Pozadí.

Rozhodnutí vést proti Izraeli válku s cílem získat zpět Sinajský poloostrov padlo v Egyptě již v roce 1971. Egyptský prezident Anwar Sadát, který nastoupil po zemřelém Gamálu Násirovi pochopil, že velmoci, které nastoupily na mezinárodní úrovni politiku détente nebudou mít zájem na vyvíjení diplomatického tlaku na Izrael, aby se stáhl do hranic před Šestidenní válkou a jedinou možností se tedy jevila válka. Ze Sovětského svazu získal Egypt velké množství zbraní, které pokrylo ztráty z Šestidenní války a Opotřebovací války. SSSR také poskytl instruktory a vojenské poradce, kterým se podařilo podstatně zvednout kvalitu výcviku egyptské armády i její bojové schopnosti.  Plán na znovuzískání Sinajského poloostrova měl řadu podob, až se nakonec prosadila varianta omezené války, která předpokládala zachycení části území Sinaje a vyvolání následných diplomatických kroků ze strany velmocí. Někteří egyptští velitelé v čele s generálem Mohammedem Ahmedem Sadekem prosazovali úplnou (komplexní) válku, i když Sadek uznával, že na takovou válku není egyptská armáda připravená (odhadovalo se, že jen překročení Suezského kanálu by Egypt stálo 17 tisíc mrtvých, sovětské odhady hovořili až o 35 tisích padlých). Přesto Sadek trval na úplné válce i za cenu, že se válka uskuteční později, v horizontu 5 až 10 let. Sadát, který měl na zřeteli i politické souvislosti si uvědomoval, že egyptská veřejnost očekává nějaká opatření, která by narušila izraelskou okupaci Sinaje a zároveň eliminovala pocit ponížení z hořké porážky z roku 1967. Teprve odstraněním Sadeka z pozice ministra války a dosazením generálmajora Ahmeda Ismailího započalo plánování omezené války. V lednu 1973 vypracoval Sadát pro jednání Ligy arabských zemí zprávu, ve které uvedl, že válka proti Izraeli by vyžadovala společný postup Egypta, Sýrie a Jordánska včetně posil z dalších arabských zemí, aby se dosáhlo materiální převahy nad Izraelem, zejména v oblasti vzdušných sil. Krátce na to deklaroval syrský prezident Háfiz Asad ochotu jít do společné války proti Izraeli.

Plánování.

Zodpovědností za přípravu plánů omezené války proti Izraeli byl pověřen gen.por. Saad El Šazlí. Ten definoval dvě největší slabiny Izraele: neschopnost akceptovat vysoké ztráty a neschopnost vést dlouhotrvající válku. Proto bylo nutné zatáhnout Izrael do takového konfliktu, který ho donutí zahájit diplomatická vyjednávání. Šazlí odmítl dosud vytvořené plány, které byly buď spíše obranné, nebo naopak kladly na egyptskou armádu nereálné požadavky a svými cíli byly naprosto nesplnitelné. Po zkoumání již hotových plánů se Šazlí rozhodl převzít za základ jeden z plánů již vytvořených nesoucí kódový název "Vysoké minarety". Přepracování a dokončení tohoto plánu bylo dokončeno v roce 1971 s tím, že jeho uskutečnění bylo plánováno na jaro 1973.  Egyptští plánovači byli nuceni vyřešit několik zásadních problémů. Především to byla nadvláda izraelského letectva. To se nakonec podařilo vyřešit vytvořením mohutné protiletecké přehrady tvořené kombinací protileteckých raket země-vzduch S-75 Dvina (SAM-2), S-125 Něva (SAM-3) a Kvadrat (SAM-6) a dále konvenčních protileteckých zbraní. Tento "deštník" měl krýt před útoky izraelského letectva egyptská předmostí a obranné pozice, egyptský týl byl chráněn raketami R-17 Elbrus (SCUD). Druhý problém, izraelské tankové jednotky, byl vyřešen masivním vyzbrojením egyptské pěchoty protitankovou výzbrojí RPG či řízenými střelami 9K11 Maljutka (Sagger) lafetovaných na obrněných transportérech. Veškerou tuto výzbroj dodal SSSR. Egyptští ženisté na západním břehu Suezského kanálu dále vybudovali vysoký val, ze kterého bylo možné pozorovat činnost na izraelské straně průplavu. Problémem se ale ukázal val na izraelské straně průplavu. Jeho sklon byl 45 - 60 stupňů a byl schůdný s obtížemi i pro pěchotu. Pro těžkou techniku byl nepřekonatelný. V egyptském vnitrozemí byl proto vybudován podobný val, na kterém se zkoušely možnosti jeho narušení. Jako neefektivní se ukázaly trhaviny: proražení průchodu trvalo neúměrně dlouhou dobu a hrozilo nebezpečí, že první výsadková vlna a ženisté budou zlikvidováni izraelskými tanky dříve, než se na východní břeh dostane egyptská technika. Zdlouhavou se ukázalo i prorážení průchodu zemními stroji (práce by trvala 4 dny). Nakonec byl použity zkušenosti egyptských ženistů ze stavby Asuánské přehrady: rozrušit pískový val proudy vody. Zkoušky prokázaly použitelnost tohoto návrhu. Proto měla první vlna převézt na druhý břeh silná vodní čerpadla, která byla nakoupena ve Velké Británii a SRN.  Koncem srpna 1973 bylo datum zahájení operace určeno na 6. říjen 1973, neboť v té době probíhal židovský svátek Jom Kippur a plánovači počítali s menší ostražitostí v Izraeli. Druhým důvodem byl příhodný stav vody v Suezském průplavu, na tuto noc také připadal úplněk, což by ulehčilo noční činnost. Po celý rok 1973 prováděl Egypt v rámci dezinformační kampaně řadu opatření, mající Izrael přesvědčit, že se žádný útok nepřipravuje. Probíhala opakovaná cvičení egyptské armády, opakované přesuny egyptských jednotek podél průplavu. Egyptští představitelé poskytovali rozhovory pro tisk, kde opakovaně zpochybňovali tvrzení o možnosti války. Dokonce byly do světového tisku vypouštěny zprávy o špatné úrovni výcviku a zanedbávané technice. Samotný plán byl utajen i před samotnými egyptskými vojáky - 95% egyptských vojáků se o tom, že jedno z cvičení přejde v zahájení války dozvědělo teprve ráno 6. října.

Sestava egyptských jednotek a plánované úkoly.

