední Asie (jelen maral, kozoroh ibex, ovce argali).  Na Altaji žije více než 100 druhů ptáků – např. tetřev hlušec, drozd, pěnice a velký kurovitý pták velekur altajský ("Tetraogallus altaicus") známý pod domorodým názvem ular.  Jezera a potoky jsou obydleny pstruhy, lipany i jinými rybami.  Z bezobratlých stojí za zmínku motýl jasoň červenooký (Parnassius apollo) a tesařík rodu Monochamus.

Turistika.

Altaj je velice oblíbeným turistickým místem Rusů i zahraničních cestovatelů. Telecké jezero slouží jako rekreační místo, které je přes léto obklopeno turisty trávících svou dovolenou v kempu. Volný čas lze trávit koupáním, okolními túrami, rybařením nebo výlety na lodích. Divoké řeky pramenící v horách pak lákají vodáky z celého Ruska i Evropy. Hojně navštěvovaná bývá řeka Katuň, kterou lze sjíždět na raftech i s místními průvodci. Je třeba dbát ale opatrnosti při sjíždění velice divokých řek, které jsou spíše nesjízdné.  Altaj samozřejmě přitahuje pozornost i mnoha horolezců. Nejvíce jich pak míří samozřejmě na nejvyšší vrchol hory Běluchy (4 506 m), ale jsou zde i jiné čtyřtisícové vrcholy. U jezera Akkem severně od Běluchy je vybudovaný mezinárodní horolezecký tábor a meteorologická stanice.  Altaj je také ideálním místem pro vysokohorskou turistiku, a to nejen pro svou zachovalou a krásnou přírodu, ale i díky nižší náročnosti oproti jiným horským soustavám.  Rozvoji turistiky napomáhá i zápis Zlatých hor Altaje na Seznam světového dědictví UNESCO z roku 1998 jakožto regionu reprezentujícího kompletně výškové pásmy vegetace v centrální Sibiři od stepi, lesostepi, subalpínské a alpínské vegetace a místo výskytu světově ohrožených savců, jako např. sněžného leoparda a ovcí argali.

Zajímavosti.

V srpnu roku 2007 se do Altaje vydala skupina některých českých Cimrmanologů, aby zdolala vrchol dosud nepojmenované hory a nazvali ji horou Járy Cimrmana. Výstup byl vykonán úspěšně, o jejich dobývání hory byl natočen film.

Altaj (rusky "Алтай, Алтайские горы, Altajskie gory," kazašsky "Алтай, Алтай таулары, Altaj taulary," mongolsky "Алтай, Алтайн нуруу, Altajn nuruu," ujgursky ئالتاي تاغ تىزمىسى, transliterováno "Altay tagh tizmisi," čínsky 阿尔泰山脉, pinyin "Ā'ěrtài Shānmài," český přepis "A-er-tchaj šan-maj)" je téměř 2 000 km dlouhý a 600 km široký horský systém v centrální Asii na rozhraní Ruska, Kazachstánu, Číny a Mongolska. S nejvyšším vrcholem – Bělucha (4 506 m) – je nejvyšším pohořím Sibiře. Společně s pohořím Sajany a Ťan šan tvoří tzv. severní větev středoasijského horského systému, jež vychází z horského uzlu v oblasti Pamíru.

L'Altaï (en "Altaïskie gory", en ou où "Al" signifie « or » et "tağ" « mont », en "Altaï taoulary", en ""Ā'ěrtài shānmài" ; les « chaînes de montagnes d'or ») est une chaîne de montagne d'Asie dont l'appellation comprend diverses acceptions liées à la zone située entre la Russie, la Chine (province du Xinjiang), la Mongolie et le Kazakhstan et où les grands cours d'eau Irtych et Ob prennent leur source.


Historie.

První písemná zmínka o obci pochází ze 7. října 1325, týká se rozdělení majetku Heřmana z Mrtic. Roku 1579 Rudolf II. změnil na žádost heřmanoměsteckých dny konání jarmarků, a zároveň potvrdil městský znak a právo zelené pečeti. V roce 1828 získal Heřmanův Městec do své správy rod Kinských. Jako jedna z prvních v Čechách se zde v roce 1875 hrála kopaná.  V roce 1920 založila Marie Urbánková továrnu na výrobu dětských vozíků. V roce 1932 si nechala registrovat ochrannou známku MEA. Roku 1948 byla znárodněna a začleněna do n. p. Radovan, od r. 1949 do n. p. Liberta Mělník.

Sbor dobrovolných hasičů.

V Heřmanově Městci působí Sbor dobrovolných hasičů, který zde také má hasičskou zbrojnici. Hasiči spolupracují s pražskými skupinami Českého červeného kříže. Dobrovolní hasiči každoročně spolupracují na největším českém cvičení dobrovolných zdravotníků, zvaném Rescue Marathon, který ve spolupráci s SDH pořádá 7. místní skupina Oblastního spolku ČČK Praha 1. Na Rescue Marathonu se vždy v září sejdou týmy členů Českého červeného kříže, Slovenského červeného kříže, dobrovolných hasičů, policistů a vojáků, jednou za dva roky je tato akce i pro děti. Akce se koná v okolí Heřmanova Městce se základnou v bývalých kasárnách v obci Kostelec u Heřmanova Městce.

Sport.

Ve městě se nachází fotbalový stadion, jenž je zázemím pro místní amatérský fotbalový klub FK Jiskra Heřmanův Městec a hokejbalový stadion, na kterém působí hokejbalový tým Ježci Heřmanův Městec. Dále se zde nacházejí tenisové kurty a víceúčelová sportovní hala, která nabízí desítky různorodých sportovních aktivit. Součásti města je i místní část Konopáč, která slouží jako relaxační zóna pro ostatní obyvatele Heřmanova Městce a je zde vybudováno přírodní koupaliště, které je v současné době součástí autokempinku.

Partnerské město.

Partnerským městem Heřmanova Městce je Bechyně.

Kultura.

Heřmanův Městec má svůj kulturní spolek s názvem SPOKUL, který sídlí v místní sokolovně, která je využívána jak pro sportovní vyžití, tak i pro různé kulturní a společenské akce. Pravidelně se zde pořádají koncerty, divadelní představení, plesy a zábavy.  Mezi kulturní akce v Heřmanově Městci patří například Bartolomějská pouť, která se koná každý rok v létě, dále Rozsvícení vánočního stromku, které se každoročně pořádá na Náměstí Míru nebo Heřmanoměstecké podzimní slavnosti. Lidé mohou navštívit také kino, knihovnu nebo galerii umění.V Heřmanově Městci funguje PS Vlastislav.

Město Heřmanův Městec () se nachází v okrese Chrudim v Pardubickém kraji, asi 17 km jihozápadně od Pardubic. Žije zde obyvatel. Součástí města jsou i vesnice Chotěnice, Konopáč a Radlín.

Heřmanův Městec est une ville du district de Chrudim, dans la région de Pardubice, en République tchèque. Sa population s'élevait à habitants en 2019.


Popis alba a jeho historie.

