Taxonomie.

Komba jižní patří do čeledi kombovití (Galagidae) a v ní do rodu "Galago". Byla považována za poddruh komby ušaté ("Galago senegalensis"), avšak biologie obou druhů je odlišná, a i proto došlo na základě studií z let 1987−1989 k osamostatnění. S kombou ušatou se ani nekříží. Druh komba jižní se dělí na dva poddruhy: Genetickou výbavu druhu tvoří běžný diploidní karyotyp 2n = 38 chromozomů.  Druh popsal Andrew Smith roku 1836, rodové jméno "Galago" je pojmenování od obyvatel Senegalu. Je známo několik synonym: "Galago australis", "Galago bradfieldi", "Galago conspicillatus", "Galago intontoi", "Galago mossambicus" a "Galago tumbolensis".

Výskyt.

Komba jižní žije ve velkém areálu v jižní Africe. Obývá oblast od Angoly až po Tanzanii, lze ji najít v severní Namibii, jihovýchodě Demokratické republiky Kongo, v Zambii, Zimbabwe, na severu Botswany a severovýchodě Jihoafrické republiky, v Malawi, východním Mosambiku a západní Tanzanii, přičemž možný výskyt ve Rwandě a Burundi nebyl potvrzen. Poddruh "Galago moholi moholi" obývá východní část areálu výskytu, zatímco "Galago moholi bradfieldi" žije v severní Namibii, Angole, na severu Botswany a západě Zambie.  Komba jižní se vyskytuje do nadmořské výšky 1500 m n. m. Žije v polosuchých oblastech, například savanových lesích, kde preferuje porosty akácií, ale také v lesích galeriových, mopanových, v porostech s dominancí druhu "Baikiaea plurijuga" a dalších. Přizpůsobila se i lidskému osídlení, když v blízkosti lidí žije v zahradách a spí v budovách.

Popis.

Komba jižní je středně velký druh komby o velikosti malé veverky, která měří bez ocasu 8,8 až 20,5 cm, dlouhý ocas dosahuje velikosti 11,3 až 27,9 cm. Samice váží 142 až 229 g, hmotnost větších samců činí 160 až 255 g; u druhu je v tomto směru vyvinut pohlavní dimorfismus, jinak jsou pohlaví podobná. Zadní končetiny jsou delší než přední, ukazovák je široce oddělen od ostatních prstů a slouží k lepšímu úchopu. Hlava je zaoblená s krátkým čenichem a komba ji může otočit až o 180°. Uši, přičemž jedno měří 2,3 až 5 cm, patří poměrem k tělu k největším mezi primáty, komby s nimi mohou pohybovat nezávisle na sobě. Oči jsou velké a oranžové, dobře přizpůsobené nočnímu životu. Na sítnici mají komby reflexní vrstvu "tapetum lucidum".  Srst je hustá, záda mají zbarvení světlešedé až šedohnědé, spodní strana těla je světlejší se žlutým odstínem. Ocas mívá podobnou barvu jako záda, ale jeho konec bývá tmavší. Hlava má tmavošedé zbarvení s černou srstí diamantového tvaru okolo očí. Oba poddruhy se liší ve zbarvení končetin a spodní části těla; "G. m. moholi" má jejich vnější stranu zbarvenou šedohnědě až světlehnědě se žlutými odstíny a spodek těla zabarven žlutě, "G. m. bradfieldi" má vnitřní zbarvení končetin světlešedé, chybí žluté zbarvení nebo je nevýrazné, na břiše je barva spíše bílá se žlutým nádechem.  Komby jižní se velmi podobají kombám ušatým, oba druhy dosahují i podobné velikosti. Lze je nicméně odlišit například na základě anatomie dlaní nebo penisu. Záměna může nastat rovněž s kombou Grantovou ("Paragalago granti") či kombou udzungwaskou ("Galagoides zanzibaricus udzungwensis"), jež má kratší uši.

Chování.

Denní režim.

Komba jižní žije na stromech. Je nočním zvířetem, ve dne spí v rozsochách stromů, stromových dutinách nebo v hnízdech vytvořených z větviček a listů, například ze škumpy a grevie. V Balovale v Zambii hnízda ležela nejčastěji ve výšce 3 až 8 m, v lokalitách s chladnějším počasím byla v prosluněnějších oblastech. Při spánku si komba složí uši podél hlavy. Probouzí se po setmění a nejprve se očistí. Většinu noci tráví hledáním potravy. Pomocí svých dlouhých končetin může přeskakovat mezi stromy až do vzdálenosti pěti metrů, přičemž ocasem usměrňuje směr skoku, často se také na další stromy přesouvá po zemi rychlými skoky po dvou nohách. Noční aktivitu prokládá odpočinkem.

Hierarchie a komunikace.

Samice komb jižních jsou filopatrické (věrné svému domovskému území), zatímco samci opouštějí teritorium před dosažením pohlavní dospělosti. Počet samců v populaci převyšuje počet samic. Komby jižní spí během dne ve skupinách o 2−7 jedincích. Tyto skupiny se v noci rozdělí a jednotlivé komby se pohybují samostatně (asi 70 % času). Několik hodin tráví hrou. Území samců má rozlohu asi 11 ha a protíná několik území samic, jejichž velikost teritoria činí asi 6,7 ha. Druh je společenský a nepříliš teritoriální. Boji se vyhýbá, případně ustoupí na základě zjištění věku či pohlaví protivníka, pokud však k nějaké interakci dojde, trvá obvykle krátce a poražený jedinec se s úzkostnými zvuky stáhne. Agresivitu projevují komby především na hranici teritorií.  Na delší vzdálenosti spolu komby komunikují hlasitým voláním připomínajícím dětský pláč, jež může sloužit také k vymezování teritoria či jako výstraha před blížícím se nebezpečím. Zvláště dominantní samci si pak natírají močí končetiny, jejichž pomocí poté zanechávají pachové stopy; je však také možné, že toto chování slouží k lepšímu uchopení větve.

Potrava.

Komba jižní konzumuje například kobylky, termity, motýly či brouky; bezobratlí tvoří podle studií Beardera & Martina 52 % jídelníčku. Po létající kořisti komba skočí a uchopí ji rukama. Oblíbenou potravou jsou také exsudáty akácií, hlavně z akácie dlouhotrnné ("Acacia karroo"), akácie zkroucené ("Acacia tortilis") a akácie arabské ("Acacia nilotica"), které tvoří dle studie Beardera & Martina zbylých 48 % konzumované potravy. Z této stravy pomáhá kombám získat živiny specializovaný zažívací systém. Na akácie spoléhají komby jižní především v chladných obdobích, kdy je hmyzu nedostatek. Ovoce nekonzumují vůbec. Komba jižní nepije a tekutiny získává z potravy.

Rozmnožování.

Rozmnožování probíhá dvakrát do roka. Estrální cyklus je krátký (1−3 dny), na začátku říje samice vytvářejí vaginální sekret. V období estrálního cyklu samic jsou samci těžší a zvětšuje se jim objem varlat. Rovněž také začínají rozšiřovat své teritorium. Komby jižní jsou polygamní, přičemž větší dominantní samci se opakovaně páří s několika samicemi, což jim zajišťuje větší pravděpodobnost zplození potomků, na rozdíl od samců mladších, kteří spíše využívají příležitosti ke spáření. Samotný akt kopulace trvá až 50 minut. Za 121 až 124 dnů se samici mezi lednem a únorem či zářím a listopadem do předem připraveného hnízda narodí jedno až (častěji) dvě mláďata. Po narození jsou pokryta srstí, mají otevřené oči a asi za půl hodiny se již umí v hnízdě pohybovat. Za pět dní mláďata dosahují hmotnosti okolo 12 g a za deset dní již váží 33 g. Mláďata přivolávají matku pomocí vysokofrekvenčních zvuků, přičemž užívají tři různé typy zvuků podle stupně úzkosti. Hnízdo opustí po desátém či jedenáctém dni života. Potravu si shánějí sama již asi ve čtyřech týdnech, avšak na matce jsou závislá asi až do 11. týdne; za tuto dobu jsou také odstavena od mateřského mléka. Samci se do výchovy nezapojují. Pohlavní dospělosti dosahují podle studie Doyla z roku 1979 samice asi za 200 dní a samci asi za 326 dní. Maximální zaznamenaný věk je 16,6 let. Zvláště úmrtnost mláďat je ale vysoká a může ve volné přírodě činit až 55 %.

Predátoři a parazité.

Mezi predátory komb jižních patří hadi, sovy, například výr africký ("Bubo africanus") nebo orli. Loví je rovněž velcí plazi (zaznamenána byla predace od poddruhu varana bělohrdlého "Varanus albigularis albigularis"), promykovití, cibetkovití, kočky či šakali. Komby se na nebezpečí upozorňují pomocí výstražného volání a v případě ohrožení prchají skoky. V bezměsíčných nocích se predaci vyhýbají ukrýváním v hustém stromoví. Častými parazity komb jižních jsou vši a klíšťata.

Vztah s lidmi.

Druh je ve své domovině široce rozšířen a nebyly zjištěny významné hrozby, které by jej ohrožovaly. Navíc jej lze najít v řadě chráněných oblastí, proto jej Mezinárodní svaz ochrany přírody (IUCN) hodnotí jako málo dotčený. Komba jižní je zapsána na Úmluvu o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a rostlin, příloha II; obchodování je na mezinárodní úrovni omezeno a podřízeno dozoru.

Chov v zoo.

Chov komb je velmi raritní záležitostí. V Evropě se jedná jen o pět zoo v rámci Evropské asociace zoologických zahrad a akvárií (EAZA). Mimo Evropu pak jde o dalších pouhých šest zařízení. V Evropě chová tento druh zoo Faunia v Madridu, zoo v Londýně, zoo v dánském městě Nykøbing Mors a také dvě české zoo.  V Česku chová komby jižní Zoo Praha (od 2014) a Zoo Jihlava (od 2015).

Chov v Zoo Praha.

V Zoo Praha jsou komby jižní od roku 2014, kdy byly dovezeny ze zoologické zahrady v Bronxu. O rok později se zde narodila první mláďata, což znamenalo český prvoodchov. Do roku 2017 podařilo odchovat 10 mláďat. Ke konci roku 2017 bylo v Praze chováno 11 jedinců. V průběhu roku 2018 se narodila a byla odchována čtyři mláďata. Ke konci roku 2018 bylo chováno 14 jedinců. V březnu a následně také v květnu 2019 přišlo na svět další mládě. Mládě od jedné samice bylo evidováno v březnu 2020 a 1. dubna 2020 přišla na svět dvojčata od druhé samice.  Zoo Praha vedla evropskou plemennou knihu pro tento druh, která byla překlasifikována na monitoring druhu v rámci Evropské asociace zoologických zahrad a akvárií (EAZA).

Komba jižní ("Galago moholi") je druh primáta z čeledi kombovití (Galagidae) a rodu "Galago". Původně sice byla považována za poddruh komby ušaté ("Galago senegalensis"), došlo ale k jejímu osamostatnění. Vyskytuje se v polosuchých oblastech jižní Afriky.

Galago moholi est une espèce de primate strepsirrhinien du genre "Galago". On le rencontre dans les forêts tropicales de l'Angola, au Botswana, au Burundi, en République démocratique du Congo, au Malawi, au Mozambique, en Namibie, au Rwanda, en Afrique du Sud, au Swaziland, en Tanzanie, en Zambie, et au Zimbabwe.


Původ jména.

Elon Musk, výkonný a technický ředitel SpaceX, prohlásil, že rakety Falcon jsou pojmenovány po lodi "Millennium Falcon" ze světa Star Wars.

Používané.

Falcon 9 Block 5.

Falcon 9 Block 5 je poslední vývojový stupeň rakety Falcon 9 FT, která vznikla aktualizací rakety Falcon 9 v1.1. Falcon 9 Block 5 poprvé letěl 11. května 2018 při misi Bangabandhu-1 z Mysu Canaveral z rampy LC-39A. Používá podchlazenější palivo, což umožňuje natankovat více paliva do stejně velkých nádrží. Block 5 využívá získaných zkušeností s přistáváním a znovupoužitím prvních stupňů a měl by tak umožňovat relativně snadnou desetinásobnou znovupoužitelnost. Jsou používána titanová roštová kormidla, která jsou odolnější vůči vyšším teplotám.

Falcon Heavy.

Falcon Heavy je v současnosti nosná raketa s největší nosností na nízkou orbitu Země od posledního startu Saturnu V, se schopností dopravit téměř šedesát tun na nízkou orbitu Země, až šestnáct tun na translunární dráhu a až čtrnáct tun na přechodovou dráhu k Marsu. První start proběhl 6. února 2018, kdy byl vynesen elektromobil Tesla Roadster na oběžnou dráhu kolem Slunce. Základem jsou tři první stupně vycházející z kosntrukce Falconu 9. Centrální stupeň i urychlovací bloky po stranách jsou navrženy tak, aby byly schopny automaticky vertikálně přistát. Urychlovací bloky jsou jen upravené první stupně Falconu 9 a přistávají na peninských plochách LZ-1 a LZ-2. Centrální stupeň má pevnější konstrukci, než Falcon 9 a zatím vždy přistával na autonomní přistávací plošině ASDS.