Pro samotnou egyptskou operaci bylo vyčleněno 5 pěších divizí (ve skutečnosti se jednalo o motorizovanou pěchotu) rozdělených do dvou armád.  Postaveno mělo být 10 pontonových mostů (3 u Kantary, 3 v prostoru Ismáílíja - Deveisor, 4 v prostoru Geneifa - Suez. Každá z divizí dostala za úkol obsadit úsek široký 3 - 4 km.  Na východní, izraelský břeh měly být postupně vysazeny 4 útočné vlny. Jejich úkolem bylo prorazit průchody valem, vytvořit předmostí, obejít pevnosti Bar-Levovi linie, postoupit a zaminovat přístupy k tankovým rampám. První vlna měla po příchodu druhé vlny zahájit postup do nitra Sinaje a po 180 metrech vybudovat obranná postavení. Dále potom měla vyčkávat na příjezd izraelských tankových jednotek a ničit je. V závěru pěchotního výsadku každé předmostí mělo být široké 8 km a hluboké 5 - 6 km. K rozšíření na 8 km do hloubky a 16 km do šířky mělo dojít po příchodu těžké techniky. Všechny čtyři vlny se na východním břehu měly nacházet hodinu po zahájení operace.

Izraelská protiopatření.

Dnem 1. července 1973 byl velitelem izraelského jižního vojenského okruhu (Sinajského poloostrova a Negevské pouště) jmenován gen.mjr. Šmuel Gonen. Ten byl znepokojen nedostatky v obraně a navrhl řadu změn. Navrhl například aktivovat řadu již nepoužívaných (a zasypaných) pevnůstek Bar-Levovy linie, vybudovat tankové rampy či připravit infrastrukturu pro vytvoření izraelského předmostí na západním břehu průplavu. Dále nařídil vybudování vysokých pozorovatelen, ze kterých by bylo možné pozorovat činnost na egyptské straně průplavu. Také nařídil obnovení systému ropných zásobníků, které byly vybudovány jako opatření proti možnému egyptskému pokusu o překročení Suezského kanálu. V okamžiku egyptského přechodu měla být z těchto zásobníků vypuštěna ropa a následně zapálena, čímž by se vytvořila ohnivá stěna, v níž by byl egyptský pokus o přechod zničen. U tohoto zařízení byla ale zanedbávána údržba, trubky byly zanesené či zaslepené, řada výpustí byla jen atrapami, což Egypťané věděli. Práce na tomto zařízení byli totiž v roce 1971 zastaveny, neboť se ukázalo, že efektivita takového zařízení byla, vzhledem k rychlosti proudu v kanálu sporná. Gonenem navržená opatření ale přišla pozdě.  Již před válkou byl izraelským vrchním velením vypracován plán s krycím názvem "Šovach Jonim". Ten v případě egyptského překročení Suezského kanálu počítal s rozdělením Sinajského poloostrova na tři části (severní, centrální a jižní sektor), které by byly bráněny přiděleným tankovými jednotkami s přesně rozdělenými prostory působnosti.

Sestava izraelských jednotek.

V okamžiku egyptského útoku se na východním břehu kanálu nacházela 252. tanková divize gen.mjr. Abrahama Mandlera a dále 14. tanková brigáda, 460. tanková brigáda a 401. tanková brigáda s 280 tanky. Pevnosti Bar-Levovy linie hájilo 436 příslušníků 68. pěšího praporu Jeruzalémské brigády, vesměs záložníků, často s minimálními nebo žádnými bojovými zkušenostmi. Každá pevnost byla zároveň hájena tankovou četou.

Krátce před zahájením operace.

Egypťané si byli vědomi nutnosti úplného utajení začátku operace, neboť její prozrazení by mohlo znamenat pro egyptskou armádu obrovské lidské a materiální ztráty. Proto byla řadu měsíců prováděna (prakticky až do zahájení operace) ze strany Egypta dezinformační kampaň sestávající z opakujících se cvičení a přesunů jednotek či nepřímým podporováním pocitu nadřazenosti nad arabskými armádami, které izraelskou společnost, včetně armády a zpravodajských složek po úspěchu v Šestidenní válce prostoupily. Egyptská armáda dokonce před zahájením vyhlásila částečnou mobilizaci aby následně oznámila propuštění většiny mobilizovaných zpět do civilu, což se ale ve skutečnosti nestalo. Přes tyto klamné operace a přes utajení měly izraelské zpravodajské služby Mosad a Aman řadu signálů o chystaném útoku. Během září 1973 zaznamenal Aman dokonce jedenáct varování o chystaném útoku, včetně varování od jordánského krále Husajna či urychlenou evakuaci sovětských občanů z Egypta a Sýrie, což vlády obou zemí sledovaly s nelibostí, neboť předpokládaly, že to Izrael definitivně přesvědčí o chystané válce. Řada signálů byla ale Izraelci špatně interpretována, další byly záměrně potlačeny, neboť neodpovídaly přesvědčení velení Amanu a Mosadu. Přesto provedl náčelník izraelského generálního štábu několik opatření v podobě přesunu jednotek na budoucí frontové linie a vyhlásil úplnou pohotovost. Teprve poté, co se náčelník Amanu Cvi Zamir setkal v Evropě s izraelským agentem umístěným v Egyptě, změnil svůj názor a okamžitě do Izraele oznámil, že válka vypukne 6. října v 18 hodin. Na následném jednání izraelské vlády byl zamítnut preemptivní letecký úder, ale byl vydán příkaz zahájit mobilizaci.

Průběh operace.