Po odchodu Rogera Waterse ze skupiny v roce 1985 se zbylí dva členové, kytarista a zpěvák David Gilmour a bubeník Nick Mason, snažili o obnovení značky Pink Floyd. Protože v této době Waters rozvázal své smluvní vztahy s tehdejším manažerem kapely Stevem O'Rourkem, následovaly soudní spory o legální práva pro další užívání jména a některé tradiční symboly skupiny, jako bylo například velké nafukovací létající prase, postavy a skladby, které byly použité v projektu "The Wall", s výjimkou tří, na kterých s Watersem spolupracoval i Gilmour („Run Like Hell“, „Young Lust“ a „Comfortably Numb“).  Bývalý čtvrtý člen skupiny, klávesista Rick Wright, se v polovině 80. let 20. století mohl se skupinou spojit jen jako externí, placený hudebník, protože po dokončení nahrávaní alba "The Wall" v roce 1979 byl Watersem ze skupiny vyloučen. Ačkoliv se Wright tedy podílel i na prvním „powatersovském“ albu "A Momentary Lapse of Reason", z právních důvodů je zde jako skupina Pink Floyd uvedena pouze dvojice Gilmour – Mason.  Album bylo z větší části nahráno Davidem Gilmourem (téměř výhradním autorem hudby a částečným autorem textů), který si na pomoc pozval najaté studiové hudebníky. Nejznámějším z nich byl baskytarista Tony Levin (Peter Gabriel, King Crimson). Práce bubeníka Nicka Masona na tomto albu nebyla příliš velká. Bicí byly spolu s perkusemi většinou nahrány jinými muzikanty (např. bicí skladbě „The Dogs of War“ jsou od Carmina Appica, Jim Keltner nahrával skladby „On the Turning Away“ a „One Slip“, automatického bubeníka ve skladbě „Sorrow“ naprogramoval sám Gilmour). Přibližně uprostřed skladby „Learning to Fly“ je slyšet hlas z letecké řídící věže, který nahrál právě Mason (Gilmour a Mason jsou velcí fandové létání). Klávesy a vokály v některých skladbách nahrál Rick Wright, dalšími klávesisty byli např. Bob Ezrin či Jon Carin, který s Pink Floyd spolupracoval nadále, včetně sólových projektů Waterse i Gilmoura.  Album "A Momentary Lapse of Reason" je první album Pink Floyd, které bylo téměř celé nahrané digitální technikou. Pouze baskytara a bicí byly nahrávány analogově.

Přebal alba.

Na přebalu alba je vyobrazeno 700 nemocničních postelí na pláži v jihozápadní Anglii v Devonu. Nejde o fotomontáž, všechny železné postele byly přivezeny z Londýna (cesta trvala více jak tři hodiny) a během dvou dnů byly postupně rozmístěny tak, jak to je vidět na obalu. Autorem přebalu je Storm Thorgerson, který byl členem skupiny Hipgnosis, jež vytvářela obaly alb Pink Floyd především v 70. letech 20. století.

Vydávání alba a jeho umístění.

"A Momentary Lapse of Reason" vyšlo na LP i CD v roce 1987, v Británii u EMI, v USA pod značkou Columbia Records. V obou státech byl album komerčně úspěšné, neboť v tamních žebříčcích se umístilo v obou zemích na třetím místě prodejnosti.  Začátkem 90. let 20. století byla v Evropě vydána remasterovaná verze alba, celosvětově vyšla v roce 1997. Nový remaster vyšel v roce 2005 v Kanadě a USA.

A Momentary Lapse of Reason je třinácté studiové album anglické skupiny Pink Floyd. Vydáno bylo v září 1987 (viz 1987 v hudbě) a v britském i americkém žebříčku se umístilo na třetím místě. Jedná se o první album vydané po odchodu baskytaristy a zpěváka Rogera Waterse z kapely v roce 1985 a jedinou desku skupiny, kde pod hlavičkou Pink Floyd hrají pouze dva hudebníci (David Gilmour a Nick Mason).

En 1985, le guitariste David Gilmour commence à réunir des musiciens pour travailler sur son troisième album solo. Fin 1986, il décide d'en faire un nouvel album de Pink Floyd, à la suite de quoi le batteur Nick Mason, puis le claviériste Richard Wright sont invités à rejoindre le projet. Pour des raisons légales, Wright ne peut être crédité comme membre du groupe à part entière, mais il participe néanmoins à la conception de ce qui devient le premier album de Pink Floyd sans le bassiste et parolier Roger Waters, qui a annoncé son départ en.


Historie.

V roce 1884 vznikl na kluzišti na Polance "Bruslařský klub Třebíč", jenž vedl profesor Pochop. Na tomto hřišti v roce 1926, 25. prosince sehráli s výsledkem 1:1 hokejisté DSK Třebíč první utkání a to proti týmu "Brünner EV". V roce 1928 byla založena i samotná Horácká Slavia. V sezóně roků 1929/30 hrál DSK Třebíč moravské finále s Olomoucí, později oba týmy remizovaly s AC Spartou. Klub DSK reprezentoval Moravu proti Slovenskému výběru v Bratislavě a i v důsledku této výhry byla v Třebíči založena dvě dorostenecká družstva. V následující sezóně se Horácká Slavia stala mistrem Západomoravské župy a také odehrála první mezinárodní utkání, s vídeňským týmem "Währinger EV". V roce 1934 byl v Třebíči založen další tým – Sokol Třebíč. V roce 1940 si třebíčská Slavia vybojovala postup do první ligy, tehdy to byla Českomoravská liga. V turnaji o mistra Protektorátu se Třebíč umístila na druhém místě, těsně za mistrovským LTC Praha. Dodnes se jedná o nejvyšší dosažené umístění Třebíče v nejvyšší soutěži. V nejvyšší lize se ovšem třebíčský tým, udržel pouze do sezóny končící roku 1942. Ihned po válce se Třebíč v kvalifikačním turnaji kvalifikovala do obnovené první ligy. Později většina hráčů odešla do brněnského týmu Židenic. V roce 1955 se tak sloučily třebíčské týmy do jednoho. Byl nazván "Spartak Třebíč".  V roce 1959 byla liga zahájena na umělém povrchu stadionu v Jihlavě, ale již 25. ledna téhož roku byl otevřen zimní stadion v Třebíči. V roce 1971 byl tým převeden pod TJ Západomoravských strojíren a stál se z něj tým TJ Elitex Třebíč. Později, po reorganizaci soutěží, tým klesl do krajského přeboru, kvůli prodlužování ligy a lepších možností trénování bylo v roce 1973 rozhodnuto o zastřešení stadionu, v roce 1977 byla zahájena stavba, střecha se ten rok stihla i zřítit a při této nehodě zahynuli dva lidé. V roce 1979 stavba pokračovala a v roce 1980 byla střecha dokončena.  Tým se v roce 1970 stal součástí Západomoravských strojíren a byl přejmenován na ZMS Třebíč, následně sestoupil do divize a další rok se vrátil do druhé ligy. V roce 1975 se třebíčský hokejový tým stal součástí brněnského týmu ZKL Brno a stal se týmem ZKL Brno B, kdy lepší hráči třebíčského týmu hráli v ZKL Brno A nejvyšší soutěž. V roce 1976 pak byl brněnský klub přejmenován na Zetor Brno a třebíčský tým se tak jmenoval Zetor Brno B. V roce 1978 pak spolupráce s brněnským klubem skončila a třebíčský tým působil jako tým TJ ELITEX Třebíč. Po havárii střechy stadionu týmy hrály na stadionu v Náměšti nad Oslavou. Od roku 1980 se opět hrálo na nově zastřešeném třebíčském stadionu, kdy tým postupně sestoupil do krajského přeboru. Na začátku roku 1986 se týmy Elitexu sloučily do klubu s pojmenováním Tělovýchovná jednota Třebíč, tým pak v roce 1989 postoupil z krajského přeboru do druhé ligy.  Po revoluci v roce 1989 nastaly změny a v roce 1991 došlo k přejmenování týmu na Horáckou Slavii, v sezóně 1996/97 se HS Třebíč probojovala do 1. ligy. Několikrát se zúčastnila play-off.  V roce 2015 získal kolektiv mládeže SK Horácká Slavia ocenění "Sportovec města Třebíče" a to v kategorii kolektiv mládeže ve čtenářské anketě i od odborné poroty. Stejně tak získal ocenění čtenářské ankety kolektiv dospělých hráčů, ten získal ocenění za druhé místo rovněž od odborné poroty. Byl oceněn i trenér Karel Vejmelka a to v čtenářské kategorii trenérů, hráčka Adéla Škrdlová v čtenářské anketě kategorie jednotlivců mládeže a hráč Roman Erat v čtenářské anketě kategorie jednotlivců dospělích. Roman Erat získal 1. místo i v hodnocní odborné poroty v kategorii dospělých jednotlivců. V dubnu 2016 bylo oznámeno, že na pozici hlavního trenéra a sportovního manažera klubu nastoupí bývalý třebíčský hokejista a později trenér SKLH Žďár nad Sázavou Martin Sobotka. Ten byl v roce 2019 odvolán.  Od sezóny 2018/2019 klub nastupuje s novými dresy. V roce 2018 klub podepsal smlouvu o partnerství se společností KHNP a korejská společnost se stala generálním partnerem hokejového klubu. Partnerství s KHNP pokračuje i od roku 2019, kdy opět byly klub používá nové dresy.