Vyřazené.

Falcon 1.

Falcon 1 byla dvoustupňová raketa na kapalný pohon. Po předchozích třech neúspěšných startech se čtvrtý let rakety 28. září 2008 podařil a raketa úspěšně dosáhla nízké oběžné dráhy kolem Země. Raketa byla na tuto dráhu schopna vynést až 670 kg nákladu. Při svém 5. startu, dne 14. července 2009, se stala historicky 1. zcela soukromě financovanou kosmickou raketou, která zdárně vynesla na oběžnou dráhu Země umělou družici - RazakSAT o hmotnosti 180 kg. U rakety byla plánována znovupoužitelnost prvního stupně díky jeho přistání na padácích. V reálném provozu se ho však zachránit nikdy nepodařilo. Falcon 1 posloužil zejména jako vývojový předstupeň pro mohutnější nosič Falcon 9.

Falcon 1e.

Falcon 1e byl navrhován jako modernizace Falconu 1. Falcon 1e by měl větší první stupeň s vyšším tahem motorů, aktualizovaný motor druhého stupně, větší nosnost a aerodynamický kryt. Byla také plánována jeho částečná znovupoužitelnost. První start byl plánován na polovinu roku 2011, ale Falcon 1e byl zrušen ještě před prvním letem, SpaceX uvedlo, že po takovémto nosiči není dostatečná poprávka.

Falcon 9 v1.0.

Falcon 9 v1.0 byla první verze rakety Falcon 9. První let přišel 4. června 2010 a byl úspěšný. Raketa Falcon 9 v1.0 následně vynesla čtyři nákladní lodě Dragon. Jeden let byl zkušební, druhý demonstrační a další dva už vezly zásoby pro Mezinárodní vesmírnou stanici v rámci kontraktu CRS s NASA.  Dvoustupňová raketa byla poháněna motory Merlin. Motory spalují kapalný kyslík a letecký petrolej. Nosnost byla 10 450 kg na nízkou oběžnou dráhu a 4 540 kg na přechodovou dráhu ke geostacionární.

Falcon 9 v1.1.

Falcon 9 v1.1 byla druhá verze rakety Falcon 9. Raketa byla vyvinuta v letech 2011-2013, první start proběhl v září 2013 a poslední v lednu 2016. Verze 1.1 nahradila verzi 1.0 v zásobovacích letech CRS k ISS. Falcon 9 v1.1 byl významným zlepšením Falconu 9 v1.0, přičemž tah i hmotnost vzrostly o 60 %. První let verze 1.1 proběhl 29. září 2013 při vynášení satelitu CASSIOPE.  Falcon 9 v1.1 byl průkopníkem v rozvoji znovupoužitelných raket. SpaceX začala u této verze testovat možnosti návratu prvního stupně. Začala nejdříve s pokusy o přistání na vodní hladinu. Po zvládnutí této fáze začala s pokusy o přistání na autonomní plošinu ASDS umístěnou na moři. Tyto pokusy ale nedopadly úspěšně.

Grasshopper.

Grasshopper a Falcon 9 Reusable Development Vehicles (F9R Dev) byly experimentální technologické demonstrátory opakovaně použitelné rakety, které prováděly vertikální starty a přistání. Vyrobeny byly dva prototypy a oba byly testovány za letu.  Grasshoper byl představen v roce 2011 a v roce 2012 začalo testování vznášení se a přistávání v malých výškách a malých rychlostech. Původní Grasshopper byl 32 metrů vysoký a v letech 2012 a 2013 vykonal osm úspěšných zkušebních letů. Druhá verze Grasshopperu byl větší a schopnější prototyp známý pod označením Falcon 9 Reusable Development Vehicle (F9R Dev, také jako F9R Dev1), který vznikl na základěFalconu 9 v1.1. Ten byl testován ve vyšších nadmořských výškách a nadzvukových rychlostech a stejně jako předchozí verze i v malých výškách. F9R Dev1 byl postaven v letech 2013-2014 a jeho první testovací let v malé výšce proběhl 17. dubna 2014. Dne 22. srpna 2014 došlo při testování v McGregoru k nehodě a prototyp byl zničen.

Zrušené.

Falcon 5.

Falcon 5 byl návrh dvoustupňové, částečně znovupoužitelné orbitální rakety. Označení Falcon 5 znamenalo, že by měla 5 motorů Merlin. Nosnost by byla 4 200 kg na nízkou oběžnou dráhu. Místo této rakety byla dána přednost většímu a silnějšímu Falconu 9.

Falcon 9 Air.

Falcon 9 Air byl návrh vícestupňové orbitální rakety vypouštěné ze vzduchu. Tuto myšlenku v letech 2011 a 2012 rozvíjela SpaceX společně se Stratolaunch Systems. Upravená raketa Falcon 9, která by měla jen čtyři motory Merlin, měla startovat z letadla s největším rozpětím křídel na světě, které by vyrobila Stratolaunch. Nosnost na nízkou oběžnou dráhu Země byla odhadována na 6100 kg.

Rakety Falcon jsou americké víceúčelové raketové nosiče vyvinuté a provozované společností SpaceX. Tato skupina raket zahrnuje Falcon 1, testovací rakety, Falcon 9 a Falcon Heavy. První úspěšný let Falconu 1 proběhl 28. září 2008 po několika neúspěšných pokusech. Větší raketa Falcon 9 vzlétla úspěšně hned napoprvé 4. června 2010. Falcon 9 byl od začátku plánován jako částečně znovupoužitelný. První úspěšné přistání přišlo až s verzí Falcon 9 v1.2 FT v prosinci 2015. Vývoj raket Falcon prakticky skončil v roce 2018, kdy 11. května odstartoval první exemplář Falconu 9 Block 5. K prvnímu startu Falconu Heavy došlo 6. února 2018.

Falcon est le nom générique d'une famille de lanceurs civils américains développés par SpaceX. Les lanceurs de cette famille comprennent les Falcon 1, Falcon 9 et Falcon Heavy.


Zákony týkající se stejnopohlavní sexuální aktivity.

Podle článku 629 trestního zákona je mužský i ženský stejnopohlavní sexuální styk v Etiopii ilegální. Kdo vykoná soulož s osobou téhož pohlaví, nebo jiný akt hrubé obscénnosti, bude potrestán v souladu s článkem 630 odnětím svobody v délce trvání jednoho roku, anebo v závažnějších případech přísnějším trestem v maximální délce trvání patnácti let. Etiopské zákony chápou skutkovou podstatu trestného činu soulože s osobou téhož pohlaví jako agresi vůči oběti. Následkem tohoto jsou přísnější tresty pro "agresory" a sebevražedné tendence "obětí" připisované zahanbení, ztrátě cti a jiným příčinám.  Tradiniční přístupy k genderu a sexualitě v etiopské společnosti stále přetrvávají. Valná většina místních považuje homosexualitu za volbu, nikoli za vrozenou orientaci. Jako důvod uvádějí její import ze západu, kterému se musí upěnlivě bránit, a jehož legitimizaci nesmí za žádnou cenu dopustit. Podle Pew Global Attitudes Project řeklo 97 % sledovaných Etiopanů, že by společnost měla proti homosexualitě aktivně bojovat. Z hlediska zkoumaných zemí se po Mali jedná o druhý nejhorší výsledek  Dr. Seyoum Antonyios, prezident Unie pro život ("United for Life") a vlivný aktivista zorganizoval v r. 2013 celonárodní konferenci, jíž se zúčastnilo mnoho politiků a náboženských představitelů. Během ní argumentoval slovy, že homosexualita je důsledekm hlubokého psychologického traumatu často způsobeném násilí nebo jinou formou sociální krize.  V prosinci 2008 přijalo minimálně tucet etiopských duchovních (včetně představitelů muslimů, pravoslavných, protestantských a katolických církví) rezoluci proti homosexualitě požadující po zákonodárcích včlenění zákazu homosexuální aktivity do ústavy. Mezi nimi byl i známý katolický arcibiskup Berhaneyesus Demerew Souraphiel  Homosexualitu rovněž shledali jako příčinu nárustů sexuálních útoků a na děti a mladé chlapce. Abune Paulos, patrircha Etiopské pravoslavné církve řekl: "Něco takového je v naší zemi neprosto nepřípustného. Každý národ, který ctí tradiční biblické hodnoty, musí toto velmi tvrdě odsoudit. Každý, kdo se v takových aktech angažuje, se tímto degraduje na úroveň zvířat. My to odmítáme. Oni (homosexuálové) zasluhují resocializaci a jejich akty zavržení. A my jsme povinni je podrobit lekci."

Vyhodnocení.

Zpráva Ministerstva zahraničí Spojených států amerických z r. 2011 shledává, že:

Homosexuální historie v Etiopii.

Při cestách po Etiopii ve 20. letech minulého století se Bieber setkal s několika případy uranismu mezi domorodci a poznamenal, že: ""Sodomie rozhodně není ničím, co by se do Hararska dostalo zvenčí. Není typická pouze pro Albeit, ale objevuje se i u Galska a Somálska."" Rovněž poznamenal, že vzájemná masturbace mezi oběma pohlavími a všemi věkovými skupinami není u všech třech domorodých kmenů ničím výjimečným. Zejména u Hararů byl uranismus nejvíce praktikován mezi dospělými muži a chlapci. O homosexuálních aktech se podrobněji zmiňoval Gamst, zejméně u ovčáků z drávidských jazykových skupin centrální Etiopie.  Mezi amharskými rolníky zaznamenal Messing (lépe-akceptované) mužské transvetitiy, na které se pohlíželo jako na "Boží omyl". "Wändarwäräd" (literárně "muž-žena") s viditelnými mužskými sexuálními charakteristiky, jejich tělesná struktura byla lidově považovaná za defektní.  U malského lidu jižní Etiopie zdokumentoval Donald Donham ""malou početnou skupinu mužů vystupujících v ženských rolích. Tito muži se oblékali jako ženy, chovali jako ženy, starali o domácnost a měli i sexuální vztahy s muži."" Nelze z těchto dat jasně vyčíst, odkdy téměř celý etiopský lid začal vnímat homosexualitu jako společensky neakceptovatelnou životní volbu.

Lesby, gayové, bisexuálové a translidé (LGBT+) se v Etiopii setkávají s právními komplikacemi neznámými pro většinové obyvatelstvo. Mužská i ženská stejnopohlavní sexuální aktivita je v zemi trestná. Podle průzkumu Pew Global Attitudes považuje 97 % Etiopanů homosexualitu za životní styl, který je společensky neakceptovatelný, což je z hlediska 45 zkoumaných zemí druhá největší míra despektu.

Les droits des personnes lesbiennes, gays, bisexuelles et transgenres (LGBT) ne sont pas reconnus en Éthiopie. Toute pratique homosexuelle est considérée par la loi éthiopienne comme un crime.


Geografie.

Belfast Lough vybíhá do vnitrozemí ze severní části Irského moře v místech, kde Severní průliv ("North Channel") mezi Irskem a Skotskem dosahuje šířky zhruba jen 35 km. Severní břehy zátoky leží na území hrabství Antrim, jižní pak v hrabství Down. Ve vnitřní části zátoky se vyskytují říční nánosy, ve vnější východní části je dno a pobřeží skalnaté s malými písečnými plážemi. Ústí zátoky ohraničují body "Orlock Point" a "Blackhead".  Největším městem v oblasti zátoky je severoirská metropole Belfast v nejzápadnější části Belfast Lough. V těchto místech do zátoky ústí řeka Lagan, která pramení na svazích hory Slieve Croob v hrabství Down a se svou délkou 86 km je největší řekou v Severním Irsku. Dalšími významnými městy na březích zátoky jsou Newtonabbey, Carrickfergus a Bangor. U vjezdu do zátoky se na severním břehu nachází městečko Whitehead, na jihu pak to je malý přístav Gloomsport, ležící na severním pobřeží poloostrova Ards.  Sídla na obou březích zátoky spojují železniční tratě. Na severu to je železniční trať, která vede z Belfastu do přístavu Larne, odkud existuje spojení lodními trajekty do skotského Stranraeru. Po jižním břehu zátoky vede železniční trať a souběžná silnice z Belfastu přes Holywood a Helen ́s Bay do Bangoru.

Pojmenování zátoky.