Operace začala ve 14:00 (káhirského času) leteckým útokem. 240 egyptských letadel vzlétlo proti izraelským leteckým základnám na Sinaji, protileteckým a dělostřeleckým bateriím, velitelským stanovištím, komunikačním uzlům a proti opěrnému bodu Budapest. Zároveň zahájilo palbu 2000 děl a minometů a raket Frog (Luna), palbu zahájily i egyptské tanky z předem připravených ramp. Ve 14:15 se vrátila letadla a přes kanál vyrazila první vlna o síle 4000 mužů na 720 útočných člunech. Ta dosáhla východního břehu ve 14:30. Vyrazily i oddíly commandos a protitankové oddíly. Zatímco pěchota vyzbrojená útočnými puškami AMK a samopaly Port Said a táhnoucí za sebou ruční vozíky s PTŘS Sagger a Strela překonala pískový val, ženisté začali s jeho prorážením pomocí vodních pump, které na východní břeh přepravily obojživelné obrněné transportéry OT-62 Topas. Ve 14:35 byla na západním břehu vztyčena první egyptská vlajka. Pěchota dále plnila svůj úkol, zaminovala přístupy ke kanálu a rampám a čekala příjezd izraelských tanků. Speciální jednotky zahájily dobývání pevností Bar-Levovy linie. První vlna překračující kanál na gumových člunech se snažila vyhnout prostorům ostřelovaným izraelskými obránci, což se ve všech případech nepodařilo. Zatímco v prostoru 2. armády proběhlo překročení kanálu a vytvoření průchodů ve valu bez problémů, v prostoru 3. armády došlo při prorážení průchodů valem k problémům, neboť egyptští plánovači nevěděli, že zde je val větší a navíc zde byla jiná skladba půdy. Odplavovaná zemina se nerozpadala, ale vytvořila záplavu hlubokého bahna a bylo nutné požít buldozery a trhaviny. Vlivem dělostřelecké palby zaznamenaly posádky pevností Bar-Levovy linie těžké ztráty, přesto ale kladly odpor a předávaly hlášení na velitelství. Prvotní izraelský odhad byl, že se nejedná o invazi, ale pouze o dělostřelecký přepad. Na jednotlivé pevnosti mezi tím útočily egyptské speciální jednotky. Tam, kde posádky posádky pevností dostaly rozkaz uchýlit se do krytu, se Egypťanům podařilo takřka okamžitě dostat se do obranného rajonu pevnosti. Tam, kde obránci zůstali na svých místech se podařilo útok Egypťanů odrazit. V řadě pevností při přepadu padl velitel a velení přebírali poddůstojníci (v jednom případě i vojín). Ani jedna z pevností ale boj neukončila bez rozkazu. Povolení vyklidit pevnosti přišlo 7. října ráno. Těžké ztráty zaznamenaly i izraelské tanky, které se pokoušely posádky pevností vyprostit. Jediná pevnost, kterou se Egypťanům přes opakované pokusy nepodařilo dobýt byla pevnost Budapest.  V 15:15 se na východním břehu již nacházelo deset egyptských pěších brigád o síle 25 tisíc mužů v pěti divizních předmostích. Zatímco probíhal přesun pěchoty přes kanál, byla na západním břehu ke kanálu přesunuta mostní technika. Tvořena byla padesátitunovými motorovými prámy a pontony PMP. Ty byly sestaveny do mostů pro přesun těžké techniky. Vybudováno bylo i několik klamných mostů k odvrácení pozornosti izraelského letectva.  V oblasti mezi Hořkými jezery a Suezským zálivem se jednotky 130. egyptské samostatné brigády námořní pěchoty po vytvoření předmostí pokusily pomocí vrtulníků provést výsadek v oblasti průsmyku Gidi. Byly ale napadeni izraelským letectvem. 14 egyptských vrtulníků bylo zničeno ještě ve vzduchu, ti výsadkáři, kterým se podařilo provést výsadek, padli do izraelského zajetí či byli zabiti.  V 17:30 se na východním břehu Suezského kanálu nacházelo 32 tisíc egyptských vojáků. Na severu v oblasti Kantary se pokusila 460. izraelská tanková brigáda zatlačit protivníka zpět, byla ale odražena a utrpěla těžké ztráty. Stejný osud potkal 401. izraelskou tankovou brigádu v oblasti mezi Malým Hořkým jezerem a Suezem. Do 22:00 byly na východním břehu průplavu již kompletní prapory pěších divizí. Ve 23:00 překročilo průplav dělostřelectvo a podpůrné jednotky. Během noci bylo na východní břeh přepraveno 500 tanků a větší počet děl a obrněných transportérů. Většina přepravené techniky se nacházela v prostoru 2. armády. V prostoru 3. armády bylo množství přepravené techniky mnohem menší, neboť zde přetrvávaly technické problémy.  Ve velení izraelské armády ve večerních hodinách stále převládal mírný optimismus. Gen. Elazar označil situaci za dobrou. Předpokládalo se, že izraelské jednotky následující den podniknou protiútok a podaří se jim proniknout na západní břeh kanálu. Tento optimismus se zakládal pouze na kusých informacích či na úplném nedostatku informací o skutečném stavu. Mezitím 252. izraelská tanková brigáda gen. Mandlera postupovala vpřed bez jakýchkoliv informací o situaci před nimi. V severním sektoru postupovala 460. tanková brigáda, v centrálním úseku postupovala 14. tanková brigáda a na jihu se do pohybu na západ dala 401. tanková brigáda. 460. tanková brigáda byla odražena 7. října ráno se stáhla zpět, když se jí za cenu těžkých ztrát podařilo alespoň evakuovat posádku pevnosti Mifreket. 14. tanková brigáda se dostala do palby protitankových zbraní vedenu egyptskou pěchotou a byla s výjimkou dvou tanků prakticky zničena. Určité úspěchy zaznamenala na jihu 401. tanková brigáda, které se podařilo vyprostit z obklíčení posádky několika pevností, přičemž ale zaznamenala také těžké ztráty. Útoky na egyptské předmostí provádělo i izraelské letectvo. S příchodem noci jeho nálety ale ztratily na efektivitě, neboť mělo jen omezenou schopnost operovat v noci. První velká letecká vlna IAF byla vyslána 7. října ráno s cílem likvidovat stanoviště protiletadlových raket a radarové stanice a zničit tak raketovou clonu nad egyptským předmostím. Útok zaznamenal určité úspěchy. Druhá vlna, která byla naplánována byla, ale zrušena a letectvo bylo odesláno na severní golanskou frontu, kde se syrským jednotkám podařilo prolomit izraelskou obranu a postupovat do nitra Izraele.  Dopoledne 7. října se na východním břehu nacházelo 5 pěších divizí i s přidělenými tankovými brigádami, dále se zde nacházela samohybná děla SU-100.

Konec operace.

Bitva o překročení Suezského průplavu skončila egyptským vítězstvím. Během 18 hodin trvající operace bylo na západní břeh přepraveno 90 tisíc mužů, 850 tanků a 11 tisíc dalších vozidel. Do 12 hodin téhož dne dokončily přechod průplavu na jih od Hořkých jezer 7. pěší divize a 25. tanková brigáda. Přestože egyptské velení počítalo se ztrátami v řádech tisíců vojáků, ve skutečnosti ztratili Egypťané 208 mužů, 5 letadel a 20 tanků. Egyptské jednotky pokračovaly dále v upevňování obsazených pozic. Do konce 8. října již držely předmostí na Sinajském poloostrově do hloubky 15 km, upevňovaly svá postavení a odrážely izraelské pokusy o protiútoky.  Operace samotná byla přesně ohraničena. Další postup egyptských jednotek, totiž obsazování Sinajského poloostrova byl naplánován pouze rámcově a ukázal se jako nereálný. Navíc se další plánování operace dostalo pod politický vliv. Na golanské frontě se totiž IOS podařilo zastavit syrský postup a dokonce proniknout na syrské území. Sýrie proto požádala Egypt o rozvinutí bojových operací na sinajské frontě s cílem poutat izraelské jednotky. Prezident Sadat nařídil provést 14. října rozsáhlou ofenzivu s cílem zatlačit izraelské jednotky hlouběji do Sinaje. S tím ale nesouhlasil gen. Šazlí, který si byl vědom, že útočící egyptské jednotky se dostanou mimo ochranný raketový deštník a stanou se snadnými cíli pro izraelské letectvo i pro izraelské tankové jednotky, které s průběhem mobilizace dále posilovaly. Navíc bylo nutné na východní břeh přesunout ze západního veškeré egyptské tankové zálohy. Ofenziva 14. října skončila pro egyptskou armádu katastrofálně. IOS převzala iniciativu a v dalších bojích se jí podařilo proniknout na egyptské území a odříznout egyptské jednotky od západního břehu.  Operace Badr je dodnes díky svému naplánování a provedení vedle spojeneckého vylodění v Normandii řazena mezi neúspěšnější vyloďovací operace v dějinách. Splnila veškeré své cíle, totiž zvednout nejen egyptské, ale i arabské sebevědomí po debaklu v červnu 1967, způsobit Izraeli vysoké ztráty a zatáhnout izraelskou armádu do konfliktu.