Zimní stadion Třebíč.

Původně se lední hokej v Třebíči hrál na nekrytém stadionu na Polance, nicméně kolem roku 1956 přestal technickým nárokům vyhovovat přírodní led a tak bylo rozhodnuto, že bude postaven krytý hokejový stadion. Stavět se začal na místě bývalého českobratrského hřbitova na Jejkově, jeho výstavba trvala tři roky a mezitím třebíčští hokejísté hráli na stadionech v Jihlavě, Brně, původní hřiště na Polance a později i nedokončený stadion. V roce 1960 měla pokračovat stavba stadionu a měl být zastřešen, to se však stalo až později. V roce 1971 byl stadion rekonstruován, byly vyměněny mantinely, dokončena západní tribuna a obnoveno chladicí zařízení.  Dne 25. ledna 1959 byl postaven otevřen zimní stadion poblíž kapucínského kláštera na Jejkově, v roce 1977 byl stadion zastřešen, ale střecha se téhož roku propadla a při této nehodě zahynuli dva lidé. Střecha měl být budována z ocelové konstrukce nazývané Gyro, ta byla patentována docentem VUT v Brně Radúzem Russem, nicméně se ukázalo, že slabým místem této konstrukce byly styčníky, kde se stýkaly ocelové trubky, ty zde byly z litého kovu a ne z kovaného, tak se střecha 27. října 1977 propadla. V roce 1980 byla tak stavba střechy dokončena. V roce 2008 byl stadion přejmenován na Mann+Hummel Arena. V roce 2009 stadion prošel z důvodu prohnutí dvou nosníků vlivem srážkové vody k částečné rekonstrukci střechy.

Historické názvy.

Zdroj:

Přehled ligové účasti.

Zdroj:  Zdroj:

Síň slávy třebíčského hokeje.

V síni slávy třebíčského hokeje jsou zapsáni lidé, kteří se zapsali do historie klubu Horácká Slavia, uváděni bývají hráči s alespoň 200 odehranými zápasy v nejvyšší soutěži. Čestným členem je Tomáš Zelenka, který byl jako hráč SK Horácká Slavia těžce zraněn.

SK Horácká Slavia Třebíč (celým názvem: Sportovní klub Horácká Slavia Třebíč) je český klub ledního hokeje, který sídlí v Třebíči v Kraji Vysočina. V rámci klubu také působí juniorské a dorostenecké družstvo. SK Horácká Slavia Třebíč hraje domácí zápasy na KHNP Arena (do roku 2018 pod názvem Zimní stadion města Třebíče – Mann+Hummel Arena). Od roku 2018 je třebíčský hokejový klub generálně sponzorován korejskou společností Korea Hydro & Nuclear Power, která je jedním ze zájemců o rozšíření Jaderné elektrárny Dukovany, dalším generálním partnerem je skupina ČEZ, Mann+Hummel již není generálním partnerem, ale společnost nadále spolupracuje s týmem. Změnil se i název stadionu, nově se nazývá KHNP Arena. Smlouva o spolupráci byla podepsána 18. září 2018.

Le SK Horácká Slavia Třebíč est un club de hockey sur glace de Třebíč en République tchèque. Il évolue dans la 1. liga, le second échelon tchèque.


Název.

Anglické slovo fishing znamená "rybaření, rybolov", což v tomto kontextu označuje rozesílání „návnady“ (e-mailových zpráv) v naději, že „se chytí“ některé oběti. Náhrada prvního "f" za homofonní "ph" má několik vysvětlení; nejpravděpodobnější je přirovnání k tzv. phreakingu, resp. obecně je záměna "f" za "ph" běžná v tzv. leetspeaku, slangu používaném v jisté internetové subkultuře. Objevuje se i teorie s významem zkratky "password harvesting fishing", tzn. zhruba „rybolov sklízením hesel“, ta je však chybná.  V češtině se slovo používá velmi často neupravené, případně se používá „počeštěná“ varianta "rhybaření", případně "rhybhaření, rhybolov, rhybholov". Inspirací pro českou variantu se stal Kantůrkův překlad jazyka zeměplošských Igorů, který češtinu komolí podobným způsobem jako originál angličtinu.

Historie.

Technika phishingu byla detailně popsána v roce 1987 v práci a prezentaci předané International HP Users Group, Interex. Poprvé byl termín "phishing" použit v usenetové skupině "alt.online-service.america-online" dne 2. ledna 1996, ačkoli se označení mohlo objevit již dříve v tištěném magazínu "2600: The Hacker Quarterly".

Začátky phishingu na AOL.

Phishing na AOL byl úzce spjat s warez komunitou, jež si vyměňovala pirátský software, a scénou crackerů, která padělala kreditní karty a páchala jiné internetové zločiny.  Phisher (původce phishingu) se mohl vydávat za pracovníka AOL a odeslat zprávu potenciální oběti, ve které žádal odhalení jejího tajného hesla. Ve zprávě byly většinou žádosti jako „ověřit účet“, nebo „potvrdit informace“, což by vedlo samozřejmě k prozrazení choulostivých informací oběti. Jestliže se útočník dozvěděl heslo, mohl disponovat účtem oběti, nebo rozesílat nevyžádanou poštu (spam). Oboje, jak phishing, tak warez na AOL, obecně vyžadovaly programy napsané uživateli, jako například AOHell. Phishing začal být tak častý, že byl do všech zpráv přidán řádek: „Žádný pracovník AOL se vás nemůže nikdy ptát na heslo, ani údaje ohledně vašeho účtu.“  Po roce 1997 AOL zpřísnila svůj pohled na phishing a warez, tudíž všechen pirátský software odstranila ze svých serverů. Současně vyvinula AOL systém pro okamžitou deaktivaci účtů spojených s phishingem, aniž by oběti mohly nějakým způsobem odpovědět. Zakázaní warez scény vedlo k tomu, že většina phisherů opustila služby AOL.

Přechod z AOL na finanční instituce.

Zmocnění se informací z AOL účtu mohlo vést útočníky ke zneužití informací z kreditních karet. Tím si útočníci uvědomili, že jsou proveditelné i útoky na platební systémy.  První známka o přímém pokusu napadnout platební systém je z června 2001, kdy se cílem stal e-gold. Tento pokus byl následován „post-9/11 ID kontrolou“ krátce po útocích 11. září 2001 na Světové obchodní centrum. Oba pokusy prakticky ztroskotaly, ale lze na ně pohlížet jako na prvotní pokusy vůči následným plodnějším útokům na přední banky.  K roku 2004 byl již phishing považován za plně rozvinutou ekonomiku zločinu, která poskytovala za hotovost součásti, které byly shromažďovány na konečný útok. Odhaduje se, že mezi květnem 2004 a květnem 2005 se vinou phishingu ztratilo 929 milionů USD. Z té doby je známá spousta různých technik.

Příklady útoků.

Útočníci se převážně zaměřují na zákazníky bank a on-line platebních služeb. E-maily zdánlivě od IRS (finanční úřad USA) sbíraly citlivá data amerických daňových poplatníků. Zatímco první takové pokusy byly rozesílány náhodně s očekáváním, že některé přijdou zákazníkům dané banky nebo služby, novodobý výzkum ukazuje, že útočníci v principu dokáží rozpoznat, jaké banky potenciální oběti používají a příslušně falešné e-maily přizpůsobují. Takto cílenému phishingu se říká spear phishing (podle "spear fishing", tedy "rybaření harpunou"). Jsou známé případy útoků směřovaných specificky na nejvyšší management a jiné vysoké cíle z hlediska byznysu. Pro takový druh útoků se ustálil pojem whaling (tedy "lov velryb").  Jedním z hlavních cílů současného phishingu jsou služby sociálních sítí, neboť osobní detaily z těchto sítí mohou být použity k odcizení identity; koncem roku 2006 počítačový červ převzal kontrolu nad službou MySpace a pozměnil odkazy, aby přesměrovaly návštěvníky na adresu navrženou k odcizení přihlašovacích údajů. Experimentální phishing na sociální sítě ukazuje úspěšnost přesahující 70 %.  Phishing se zaměřil i na stránky služby pro sdílení souborů RapidShare, aby tak získával prémiové účty, které odstraňují rychlostní omezení během stahování, automatické odstraňování nahraných souborů, čekání na spuštění stahování a časové prodlevy mezi stahováními.  Následující e-mail obdrželo velké množství českých uživatelů na začátku října 2006:

Techniky phishingu.