Irské pojmenování zátoky souvisí se historickým jménem řeky Lagan, která byla irsky nazývána "Lao". Irský název "Loch Lao" se pak objevoval v poangličtěné verzi jako "Loch Lee". Do 17. století, než Belfast zastínil svým významem historicky mnohem starší Carrickfergus, bývala zátoka anglicky označována jako "Carrickfergus Bay" (například na mapách Ulsteru ze 16. století), v ulsterské skotštině jako "Bilfawst Loch "nebo "Craigfergus Loch".

Historie.

Jméno zátoky se poprvé objevuje v geografických spisech Klaudia Ptolemaia ve 2. století n. l. jako "Logia", což byla nejstarší podoba výrazu, značícího slovo "tele" nebo "jalovice" ("lóeg" ve staré irštině a "lao" v irštině moderní). V irských pramenech se stabilně po staletí objevuje název zátoky "Loch Lao", respektive již před rokem 272 jako "Loch Laigh" v Tigernachových análech, což bezprostředně souvisí s nejstarším irským pojmenování řeky Lagan jako "Lao", t. j. "Tele".  Během staletí od raného středověku až po 17. století se v oblasti zátoky odehrály četné válečné události a bitvy, související s irskou historií, m. j. například bitva u Carrickfergusu v roce 1689, v níž se střetly síly Viléma III. Oranžského, vedené maršálem Frederickem Schombergem, s vojskem katolického krále Jakuba II. Zátoka poté sloužila jako základna wiliamitského loďstva v období před rozhodující bitvou na řece Boyne. Ve 20. století v době druhé světové války byly v sídlech kolem zátoky základny spojeneckých vojsk a v některých místech, jako např. v Carrickfergusu, byli internováni italští a němečtí váleční zajatci.  Na počátku 20. století byly v loděnicích Harland & Wolff v Belfastu, která se nachází v ústí řeky Lagan do zátoky Belfast Lough, postaveny tři největší zaoceánské parníky společnosti White Star Line. Jednalo se o lodě RMS Olympic (dokončena v r. 1911), RMS Titanic (1912) a HMHS Britannic (1914). Trup Titanicu byl zde spuštěn na vodu 3. května 1911. Po dokončení a řadě zatěžkávacích zkoušek vyplula v noci z 2. na 3. dubna 1912 tato ve své době největší loď světa přes zátoku Belfast Lough do anglického Southamptonu a posléze na svou osudovou cestu přes Atlantik.

Ochrana přírody.

Západní část zátoky s mělčinami a lagunami v oblasti belfastského přístavu a letiště ("George Best Belfast City Airport") je chráněna jako ptačí rezervace. Vyskytují se zde a hnízdí četné chráněné druhy, jako je například vodouš rudonohý z podřádu bahňáků, břehouš černoocasý, břehouš rudý, husice liščí, koliha velká, jespák obecný, jespák mořský, kameňáček pestrý nebo ústřičník velký. Předmětem ochrany je též mořský plž "Crepidula fornicata" "Lamarck". Tato vnitřní část zátoky byla zaregistrována jako oblast zvláštního vědeckého významu (Area of special scientific interest – ASSI) již v roce 1987. Oblast o rozloze 432,14 ha mezi 54° 38′ severní šířky a 5° 54′ západní délky byla zapsána 5. srpna 1998 na seznam chráněných mokřadů podle Ramsarské úmluvy.

Belfast Lough (irsky "Loch Lao", resp. "Loch Laoigh" nebo "Loch Laigh") je velká mořská zátoka na východním pobřeží Irska. Z politicko-administrativního hlediska se nachází na území historické provincie Ulster v Severním Irsku ve Spojeném království.

Belfast Lough (irlandais : "Loch Lao") est une anse en Irlande du Nord, près de Belfast. Les villes y étant situées sont, Belfast, Bangor et Carrickfergus. Un de ses affluents est la Lagan..


Původ názvu.

Uvádí se, že jméno hradu a města pochází pravděpodobně z irského výrazu "áth Truim", znamenajícího "brod u starých stromů", neboť v těchto místech byl odpradávna důležitý brod přes řeku Boyne.

Historie.

Založení hradu.

Hrad Trim byl správním centrem středověkého panství Meath ("Lordship of" "Meath"), které bylo jedním z nových administrativních území v Irsku, zřízených anglickým králem Jindřichem II.. Toto území zhruba odpovídalo původnímu irskému království Meath (ve staré irštině "Mide", což znamená "Střed"). Pánem tohoto správního celku se jako "Lord of Meath" stal v roce 1172 normanský rytíř Hugh de Lacy.  Hugh de Lacy nechal na návrší nad řekou Boyne vybudovat rozlehlý hrad, z větší části ze dřeva, obklopený dvěma řadami palisád a hlubokým příkopem. Když v roce 1173 Hugh de Lacy odcestoval do Francie, aby se připojil k francouzskému králi, jmenoval správcem hradu Hugha Tyrrela, svého spolubojovníka a dalšího představitele normanské invaze do Irska. V té době se na nový normanský hrad rozhodl zaútočit poslední z irských velkých králů Ruadrí Ua Conchobair. Irové hrad dobyli a vypálili. Vzápětí však byli Irové nuceni ustoupit a Normané postupně obnovili své sídlo. Po Hughovi de Lacym se výstavby ujal jeho nejstarší syn Walter, který rozlehlý kamenný hrad dokončil v roce 1224.

Hlavní části hradu.

Ústředním objektem hradu je mohutná třípatrová obranná a obytná věž - donjon, vybudovaná na unikátním půdorysu v podobě kříže. Zdi donjonu jsou tři metry silné. Hradby (kurtiny) vznikly postupně ve třech etapách. Jako první byly v 70. letech 12. století vybudovány hradby a Trimská brána ("Trim Gate") na severní a západní straně. Na přelomu 12. a 13. století vznikla Dublinská brána ("Dublin Gate") a nakonec během prvních dvou dekád 13. století byly postaveny hradby s kruhovými baštami na jižní straně.

14. - 21. století.

V druhé polovině 14. století za vlády Richarda II. hrad přešel do vlastnictví anglické koruny a do 15. století zde byla královská mincovna. Objekt sloužil podle potřeby též jako vězení. V roce 1649 byl hrad Trim silně poškozen vojsky Olivera Cromwella. Po těchto událostech se hrad a přilehlé panství staly majetkem rodu Wellingtonů. Jako poslední z onoho rodu byl majitelem hradu Trim Arthur Wellesley, 1. vévoda z Wellingtonu. V roce 1993 převzal hrad irský stát od posledních majitelů z rodu Plunkettů. Po provedení archeologického průzkumu a zabezpečovacích prací byl hrad Trim v roce 2000 zpřístupněn veřejnosti.

Dostupnost.

Hrad Trim je přístupný denně od dubna do konce října, v zimních měsících pak pouze o víkendech. Vstup je zpoplatněný.

Hrad Trim (irsky "Caisleán Bhaile Atha Troim") je největší normanský hrad v Irsku. Hradní areál se rozkládá na ploše 30 000 m2 na břehu řeky Boyne ve městě Trim v hrabství Meath

Le château de Trim (en anglais "Trim Castle", en irlandais "Caisleán Bhaile Atha Troim"), est situé à Trim, dans le comté de Meath, sur les rives du fleuve Boyne. Il s’étend sur une surface de, ce qui en fait le plus grand château d’Irlande et le plus important complexe d’architecture normande en Europe. Il a été fondé par Hugues de Lacy, lord de Meath.


Život.

Narodil se v Chicagu, ale vyrůstal ve Wauwatose. Jeho rodiče Lisa a Michael Scahill byli sociální aktivisté. Maturoval v roce 1992.

Novinářská kariéra.

V roce 1998 začal pracovat pro "Democracy Now!". Se svou kolegyní Amy Goodmanovou dostal cenu George Polka za vydaný dokument "Drilling and Killing: Chevron and Nigeria’s Oil Dictatorship", který vyšetřuje roli Chevron Corporation v zabití dvou nigerijských environmentálních aktivistů.  Téhož roku kvůli reportáži pro "Democracy Now!" a "Pacifica rádio" vycestoval do Iráku. Reportáž byla o dopadu ekonomických sankcí na Irák a o No-Fly Zone. Článek v AlterNet popisuje Jeremy Scahilla, jako progresivního novináře.  V říjnu 2013 se připojil k reportérům Lauře Poitras a Glennu Greenwaldu, aby společně založili on-line investigativní zpravodajskou organizaci "First Look Media". Projekt "The Intercept", jehož je součástí, byl spuštěn 10. února 2014.

Profese.

Konflikt v Kosovu.

V roce 1999 přinášel živé reportáže z Bělehradu a Kosova o konfliktu v Kosovu. Ve článku pro "International Socialist Rewie" obžaloval Scahill Spojené Národy a jejich mise v Kosovu, protože jsou prý spoluviníci albánských zvěrstev proti Srbům.

Válka proti terorismu.

Mezi lety 2001 a 2003 přinášel reportáže pro "Democracy Now!" a další informace z Bagdádu.  Pracoval jako reportér v Afghánistánu, Iráku, Somálsku a Jemenu. Je pravidelným hostem v pořadu "The Rachel Maddow Show" a "Real Time with Bill Maher". Také se objevil v televizích "ABC World News", "CBS Evening News", "NBC Nightly News", "The Daily Show", "CNN", "The NewsHour", "MSNBC". Psal pro noviny "The Times", "Sunday Telegraph", "BBC", "The Indypendent", "The Los Angeles Times", "Socialist Worker", "The Guardian", "The Progressive" a "In These Times". Dále publikoval na webových stránkách "Alternet" a "CounterPunch".

Blackwater.

Byl kritikem soukromých vojenských kontraktorů, známých pod jménem Blackwater.  Jeho první kniha "Blackwater: The Rise of the World’s Most Powerful Mercenary Army" byla důkladně zpracována a aktualizována, aby zahrnovala i masakr na Nisour Square. Kniha obdržela mnoho cen.

Špinavé války.

Jeho kniha "Dirty Wars: The World Is a Battlefield" byla vydána 23. dubna 2013 nakladatelstvím Nation Books. Hlavním motivem knihy je Obamova a Bushova doktrína „"svět je bitevním polem"“ a spoléhání se na rakety a útoky dronů. Převážnou část tvoří tajné operace a cílené zabíjení podezřelých teroristů.

Jeremy Scahill (* 18. října 1974, Chicago) je americký investigativní novinář a spisovatel. Je jedním ze zakladatelů online zpravodajského serveru "The Intercept" a autor knihy "Blackwater: The Rise of the World’s Most Powerful Mercenary Army", za kterou dostal cenu George Polka. Dne 23. dubna 2013 vydal knihu "Dirty Wars: The World Is a Battlefield" s nakladatelstvím Nation Books. V červnu téhož roku byl vydán stejnojmenný dokument. V roce 2013 měl premiéru na filmovém festivalu Sundance. Scahill je členem The Nation Institute a vydává pravidelný podcast zvaný "Intercepted".

Jeremy Scahill (né le ) est un écrivain et journaliste d'investigation américain. Il est notamment correspondant pour le programme télé et radio Democracy Now! Il est l'auteur de "Blackwater. L'ascension de l'armée privée la plus puissante du monde".


Ideologie.

Jedna z prvních inicializací Silk Road se objevila na LinkedIn profilu Rosse Ulbrichta:„Nyní se mé cíle změnily. Chci použít ekonomickou teorii, jako nástroj ke zničení nátlaku a agrese proti lidským bytostem.“„A proto vytvořím ekonomickou simulaci, aby lidé měli osobní zkušenost s tím, jak by vypadal život ve světě bez systematického používání síly.“Toto tržiště, stejně jako mnoho jiných, funguje na principu escrow. Tímto se však stává nejslabším článkem celé stránky sám administrátor, který může podniknout tzv. exit scam (= ukradne peníze všem uživatelů a stránku zruší).  Fungování darknet marketů oslabilo funkci mafie. Nedochází k drogovému násilí, protože nakupující nakoupí anonymně a nemusí do kontaktu s dealerem.„Válka proti drogám je symptomem většího problému a tímto problémem je stát.“

Historie.

Fungování Silk Road.

Silk Road byl založen v únoru 2011. Jméno „Silk Road“ bylo vytvořeno podle historické obchodní cesty mezi Evropou, Indií, Čínou a dalšími zeměmi. Silk Road byla vedena člověkem pod pseudonymem „Dread Pirate Roberts“ (pseudonym podle fiktivní postavy z románu The Princess Bride). DPR byl známý svými libertariánskými názory a kritikou všech regulací. Další dva administrátoři byli známí pod pseudonymy Variety Jones a Smedley.  V červnu 2011 byl publikovaný článek o této stránce, která vedl ke zvýšení návštěvnosti stránky. Poté, co se stránka dostala do povědomí, senátor Charles Schumer požádal federální orgány (FBI, DEA a Ministerstvo spravedlnosti USA), aby stránku zavřely.  V únoru 2013 byl zatčen australský dealer kokainu a MDMA, který se tak stal první osobou, usvědčenou ze zločinu, spojenou se Silk Road, když mu byl zabaven počítač se všemi daty. V prosinci 2013 byl odsouzen do vězení na dva roky a čtyři měsíce muž z Nového Zélandu, který si ze Silk Road objednal 15 gramů metamfetaminu.  V květnu 2013 byl na Silk Road proveden krátkodobý DDoS útok. Dne 23. června 2013 uvedla DEA, že zabavila 11.02 bitcoinu, pravděpodobně za použitím honeypotu.