Operace Badr (: عملية بدر; "‘Amaliyat Badr"), někdy též plán Badr (خطة بدر, "Khitat Badr") byla egyptská vojenská operace, která vedla k překročení Suezského průplavu a dobytí izraelského opevnění (Bar Levova linie). Zahájena byla 6. října 1973 spolu se syrským útokem na Golanské výšiny a znamenala vypuknutí jomkipurské války proti Izraeli. Ukončena byla 9. října.

L'opération "Badr (), ou le plan "Badr (), est une opération militaire lancée par l'Égypte le avec pour objectif la reconquête d'une partie du désert du Sinaï grâce à une traversée du canal de Suez et la prise des fortifications israéliennes de la ligne Bar-Lev. Elle est lancée en parallèle avec une offensive syrienne sur le plateau du Golan, et marque ainsi le début de la guerre israélo-arabe de 1973.


Osobní život.

Adam Young se narodil v městečku Centerville, Iowa, (a později se přestěhovali do Owatonny, Minnesota) jako jedináček učitelce Joan a mechaniku Randalu Youngovým. Údajně má Adam i nějaké příbuzné v Kanadě. Rodičům se se svými hudební výtvory nesvěřoval, věděli jen, že pro zábavu tvří nějakou hudbu. Až jednou jim dal poslechnout svou skladbu a vyrazil jim dech, jeho otec říká: ""Jednou v noci nám pustil píseň a to nás prostě uzemnilo. Pomysleli jsem si: 'Tady se děje něco víc."'"  Adam žije ve svém rodném městě Owatonna v Minnesotě, kde píše programy a všechnu svou hudbu. Také se zmínil, že má Aspergerův syndrom, často mluví o tom, že je velice stydlivý a společensky introvertní, hlavně v případě, kdy má mluvit se ženou.  Rád je sám ve svém domě v Owatonně, nevyhledává rušné večírky ani slávu související s jeho osobností. Navzdory úspěchu zůstává nadále snílkem, skromným, plachým, introvertním, přátelským a oddaným Bohu a víře. Rád reaguje na nejrůznější komentáře fanoušků, udržuje s nimi stálý kontakt a tu a tam pro ně vymyslí nějaké zpestření, např. měli na Instagramu komentovat jednu jeho fotku a ten nejvtipnější komentář měl Adam oficiálně vyhlásit.  Řekl, že ho baví fotografování a považuje se za amatérského fotografa. Popsal se jako křesťan a píše o jeho víře na svém blogu a prostřednictvím své hudby. Adam rád nosí či nosil tenisky japonské značky Onitsuka Tigers, a to konkrétně model MEXICO 66. Adam již od dětství rád hraje videohry Nintendo - závody Super Mario Kart - a také říká, že je vegetarián, i když později v rozhovoru uvedl, že má rád kuřecí křidýlka. Adam má či měl Yorkšírského teriéra jménem Max.  V roce 2011 složil k písni "Enchanted" od Taylor Swift cover, jako odpověď na tuto píseň, která byla určena právě pro Adama a kde Taylor zpívá, že byla okouzlená ze setkání s Adamem. V bookletu k albu, kde byla skladba, bylo možné po poskládání velkých písmen z textu písně přečíst slovo ADAM. Adam tedy na svém tumblr blogu publikoval příspěvek adresovaný Taylor, píše: ""Nejdražší Taylor, sám přiznávám, že jsem docela plachý kluk, a protože hudba je nejvýmluvnější forma komunikace, kterou ovládám, tak jsem se rozhodl něco pro tebe nahrát - takovou 'odpověď na dechberoucí píseň z tvého současného alba. Je to to, co jsem ti chtěl říct osobně, ale pro co jsem těžko hledal slova: Všechno na tobě je roztomilé. Jsi nesmírně okouzlující dívka s dobrým srdcem a půvabem a elegancí, které nedokážu popsat. Jsi opravdová princezna ze snové pohádky a nad to nade vše prostě chci, abys věděla, že...Taky jsem byl okouzlen, když jsem tě poznal. S láskou Adam."" Později v jednom rozhovoru Adam uvedl, že Taylor mu nikdy neodpověděla. Jeho cover i s příspěvkem byly staženy ze stránek. Na stránkách IMDb je zmíněno, že skladba byla použita ve filmu Alpha and Omega 3: The Great Wolf Games (2014).  Adamovým nejvážnějším vztahem byl s Ann Marie Monson, na kterou vzpomíná např. ve skladbě "Lonely Lullaby". Na koncertě v Los Angeles v roce 2011, když hraje Adam tuto skladbu na piáno, je vidět jeho hluboké dojetí, bolest a vzpomínky spojené s touto baladou. Fanoušci to vycítili a během Adamova vystoupení udržovali uctivé ticho.  Adam je často přirovnáván svým vzhledem k argentinskému fotbalistovi Lionelu Messi.  V roce 2010 jej trápily ledvinové kameny a po jednom koncertu přišel o hlas.

Počátky kariéry.

Adam často uvádí, že vyrůstal v malém městečku, kde se moc o hudbě nemluvilo, také rodiče nebyli pro hudbu nějak zvlášť zapálení. Sám Adam si k ní postupně našel cestu, od svého strýce se naučil hrát na kytaru (ten mu také tu svou dal a Adam ji používá pro své písně ještě dnes), na klavír a začínal jako bubeník v metalové skupině Isle, o které se v rozhovorech často zmiňuje. Mezi roky 2003 až 2007 vytvořil celou řadu menších a mnohdy zábavných projektů ("viz článek Vedlejší projekty Adama Younga"), ze kterých se vyvinulo právě úspěšné Owl City a pak také už méně známé Port Blue a Sky Sailing. Adam také hrál v kapele v kostele. ""Psát jsem začal na střední poté, co jsem si zlomil zápěstí (což je ironické) při skateboardingu. Naštěstí to byla levá ruka, tak jsem pořád mohl ovládat počítačovou myš. Pohrával jsem si s programováním a sekvenováním a nakonec chytil vážnou kreativní infekci, která se mě stále drží. Dodneška nemůžu přestat psát a nahrávat. Asi to ze mě dělá 'nenasytného vynálezce' nebo něco takového. Tento kreativní proces je neuvěřitelně inspirativní.""  Během střední školy si přivydělával na různých brigádách, např. Hy-Vee. Po střední škole Adam pracoval u UPS v Minneapolis a poté strávil semestr a půl na owatonnské Riverland Community College.  Poté, co si vydobyl určitý úspěch na MySpace a iTunes, přilákal pozornost několika nahrávacích společností, z nichž si nakonec vybral Universal RepubIic, neboť do té doby mu s oficiálními záležitostmi pomáhal jen nějaký owatonnský právník. Spoluprezident Universal Republic Avery Lipman pozval Adama do New Yorku, kde nezkušenému Adamovi musel vysvětlit celou nahrávací politiku, co to nahrávací společnost je, k čemu je potřeba právník, manažer... Po třech měsících Adam smlouvu podepsal, ukončil práci ve skladě Coca Coly asi šest měsíců po debutu na MySpace a od té doby se naplno věnuje hudbě. ""Pamatuju si,... jak jsem řekl svému šéfovi: 'Toto bylo skvělé a byl jsem za tuto práci vděčný, ale už mám něco jiného.' Vidím jeho pohled, když jsem mu řekl, že dělám hudbu a že doufám, že si s ní na chvíli vystačím. Vzpomínám si, jak jsem odtud odcházel, a to byl ten nejlepší pocit na světě.""