Hacking sdíleného virtuálního serveru.

Každoročně vznikají nové a nové taktiky útoků, které drasticky ovlivňují statistiky. V roce 2011 dominuje taktika, která je ve skutečnosti stará, avšak do té doby spíše povrchní. V tomto případě útočník vnikne do webového serveru, který hostuje mnoho domén - tzv. "sdílený virtuální server". Jakmile je útočník uvnitř takového serveru, namísto vložení své „návnady“ (stránka s falešným obsahem) napřed na server nahraje svůj obsah. Následně změní konfiguraci serveru tak, aby všechny obsažené weby začaly jeho obsah zobrazovat. To je standardní schopnost webových serverů, která umožňuje administrátorům nastavovat sdílené informační stránky, administrační zařízení a chybové stránky („stránka nenalezena“ a další).  Takže místo nabourávání se do jedné stránky po druhé, útočník může infikovat stovky až tisíce webů naráz, podle velikosti daného serveru. V první polovině roku 2011 bylo identifikováno přes 40.000 unikátních útoků používajících tuto taktiku. Každý z nich pomocí jiné domény. To je 37 % všech útoků celosvětově. Hromadných útoků bylo identifikováno celkem 122, každý zahrnující minimálně 50 domén. Útoky zahrnovaly jen 25 institucí; z toho nejčastější byly PayPal (přes 23.000 domén/útoků) a Wells Fargo (přes 6.500 domén/útoků).

Využití poddomén.

Většina metod phishingu využívá některou z forem technického oklamání navrženého tak, aby odkazy v e-mailech (a příslušné falešné stránky) vypadaly, že náleží falšované organizaci. Následující odkaz <nowiki>http://www.konkretnibanka.novasluzba.cz/</nowiki> vypadá, jako by vedl na sekci "nová služba" na webu "konkrétní banky"; ve skutečnosti tento odkaz míří na sekci „"konkrétní banka"“ (tedy phishing) stránky „"nová služba"“.

Překlepy a zkreslení odkazů.

Běžným trikem bývají překlepy v odkazech. Dalším běžným trikem je, aby text odkazu vypadal jinak, než skutečný odkaz. Následující odkaz http: vypadá, že vede na stránku „Radost“, avšak ve skutečnosti vede na stránku „Smutek“. V levém dolním rohu většiny prohlížečů se zobrazuje skutečný cíl daného odkazu, na který právě ukazuje myš.

Využití slabin IDN.

Další problém s odkazy vznikl v souvislosti se zpracováním internacionalizovaných doménových jmen (IDN). Ve webových prohlížečích je možné docílit, aby vizuálně identické adresy vedly na různé, potenciálně nebezpečné, weby. Některá písmenka vypadají totiž skoro (nebo úplně) stejně a rozdíl adres nemusí být patrný. Jindy se může jednat o adresu s diakritikou - přičemž v originále diakritiku postrádá.  Navzdory publicitě této vady známé jako IDN spoofing či homografový útok, zneužívají útočníci tohoto rizika použitím otevřeného URL přesměrování na stránkách důvěryhodné organizace k zamaskování škodlivého obsahu s důvěryhodnou doménou. Ani digitální certifikát neřeší tento problém, protože pro útočníka je možné si pro tyto účely pořídit platný certifikát a následně měnit obsah, aby důvěryhodnou stránku zfalšoval.

Zkracování domén.

Zkracování domén je taženo popularitou Twitteru a dalších sociálních sítí a mobilních telefonů a dalších zařízení. Uživatelé těchto služeb mohou získat velmi krátký odkaz pro vložení do svých (znakově omezených) zpráv, které automaticky přesměrují návštěvníka na o mnoho delší „skrytý“ odkaz.  Někteří poskytovatelé zkracování agresivně zbrojí proti škodlivému přesměrování a vydávají pravidla, kterými komplikují případné zneužití jejich systému. Řada poskytovatelů zkracování domén však je na černé listině.

Unikání filtrům.

Útočníci začali používat obrázky místo textů, aby tak zkomplikovali anti-phishingovým filtrům detekovat běžně používané texty nebezpečných e-mailů.

Padělání stránek.

Navštívením podvržené stránky klamání nekončí. Některé podvodné stránky používají JavaScript pro změnu adresního řádku. Toho je docíleno buďto umístěním obrázku legitimní adresy přes adresní řádek nebo zavřením původního adresního řádku a otevření nového s legitimní adresou.  Útočník může dokonce využít chyby ve skriptu důvěryhodné stránky proti oběti. Tento typ útoku (známý jako cross-site scripting) je částečně problematický, protože nabádají uživatele k přihlášení na stránce banky nebo služby, kde se všechno od webové adresy po bezpečnostní certifikát jeví korektně. Ve skutečnosti je však odkaz na stránku vytvořený tak, aby provedl útok. Bez specializovaných znalostí je velmi obtížné útok vystopovat. Právě taková vada byla použita v roce 2006 proti společnosti PayPal.  V roce 2007 byl odhalen univerzální balíček "Man in the middle (MITM) Phishing Kit", poskytující jednoduše použitelné rozhraní, díky kterému útočník přesvědčivě zreplikuje webové stránky a zaznamená přihlašovací údaje vložené na falešné stránce.  Aby se vyhnuli technikám skenujícím weby pro odhalování phishingu, začali útočníci vytvářet falešné stránky v technologii Flash. Ty vypadají jako skutečné stránky, ale skrývají text v multimediálním objektu.

Telefonický phishing.

Ne všechny metody phishingu vyžadují falešné stránky. Zprávy, které tvrdí, že jsou z banky nabádaly uživatele, aby zavolali na určité číslo s odvoláním na problémy s jejich bankovními účty. Jakmile klient zavolal na uvedené číslo (vlastněné útočníkem a poskytované službou Voice over IP), byl vyzván k vložení čísla účtu a PINu. Takzvaný Vishing (z anglického "voice phishing") někdy používá zfalšovanou identifikaci volajícího. Vyvolá tak dojem, že volá z důvěryhodné organizace.

Příklad phishingové stránky.

Na stránkách připomínajících stránky kulinářské společnosti se nacházel dotazník, návštěvník stránky byl k vyplnění dotazníku motivován šancí získat Iphone z nejnovější řady.<ref name="root.cz/clanky/kam-vas-dovede-dotaznik-z-podvodne-stranky"></ref> Na podvodný formulář přesměrovávaly české stránky používající redakční systém WordPress. Stránky používaly protokol https, a aby přesměrování nebylo nápadné, docházelo k němu pouze občas. URL stránky s dotazníkem, na kterou se přesměrovávalo, byla platná pouze hodinu. Dotazník obsahoval čtyři otázky a byl personalizovaný městem uživatele a prohlížečem, který uživatel používal. Po odeslání dotazníku byl uživatel přesměrován na stránku, která oznamovala, že dochází k ověřování odpovědí, IP adresy uživatele a ověřování, zda jsou dostupné ještě nějaké dárky.  Na uživatele vždy zbyl jeden iphone a pro jeho získání bylo nutné zaplatit pouze 25 Kč místo původní ceny 40 460 Kč. Pod oznámením o výhře bylo několik komentářů imitující komentáře z Facebooku, které se uživatele snažily přesvědčit o důvěryhodnosti celé akce. Po určitém časovém intervalu se objevovaly nové komentáře.  Po stisku velkého zeleného tlačítka Klikněte zde byl uživatel přesměrován na stránku, která se z uživatele snažila vylákat osobní údaje. Stránka používala https, certifikát ke stránce byl vydaný certifikační autoritou Comodo. Záznam o vydaném certifikátu se nacházel v Certificate Transparency. Stránka obsahovala kontakt a možnost refundace peněz a byla v pořádku indexována vyhledávačem Google.  Po vyplnění osobních údajů byl uživatel přesměrován na stránku imitující platební bránu. Stránka obsahovala text Bezpečná platba a loga Verified by VISA a MasterCard SecureCode. Po zadání jakéhokoliv čísla platební karty vygenerované pomocí PayPal Credit Card Generatoru byl výsledek vždy, že „Platba byla zamítnuta. Zkuste to prosím znovu nebo použijte jinou kartu“. Hlavní stránka domény, na které byla falešná platební brána, byla prázdná, obsahovala pouze kód pro Google Analytics.  Stránka s formulářem pro zadání osobních údajů běžela na několika doménách, které byly zabezpečeny důvěryhodným certifikátem. Na hlavních stránkách na jednotlivých doménách byl různorodý obsah, např. stránky nabízející psí žrádlo, populární knihy, potřeby pro miminka, stránky přepravní společnosti, stránky pro nákup kadeřnických nástrojů a jiné. Na všech doménách ale bylo uvedené stejné VAT. Na některých doménách byly uvedeny i kontaktní údaje, ale tak, aby se uživateli zobrazily ve správné podobě, ale vyhledávač je zaindexoval tak, jak požadoval autor stránek. Kontaktní údaje proto byly vloženy do stránky buď jako obrázek nebo jako zrcadlově obrácený text pro zobrazení transformovaný pomocí CSS vlastností codice_1 a codice_2. Na všech doménách byly v patičce uvedena loga Visa a MasterCard.