Zadržení a soudní proces Rosse Ulbrichta.

Ross Ulbricht byl obviněn FBI, že je zakladatelem a majitelem Silk Road a je to osoba ukrytá pod pseudonymem „Dread Pirate Roberts“ (DPR). Byl zatčen 2. října 2013 v sanfranciské knihovně.  Byl obžalován z praní špinavých peněz, počítačového hackerství, spiknutí za účelem prodeje narkotik a z pokusu o zabití šesti lidí. Prokurátoři tvrdili, že Ross zaplatil za všechny vraždy 730 000$, ačkoliv k žádné z vražd ve skutečnosti nedošlo. V konečném důsledku nebyl stíhán z žádného pokusu o vraždu.  FBI zabavila z účtů na "Silk Road" přibližně 26 000 bitcoinů v hodnotě přibližně 3,6 milinou $, podle tehdejšího kurzu bitcoinu. Mluvčí FBI uvedl, že agentura bude bitcoiny držet, dokud proces s Rossem Ulbrichtem neskončí, a poté budou bitcoiny zlikvidovány. V říjnu 2013 FBI uvedla, že zabavila 144 000 bitcoinů, které údajně náležely Rossovi.  Ulbrichtův soudní proces začal 13. ledna 2015. Na začátku soudního procesu se přiznal, že je zakladatelem "Silk Road", avšak chvíli poté předal kontrolu nad stránkou jiným lidem.  Ve druhém týdnu soudního procesu prokurátoři prezentovali dokumenty a chatové záznamy z počítače Rosse, ve kterém ukázali, že Ross stránku administroval po mnoho měsíců, než se administrace vzdal, a tvrzení obhajoby si tak protiřečí. Právník Rosse Ulbrichta řekl, že doklady a protokoly chatu byly do počítače vloženy pomocí BitTorrentu, který byl na počítači spuštěný v době, kdy byl zatčen.

Produkty.

V březnu 2013 obsahoval stránka 10 000 produktů, z nichž 70 % byly ilegální látky. V říjnu 2014 se počet rozrostl na 13 756 ilegálních látek, jako psychedelické látky, stimulanty, předpisy, opiáty, extáze a steroidy. Mezi další věci na prodej patří falešné řidičské průkazy. Podle pravidel stránky bylo zakázáno prodávat dětskou pornografii, kradené kreditní karty, vraždy na objednávku a zbraně jakéhokoliv typu. Kvůli těmto pravidlům se hodně uživatelů přesunulo na další ze známých darknet marketů "Black Market Reloaded". Na prodej však byly i legální druhy zboží, jako například oblečení, umění, knihy, cigarety, erotika a šperky. Sesterská stránka s názvem „"Armory"“ prodávala zbraně až do roku 2012, ale kvůli nedostatku poptávky byla vypnuta.  Stránka měla dobře rozvinutý systém proti podvodům. Nakupující mohli po každém nákupu ohodnotit prodejce (kvalitu zboží atd.), čímž se vyhnuli podvodům. Dalším následkem tohoto systému hodnocení byl zvýšení kvality produktů.

Pokračování Silk Road.

Silk Road 2.0.

Dne 6. listopadu 2013 bývalí administrátoři "Silk Road" znovu spustili stránku pod názvem "Silk Road 2.0" vedenou člověkem pod pseudonymem „Dread Pirate Roberts“. Stránka byla stejná, avšak bezpečnost byla údajně navýšena.

Silk Road 3.0.

Stránka byla založena ihned po pádu "Silk Road 2.0" a stále je v provozu.

Silk Road (anglicky: "Hedvábná stezka") je online černý trh a jeden z prvních moderních darknet marketů. Je známý hlavně prodejem ilegálních látek (drog a léčiv). Jelikož byl "Silk Road" součástí dark webu, potřebujete k přístupu na stránku anonymizační nástroj webový prohlížeč Tor. Stránka byla spuštěna v únoru 2011, a její vývoj začal už o šest měsíců dříve. Zpočátku byl počet účtů pro prodejce omezený, a tak si museli nový prodejci účet koupit v aukci. Později byl stanovený pevně daný poplatek za nový účet.

Une première version du site a été fermée par le FBI en, mais une nouvelle version du site est rouverte quelques semaines plus tard par une autre personne sous le même pseudo, avant d'être à nouveau fermée par le FBI le.


Životopis.

Její jméno Čulpan znamená v tatarštině „Jitřenka“. Má mladšího bratra Šamila, který je také hercem. V dětství se věnovala krasobruslení, studovala matematiku a fyziku, později absolvovala Ruskou akademii divadelního umění a stala se členkou souboru moskevského divadla Sovremennik, hostovala také v MCHATu a Divadle národů. Na plátně debutovala v roce 1997 v ruském filmu "Vremja tancora", mezinárodní ohlas získala díky hlavní ženské roli v koprodukčním filmu Bachtijara Chudojnazarova "Luna Papa" (1999), získala cenu za nejlepší ženský herecký výkon na festivalu v Berďansku. Později se představila v německých filmech "Tuvalu" (režie Veit Helmer) a "Good Bye, Lenin!" (režie Wolfgang Becker) i v seriálu "Místo činu". V ruském životopisném televizním seriálu o Fjodoru Michajloviči Dostojevském hrála jeho první manželku Marii, výraznou roli ztvárnila také ve filmu o počátcích sovětské kosmonautiky "Papírový voják" (režie Alexej German). Na Mezinárodním festivale Divadlo v Plzni účinkovala v inscenaci Strindbergovy "Slečny Julie".  V roce 2006 byla členkou poroty Benátského filmového festivalu, působí také v umělecké radě moskevského školního divadelního festivalu TERRITORIЯ. Založila dobročinnou organizaci "Daruj život!", účastnila se fotografického projektu "V roli sebja", byla jednou z osobností, které nesly olympijskou vlajku při zahájení Zimních olympijských her 2014 v Soči. V roce 2012 byla jmenována národní umělkyní, v roce 2014 obdržela Státní cenu. Také získala Řád přátelství, cenu Zlatá maska a dvě ceny TEFI, třikrát byla nominována na cenu Nika. V roce 2014 byla časopisem "Ogoňok" uvedena na čtrnáctém místě seznamu nejvlivnějších žen Ruska.  Podle vlastních slov neumí tatarsky a v dětství konvertovala od islámu k pravoslavné církvi. Má dvě dcery s prvním manželem, hercem Ivanem Volkovem, a třetí dceru s režisérem Alexandrem Šejnem.

Čulpan Nailevna Chamatovová ( "Чулпан Наильевна Хаматова", "Чулпан Наил кызы Хаматова", * 1. října 1975 Kazaň) je ruská herečka tatarského původu.

Tchoulpan Naïlievna Khamatova, ou Chulpan Khamatova (en cyrillique ), est une actrice russe, née le à Kazan (Tatarstan, RSFS de Russie, Union soviétique).


Neoficiální překlad sekce 250 mauricijského trestního zákona z r. 1838 říká: "Kdo se dopustí sodomie, bude potrestán odnětím svobody v maximální délce trvání pěti let."

Diskriminace.

Zákon o rovných příležitostech ("The Equal Opportunities Act") z r. 2008 zakazuje zaměstnavatelům propouštět zaměstnance na základě jejich sexuální orientace, jíž je myšlená jak homosexualita (včetně ženské), tak i bisexualita a heterosexualita.

Adopce dětí.

Podle zprávy z r. 2006 můžou osvojit dítě jak manželské páry, tak i svobodní jednotlivci. LGBT osoby nejsou z adopce diskvalifikovány.  Na webových stránkách francouzské vlády je uvedeno, že osvojitelem dítěte se může stát buď manželský pár (muž a žena) nebo svobodná osoba. To, zda lze LGBT komunitu z adopce vyloučit, není potvrzené, ani vyvrácené.

LGBT organizace.

Na Mauriciu fungují čtyři organizace cílící na LGBT komunitu: "Collectiv Arc en Ciel", "Young Queer Alliance", "Association VISA G" a "Pils".  "Collectiv Arc en Ciel" ("Duhový kolektiv"), založený v r. 2005, je hlavní a největší organizací sdružující mauricijsku LGBT komunitu. Skupina stála za organizací prvního pochodu gay pride v r. 2016, jehož se zúčastnilo více než 1200 lidí. Jejím předmětem činnosti je boj s homofobií a diskriminací jiných sexuálních orientací prostřednictvím kampaní a podpůrných programů pro LGBTQI mládež.  Young Queer Alliance, založená 1. září 2014, se zaměřuje na mauricijskou LGBTQI mládež. Kromě funkce shromažďovací má i politickou – aktivismus a boj s homofobií a homofobní diskriminací.  "Pils", založená v r. 1996, je centrem pro jednotlivce s HIV/AIDS, a taktéž jedním z činitelů na poli prevence HIV/AIDS a podpůrných programů pro infikované.

Jiné LGBT iniciativy.

Některé iniciativy indikují vzrůstající akceptaci LGBT komunity na Mauriciu:  Moments.mu, založená v r. 2014, je první cestovní kanceláří cílící na LGBT klientelu.

LGBT (lesby, gayové, bisexuálové a translidé) práva na Mauriciu jsou právně komplikovaná a nejasná. Přestože jsou zdejší zákony ve vztahu k homosexualitě a genderové identitě neutrální, tak sodomie je nezákonná. Mauricius je jedním z 66 signatářů Deklarace OSN o ochraně jiných sexuálních orientací a genderových identit. Ačkoli nemají stejnopohlavní svazky žádný právní status, tak LGBT komunitu brání před diskriminací ústavní zákony garantující individuální právo na soukromý život.

Les personnes lesbiennes, gays, bisexuelles et transgenres (LGBT) à Maurice peuvent faire face à des difficultés légales que ne connaissent pas les résidents non-LGBT.


Pozadí tvorby a vydání.

Lana Del Rey se poprvé rozpovídala o svém dalším albu při rozhovoru s "NME Magazine" v prosinci 2015. Na otázku, jakým směrem se chce s novým albem vydat, odpověděla: "Mám nějakou představu, co bych chtěla udělat. Má nahrávací společnost, Interscope, je dost flexibilní a otevřená, co se vydávání mých alb týče, takže nemám žádný nátlak. Jsem prostě šťastná, že můžu dělat hudbu, za kterou si můžu stát. To mi stačí." Během února 2016 na Clive Davis Pre-Grammy Gala řekla "Billboard" magazínu, že její nadcházející nahrávka se bude ubírat jiným směrem než "Honeymoon", ale zachová si stejnou estetiku.  Oficiální název alba byl oznámen 29. března 2017, kdy Del Rey zveřejnila upoutávku k albu. Přebal alba zveřejnila na sociálních sítích 11. dubna 2017. V rozhovoru s Courtney Love pro "Dazed Digital", Del Rey potvrdila spolupráci s The Weeknd na titulní skladbě "Lust for Life", a spolupráci se Seanem Lennonem nazvanou "Tomorrow Never Came". Zmínila se, že na titulní písni pracovala i s Maxem Martinem a byla inspirována zvukem skupiny The Shangri-Las. Byla potvrzena i spolupráce se Stevie Nicks pojmenovaná "Beautiful People Beautiful Problems". Album bylo vydáno 21. července 2017.

Kompozice.

"Lust for Life" obsahuje opakující se trapové beaty, klasické rockové náměty a zpěv Del Rey je ovlivněn hip-hopem.

Propagace.

Singly.

Během ledna 2017, pilotní singl z alba "Love" byl zaregistrován na "Harry Fox Agency" pod alternativním názvem "Young & In Love". Fanoušci začali spekulovat, že se tahle píseň objeví na novém albu. 17. února 2017 se po Los Angeles objevily propagační plakáty pro hudební video "Love" režírované Richem Lee. Později toho dne píseň unikla na internet, což donutilo Del Rey, aby píseň vydala dříve, než bylo plánováno. Píseň byla oficiálně vydána 18. února a videoklip k ní 20. února. "Love" debutovala na 44. místě v žebříčku Billboard Hot 100 a na 2. místě v Hot Rock Songs. 19. dubna proběhla na "BBC Radio 1" premiéra druhého singlu "Lust for Life", na které se objevil The Weeknd.  15. května vydala Del Rey "Coachella – Woodstock in My Mind" jako první propagační singl z alba. 12. července proběhla premiéra druhého propagačního singlu "Summer Bummer" na které hostovali A$AP Rocky a Playboi Carti, a třetího propagačního singlu "Groupie Love" opět s A$AP.