Záliby.

Hudba.

Hudba je pro Adama jak prací, tak zábavou. Rád ji tvoří i poslouchá. Mezi jeho oblíbené žánry patří ambientní hudba, hudba beze slov. Také je fanda skladeb z filmů nebo vytvořených pro film a ze závěrečných titulek a soundtracků filmů, dokonce i těch, které nikdy neviděl. Z těchto filmových skladatelů obdivuje: Alan Silvestri, Hans Zimmer, James Newton Howard, John Williams, Thomas Newman.  Jako oblíbené skupiny uváděl Enyu a hlavně Unwed Sailor a v rozhovoru z roku 2014 uvádí také DC Talk a Owena Wilsona. V roce 2014 uvedl, že svých skladeb, které napsal, má nejraději "Dementia" z alba ""The Midsummer Station"", na které spolupraoval se zpěvákem z Blink-182 Markem Hoppusem, a z těch, které napsal úplně sám, "Speed of Love" nacházející se rovněž na tomto albu.  ""Je pro mě těžké opravdu si užít cokoliv slyším na popových rádiových stanicích nebo dokonce pop obecně. Bylo pro mě vždycky těžké získat nějakou inspiraci z 'konvenční' hudby. Vinou bude to, co jsem poslouchal na střední. ale z nějakého důvodu jsou skupiny jako Mogwai, Rachel's nebo Telefon Tel Aviv jaksi zajímavější. Jejich odměna je větší. Jejich písně v sobě mají mystiku, kterou tří a půl minutové rádiové singly podle mého názoru postrádají. V tom byla ta vzrušující výzva, když jsem začal tvořit hudbu pro Owl City. Byl to pop. Nikdy předtím jsem pop nedělal a ani jej neposlouchal, ale chtěl jsem ho vytvářet, protože to bylo nové.""  ""Hudba je něco, co je spojeno s tím, co jsem. Umožňuje mi to zhluboka dýchat, cítit, toužit a snít v těch nejnádhernějších cestách, které si můžete představit. Muzika je něco, bez čeho si nemůžu svůj život představit, a ačkoliv to pro mě znamená víc, než pro svět samotný, na stupnici všech cenných a důležitých věcí v mém životě je něco, co vše daleko převažuje - můj vztah k Ježíši Kristu... Jsem umělec, to je to, co dělám. Vytváření umění byl můj sen už od základní školy, je to jediná věc, ve které jsem dobrý, a při pohledu zpět na všechny ty roky, zůstávám bez dechu, naprosto a kompletně beze slov nad tím, jak Pán si vybral užít hudbu a to, co dělám jako Owl City.""  Častou hláškou, kterou Adam rád cituje a která jeho život naprosto vystihuje je: "Music is how I deal with life." (Hudba je způsob, kterým se vypořádávám se životem).

Filmy.

Filmy vyplňují pravděpodobně podstatnou část Adamova volného času, kdy se zrovna nevěnuje hudbě. Z nich čerpá svou inspiraci a jsou předmětem jeho mnohých úvah, neboť Adam je velkým snílkem a rád podniká výpravy do říše fantazie, pro což mu filmy dodávají bohatý materiál. Mezi jeho nejoblíbenější patří bezesporu Daleká cesta za domovem z roku 1978 natočený podle stejnojmenné knihy, která je zase Adamovou nejoblíbenější knihou. Adam k písni z toho filmu "Bright Eyes" vytvořil cover. Dalším oblíbeným kinematografickým dílem je Lví král z roku 1994, k jehož písni "Can You Feel The Love Tonight" rovněž vytvořil svůj cover.  Po nějakou dobu byl jeho velkou inspirací další animovaný film Hledá se Nemo. Např. v písni "The Bird and the Worm" z alba "Ocean Eyes" používá Marlinův vtip.  Na Twitteru Adam občas cituje také pasáže z různých komedií: "Dunston: Sám v hotelu" (1996), "Kokosy na sněhu" (1993), "Hook" (1991)...  Na svém blogu zveřejnil seznam svých deseti nejoblíbenějších filmů: "Nahá pravda" (1937), "Jak ukrást Venuši" (1966), "Jezinky a bezinky" (1944), "Spláchnutej" (2006), "Terminál" (2004), "Daleká cesta za domovem" (1978)...  Adam sleduje také hororový seriál "Živí mrtví" a jeho oblíbenou postavou je Daryl Dixon.

Literatura.

Adam také rád čte, a to (podle jeho příspěvků na sociálních sítích) hlavně dětskou literaturu a náboženské knihy. Jelikož je silně věřící křesťan, tak často na fanouškovských chatech říká, že jeho nejoblíbenější kniha je Bible a že ji čte každý den. Citáty těch veršů, které ho zaujmou občas sdílí na svých účtech na Twitteru, Instagramu, Facebooku či Tumblr.  ""Na cestách se snažím mít kolem sebe hodně knih a doma asi taky. Jaksi to udržuje mou mysl v činnosti a drží mě to při smyslech. Kromě čtení toho není moc, co bych mimo hudbu dělat. Ale je příjemné se trošku od hudby vzdálit. Takže jo, čtení je místo, kam si jaksi pro tento odpočinek zajdu.""  Často jako nejoblíbenější knihu uvádí rovněž "Daleká cesta za domovem" od Richarda Adamse. ""Asi TOU knihou, která je super inspirující, je 'Daleká cesta za domovem' od Richarda Adamse. Je to z konce 70. let, kniha o mluvících králících a je to kniha založená na realitě. Není to jen nějaká dětská knížka, ale má to co do činění s těmito mluvícími králíky a jejich dobrodružstvím. Je tam spousta metafor a bláznivých věcí a to pro mě vždycky bylo nesmírně inspirující. Kdykoliv je cítím vyčerpaný nebo procházím spisovatelským zásekem nebo něčím, tak zalistuju v této knize a jsem jako: Páni, musím jít tvořit hudbu!"" Dětská literatura obecně má pro Adama určité kouzlo a půvab.  Dalšími knihami patřícími do top desítky jsou: "The Fledgling" od Jane Langton, "Airborn" od Kenneth Oppel, "The Guardians of Ga’Hoole" od Kathryn Lasky, "The Lost Shipwreck of Paul" od Robert Cornuke a další.  Adam občas na svém blogu napíše o knize, co právě čte, nebo sdílí své dojmy z ní. Takto se nejčastěji zmiňuje o nábožensky zaměřené literatuře: "When I Don't Desire God: How To Fight For Joy" od Johna Pipera, "My Utmost for His Highest" od Oswald Chambers, "Bonhoeffer: Pastor, Martyr, Prophet, Spy" od Eric Metaxas a také "Dug Down Deep" od Joshua Harrise, v jehož druhém vydání na obalu a na prvních stranách je Adam dokonce citován: ""Na prstech jedné ruky můžu spočítat knihy, ze kterých jsem přečetl každé slovo od obalu až po obal na jedno posezení. Dug Down Deep je jednou z nich. Josh popisuje obrovský význam a sílu křesťanské pravdy vyzývá čtenáře aby nejen zapustili své kořeny hlouběji do biblické teologie, ale také rozviřuje nadšení pro šíření Boží svrchovanosti ve všem skrze Ježíše Krista.""  V interview v Manile při tour Adam také řekl, že by rád sám psal, a to fantasy, něco dobrodružného, pravděpodobně s mluvícími zvířaty, něco podobně rozmarného jako hudba.