Boj s phishingem.

Existuje několik úrovní boje s phishingem: na uživatelské úrovni zejména osvěta a dodržování bezpečnostních pravidel, na softwarové úrovni je možné používat specializované nástroje, které phishingové útoky umožňují detekovat a upozorňovat na ně. Také existují organizace, které se bojem s phishingem zabývají cíleně a stránky využívané k těmto útokům odstraňují. Některé státy už dokonce vytvořily specializovanou legislativu zaměřenou na phishing.

Phishing (někdy převáděno do češtiny jako rhybaření) je podvodná technika používaná na Internetu k získávání citlivých údajů (hesla, čísla kreditních karet apod.) v elektronické komunikaci. K nalákání důvěřivé veřejnosti komunikace předstírá, že pochází z populárních sociálních sítí, aukčních webů, on-line platebních portálů, úřadů státní správy nebo od IT administrátorů.

L’hameçonnage (l’anglicisme étant couramment utilisé) est une technique utilisée par des fraudeurs pour obtenir des renseignements personnels dans le but de perpétrer une usurpation d'identité. La technique consiste à faire croire à la victime qu'elle s'adresse à un tiers de confiance — banque, administration, etc. — afin de lui soutirer des renseignements personnels : mot de passe, numéro de carte de crédit, numéro ou photocopie de la carte nationale d'identité, date de naissance, etc. En effet, le plus souvent, une copie exacte d'un site internet est réalisée dans l'optique de faire croire à la victime qu'elle se trouve sur le site internet officiel où elle pensait se connecter. La victime va ainsi saisir ses codes personnels qui seront récupérés par celui qui a créé le faux site, il aura ainsi accès aux données personnelles de la victime et pourra dérober tout ce que la victime possède sur ce site. L’attaque peut aussi être réalisée par courrier électronique ou autres moyens électroniques.


Manufakturní období rozvoje průmyslu.

Cechovní řemeslo bylo v období raného kapitalismu oslabeno historickými středověkými omezeními a nestačilo krýt rostoucí poptávku. Šířily se nové formy výroby. Nejprogresivnějšími se staly "centralizované manufaktury". Na svou dobu se jednalo o poměrně velké podniky, buďto dřívější, ale rozšířené manufaktury, nebo nově založené.  Podmínky v manufakturách umožňovaly "vyšší stupeň dělby práce". Dalším zjednodušením pracovních procesů vznikly podmínky pro zavádění různých strojů, které umožňovaly zaměstnávat málo kvalifikované dělníky. Dříve zvládnutí středověkého řemesla vyžadovalo mnohaletou průpravu, nyní stačilo krátké zaškolení, což umožnilo i zaměstnávání žen a dětí. Původní vztah cech - mistr – tovaryš byl překonán a vznikaly nové kapitalistické vztahy na bázi podnikatel – námezdní dělník.  Manufakturní výroba se začala rozvíjet ve velkém měřítku v 15. a 16. stol. v severní Itálii, ve Flandrech, největší rozmach dosáhla v 17. a 18. stol. v Anglii.

Technický pokrok.

Za symbol průmyslové revoluce je považován parní stroj, ale obrovský zájem byl i o stroje všeho druhu. Nové nástroje se uplatňovaly zpočátku zejména v textilní výrobě: spřádací stroje dokázaly už v době vynálezu parního stroje spřádat i sto cívek nití najednou, mechanický tkalcovský stav tkal několikrát rychleji než tkadlec a válcový potiskovací stroj, který na látku tiskl různobarevné vzorky, zastal tolik práce jako předtím několik desítek dělníků. Objevili se tak luddité. A v roce 1832 vyrobila firma Singer svůj první šlapací šicí stroj.  Na kvalitu strojů byly čím dál tím vyšší požadavky, a tak samozřejmě neustále rozvíjel i nový obor - strojírenství. Protože jsou součástky strojů vyrobené z kovu, pokrok se musel projevit i v hutnictví. Vznikly například vysoké pece, ve kterých se dosahovalo mnohem vyšších teplot a tavba železné rudy tak byla kvalitnější. Dřevo jako topivo nestačilo, používaly se uhlí a koks.  Poptávka po železné rudě a uhlí vedla k rozvoji těžebního průmyslu, a protože tyto suroviny bylo nutné do továren dopravit, muselo nutně dojít k velkým změnám v dopravě. Koně a vozy už na všechno opravdu nestačily. Po roce 1800 byla vynalezena parní lokomotiva, za jejíhož tvůrce je považován Angličan Richard Trevithick, a přibližně ve stejné době sestrojil Američan Robert Fulton první parní loď. Ve 30. letech 19. století už bylo možné díky telegrafu posílat zprávy na dálku.

Revoluční změny v hospodářství.

Koncem 18. stol. se uzavřelo období relativně pomalého vývoje lidstva, které bývá někdy nazýváno jako "první vlna civilizace". Byla to zemědělská civilizace s převážně naturálním charakterem v hospodářství. V 16. a 17. stol. vznikají v západní Evropě prvky další civilizační vlny označované jako "industriální epocha civilizace". Byl to výsledek růstu produktivity práce, dělby práce, pokroku v zemědělské a manufakturní výrobě, rozvoje obchodu i plavby a pokroku v různých vědních oborech.  Průmyslová revoluce si vynutila změny v dopravě, protože dřívější formy přepravy již nedokázaly uspokojit nové nároky výroby a trhu. Parní stroj umožňoval lepší pohon pro lodní dopravu a umožnil železniční přepravu.  Výrazně došlo k ovlivnění zemědělské produkce i díky zámořským objevům. Převážně obilnářská produkce se rozšířila o nové efektivnější plodiny – brambory, cukrovka, luštěniny atd. Zdokonaleny byly technologie v živočišné i rostlinné výrobě. Docházelo k zvýšení hektarových výnosů i užitkovosti hospodářských zvířat. Místně docházelo k přechodu od trojpolního systému k střídavému systému obdělávání půdy a šířily se nové zemědělské stroje.  Demografická revoluce přinesla nebývalé populační přírůstky vytvořením podmínek pro odlišný demografický model s nižší natalitou, ale delší dobou dožití. Došlo tak vlivem zlepšení výživy, snadnější přepravy potravin, nových hygienických návyků a dokonalejší zdravotní péči. Od padesátých let 19. stol. se dále zvyšovaly přírůstky obyvatelstva. Významně k nim přispívalo snížení kojenecké a dětské úmrtnosti. Tím se dále prodloužila střední délka života. Na počátku 19. stol. se tento ukazatel pohyboval mezi 35 a 40 lety (v antickém Řecku o málo méně), ale koncem 19. stol. ve vyspělejších částech Evropy vzrostl na 50 let. V Předlitavsku se tento ukazatel pohyboval na 42 letech, v Rusku na 31 letech. V roce 1750 měla Evropa na 140 milionů obyvatel, v roce 1850 to pak bylo 266 mil a v roce 1913 468 milionů obyvatel. Nicméně právě genetická selekce k málopočetným rodinám nakonec umožnila rozvoj industrializace. Revoluce ale přinesla i negativní psychologické jevy.  Do výrobního procesu byly zaváděny nové stroje. Strojní soustava se skládala ze tří částí: hnací stroj, převod (transmise), pracovní stroj (ten bezprostředně působil na pracovní předmět). První stroje byly z velké části ze dřeva, ale postupně se začalo prosazovat železo. Kvalita železa se začala zvyšovat díky zavádění koksu v železárnách a díky dalším změnám ve výrobním procesu. Aplikací nových vynálezů (válcovací stolice, fréza, vrtačka kovů, zdokonalený soustruh, atd.) vznikly podmínky pro strojní zpracování železa i pro výrobu strojů stroji. Vznikl tak nový obor – strojírenství. To výrazně urychlilo proces industrializace.