Vystoupení.

18. července 2017 oznámila Del Rey přes sociální sítě, že vystoupí 24. července na exkluzivním koncertě v Brixton Academy v Londýně.

Ohlasy kritiků.

Metacritic, které přiřazuje normalizované hodnocení ze 100 recenzí dalo albu skóre 84 založené na 5 recenzích, což znamená "univerzální uznání". Neil McCormick z "The Daily Telegraph" vychválilo album jako "přivítání zpět k hip hopu, který byl slyšet na jejím debutovém albu Born To Die z roku 2012". Jon Parales z "The New York Times" napsal příznivou recenzi, ve které říká, že "Lust for Life [...] za sebou ve vzácných momentech mrknutím oka nechává mrzuté ukolébavky, které Del Rey dříve tvořila." Ve velmi pozitivní recenzi "GQ Magazínu", Kevin Long napsal "Stejně jako Melodrama od Lorde, Lust For Life je dokonalý umělecký kousek, protilék na banální melodie, které válcují hitparády, a jedno z nejlepších alb tohoto roku." "Billboard" jmenoval Lust for Life jejich albem týdne, "V popové hře roku 2017 plné žízně, nestálých trendů a zklamání, Lana Del Rey získala pozoruhodnou, jedinečnou konzistenci." Roison O'Connor napsal pro "The Independent", že "Lust For Life je spíše zpracování jejích oblíbených témat než jen jejich opakování, v podstatě je to její nejrozsáhlejší album do dnešního dne," zakončil to poznámkou, že "Del Rey je mnohem sebevědomější než byla na svých předchozích albech." El Hunt z "DIY" napsal, že Lust for Life je "nahrávka, které je připravena být skutečně zranitelnou, a tím je ještě více působivá."

Lust for Life je páté studiové album americké zpěvačky Lany Del Rey, které bylo vydáno 21. července 2017. První singl "Love" byl vydán 18. února 2017 a název alba byl potvrzen 29. března 2017 spolu s oficiální upoutávkou, která byla zveřejněna na jejím VEVO kanálu. Titulní píseň, na které se objevil kanadský zpěvák The Weeknd, byla vydána 19. dubna jako druhý singl. Na albu také hostují A$AP Rocky, Stevie Nicks, Sean Lennon a Playboi Carti.

Les singles "Summer Bummer" (en collaboration avec A$AP Rocky et Playboi Carti) et "Groupie Love" (en collaboration avec A$AP Rocky) sont tous les deux publiés le.


Historie.

System76 založil Carl Richell a Erik Fetzer. V roce 2003, si Fetzer zaregistroval doménu "system76.com" aby přes ní prodával počítače s předinstalovaným GNU/Linuxem. Tento nápad realizoval o dva roky později. V polovině roku 2005 se nejdůležitější otázkou pro Richella a Fetzerra stalo, jakou distribuci použít pro první prodeje. Uvažovali o Red Hat Enterprise Linux, OpenSUSE, Yoper i dalších distribucích, ale nakonec vybrali Ubuntu. Navíc se Richellovi líbil obchodní model Canonicalu: zcela svobodný software, který měl podle potřeby komerční podporou. První počítač který System76 prodala měl předinstalované Ubuntu 5.10 Breezy Badger.

Název společnosti.

Číslo 76 v názvu společnosti odkazuje na rok 1776, kdy vyvrcholila Americká revoluce. Zakladatelé společnosti doufali, že započnou revoluci s otevřeným zdrojovým kódem, což nakonec povede k situaci, kdy se spotřebitelé primárně nebudou spoléhat na proprietární software.

Produkty.

Počítače od System76 jsou většinou pojmenovány po fauně Afriky.

Servery.

Servery prodávané System76 byly jedněmi z prvních s předinstalovaným Ubuntu. Pozdější modely z roku 2012 získaly pozitivní hodnocení, která oceňovala především cenu a hardwarovou kompatibilitu.

Vztahy s komunitou.

Společnost aktivně propaguje Ubuntu a jeho program Free Ubuntu Sticker, rozesíláním malých nálepek "Powered by Ubuntu" a "Ubuntu Key" fanouškům, kteří pošlou oznámkovanou obálku s vlastní adresou do kanceláře System76 Corporate v Denveru v Colorado.  Firma už v minulosti sponsorovala Ubuntu Developer Summit, hostitelem jejích podpůrných setkání je Canonical, Ltd., primární developer systému Ubuntu.  System76 je aktivním členem Colorado Ubuntu Community, kde působí jako firemní sponsor událostí Ubuntu LoCo a místních "release party".

System76 je americký prodejce se sídlem v Denveru který se zaměřuje na desktopy, netbooky, notebooky a servery. Společnost podporuje open-source software, jako jediný předinstalovaný operační systém nabízí Ubuntu.

System76 est un fabriquant d’ordinateurs Étatsunien spécialisé dans la vente d’ordinateur portable, de bureau et de serveur. L’entreprise soutiens les logiciels libres, proposant préinstallés les systèmes d'exploitations Ubuntu ou leur distribution GNU/Linux fondée sur Ubuntu.


Popis.

Zástupci rodu "Griffonia" jsou dřevnaté liány s jednoduchými, střídavými, řapíkatými listy. Na volném prostranství mohou růst i jako keře. Čepel listů je vejčitá až vejčitě eliptická, od báze trojžilná. Květy jsou pravidelné, oboupohlavné, uspořádané v bohatých hroznech skládajících laty. Kalich má krátkou trubku a je zakončen 5 široce trojúhelníkovitými laloky. Korunní lístky jsou si navzájem podobné, obkopinaté. Tyčinek je 10 a jsou volné. Semeník je dlouze stopkatý a obsahuje 1 nebo 2 vajíčka. Plodem je podlouhle eliptický, dlouze stopkatý, nafouklý lusk obsahující 1 nebo 2 okrouhlá, zploštělá semena.

Rozšíření.

Rod zahrnuje 4 druhy a je rozšířen výhradně v tropické Africe v zemích okolo Guinejského zálivu. Oblast rozšíření sahá od Libérie po Dem. rep. Kongo a Angolu. Centrum rozšíření je ve středozápadní tropické Africe, kde se vyskytují 3 druhy: "Griffonia physocarpa", "G. speciosa" a "G. tessmannii". Druh "G. simplicifolia" je svým výskytem omezen na tropickou západní Afriku od Libérie po Gabon.  "Griffonia simplicifolia" je v některých zemích západní Afriky (zejména v Ghaně, Pobřeží slonoviny a Togu) běžnou rostlinou. Roste na široké škále stanovišť, zejména na pobřežních pláních a v sekundárním tropickém deštném lese.

Obsahové látky a účinek.

Semena i listy "Griffonia simplicifolia" obsahují 5-hydroxytryptofan (5-HTP). Tato látka je součástí přirozeného lidského metabolismu, vzniká z aminokyseliny tryptaminu a vytváří se z ní neurotransmiter serotonin, přenášející nervový signál mezi mozkovými buňkami. Užívání extraktů ze semen této rostliny zvyšuje hladinu serotoninu v mozku, což má příznivý vliv při různých onemocněních nervového původu. V listech je tato látka doprovázena malým množstvím serotoninu, dále jsou v nich obsaženy kumariny a silice. V semenech i listech jsou přítomny různé lektiny, které jsou rovněž farmakologicky studovány. Z kořenů byl izolován kyanogenní glykosid lithospermosid (griffonin).

Taxonomie.

Rod "Griffonia" je v taxonomii čeledi bobovité řazen do podčeledi "Cercidoideae". V minulosti byl součástí tribu "Cercideae" v rámci podčeledi "Caesalpinioideae". Nejblíže příbuznými skupinami jsou rody "Adenolobus" (představující sesterskou větev) a "Cercis" (zmarlika). Tyto 3 rody tvoří monofyletickou skupinu.

Význam.

Druh "Griffonia simplicifolia" je farmakologicky významná rostlina. Extrakt ze semen je součástí různých komerčních preparátů, sloužících k léčbě onemocnění nervového systému, jako jsou lehké až středně těžké deprese, fibromyalgie, migrény, insomnie, obezita aj. Světovou poptávku uspokojuje sběr semen z divoce rostoucích rostlin. Rostlina má tradiční a různorodé využití v africké medicíně.

Griffonia je rod rostlin z čeledi bobovité. Jsou to dřevnaté liány s jednoduchými střídavými listy a málo nápadnými, pětičetnými květy. Plodem je nafouklý lusk obsahující zploštělá, okrouhlá semena. Rod zahrnuje 4 druhy a je rozšířen v tropické Africe. Významným druhem je "Griffonia simplicifolia", pocházející z tropické západní Afriky. Ze semen této rostliny je získáván 5-hydroxytryptofan, látka používaná v různých lékařských preparátech k léčení onemocnění nervového původu.

Griffonia est un genre de plantes la famille des "Caesalpiniaceae" selon la classification classique, ou des "Fabaceae" (sous-famille des "Caesalpinioideae") selon la classification phylogénétique.


Přistávací plochy.

Hlavní přistávací plochu LZ-1 tvoří betonový základ průměru 86 metrů, vedlejší plocha LZ-2 má o něco menší průměr a obě plochy jsou označené stylizovaným X z loga společnosti SpaceX. Původně byly plánovány další čtyři plochy o průměru 46 metrů. Z toto plánu ale sešlo a bylo v plánu dostavět jen dvě plochy. Ty by umožnily přistání všech tří stupňů Falconu Heavy na pevnině. V průběhu roku 2017 ale vyšlo najevo, že SpaceX počítá na místě pro třetí plochu se zázemím pro lodě CrewDragon. Dodatečnou infrastrukturu přistávacích ploch tvoří vozovka pro pohyb jeřábu, podstavec na raketu, dálkově ovládané protipožární systémy pro případ selhání a velká betonová základna, vzdálena od přistávacích ploch, pro připevnění stupně, který bude sklopený do vodorovné polohy.  K prvnímu přistání na pevnině předcházelo pět testovacích přistání prvního stupně na mořskou hladinu a dvě neúspěšná přistání na mořskou plošinu. Od 2. března 2015 byl původní název LC-13 nahrazen označením "Landing Complex 1". Až poté bylo místo přejmenováno na "Landing Zone 1". Elon Musk v lednu 2016 odhadoval, že úspěšnost všech pokusů o přistání v roce 2016 bude přibližně 70 procent a v roce 2017 se zvýší na 90 procent. Předeslal, že společnost očekává při přistávání ještě několik neúspěchů.  V červenci 2016 SpaceX požádala o povolení vybudovat další dvě přistávací plochy v "Landing Zone 1" pro přistávání bočních stupňů Falconu Heavy. V polovině roku 2017 vyšlo najevo, že třetí plocha postavena nebude.  Přistávací plocha 2 (LZ-2) se nachází severozápadně od hlavní plochy a je užívána pro přistávání jednoho ze dvou postranních stupňů Falconu Heavy. Stavba této plochy začala v květnu 2017.  Společnost SpaceX také podepsala smlouvu o pětiletém pronájmu na západním pobřeží USA v komplexu Vandenbergovy letecké základny, konkrétně zařízení SLC-4W, kde je v současnosti již také vybetonovaná přistávací plocha.

Zázemí pro loď CrewDragon.

V polovině roku 2017 vyšlo najevo, že SpaceX na místě třetí přistávací plochy plánuje vybudovat zázemí pro testování a kontrolu lodí CrewDragon. To bude zahrnovat i testovací stanoviště pro statické zážehy motorů SuperDraco.

Historie přistání.

Po schválení od FAA uskutečnila SpaceX své první úspěšné přistání v areálu 22. prosince 2015, při dvacátém letu rakety Falcon 9, což byl osmý test kontrolovaného sestupu prvního stupně Falconu 9. Druhé úspěšné přistání v LZ-1 se uskutečnilo krátce po půlnoci místního času (EDT) 18. července 2016 při letu CRS-9. Třetí úspěšné přistání prvního stupně proběhlo při letu CRS-10 19. února, což bylo při třicátém letu Falconu 9.  K prvnímu přistání na ploše LZ-2 došlo 6. ledna 2018, kdy na ní přistál stupeň B1025.2, který byl součástí prvního letu Falconu Heavy.

Landing Zones (česky Přistávací plochy 1 a 2), zkratkou LZ-1 a LZ-2, jsou dvě vybetonované přistávací plochy pro vertikálně přistávající nosné rakety Falcon 9 od SpaceX. Na místě původně plánované třetí plochy je budováno zázemí pro lodě CrewDragon. Plochy byly postaveny na pozemcích pronajatých od letectva Spojených států v únoru 2015, na místě bývalého startovacího komplexu 13.