Skateboarding.

Adam je již od mala zapálený pro skateboarding. Jezdit začal se svými kamarády z Windsor Airlift. Ti na Youtube nahráli videa z let 2000 a 2001, kde je Adam a ukazuje pár triků. Ještě i dnes se Adam tomuto sportu věnuje, a to když si chce na chvíli "odpočinout" od muziky. Ovšem obě činnosti spojuje, když 2. října 2014 na SoundCloud nahrává píseň Kickflip: ""Když toto posloucháte, tak vlastně posloucháte mě, jak na skateboardu dělám kickflip.""  Ve videoklipu k písni "Deer in the Headlights" z alba "All Things Bright and Beautiful"" "Adam na začátku přijíždí k autu DeLorean přijíždí právě na skateboardu.

Víra.

""Nesnaž se zářit tak, abys tě ostatní mohli vidět. Sviť tak, aby skrze tebe mohli vidět Jeho."" je citát od C. S. Lewise, který Adam sdílel 17. listopadu 2014 a který dobře charakterizuje Adama.  O obrovském úspěchu vždy mluvil a stále mluví jako o neuvěřitelném požehnání a vidí v něm své poslání, to, co chce Bůh použít ke své větší slávě. Byl neuvěřitelně udiven nad tím, co mu umožnil Pán, za což mu neustále děkuje a má kolena samou modřinu, jak padá na kolena, aby chválil svého Spasitele za nekonečnou milost, kterou mu Pán dal. I když Owl City není vyloženě křesťanská či worshipová skupina, hluboko v její podstatě je víra díky zakladatelově vroucím vztahu k Bohu pevně zakořeněna a z textů písní ji lze snadno vyčíst. Název alba ""All Things Bright and Beautiful"" je inspirován náboženským hymnem, píseň "You're Not Alone" je přímo o Bohu a v písních jsou častá slova jako naděje a světlo, odkazující právě na Boha. Na CD se vždycky nachází věta: ""All praise and glory to Jesus Christ, to whom I owe everything."" Což by se dalo přeložit jako: ""Všechna chvála a sláva patří Ježíši Kristu, kterému vděčím za všechno.""  12. července 2014 na Instagramu píše: ""Ježíši Kristu, svrchovanému všemohoucímu Pánu, se zavazuji svým životem do doby, dokud nepřijde nebo mě nezavolá domů.""  Owl City prodávalo trička s nápis "I AM" (JÁ JSEM), které měl na sobě na některých fotkách i Adam, což může odkazovat buď k písni "Hello Seattle" z alba Of June či Ocean Eyes (Hello Seattle, I am...), nebo tím může být myšleno "I am ME." Adam už od počátku na obalech svých CD přidává větu Owl City is Adam Young. Nebo také význam může být jako odkaz na Bibli, konkrétně Druhou knihu Mojžíšovu, kde je řečeno: "I AM the Lord thy God", "They shall call me I AM", takže by to zastupovalo jméno Boha.  I když Adam často říká, že je křesťanem, konkrétní církev nikde nezmiňuje. Každopádně studuje Bibli každý den, občas sdílí nějaký citát na svých účtech na sociálních sítích, čte nábožensky zaměřené knihy, má rád teologa Johna Pipera, anglického spisovatele C. S. Lewise, pastora a spisovatele Joshuu Harrise. Také říkal, že v dětství spolu s rodiči často chodili do kostela, byli tam "vždy, když bylo otevřeno".  ""Ježíš Kristus je mé všechno. Svěřil jsem mu kontrolu nad svým životem, požádal ho, aby přišel do mého srdce a pracoval v mém životě a proměnil mě v nového člověka, někoho, kým mě On sám chce mít. Usiluju o to, abych Krista ctil vším, co dělám, říkám, tvořím a myslím. Nic pro mne není důležitější než můj vztah s ním.""

Další informace.

Rick.

Adam je známý také pod přezdívkou Rick. Vše to vzniklo tak, že Adam řekl, že má rád animovaný seriál "Spongebob v kalhotách" a jeho oblíbenou epizodou je ta, kde Spongebob a Patrick soutěží v souboji kuchařů (2. série, 19. díl - Závody kuchařů). Spongebob vymaže část Patrickova jména, tak že zbude "Rick", na což Patrick zareaguje výkřikem: "My name's not Rick!" (Nejmenuju se Rick). A Adamovi fanoušci jej začali nazývat Rick a ten na to obvykle reaguje právě větou "My name is not Rick!" Dokonce v jednom interview z roku 2012, kdy se toto jméno během chatů pod hashtagem #OCTMS šířilo, je Adam na tuto přezdívku tázán: ""Rick je jako mé druhé já, mé tajné jméno.""

Nespavost.

""Částečně jsem se naučil svou nespavost přijmout. Ačkoliv, když si nevezmu tři pilulky melatoninu (myslím, že je to tři gramy na jeden), tak potom obvykle zůstanu vzhůru celou noc. Takže melatonin pomáhá. Jinak Ambien mě otupuje. Šílím z něho a pak píšu takové opravdu zvláštní písně" Na otázku, jestli chodí Adam na terapie, nebo jestli jsou pro něj jeho písně terapií samou odpovídá: "Přesně tak. Myslím, že psaní hudby je něco, co mi pomáhá pozitivně se vypořádat se životem. Pomáhá mi to vypořádat se s nespavostí tím, že píšu neodmyslitelně optimisticky znějící písničky, i když jsou tam ty temné, melancholické podtóny. A to mi dává něco, čím to zavřít na závoru. Kdybych neměl hudbu, abych se na ni zaměřil, asi by ze mě byl zločinec.""  Shrnuto do věty: ""The insomnia is both a blessing and a curse."" (Nespavost je jak požehnání, tak kletba). Jelikož je Adam velkým snílkem, který nad vším rád přemýšlí (např. přišel s otázkou, jestli někdo přemýšlel nad tím, že vany jsou vlastně přesným opakem lodí), tak tento citát upravuje: ""It is both a blessing and a curse to feel everything so very deeply"" (Je to jak požehnání, tak kletba, pociťovat všechno tak hluboce).