Dětská práce.

Na konci 18. století tvořily děti v anglických textilních továrnách až 2/3 pracovníků. V Británii byla v 19. století dětská práce v továrnách a dolech postupně omezována zákony (factory acts). Od roku 1819 bylo zakázáno zaměstnávat v mlýnech na bavlnu děti mladší 9 let a děti ve věku 9–16 let směly pracovat maximálně 16 hodin denně. Zákonem z roku 1833 (Factory Act of 1833) byla omezena pracovní doba dětí ve věku 9–13 let na max. 9 hodin denně a děti ve věku 13–18 let mohly pracovat v továrnách maximálně 12 hodin denně.  V roce 1842 byla v Británii dětem mladším než 10 let a ženám zakázána práce v podzemních dolech. V roce 1900 bylo zakázáno zaměstnávat v hlubinných dolech chlapce mladší než 13 let (Mines Act 1900), což se týkalo asi 3000 dětí.  V Rakousko-Uhersku byla práce v továrnách pro děti mladší než 12 let omezena zákonem z roku 1885. Československo přijalo zákon o zákazu dětské práce pro děti mladší 12 let v roce 1919.

Průmyslová revoluce byla postupná změna ve velkém období od 18. do 19. století, kdy se zásadně proměnilo zemědělství, výroba, těžba, doprava a další hospodářské sektory. Do té doby hospodářství dominovalo zemědělství.

La révolution industrielle est le processus historique du qui fait basculer, une société à dominante agraire et artisanale vers une société commerciale et industrielle. Cette transformation, tirée par le boom ferroviaire des années 1840, affecte profondément l'agriculture, l'économie, le droit, la politique, la société et l'environnement.


Méthodes de refroidissement pour ordinateur

Typy chlazení.

Pasivní chlazení.

Popis.

Pasivní chladič je kovová nepohyblivá součástka, která má na sobě navařená žebra pro zajištění co největší plochy z důvodu lepšího předávání tepla okolnímu vzduchu. U menších verzí chladičů může jít o výrobek zhotovený z jednoho kusu kovu. Jedná se o součástku vyrobenou frézováním, upravenou laserem nebo jinak. Pasivní chladiče jsou až na výjimky (zakázkové a výroční chladiče) vyrobeny buďto z mědi (dražší) nebo z hliníku (levnější), případně kombinace obou. Často se kombinuje měď jako základna a hliník na žebra, pro dosažení dobrého poměru cena/chladicí efekt, anebo se případně mezi základnu a žebra přidávají heatpipes pro lepší odvod tepla (uvnitř je kapalina). Hliník je levnější, lehčí, pevnější, ale má znatelně menší tepelnou vodivost a je křehčí, díky tomu se používá buďto u levných variant chladičů anebo se používá k výrobě žeber. Měď se oproti němu používá u dražších chladičů a dají se zde použít žebra s menší tloušťkou, nezlomí se tak snadno jako žebra hliníková. Poslední dobou se použití heatpipes stalo žádané a tak mnohdy se dávají zbytečně jenom proto, aby chladiče vypadaly "cool", celkový technický přínos je ale v tomto případě spekulativní (snížení teploty jednoho čipu, zvýšení druhého). Nic to ale nemění na faktickém přínosu této technologie, jedná se o rychlejší přenos odpadního tepla z malé plochy pryč od jeho zdroje.  Pasivní chladiče bývají vyrobeny ze slitin hliníku, stále více se však rozšiřují i měděné chladiče, protože měď má výrazně vyšší tepelnou vodivost. Měděné chladiče mohou mít žebra s menší tloušťkou (nezlomí se tak snadno jako hliníková). V poslední době se také více uplatňují tzv. heatpipes, což jsou měděné válce, které dobře vedou teplo a odvádějí jej např. od pasivního chladiče na Northbridge, který je umístěn blízko přídavných karet, směrem k „otevřenému prostranství“ k Southbridge kde je teprve umístěn aktivní chladič.  Pasivní chlazení je zcela bezhlučné, neobsahuje žádný ventilátor. Aby bylo dosaženo stejného chladicího efektu, musí být chladič podstatně větších rozměrů, než by tomu bylo u chladiče aktivního. Kvůli tomu může někdy být výsledná cena pasivního chladiče vyšší než u chladiče aktivního.

Heatpipes.

Měděné válce s póry částečně naplněné kapalinou. Používají se pro převod tepla od základny chladiče (kontakt s čipem) k žebrům chladiče, které jsou umístěny dál od základny a více ve volném prostoru a díky tomu se mohou lépe chladit. Standardní průměr bývá 6 mm, ale někdy se používají průměry větší než 6 mm zejména pro použití u grafických karet a procesorů s vysokým vyzářeným tepelným výkonem (vysokou teplotu).  Používají se na chladičích:  Existují i ploché heatpipes většinou na základních deskách pro nižší profil, pod přídavnými kartami není moc místa a musí vést nad rezistory a dalšími čipy, díky tomu mnohdy mají pouze okolo 5mm prostoru. Nebo se používají u grafických karet na spodní straně chladiče pro rychlý odvod tepla ke koncům chladičů. Začínající technologií je vapor chamber, která vychází z "ploché" heatpipes, ale má podstatně větší plochu (klidně 5x10 cm a víc), která se používá pouze u grafických karet pro lepší, menší a účinnější chlazení karty.

Aktivní chlazení.

Aktivní chlazení je prováděno proudícím vzduchem. Proud vzduchu je obvykle vytvářen ventilátorem. Nejvíce používané ventilátory v počítačích mívají rozměry o hraně 80, 90/92 nebo 120 mm a 550-4000 otáčkách za minutu, dnes jsou preferovány nízkootáčkové ventilátory 700-1500 RPM a větší velikosti. Aktivní chlazení je použito pro chlazení procesoru, grafické karty, zdroje nebo pevných disků, případně některé součástky mohou být chlazeny proudem vzduchu vytvořeným poblíž některého dalšího větráčku (na procesoru atd.). Pomocí aktivních chladičů se vytváří tzv. „tunely“, v principu jde o dosažení lepšího proudění vzduchu skříní (na přední části je jeden aktivní chladič který nasaje vzduch do skříně, ten se zde ohřeje a zdrojem nebo dalším aktivním chladičem pod zdrojem je vysáván mimo skříň). Většinou platí, že čím víc má RPM, tím je hlučnější (udáváno v dB nebo Sone).  Díky zvýšenému průtoku vzduchu způsobeným ventilátorem je potřeba podstatně menší plochy (velikosti) chladiče a díky tomu jsou nižší náklady na výrobu chladiče, i když je součástí ventilátor.  S rozměry při stejných otáčkách roste průtok vzduchu. RPM je anglická zkratka pro otáčky za minutu  Ještě existují velikosti 25mm, 40mm, 45mm, 60mm, 70mm, 100mm, 130mm, 172x150mm, 175x175mm, 180x180mm, 220x220mm, 250x250mm a další...  Je dobré dát pozor na manipulaci s točícími ventilátory, kvůli možnosti poranění kůže (seknutí, odseknutí vrchní kůže,...).

Kombinované chlazení.