Landing Zone 1 (LZ-1, anciennement nommée Launch Complex 13, LC-13), est une base d'atterrissage de fusée située sur le launch complex de la Cape Canaveral Air Force Station, la troisième base en partant du sud de l'ancienne base de lancement de missiles appelée Missile Row, située entre la base LC-12 et la base LC-14. Actuellement, elle est louée par SpaceX et a été rénovée pour être utilisée comme leur site d'atterrissage des premiers étages de leurs lanceurs Falcon 9 et Falcon Heavy lors des lancements depuis la côte est des États-Unis.


Geografie.

Nunavik leží v severozápadní části poloostrova Labrador na Kanadském štítu, patří k němu i přilehlé ostrovy, z nichž největší jsou Manselův ostrov a Akpatok. Krajinu tvoří převážně rovinatá tundra s permafrostem, na východě se nacházejí Torngatské hory. Hlavními vodními toky jsou Caniapiscau, Nastapoka a Arnaudova řeka, nacházejí se zde impaktní krátery Pingaluit a La Moinerie, vyplněné sladkovodními jezery. Pro ochranu arktické přírody byl zřízen národní park Tursujuq. Žije zde sob polární, los evropský, mrož lední a běluha severní.  Lidské osídlení se nachází pouze na pobřeží Hudsonova zálivu a Ungavského zálivu a je soustředěno do čtrnácti obcí. Vzhledem k tomu, že okolní moře zamrzá na dlouhou dobu, má Nunavik velmi drsné polární a subpolární podnebí, roční průměrné teploty jsou o patnáct stupňů Celsia nižší než na stejné zeměpisné šířce v severní Evropě. Dá se sem dostat pouze letadlem nebo v létě lodí, silnice Trans-taiga končí jižně od hranic regionu. Na poloostrově Ungava se nachází velký niklový důl Raglan Mine, který tvoří základ místní ekonomiky.

Historie.

Příslušníci dorsetské kultury osídlili pobřeží koncem 1. tisíciletí n. l. Počátkem 19. století vznikly první misie Moravských bratří a obchodní stanice Společnosti Hudsonova zálivu. Do roku 1912 tvořilo území Ungavský distrikt v rámci Severozápadních teritorií, pak bylo připojeno ke Québecu. V roce 1953 zahájila kanadská vláda kontroverzní přesidlovací projekt, kdy Inuitům z Inukjuaku nabídla peníze za přestěhování na ostrovy královny Alžběty: mělo se tím zároveň vyřešit vyčerpání lovišť na Labradoru i opuštěnost dalekého Severu, který v podmínkách studené války získal strategický význam. Osadníci si však v extrémních podmínkách nového bydliště nezvykli a v osmdesátých letech využili nabídky na návrat. V roce 2010 se ministr John Duncan za přesídlení oficiálně omluvil. Zacharias Kunuk natočil o událostech dokumentární film "Exile".  V roce 1978 byla uzavřena dohoda, přiznávající domorodcům rozsáhlou samosprávu, v rámci regionu Nord-du-Québec byla vytvořena místní vláda nazvaná Kativik. Inuitští aktivisté požadují vytvoření oficiálního regionu Nunavik, který by měl větší pravomoci v ekonomické oblasti i vlastní křeslo v québeckém parlamentu, referendum konané v roce 2011 však návrh odmítlo. Domorodý výtvarník Thomassie Mangiok navrhl vlajku hypotetického samosprávného teritoria, která přebírá modrobílou kombinaci québecké vlajky a nese stylizované vyobrazení letícího ptáka.

Obyvatelstvo.

Více než devadesát procent obyvatel tvoří Inuité, nejpočetnější menšinou jsou Kríové, žijící převážně v obci Whapmagoostui (inuktitutsky Kuujjuarapik), která má proto dvojjazyčnou správu.

Nunavik ( ᓄᓇᕕᒃ), doslova „velká země“, je inuktitutské označení pro část kanadské provincie Québec, ležící severně od 55. rovnoběžky. V tomto vymezení má region rozlohu 443 685 km2 a žije v něm okolo dvanácti tisíc obyvatel, největším sídlem je Kuujjuaq.

Le Nunavik (inuktitut : "ᓄᓇᕕᒃ"), autrefois nommé le Nouveau-Québec, est le nom donné au territoire québécois situé au-delà du nord. Faisant partie de la région du Nord-du-Québec, le Nunavik couvre un territoire d'une superficie d'environ et est composé de lacs sculptés par les glaciers, de toundra et de forêt boréale.


Charakteristika.

Nátha Sampradája je charakteristická posloupností „učitele“ (guru) a „učedníka“ (šišja), důrazem na praxi jógy, jejím tantrickým pojetím, siddhistickou filozofií života, šivaistickým náboženstvím a ze sociálního hlediska poskytováním útočiště v ášramských komunitách vyhoštěncům z hierarchicky uspořádané kastovní společnosti. Rozlišuje se na několik mnišských řádů, z nichž historicky nejstarším doloženým je starověká Nandinátha Sampradája („Tradice Radostného Náthy“) z 2. až 5. století př. n. l., navazujícím středověká Ádinátha Sampradája („Tradice Prvního Náthy“) z 9. až 10. století n. l. a Navanátha Sampradája („Tradice devíti Náthů“) z 10. až 11. století. Dělí se také na mnoho různých dílčích „sekt“ či „denominací“ (pantha), z nichž nejvýznamnějších je dvanáct denominací Navanátha Sampradáji. Každá má svůj centrální „chrám“ (matha).

Název tradice.

Nátha je sanskrtské slovo, které znamená „Pán“ ve smyslu „Ochránce“. V Nátha Sampradáji je to čestný titul zakladatele nebo vysoce postaveného příslušníka některého z jogínských řádů, zasvěcence, který poskytuje útočiště všem, kdo se k němu uchýlí, a chrání posvátné učení řádu před nezasvěcenými. Jako označení tradice se však tento titul ještě nepoužíval před 18. stoletím. Do té doby byla tato tradice v Indii nazývána zkrátka jako tradice jogínů. Termín jogín je odvozen ze sanskrtského termínu jóga („spojení“), označujícího v indické duchovní tradici metodu obnovení spojení duše či ducha tvora s duchovním či božským principem Univerza, což se shoduje s latinským originálem termínu pro náboženství ve smyslu duchovní tradice religio („znovuspojení“).  Termín Siddha znamená „Ten Dokončený“ nebo „Ten Dokonalý“ ve smyslu člověka, který dosáhl bytostné dokonalosti. Objevuje se již v posvátných textech hinduismu, buddhismu a džainismu několika století před Kristem jako vlastní termín v některých Upanišadách nebo jako alternativa titulů Buddha nebo Džaina. Také titul Nátha se objevil již před Kristem jako titul různých osobností v hinduismu a džainismu (např. Nandi Nátha nebo Páršva Nátha). Rovněž se objevuje jako titul božstev (např. u Šivy ve spojení Ádi Nátha, Pašupati Nátha či Amára Nátha) či u jednoho Bódhisattvy mahájánového buddhismu (Avalókitéšvara).  Běžně se termín Nátha Sampradája aplikuje na Navanátha Sampradáju a Ádinátha Sampradáju, zatímco termín Siddha Sampradája nebo Kailasa Parampara ("Linie z Kailáše") se vztahuje na Ádinátha Sampradáju a Nandinátha Sampradáju. V podstatě však jde o duchovně a filozoficky totožné tradice, které na sebe vývojově navazují a na které lze vztáhnout jeden zahrnující název. Jde o jedinou siddhistickou tradici jógy, která pokračuje v linii započaté ve 2. až 5. století př. n. l. v Kailáši, která byla dovršena ve středověku, kdy se rozvětvila, a poté se začala souhrnně nazývat Nátha Sampradája.

Posloupnost učitele a učedníka.

Nátha Sampradája patří mezi hinduistické tradice trvající díky kontinuální posloupnosti „učitele“ či „mistra“ (guru) a „učedníka“ či „adepta“ (šišja). Jde o iniciační „linii“ (parampara), která zajišťuje nepřerušené pokračování tradice předáním učení od gurua šišjovi, jeho „zasvěcením“ (dikša). Původní Nátha Sampradája se udržuje v „linii z Kailáše“ (Kailasa Parampara), posvátné transhimálajské hory, uctívané hinduisty, džainisty a buddhisty jako mytická hora Méru (tj. symbol axis mundi čili pomyslné „osy světa“). Hinduisté uctívají Méru jako horu Šivy a džainisté zase jako horu svého prvního tírthankary Rišabhy, přičemž Šiva v náthovském šivaismu a Rišabha v džainismu jsou shodně uctíváni jako Ádi Nátha („První Nátha“). V Kailáši započal Nandi Nátha, uctívaný v šivaismu jako strážce této posvátné hory, iniciační linii nejstaršího známého řádu náthovské tradice. Do této linie se počítají Nandinátha Sampradája, Ádinátha Sampradája a také Meykanda Sampradája, založená ve 13. století Meykandarem, učedníkem jednoho z tehdejších mistrů Nandinátha Sampradáji Paradžjotiho Munívara.

Důraz na praxi jógy.

Praxe jógy je sádhanou (doslova „prostředkem dosažení“) Nátha Sampradáji. Proto jsou také všichni příslušníci této tradice jogíny. Dělí se ale na laiky a zasvěcence, kterými jsou sádhuové („svatí“, doslova „ti dosahující“), tj. asketičtí „mniši“ (samnjasíni), podporující praxi jógy „odříkáním“ (samnjása). Pataňdžali, autor systematického pojednání o józe sestávajícího z textů zvaných Jóga Sútry, sám byl jogínem Nandinátha Sampradáji, jedním z osmi učedníků Nandiho Náthy. Ve svém pojednání rozlišil různé stupně a techniky jógy, počínaje rozlišením dvou základních druhů jógy (krija jóga a aštanga jóga) a konče rozpoznáním nejvyššího stupně jógy (rádža jóga). Matsjendra Nátha nebo jeho učedník Górákša Nátha jsou považováni za zakladatele tzv. hatha jógy.

Tantrické pojetí jógy.

Náthové rozvinuli tantrické pojetí jógy. Tantra (sanskrt. „tkanivo“ nebo „pavučina“ ve smyslu struktury) je stylem meditace a rituálů. Má široký význam a tantrickým pojetím se rozumí pojetí strukturální, systematické, technické či metodické. Spočívá ve vytvoření strukturovaného systému či rozpracování různých technik nebo metodických postupů. Náthové tak rozvinuli vědecký přístup k józe. Vyvinuli různé techniky a metodické postupy jógy, pracující s tělem a myslí jako nástrojem ducha a prostředkem jeho vysvobození. V rámci tohoto pojetí zastávají monistickou teorii, překonávající dualitu duchovní a hmotné podstaty přesvědčením, že ve skutečnosti neexistuje nic jako hmotná substance, že jde o máju („iluzi“), protože vše zdánlivě hmotné je pouze vnější formou vnitřního obsahu metafyzické podstaty veškerenstva (brahma).

Siddhistická filozofie života.

Konečným cílem náthovských sádhuů je stát se Siddhou („Dokončeným“ či „Dokonalým“), tj. bytostí, která dosáhla svého duchovního „osvobození“ (mókša) již za života jako džívanmukta ("osvobozený duší" či "zaživa") a podle hinduistické a džainistické víry žije i po smrti v duchovním těle v metafyzické říši Siddhalóky či Siddhašíly. Podle téže víry žije mnoho Siddhů v Siddhášramu skrytém v Himálaji. Siddhové jsou v hinduismu, džainismu i buddhismu ctění světci, považovaní za nadpřirozené bytosti s vlastní filozofií života jako cesty duchovního osvobození založené na sádhaně a využití těla a duše jako prostředku či nástroje tohoto osvobození, eventuálně nadpřirozených schopností siddhi. Pojem siddhismus není běžně používaný termín pro filozofický systém jako buddhismus nebo džainismus, nicméně se hodí pro vystižení vlastní náthovské filozofie, vystavěné na základě sádhany jako Siddha Sampradája.

Šivaistické náboženství.

Nátha Sampradája začala jako šivaistická tradice, uctívající Boha Univerza jako Šivu (sanskrt. „Laskavý“ nebo „Milostivý“). Zakladatel Kailasa Parampary Nandi Nátha je duchovním otcem první šivaistické doktríny Šaiva Siddhánty, šířené jeho učedníky. Původně ve védské tradici bylo jméno Šiva jen přídomkem několika védských bohů, ale Nandi Nátha ho podobně jako autor Švétašvatara Upanišady, historicky nejstarší literární expozice šivaismu z 4. až 6. století př. n. l., použil v monoteistickém či spíše teisticky monistickém smyslu jako jméno Boha Univerza, „Hospodina“ (sanskrt. Íšvara) - „Transcendentního Ducha“ (Paramátma). Podle této teologie, v nejhlubším nitru každé duše spočívá jeden a tentýž Bůh vědomí, Šiva, který je zároveň Bohem jsoucna v bytí veškerenstva, a tím Bohem Univerza.  Příslušníci Ádinátha Sampradáji uctívají Šivu jako „Prvního Náthu“ (Ádi Nátha), od nějž pochází učení jejich zakladatele Matsjendry Náthy.