Inspirace.

Adam v jednom rozhovoru řekl, že inspiraci pro své texty hledá mimo jiné i ve veršovacím slovníku. ""Je úžasné, jak jedno slovo mě přivede k přemýšlení na něčím a umožní mi to vysnít si celý obraz celého okolního'světa'.""  Další obrovskou inspirací jsou pro Adama knihy a filmy. Řekl, že kdysi když se díval na jeden film, dostal nápad na nějakou melodii, tak si ji šel hned zapsat. Také motivy z filmů se objevují v testech jeho písní. Příkladem toho je např. píseň "Wolf Bite" z EP "Ultraviolet," která vznikla poté, co sledoval film "Vlkodlak" s Anthony Hopkinsem, nebo také film Hledá se Nemo se projevuje v písni "The Bird and the Worm" z alba "Ocean Eyes. "Jedna z věcí, které mě na hudbě zaujaly, byl film Hledá se Nemo. Hudba z tohoto filmu je tak inspirující. Je to doklad toho, jak může hudba stát sama za sebe, když je napsaná pro něco vizuálního. To mě zastavilo a přinutilo uvažovat: wow, tito lidé ve mně vzbuzují touhu udělat to pro ostatní. Neměl jsem žádnou strukturu nebo nějaký určitý směr, kterým bych chtěl své texty zaměřit, ale věděl jsem, že chci vystoupit nad to všechno se tam kolem vznášelo." "  Owl City písně jsou inspirovány také Adamovým životem či životními příběh těch okolo něj. Např. píseň "You're Not Alone" vznikla poté, co si Adam četl zprávu o křesťance odsouzené k trestu smrti.

Proč Owatonna?

""Spousta lidí se ptá, proč si nepořídím apartmá v New Yorku nebo někde v LA, ale upřímně, strávil jsem spoustu času v obou městech a i když si tamní pobyt vždycky užívám, nikdy bych tam nechtěl bydlet. Owatonna je takové moje hrabství (pozn. Shire - možná odkaz na domov hobita Bilba), bezpečný přístav od nevyhnutelného smyslového přetížení, které postihuje místa jako New York a Los Angeles. V New Yorku lidé chodí tak strašně rychle, není tam žádné otevřené prostranství, žádná vůně čerstvě posekané trávy. Pro mně je to jako mraveniště. Owatonna je domov. A navíc jsem naprosto posedlý Taco John’s, o kterém na pobřeží nikdo nic neslyšel. Jak bych se mohl vzdát Potato Oles?""

První věc, co by Adam udělal po příchodu do nebe?

"Páni, já nevím. Kdyby tam byla voda, asi bych si šel zaplavat, protože to mám rád. Jsem ze středozápadu, takže jsem snad v tom nejvzdálenějším místě od jakékoliv vody, ačkoli je v Minnesotě dost jezer, ale je tam plno děsivých ryb. Takže bych šel asi plavat, ale až po tom, co bych se s každých pozdravil. Jsem tak trochu zvědavý, jestli budu plachý i v nebi. Kdybych byl, tak bych šel do svého pokoje a vytvořil nějakou píseň."

Spolupráce.

Adam nazpíval řadu písní pro jiné interprety: Také produkoval hudbu pro umělce: A napsal písně pro: Zremixoval písně (ty jsou obvykle pak označeny "Adam Young Remix"): 18.11.2014 se objevil na albu "The Art of McCartney" věnovanému Paulu McCartneymu s coverem písně "Listen to What the Man Said".

Adam Young (* 5. července 1986) je americký hudebník, zpěvák, skladatel, multiinstrumentalista, producent a zakladatel elektronického projektu Owl City (česky Soví Město). V mnoha rozhovorech byl Adam dotazován na to, proč zrovna vznikl název Owl City, jeho odpovědí bylo to, že to jsou dvě náhodná slova, která měl na mysli a jejich spojení nedává žádný smysl a že je rád, když se lidé zamýšlí právě nad tím, proč spojení Owl a City.

Adam Young né le, à Ottumwa dans l'Iowa est un chanteur et musicien américain. Il a écrit et composé de nombreux projets musicaux mais c'est la chanson'issu du projet'qu'il l'a révélé au grand public fin 2009. "" a en effet atteint le numéro un au classement musical dans différents. Adam Young a produit six albums et un EP sous le projet Owl City, tous signés chez Universal Republic.


Mistrovství Evropy v basketbalu žen 2003

Championnat d'Europe féminin de basket-ball 2003

Výsledky a tabulky.

Skupina A.

Francie - Izrael 91:55 (26:7, 43:27, 68:48)  19. září 2003 (16:30) – Pyrgos  19. září 2003 (19:00) – Pyrgos  19. září 2003 (21:30) – Pyrgos  20. září 2003 (16:30) – Pyrgos  20. září 2003 (19:00) – Pyrgos  20. září 2003 (21:30) – Pyrgos  21. září 2003 (16:30) – Pyrgos  21. září 2003 (19:00) – Pyrgos  21. září 2003 (21:30) – Pyrgos  23. září 2003 (16:30) – Pyrgos  23. září 2003 (19:00) – Pyrgos  23. září 2003 (21:30) – Pyrgos  24. září 2003 (16:30) – Pyrgos  24. září 2003 (19:00) – Pyrgos  24. září 2003 (21:30) – Pyrgos

Skupina B.

Maďarsko - Ukrajina 57:56 (16:13, 25:21, 44:39)  19. září 2003 (16:30) – Amaliada  19. září 2003 (19:00) – Amaliada  19. září 2003 (21:30) – Amaliada  20. září 2003 (16:30) – Amaliada  20. září 2003 (19:00) – Amaliada  20. září 2003 (21:30) – Amaliada  21. září 2003 (16:30) – Amaliada  21. září 2003 (19:00) – Amaliada  21. září 2003 (21:30) – Amaliada  23. září 2003 (16:30) – Amaliada  23. září 2003 (19:00) – Amaliada  23. září 2003 (21:30) – Amaliada  24. září 2003 (16:30) – Amaliada  24. září 2003 (19:00) – Amaliada  24. září 2003 (21:30) – Amaliada

Play off.

Čtvrtfinále.

Polsko - Slovensko 78:61 (22:14, 41:22, 53:40)  26. září 2003 (15:00) – Patra  26. září 2003 (17:15) – Patra  26. září 2003 (19:30) – Patra  26. září 2003 (21:45) – Patra

Semifinále.

Česko - Polsko 74:66 (16:21, 35:40, 56:51)  27. září 2003 (19:30) – Patra  26. září 2003 (21:45) – Patra

Finále.

Rusko - Česko 59:56 (15:6, 34:22, 46:42)  28. září 2003 (20:00) – Patra

O 3. místo.

Španělsko - Polsko 87:81 (14:29, 35:49, 56:71)  28. září 2003 (17:45) – Patra

O 5. - 8. místo.