Kombinované chlazení je použito nejčastěji, jde o pasivní chladič na kterém je nasazen chladič aktivní, který vytváří proud vzduchu procházející pasivním chladičem. Použití kupř. na procesorech (CPU, GPU) nebo i na Northbridgích.

Vodní chlazení.

Vodní chlazení vzniklo z nedostatku vhodného chlazení pro počítače s nástupem výkonných sestav někdy po roce 2000. Nyní jeho časté používání zpomalují levnější, avšak stejně výkonné kombinované chladiče hlavně čtyř velkých firem: Zalman, Thermaltake, PrimeCooler a částečně Nexus. Vodní chlazení je uzavřená soustava, ve které probíhá chladicí médium – kterým je voda (nejlépe destilovaná).  Okruh sestává z čerpadla, chladičů na jednotlivé chlazené komponenty (CPU, GPU, HDD, paměti RAM atd.), velkého pasivního chladiče (tzv. „radiátor“), který může obsahovat i chladiče aktivní a případně může být v obvodu i expanzní nádoba, díky níž se dá lépe kontrolovat a doplňovat voda. Prodávají se jak kompletní sestavy, tak jednotlivé díly pro vlastní sestavení vodního okruhu.  Vodní chlazení pouze pomáhá přesouvat velká kvanta tepla z uzavřených a pro vzduch těžko dostupných míst na místa pro chlazení vhodnější. Nutnost předat nějak vygenerované teplo vzduchu zůstává i nadále. Díky možnosti přesunu tepla na vhodnější místo lze však s pomocí vodního okruhu chladit sestavu mnohem efektivněji.  Prakticky u všech sestav lze dosáhnout dokonce pasivního chlazení (radiátor bez ventilátoru), umístění a velikost radiátorů však musí zcela odpovídat. U herních sestav by tyto radiátory byly opravdu veliké, mnohem častější je tedy použití menších radiátorů s připevněnými ventilátory, které se vejdou dovnitř skříně. Radiátor bývá typicky umístěn na boku skříně či na jejích vrchu, kde má přímý přístup k čerstvému vzduchu.  Vodní chlazení je nejdražším běžným způsobem chlazení (nepočítáme-li speciality typu dusík). Na trhu se již nachází cenově přijatelná all-in-one řešení, neobsahující v okruhu zvlášť čerpadlo (to je vestavěné např. v CPU bloku) ani expanzní nádobku (ta je vestavěná např. v radiátoru). Spolehlivost těchto řešení však nedosahuje řešení stavěných z dílů. Vodní chlazení může trpět na časem vzniklé netěsnosti, zastarávání materiálu, problematické doplňování kapaliny, chladicí kapalina pomalu rozleptávající hadice či bloky.  Vodní chlazení je zároveň velmi oblíbené u PC nadšenců díky širokým možnostem moddingu. Často se použijí průhledné hadice, průhledná expanzní nádobka nejrůznějších tvarů s podsvícením, světlocitlivá kapalina s výraznou barvou, UV světla a podobně.  Vodní chlazení vyrábí i některé české firmy.

Kapalina s teplotou pod 0 °C.

Většinou se používá tekutý dusík nebo oxid uhličitý pro extrémní chlazení komponent (CPU, GPU a další..), většinou za dosažením co největšího přetaktování a tak vytvoření rekordu. Nejde o vůbec levné chlazení, cena za jednu bombu 10 000,- Kč není nic neobvyklého, proto si to může dovolit buďto bohatý člověk, na jednorázovou akci (třeba Invex), případně redakce a atd. Je potřeba dávat pozor, protože dochází k manipulaci s chladnou kapalinou, co může způsobit poranění. (Polití (neplatí pro ponoření) tekutým dusíkem nezpůsobuje zranění.)

Ostatní způsoby.

Za další výkonnou metodu chlazení, i když trošku atypickou, můžeme považovat i tzv. "chování počítače v akvárku". V podstatě se do speciálně upravené nádoby s komponenty nalije olej. Ten má větší měrnou tepelnou kapacitu než vzduch, tím pádem chladí lépe. Nemusíte se obávat, že by počítač "vybuchnul", neboť olej nevede elektrický proud. Destilovaná voda poslouží taky dobře, protože ani ta nevede elektřinu. Ale zde je možnost, že během běhu tohoto zařízení se do této vody dostane příměs, která zapříčiní elektrickou vodivost vody (například rez či oxid uhličitý).

Uchycení.

Uchycení chlazení k čipům se obvykle provádí teplovodivým lepidlem, pokud jsou k dispozici otvory v PCB tak pomocí šroubů, plastových šroubů, spon a dalších spojovacích součástí. Je zapotřebí, aby uchycení bylo pevné pro dosažení maximálního přenosu tepla a snížení teplot, proto je potřeba toto pozorně navrhnout. Mnohé problémy s nestabilitou součástek jsou způsobeny nedostatečným chlazením a to mnohdy způsobeným právě nesprávným uchycením.  Dnes se běžně mezi chlazenou součást a chladič vkládá teplovodivá pasta pro lepší vzájemný kontakt obou částí. Vyplní vzduchové mezery, které by jinak fungovaly jako dobrý izolant tepla. Nedoporučuje se použití lepidel jako sekundové lepidlo a další, které mnohdy samy o sobě fungují částečně jako izolant a díky tomu potom chladič není využit a mnohou tak vznikat problémy.

Způsob chlazení.

Způsob (logika) chlazení komponent může být mnohdy dosti individuální. Třeba chlazení každé součástky zvlášť nebo vedení proudu vzduchu tak, aby chladil všechny potřebné součásti najednou, jedná se o cílené proudění vzduchu.  Nejjednodušší způsob chlazení dnes používaný u skříní PC je nasávání na přední straně (buďto celá nebo přes HDD), poté okolo a před grafickou kartou směrem k procesoru a zdrojem ven. Většina ostatních typů chlazení staví na tomto osvědčeném základu.

Chlazení počítače je činnost nutná k odvedení přebytečného tepla od součástek počítače, aby byla zajištěna jeho funkčnost v rámci technicky přípustné provozní teploty a zamezilo se poruchám z důvodu přehřátí počítače. Jednotlivé součástky jsou konstruovány tak, aby vytvářely co nejméně tepla například snižováním příkonu, přesto produkují tepla tolik, že je nutné odvést ho ven. K odvedení tepla slouží nejčastěji kovové chladiče (pasivní) měděné nebo ze slitiny hliníku kvůli pevnosti, lehkosti a hlavně ceně, na které se dají připevnit malé plastové ventilátory (aktivní). Dále je možné využít kapalinové chlazení (nejčastěji je jako médium odvádějící teplo využívaná destilovaná voda nebo voda upravená tak, aby nebyla elektricky vodivá) nebo v extrémních případech kapaliny pod bodem mrazu (tekutý dusík nebo oxid uhličitý). Výrobci chlazení do počítačů vyvíjí co nejlepší tvary chladičů, aby byl odvod tepla co nejefektivnější.

Les méthodes de refroidissement pour ordinateur sont les moyens permettant de réduire la température de certains composants d'ordinateur afin d'éviter leur surchauffe. La majorité des composants d'un ordinateur chauffent, allant d'une très faible production de chaleur pour les lecteurs optiques, à une production beaucoup plus importantes pour le microprocesseur voire la carte graphique qui consomme parfois plus que le processeur. Un échauffement normal est sans conséquence, mais une surchauffe de ces composants peut entraîner des dysfonctionnements (erreurs de calculs, bugs, redémarrages intempestifs), pouvant parfois aller jusqu’à leur détérioration.


Historie.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1208, kdy se uvádí v majetcích Bedřicha z Waldthurmu, který ji v tomto roce směnil za jiné statky s cisterciáckým klášterem ve Waldsassenu. Větší část vsi patřila klášteru ve Waldsassenu, čtyři poddanské dvory v ní pak drželi Rohrerové. Roku 1339 je prodali témuž klášteru. V průběhu druhé poloviny 14. století se dostala ves několikrát do zástavy jiným držitelům, klášter ji však vždy získal zpět. Nakonec se tak stalo listem císaře Zikmunda z roku 1434. V období 15. až 17. století drželo obec několik chebských měšťanských rodin. Později koupilo část obce město Cheb, větší část však nadále držel klášter ve Waldsassenu. V vlastnictví kláštera zůstala Třebeň až do 19. století. Po roce 1945 došlo k odsunu německého obyvatelstva a po vysídlení německých obyvatel došlo jen k částečnému dosídlení českými obyvateli. Během následných let bylo historické jádro vsi poznamenáno nevhodnými zásahy. Byly zbořeny některé usedlosti, zanikly hospodářské dvory a větší část drobnější zástavby v okrajových částech.