Ášramské společenství.

Náthové žijí buď jako „poutníci“ (parivrádžaka) na cestách, nebo jako „mnichové“ (sannjási) v ášramech (klášterech) v lesích a horských oblastech. Tento způsob života má svůj původ ve šramanském hnutí. Náthové také mají svá centra v chrámech (sanskrt. matha), z nichž nejvýše postaveným je Górákhnáth Matha.

Historie.

Nandinátha Sampradája.

Nandinátha Sampradája („Tradice Radostného Pána“) představuje ve známé historii počátek Siddha Sampradáji. Založil ji Maháriši Nandi Nátha („Velký Zřec Radostný Pán“), který se obklopil svými osmi učedníky (Sanatkumar, Sanakar, Sanadanar, Sananthanar, Šivajógamuni, Pataňdžali, Vjaghrapada a Tirumular) a vyslal je jako apoštoly do světa šířit své radostné poselství Advaita Šaiva Siddhánty („Doktrína nedualistického šivaismu“), hlásající duchovní soupodstatnost každé duše s Bohem Univerza coby Šivou. Tato tradice započala minimálně ve 2. století př. n. l. Nandiho Náthu a některé jeho učedníky (Pataňdžaliho, Vjaghrapadu a Vašišthu) zmiňuje jako své současníky ve své gramatice Astádhjájí už hinduistický lingvista Pánini, kterého většina badatelů datuje dokonce až do 4. až 6. století př. n. l.  Nandinátha Sampradája je siddhistická tradice jógy, jejíž guruové údajně provádějí „zasvěcení“ (dikša) mystickým „předáním moci“ (šaktipáta) pomocí vkládání rukou a vyznačují se nadpřirozenými schopnostmi siddhi, jakými jsou jasnovidectví, zmnožování hmotných předmětů, vznášení se, procházení pevnými překážkami nebo chůze po vodě. Podle posvátného textu Nátha Námavalí Sútry byl ve svém mládí jedním z členů řádu také Ježíš Kristus, jmenovaný zde sanskrtsky Íša Nátha spolu se svým guruem Čétanem Náthou.  Nandinátha Sampradája existuje dodnes a má svůj hlavní chrám na Havajském ostrově Kauai.

Ádinátha Sampradája.

Ádinátha Sampradája („Tradice Prvního Pána“) odvozuje svůj původ od samotného Šivy coby „Prvního Pána“ (Ádi Nátha) vůbec. Podle této tradice, Nandi Nátha a Matsjendra Nátha získali oba své učení právě od Šivy. Ten měl nejprve předat své učení jógy Nandi Náthovi ve svém sídle na Kailáši, na jehož vrcholu spočívá zasněžený chrám. O mnoho později měl od Šivy získat novější učení jógy Matsjendra Nátha, jenž žil zřejmě v 10. století n. l., podle řady badatelů však již v 7. nebo 6. století n. l.  Legenda říká, že když se Matsjendra, jehož jméno znamená „Pán ryby“, narodil, nepříznivé znamení dohnalo jeho rodiče k rozhodnutí hodit dítě do Indického oceánu. Tam k němu připlavala velká ryba a pohltila ho. Ve skutečnosti ho však nesnědla, nýbrž ho ubytovala ve svých útrobách a doplavala s ním na dno oceánu do tamního sídla Šivy, kde Matsjendra poslouchal, jak Šiva zasvěcoval do tajemství jógy svoji choť Párvatí. Poučený Matsjendra začal praktikovat hatha jógu, až se mu po dvanácti letech podařilo stát se Siddhou, načež předal učení svému učedníku Górákšovi Náthovi.  Ádinátha Sampradája se zakládala na životě všech svých příslušníků v sannjáse („odříkání“) o samotě v jeskyních, chatách, zničených budovách nebo prázdných domech jako přechodných útočištích na cestách. Dnes již neexistuje, protože její poslední guru Šrí Gurudev Mahendranath, jenž zemřel roku 1991, odmítl dál postoupit samnjásu dikšu. Založil ale také Mezinárodní náthovský řád (1978), který sdružuje všechny denominace Nátha Sampradáji.

Navanátha Sampradája.

Navanátha Sampradája („Tradice Devíti Náthů“, nebo taky „Tradice Nových Náthů“), zkráceně Navnáth, je tradice devíti soudobých náthovských mistrů, uctívaných společně i jednotlivě. Jde o Matsjendru Náthu a jeho osm učedníků. Jejich jména se liší v závislosti na různých textech. Maurice Frydman uvádí skupinu devíti zvaných Matsjendra Nátha, Górákša Nátha, Jalandhar Nátha, Kaníf Nátha, Gahini Nátha, Bhartri Nátha, Mína Nátha, Čarpati Nátha a Nága Nátha, Suamitra Mullarpatt zase místo Míny Náthy uvádí Revana Náthu a v některých z dalších možných seznamů jsou z Frydmanova seznamu jen Matsjendra Nátha a Górákša Nátha a všichni ostatní se liší.  Příslušníci této tradice mají společnou víru, že jejich devět úvodních mistrů byli Avatáři devíti Nárájanů z Mahábháraty coby mystických poslů Krišny, a že mystický Avatár hinduistické Trojice Boží (Trimúrti – Bráhma, Višnu a Šiva) Dattatreja byl „Prvním Učitelem“ (Ádi Guru) jejich náthovského řádu. Dattatreja měl inspirovat a formovat Górákšu Náthu. Nejposvátnějším textem této tradice je proto velebná píseň o Dattatrejovi zvaná Avadhúta Gíta. Dalším posvátným textem řádu je Navnath Bhaktisar (též Navnath Pothi), kniha o narození, životě a skutcích devíti zakladatelských Náthů. Jedním z klíčových textů řádu je také kniha Siddha Siddhánta Paddhati, kterou napsal Górákša Nátha. Je dokladem dovršení starověké siddhistické tradice jógy v tomto řádu.  Navanátha Sampradája má velký kult v Maháráštře.

Nátha Sampradája (sanskrtsky „Tradice Pánů“ ve smyslu „Ochránců“), též zvaná Nátha Jógi Sampradája („Tradice náthovských jogínů“) nebo původně Siddha Sampradája („Tradice Dokonalých“), je jednou z nejrozšířenějších a nejvýznamnějších heterodoxních hinduistických tradic. Jde o tradici jogínů, kteří se patrně ve 13. století sdružili v kultech mystických Náthů, mistrů jógy, jakými byli Matsjendra Nátha a jeho učedníci z 10. až 11. století n. l. nebo již starověcí Náthové jako Nandi Nátha, Sundara Nátha, Kalangi Nátha či Bhóga Nátha z 1. poloviny 1. tisíciletí n. l. až 2. poloviny 1. tisíciletí př. n. l. (datace obtížná). Tato tradice se objevila na indickém subkontinentu jako rozsáhlé spojené hnutí několika náthovských kultů téže siddhistické tradice jógy.

Le terme sanskrit nātha ou नाथ, est le nom qui désigne une tradition initiatique de siddhas. Le terme en lui-même signifie « Seigneur, protecteur, refuge ». Le terme corrélé Adi Natha signifie Seigneur originel ou Seigneur Premier : c'est un synonyme de Shiva, en tant que dieu suprême: Mahadeva ou Maheshvara.


Typy.

Pružinový typ.

Prvním typem epilátoru byla originální "Epilady", která byla vyráběna společností Mepro a v roce 1986 uvedena na trh v Izraeli. Měla vinutou spirálu, která byla zakřivena tak, že na jedné straně bylo vinutí pružiny zmáčknuto a těsně se dotýkalo, zatímco na druhé straně bylo vinutí rozevřeno a s mezerami. Motor v Epilady otáčel pružinu a způsoboval její ohýbání. Posouvání rotující pružiny na kůži způsobilo, že chloupky byly zachyceny vinutím a vytaženy z kůže.  Vzhledem k tomu, že pružiny se neustále ohýbaly, docházelo k jejich občasnému selhání a byly prodávány samostatně jako náhradní část.  Dnes existují manuální epilátory určené pro obličej, které nepoužívají napájecí zdroj. Tato konstrukce se skládá jednoduše ze spirálové pružiny se dvěma úchyty. Pružina se pak ohne do křivky a umístí se na nechtěné obličejové ochlupení, zatímco se otáčí rukojetí.

Typ s rotačními disky.

"Lady Remington Smooth and Silky" byl navržen tak, aby fungoval podobně jako pružinový typ Epilady, ale místo pružiny byla použita řada kovových disků. Epilátor byl předmětem rozsáhlého patentového sporu v Evropě kvůli koncepční podobnosti s pružinovým epilátorem. Případ porušení patentu ve Spojeného království je známý jako "Improver Corporation v Remington Consumer Product Limited" [1990] FSR 181.

Pinzetový typ.

Návrh s rotujícími disky byl vylepšen tak, že v moderních provedeních nejsou desky již kompletními disky. Hlava moderního epilátoru obsahuje řadu kovových desek umístěných v plastovém pouzdře. Konce desek mohou být vystupovat na jedné nebo obou stranách pouzdra. Při otáčení hlavy se hroty desek pohybují společně a oddělí se jednou za každou otáčku. To vytváří pinzetový efekt, kdy jsou chloupky sevřené mezi desky vytaženy, a při otočení disku od pokožky opět uvolněny v okamžiku, když se desky od sebe vzdalují. To při pohybu epilátoru po kůži umožňuje nepřetržitý cyklus uchopování, tažení, vytažení a odhození chloupků.  V závislosti na síle a křehkosti chloupků jsou některé spíše přetrženy než vytaženy. Vzhledem k tomu, že tyto chloupky vyčnívají jen těsně nad povrch kůže, mohou vypadat jako strniště od holení, ale jsou mnohem řidší, protože ostatní chloupky bývají zcela vytaženy. Stejně jako u voskování nedojde po první epilaci k takovému růstu, což je způsobeno fázemi růstu, které se u chloupků vyskytují. Pravidelná epilace je méně bolestivá než prvotní a počet přetržených chloupků se s pravidelnou epilací snižuje.

Typy pro mokré užití.

Mnoho moderních epilátorů, jako je například Braun "Silk-Epil 9", má vestavěnou dobíjecí baterii a je navrženo tak, aby mohly být používány za mokra i za sucha. Tyto typy zařízení jsou konstruovány pro použití ve sprše, ale i mimo sprchu či s případným krémem nebo gelem. Použití pleťového krému nebo gelu je užitečné pro zmenšení bolesti a podráždění spojených se zařízením vhodným jen pro suché použití.

Voskování epilovaného místa.

Epilace může být pro některé lidi bolestivá, protože stejně jako při voskování dochází k vytahování chloupků s kořínkem. Vzhledem k tomu, že bolest je zvláště intenzivní při první epilaci místa, dávají někteří lidé přednost tomu, aby bylo místo nejprve profesionálně voskováno, a až poté použijí epilátor pro odstranění obnoveného ochlupení.

Epilátor je elektrické zařízení, které se používá k odstraňování lidských chloupků tím, že mechanicky uchopí více chloupků současně a vytáhne je. Způsob, jakým epilátory vytahují chloupky, je podobný voskování, i když na rozdíl od voskování neodstraňuje buňky z epitelové tkáně pokožky. Kromě pružin v raných pružinových typech epilátorů nejsou v epilátorech žádné části, které by vyžadovaly pravidelnou výměnu. Epilátory jsou dodávány v provedení s napájením, s akumulátorem či dobíjecí. Zařízení s bateriemi mohou být používána za mokra nebo za sucha.

Un épilateur électrique est un petit appareil électroménager destiné à l’entretien du corps et servant à épiler les poils ou follicules pileux des jambes, des bras, des aisselles, du pubis (communément appelé zone du maillot ou encore bikini), et également du visage.


Článek 489 trestního zákoníku Marockého království kriminalizuje hrubé a nepřirozené akty s jedinci stejného pohlaví. Stejnopohlavní sexuální aktivita je podle marockých zákonů trestána odnětím svobody v délce trvání 6 měsíců až 3 let a pokutou 120 až 1200 dirhamů. Nicméně tyto zákony jsou místními autoritami vymáhány sporadicky s jistou mírou tolerance vůči homosexualitě v turistických resortech například Marrákéši. Tyto vztahy často představují formu prostituce poptávanou turisty. Právní status LGBT Maročanů je z velké části ovlivněn tradiční islámskou morálkou, která na homosexualitu a crossdressing pohlíží jako na projevy amorálnosti.  V r. 2016 byly v Marrákeši zatčeny dvě dívky po zveřejnění fotografie, na níž se líbaly. Jejich případ se stal předmětem mezinárodního odporu. Hlavní líčení se odložilo na prosinec 2016, kde je nakonec soud zprostil viny.

Vládní politika.

Žádná z vládnoucích, ani opozičních stran, nepodporuje veřejně LGBT práva, což znamená, že se doposud nepřijaly žádné zákony chránící je. Vláda na homosexualitu nahlíží z hlediska zájmu ochrany tradiční kultury, tedy tradičních genderových rolí a náboženské morálky. Homosexuální tematika je v literatuře zakázána a školy jsou nuceny učit o nebezpečí a rizicích aktů proti přírodě. Kromě toho byl 21. března 2008 zveřejněn Ministerstvem vnitra ucelený koncept vládní agendy: zachování občanské etiky, ochrana společnosti před všemi akty nezodpovědného chování a zachování marocké kulturní identity.  V zahraniční politice odmítla vláda účast zástupců International Gay and Lesbian Rights Representative na Konferenci OSN o HIV/AIDS v r. 2001. Taktéž odmítla rezoluci OSN formálně odsuzující diskriminační anti-gay zákony.

Stejnopohlavní soužití.

Stejnopohlavní páry nemají žádný právní status.

Ochrana před diskriminací.

Homofobní a transfobní diskriminace a harašment nejsou marockou legislativou zakázány. Většina Maročanů je přesvědčená o tom, že homosexualita a jiné genderové identity jsou hříšnými projevy západní dekadence a amorálnosti. Ochrana LGBT práv není zdejší vládou považovaná za jednání v nejlepším zájmu občanů.

Lesby, gayové, bisexuálové a translidé (LGBT) se v Maroku setkávají s právními komplikacemi neznámými pro většinové obyvatelstvo. Mužská i ženská stejnopohlavní sexuální aktivita je v Maroku trestná. Jeho společenský a kulturní postoj k LGBT stojí v přímém kontrastu se sousedním Španělskem. V pozadí restriktivní politiky k LGBT právům hraje ústřední roli islámská vláda.

Les personnes lesbiennes, gays, bisexuelles et transgenres (LGBTQ+) au Maroc peuvent faire face à des difficultés légales spécifiques que ne connaissent pas les résidents non-LGBTQ+ compte tenu du fait que les relations homosexuelles tant féminines que masculines y sont illégales. La reconnaissance est dès lors nulle et non avenue étant donné que les relations sexuelles homosexuelles sont très sévèrement punies par la loi marocaine, et ce en vertu des dispositions de l'article 489 du Code de procédure pénale marocain.


Dopad zákona na Rusko.

Přijetí Magnitského zákona vyvolalo v Rusku rozhořčené reakce. Úřad prezidenta Vladimira Putina označil zákon za "„nepřípustné vměšování do ruských záležitostí“".  Ještě v prosinci 2012 prezident Putin podepsal zákon, který je vnímán jako odveta za zákon Magnitského. Tento ruský zákon obsahuje protiamerické sankce včetně zákazu adopcí ruských dětí Američany. Dále je namířen proti cizincům, kteří poškozují práva Rusů v zahraničí. Neziskovým organizacím, které se zabývají politickými otázkami a jsou financovány z USA, zakazuje vyvíjet v Rusku činnost. Osoby s americkým občanstvím podle něj také nesmějí v Rusku politicky orientované nevládní organizace řídit.  V době předcházející americkým prezidentským volbám vyslal Kreml do USA právníka, který se pokusil lobbovat za zrušení zákona u členů volebního štábu Donalda Trumpa. Putin znovu nepřímo zmínil Magnitského zákon po schůzce s Trumpem v Helsinkách, když ho žádal o výslech Billa Browdera.

Události předcházející přijetí zákona.

V 90. letech založil v Rusku americko-britský miliardář Bill Browder hedgeový fond Hermitage Capital, který rychle rostl a Browder se vypracoval na největšího zahraničního investora na ruském trhu. Roku 2005 ho Vladimír Putin vypověděl ze země a poté skupina zkorumpovaných policistů vyrabovala Browderovu moskevskou kancelář a s pomocí úředníků z finančního úřadu ze státní pokladny ukradla 230 milionů dolarů, které Browderův investiční fond zaplatil na daních. Sergej Magnitskij, kterému se celé korupční spiknutí ve státní správě podařilo rozplést, byl Browderův daňový právník. Po smrti Magnitského se Browder osobně angažoval, aby přesvědčil západoevropské parlamenty, že je třeba přijmout zákon, který postihne konkrétní osoby, které porušují lidská práva nebo jsou zapojené v korupčním jednání. Magnitského zákon jim zakazuje cestovat do těchto zemí, držet v nich majetek a provádět finanční transakce. Kromě USA přijaly podobný zákon také Kanada (Justice for Victims of Corrupt Foreign Officials Act), Velká Britínie, Estonsko, Litva a Lotyšsko.  Na formulaci Magnitského zákona se podílel Kyle Parker, který zastával funkci poradce v úřadu amerického Ministerstva zahraničí pro Eurasii. V současnosti působí jako personální šéf v Komisi pro bezpečnost a spolupráci v Evropě. O přijetí zákona se zasadil David Kramer, někdejší náměstek ministra zahraničních věcí v administrativě George W. Bushe, který jako prezident Freedom House v letech 2010–2014, byl jedním z největších zastánců přijetí tohoto zákona.

Další záhadná úmrtí.

Klíčovým svědkem v kauze rozsáhlých defraudací, jichž se měli dopustit úředníci ruské státní správy, byl právník Alexandr Perepiličnij, který získal azyl ve Velké Británii krátce po smrti Magnitského roku 2009. V sobotu 17. listopadu 2012 si šel čtyřiačtyřicetiletý Perepiličnij jako obvykle zaběhat poblíž svého luxusního a přísně střeženého domu v britském Surrey. Zničehonic ale zkolaboval a zemřel. V jeho žaludku byl nalezen exotický jed z jasmínovce, rostoucího v Číně a užívaného čínskými nájemnými vrahy a ruskými zločinci. Právník si již předtím stěžoval, že dostává výhrůžky z míst spojených s Kremlem.

Magnitského zákon a EU.

Podle usnesení Evropského parlamentu ze 13. září 2017 (Corruption and human rights in third countries) se v odstavci 35 praví, že Parlament opakuje svou výzvu z předchozích usnesení a vyzývá Evropskou unii, aby přijala Magnitského zákon v co nejkratším termínu. Ten se týká celkem 32 ruských představitelů, kteří nesou přímý podíl na umučení Sergeje Magnitského. Má zahrnovat zákaz udělování víz a zmrazení jejich finančních prostředků ve všech státech EU. Ukládá Prezidentovi komise, aby toto usnesení předal Radě EU, Komisi EU, vládám a parlamentům členských států a Evropské centrální bance.

Globální Magnitského zákon.

Podle doporučení Helsinské komise z 24. 5. 2018 má Magnitského zákon globální účinnost. Měl by postihovat nejhorší porušovatele lidských práv a zkorumpované oligarchy a úředníky kdekoli ve světě. Jejich majetek v USA bude zabaven a stanou se párii na finančních trzích. Obvinění konkrétních lidí spolu s důkazy proti nim lze odeslat přímo na adresu globalmagnitsky@state.gov.

Tzv. Magnitského zákon, podepsaný americkým prezidentem Barackem Obamou 14. prosince 2012, uvaluje finanční a vízové sankce na ruské činitele odpovědné za porušování lidských práv. Je pojmenovaný po ruském právníkovi Sergeji Magnitském (1972–2009), který obvinil skupinu vysokých hodnostářů z miliardových machinací na úkor fondu Hermitage Capital a ruského rozpočtu. Poté byl vzat do vazby a v jednom z nejhorších ruských kriminálů Matrosskaja tišina byl pomalu a cílevědomě umučen k smrti (16.11.2009). Osudem Magnitského se zabývá také několikrát oceněné dokumentární drama "The Magnitsky Act – Behind the Scenes".

La loi Magnitski (Magnitsky Act), officiellement connue sous le nom Russia and Moldova Jackson-Vanik Repeal and Sergei Magnitsky rule of law Accountability Act of 2012, est une loi bipartite adoptée par le Congrès américain et le président Obama en novembre-. Ce texte prévoit d'appliquer des sanctions financières et des interdictions de visa contre les fonctionnaires russes suspectés d'être impliqués dans le décès de l'avocat Sergueï Magnitski, symbole de la lutte contre la corruption du système politique, dans la prison de la Boutyrka de Moscou en 2009.


Kariéra.

Poslanec Evropského Parlamentu, 2004–současnost.

Weber je poslancem Evropského parlamentu a členem výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci. Je náhradník ve výboru pro regionální rozvoj, člen delegace pro vztahy s Indií, náhradník delegace pro vztahy se zeměmi Andského společenství a náhradník v podvýboru pro lidská práva. Jako zpravodaj vyjednával v roce 2008 za Evropský parlament Směrnici o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (návratová směrnice), první směrnici v oblasti vnitřních věcí, která byla přijata řádným legislativním procesem.  Po znovuzvolení v roce 2009 se Weber stal místopředsedou Skupiny ELS v Evropském parlamentu a je odpovědný za politickou strategii a politiky v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí.  Mezi roky 2014 a 2016 byl Weber členem dnes již zaniklé skupiny G5 spolu s předsedou Evropské komise Jean-Claude Junckerem, místopředsedou Fransem Timmermansem, vůdcem sociálních demokratů Giannim Pittellou a Martinem Schulzem jako předsedou Evropského parlamentu.  Na počátku roku 2017 Weber vytvořil z parlamentních lídrů skupinu G6, jejímiž členy jsou Gianni Pittella, Guy Verhofstadt z Aliance liberálů a demokratů pro Evropu (ALDE), Syed Kamall z Evropských konzervativců a reformistů (ECR), Ska Kellerová ze Zelených, a Gabriele Zimmerová z Evropské sjednocené levice a Severské zelené levice.

Role v národní politice.

V roce 2015 bavorský premiér Horst Seehofer ustavil Webera jako jednoho ze svých zástupců v kanceláři předsedy CSU.

Politické postoje.

Evropská integrace.

7. června 2014 Weber odmítl požadavky britského premiéra Davida Camerona na zpomalení evropské integrace. Weber prohlásil, že „EU je založena na stále užším svazku Evropanů. Takto je to stanovené ve smlouvách. Pro nás to není vyjednávatelné... Nemůžeme prodat duši Evropy, (...) pokud udělíme každému národnímu parlamentu právo veta, Evropa se dostane do slepé uličky.“ Nicméně podporoval Cameronovy návrhy na to, aby Velká Británie, stejně jako ostatní země mimo eurozónu, měla vliv na vytváření politických rozhodnutí týkajících se eurozóny. Také řekl časopisu "The Guardian" na začátku roku 2015, že rozhodnutí Spojeného království zmrazit sociální dávky pro přistěhovalce z EU bylo oprávněné a bylo příkladem pro zbytek unie.  V červenci roku 2013, kdy výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (LIBE) Evropského parlamentu vydal zprávu kritizující erozi základních práv v Maďarsku, ji Weber odmítl jako politicky motivovaný útok na vládu maďarského premiéra Viktora Orbána vedený levicovými stranami.  Na počátku roku 2017 se Weber domníval, že pokud Mezinárodní měnový fond (MMF) bude trvat na oddlužení Řecka, neměl by se na záchraně dále podílet. Tím porušil oficiální linii své domovské strany, tedy že program skončí, pokud MMF nebude jeho součástí.  Rozhodnutí Británie opustit Evropskou unii okomentoval takto: „Britové se rozhodli opustit Unii, nebudou se mít tak dobře, tak bezpečně a tak ekonomicky silně. To je důvod, proč budeme říkát, že je to opravdu velmi negativní den.“

Vztahy s Ruskem.

V roce 2016 v dopisu německému ministru hospodářství Sigmaru Gabrielovi a evropskému komisaři pro energetiku Migueli Ariasi Cañetemu kritizoval navrhovaný projekt plynovodu Nord Stream 2. Ten, podle něj, ohrozí zahraniční a bezpečnostní cíle EU tím, že zvýší závislost na Gazpromu, který má monopol na export plynu z Ruska. Spíše než zaměření na nové dodávky přes Baltské moře by se měla Komise soustředit podle Webera na to, aby zvýšila své úsilí dovážet více plynu přes Turecko z Kaspického Moře anebo potenciálně z Íránu a Iráku.

Manfred Weber (* 14. července 1972, Rottenburg an der Laaber) je německý a evropský politik a poslanec Evropského parlamentu. Je členem Křesťansko-sociální unie v Bavorsku, která je součástí Evropské lidové strany.

Manfred Weber (), né le à Niederhatzkofen, est un homme politique allemand, membre de l'Union chrétienne-sociale en Bavière (CSU). Il est député européen depuis 2004 et président du groupe PPE au Parlement européen depuis 2014.