Zástavba.

Obec má dvorcový půdorys, typický pro menší sídla v severní části Chebské pánve, v širším okolí Františkových Lázní. Jádrem a dominantou obce je kostel, původně obklopený velkými usedlostmi. Menší zástavba vznikla především v dolní části. Přes narušení po druhé světové válce stále představuje poměrně významný celek mladší chebské lidové architektury. Dochovala zejména mohutná usedlost čp. 19. Po obvodu dvora stojí velký patrový klasicistní dům s kamennými římsami oken. Vesnice byla v minulosti navržena k prohlášení za památkovou zónu, k realizaci tohoto záměru ale nedošlo.

Přírodní poměry.

Obec leží v ploché až mírně svažité krajině severní části Chebské pánve. Geologické podloží tvoří písky, jíly, štěrkopísky vildštejnského souvrství třetihorního stáří. Okolní zemědělská krajina nemá výrazné morfologické prvky, výjimkou jsou rašeliniště v Národní přírodní rezervaci Soos, která svým jižním okrajem zasahují do severní části obce. Obcí protéká krátký bezejmenný potok, který se po soutoku s Doubským potokem vlévá asi po 1,5 km do Ohře.

Doprava.

Obcí prochází silnice III. třídy spojující Sokolov s Františkovými Lázněmi, u severního okraje obce je zastávka železniční trati Cheb – Luby u Chebu.

Obec Třebeň () se nachází v okrese Cheb v Karlovarském kraji, 6 km severně od Chebu. Žije zde obyvatel. Třebeň je členem Svazku obcí Kamenné Vrchy.

Třebeň est une commune du district de Cheb, dans la région de Karlovy Vary, en République tchèque. Sa population s'élevait à habitants en 2018.


Historie.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1284.

Územněsprávní začlenění.

Dějiny územněsprávního začleňování zahrnují období od roku 1850 do současnosti. V chronologickém přehledu je uvedena územně administrativní příslušnost obce v roce, kdy ke změně došlo:

Rok 1932.

Ve vsi Úžice "(355 obyvatel, katolický kostel)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 4 obchody s dobytkem, družstvo pro rozvod elektrické energie v Úžicích, hospodářské strojní družstvo, 2 hostince, kovář, krejčí, 4 obuvníci, 12 rolníků, 2 řezníci, 2 obchody se smíšeným zbožím, spořitelní a záložní spolek pro Úžice, trafika, 2 truhláři, družstvo pro zásobování vodou.  V obci Čekanov "(přísl. Talmberk, 207 obyvatel, samostatná obec se později stala součástí Úžic)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 4 hostince, mlýn, obuvník, řezník, 2 obchody s lahvovým pivem, 2 obchody se smíšeným zbožím, 2 trafiky.  Ve vsi Mělník "(120 obyvatel, samostatná ves se později stala součástí Úžic)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: hostinec, kolář, kovář, 5 rolníků.  V obci Radvanice "(přísl. Benátky, Nechyba, 408 obyvatel, samostatná obec se později stala součástí Úžic)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: cihelna, 3 hostince, kolář, kovář, kožišník, lihovar, 7 rolníků, 2 obchody se smíšeným zbožím, 3 trafiky, truhlář, velkostatek, zahradnictví.  V obci Smrk "(přísl. Františkov, Chrastná, 421 obyvatel, samostatná obec se později stala součástí Úžic)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: cihelna, 2 hostince, kolář, obchod s koňmi, mlýn, rolník, sadař, 2 řezníci, 6 obchodů se smíšeným zbožím, trafika, truhlář.

Okolní obce.

V nejbližším okolí Úžic se nacházejí tyto vsi a obce (řazeny od severu podle směru hodinových ručiček):

Doprava.

Dopravní síť  Veřejná doprava 2011

Obec Úžice () se nachází v okrese Kutná Hora ve Středočeském kraji, asi 25 km jihozápadně od Kutné Hory a 5 km východně od města Sázava. Žije v ní obyvatel. Součástí obce jsou i vesnice Benátky, Čekanov, Františkov, Chrastná, Karlovice, Mělník, Nechyba, Radvanice a Smrk. Obcí protéká Úžický potok.

Úžice est une commune du district de Kutná Hora, dans la région de Bohême-Centrale, en République tchèque. Sa population s'élevait à habitants en 2018.


Historie.

První světová válka.

Rumunská armáda se účastnila první světové války na straně Dohody, vstoupila do války 28. srpna 1916 vyhlášením války Rakousko–Uhersku. V té době byl náčelníkem generálního štábu Constantin Prezan. Rumuni měli početnou armádu, ale její výcvik nebyl dostatečný a materiální vybavení bylo zastaralé. Po vyhlášení války se Rumuni pokusili obsadit Sedmihradsko, ale byli odraženi, protože Spojenci neotevřeli balkánskou frontu tak, jak se zavázali spojeneckou smlouvou, a jih země (Valašsko) byl okupován vojsky Ústředních mocností. Král a vláda se přemístili do Jasů (Moldavsko). Po únorové revoluci v Rusku rumunská armáda zůstala jediným bojujícím spojencem Dohody na východní frontě a po reorganizaci během zimy 1916–17 odrazila ofenzivu vojsk Centrálních mocností a porazila německá a rakousko-uherská vojska vedena maršálem Mackensenem v srpnu 1917. Na konci války v roce 1918 Rumunsko provedlo mobilizaci a účastnilo se po boku Spojenců posledních bojů.

Meziválečné období.

Rumunsko mělo uzavřenou obrannou alianci s Polskem proti SSSR. Rumuni také byli od roku 1921 součástí Malé dohody spolu s Československem a Jugoslávií namířené proti Maďarsku. V rámci unifikace armád Malé dohody odebíralo Rumunsko zbraně z Československa. To se netýkalo letadel, Rumuni odmítli čs. typy a nakoupili letadla z jiných zemí. Ve 30. letech se Rumunsko stalo členem Balkánské dohody.

Druhá světová válka.

Rumunsko bojovalo spolu s nacistickým Německem proti Sovětskému svazu, po boku Němců bojovaly na východní frontě dvě rumunské armády. V roce 1944 bylo území Rumunska obsazeno Rudou armádou.  Po změně režimu se Rumunsko přidalo na stranu Spojenců a bojovalo po zbytek války spolu s Rudou armádou. Po jejím boku se jeho vojska probila přes Maďarsko a následně se dvě rumunské armády o síle téměř čtvrt milionu vojáků podílely na osvobození Československa, přičemž se ztrátami 66 495 mužů (z toho polovina padlých a nezvěstných) jim mezi osvobozovacími vojsky patří 2. místo, za Sověty. Rumuni se například zúčastnili bojů o Hodonín a okolí v roce 1945.

Poválečné období.

Od roku 1955 bylo Rumunsko součástí Varšavského paktu. Během invaze vojsk Varšavské smlouvy v roce 1968 se nezúčastnila útoku na ČSSR.

Současnost.

Rumunská armáda má v současnosti 90 000 profesionálně vycvičených vojáků, z nichž 75 000 je vojenský personál a 15 000 jsou civilisté. Z 90 000 vojáků je 60 000 aktivních, zatímco zbytek vojáků patří do armádních záloh. Rozpočet armády je asi 1,8 miliard eur (tj. asi 1,33 % rumunského HDP).  Od roku 2004 se Rumunsko účastní mise NATO v Afghánistánu.

Rumunská armáda () je jméno ozbrojených sil Rumunska. Rumunsko je od roku 2004 v NATO. Od roku 2007 je armáda plně profesionální. Dělí se na: pozemní síly, letectvo a námořnictvo.

Les forces armées roumaines se composent de trois branches : les "Forces terrestres", les Forces navales et les Forces aériennes.