Belgie - Slovensko 86:80 (22:20, 45:40, 65:60)  27. září 2003 (15:00) – Patra  26. září 2003 (17:15) – Patra

O 5. místo.

Francie - Belgie 94:75 (25:25, 44:40, 67:59)  28. září 2003 (15:30) – Patra

O 7. místo.

Slovensko - Srbsko a Černá Hora 68:67 (13:18, 26:37, 52:50)  26. září 2003 (13:15) – Patra

O 9. - 12. místo.

Maďarsko - Izrael 85:77 (20:15, 45:36, 67:61)  26. září 2003 (10:00) – Patra  26. září 2003 (12:15) – Patra

O 9. místo.

Řecko - Maďarsko 85:83 (16:25, 42:46, 67:65)  27. září 2003 (12:15) – Patra

O 11. místo.

Ukrajina - Izrael 107:87 (28:21, 54:44, 81:66)  27. září 2003 (10:00) – Patra

29. mistrovství Evropy v basketbalu žen proběhlo v dnech 19. – 28. září v Řeckých městech Pyrgos, Amaliada a Patra.

Le Championnat d’Europe de basket-ball féminin 2003 s’est déroulé en Grèce du 19 septembre au 28 septembre. Les rencontres du tour préliminaire se sont jouées à Pyrgos et Amaliáda tandis que celles du tableau final se sont jouées à Patras.


Život.

Ve dvou letech odcestoval s matkou Esther a bratry z Libérie do Nizozemska. Jeho otec byl zabit roku 1991 v občanské válce. Stejně jako jeho bratři Collins a Paddy nastoupil do mládežnické fotbalové akademie FC Twente. Má také sestru Fate.

Klubová kariéra.

24. května 2012 přestoupil z FC Twente do Benfiky Lisabon za 9 milionů € (případně až 12 milionů € díky doložkám). V Evropské lize 2012/13 se s klubem probojoval až do finále proti anglickému celku Chelsea FC, které Benfica 15. května 2013 prohrála 1:2 gólem z nastaveného času. Ola se dostal na hřiště v 66. minutě.  S Benficou nepostoupil ze základní skupiny C do vyřazovacích bojů Ligy mistrů 2013/14, portugalský tým v ní obsadil třetí místo.  V lednu 2014 odešel na půlroční hostování do německého týmu Hamburger SV.

Reprezentační kariéra.

Zúčastnil se Mistrovství světa hráčů do 17 let 2009 v Nigérii, kde mladí Nizozemci nepostoupili ze základní skupiny C. V červnu 2013 byl nominován na Mistrovství Evropy hráčů do 21 let konané v Izraeli. 9. června se podílel jedním gólem na vysoké výhře Nizozemska 5:1 v základní skupině B nad Ruskem. Nizozemský tým si tímto výsledkem (a díky příznivé situaci v dalším utkání) zajistil účast v semifinále, kde vypadl po porážce 0:1 s Itálií.  V únoru 2012 jej trenér nizozemské seniorské reprezentace Bert van Marwijk poprvé nominoval k přátelskému utkání ve Wembley s Anglií (výhra Nizozemska 3:2, v zápase ale nenastoupil). Debutoval až 6. února 2013 pod trenérem Louisem van Gaalem v přátelském zápase s Itálií (remíza 1:1).

Ola John (* 19. května 1992, Zwedru, Libérie) je nizozemský fotbalový útočník nebo záložník liberijského původu, který v současnosti působí v klubu Benfica Lisabon. Hraje většinou na kraji zálohy.

Ola John, né le, est un footballeur international néerlandais d'origine libérienne. Il joue au poste de milieu de terrain avec le Vitória Guimarães.


Dětství.

Quincy Matthew Hanley se narodil 26. října 1986 na vojenské základně ve Wiesbaden v Německu. Jeho rodiče se rozvedli ještě předtím než se narodil a jeho matka mu dala příjmení, které nepatří ani jednomu z rodičů a náhodně jej vybrala. Jeho otec zůstal v armádě, zatímco jeho matka z armády odešla a na pár let se přestěhovala s Hanleyem do Texasu, později se přesunuli do Kalifornice. Vyrůstal v Los Angeles v Kalifornii na 51st Street sousedící s ulicemi Figueroa a Hoover Street. Navštěvoval John Muir Middle School. Quincy tvrdí, že od svých 6 až do 21 hrál americký fotbal. Hrál jako "receiver", "cornerback" a "tailback".  Vyrůstání v Hoover Street ho hodně ovlivnilo a již v brzkém věku se stal členem pouličního gangu, který se jmenoval 52 Hoover Gangster Crips. "Byl jsem členem gangu už ve svých 12 letech. Byl jsem Hoover Crip. Mí kámoši byli členy, tak jsem chtěl být taky. Nedokážu to moc popsat. Nikdy jsem se nedostal do potyčky s ostatními gangy nebo něco takového. Prostě jsem jenom následoval našeho leadera." Ještě předtím než našel zalíbení v hudbě byl Hanley drogovým dealerem, který prodával Oxycontin a na krátkou chvíli také i crack a nebo mariuhanu. V roce 2007 byl zatčen a Hanley se k tomu nechtěl vyjadřovat, proto byl důvod jeho zatčení dlouhou dobu neznámý. Byl odsouzen k 6 měsícům, polovinu trestu si ale odseděl ve formě domácího vězení. Na internetové stránce reddit se později přiznal, že ho zatkli za vykrádání domu, do detailů však nezašel.

Quincy Matthew Hanley (narozený 26. října 1986 Wiesbaden) spíše známý pod pseudonymem Schoolboy Q (často stylizováno ScHoolboy Q) je americký rapper ze South Central Los Angeles, Kalifornie. Upsaný Top Dawg Entertainment and Interscope Records, Hanley je členem hip hopové skupiny Black Hippy, společně s rappery Ab-Soul, Jay Rock a Kendrick Lamar.

Schoolboy Q, stylisé en ScHoolboy Q, de son vrai nom Quincy Matthew Hanley, né le sur la base militaire allemande de Wiesbaden, est un rappeur germano-américain, originaire de Los Angeles. Il est membre du collectif Black Hippy aux côtés des rappeurs Ab-Soul, Jay Rock et Kendrick Lamar.


Historie.

PDB byla založena v roce 1971 doktorem Walterem Hamiltonem na podnět Americké krystalografické společnosti (ACA). Na začátku obsahovala databáze pouhých 7 struktur, které byly distribuovány na magnetických páscích. V této době záznamy přibývaly s rychlostí zhruba 25 struktur za rok. Až teprve po zdokonalení technik krystalografie začaly data přibývat exponencionálně, od roku 1987 je to až 50 struktur týdně.  Po vzniku wwPDB v roce 2003 se stala PDB databáze mezinárodním projektem. Sdružuje PDBe (Evropa), PDBj (Japonsko), RCSB (USA) a od roku 2005 také BMRB (Biological magnetic resonance bank). Za management PDB je zodpovědná RCSB, a to od roku 1998 až do současnosti.

Počet struktur.

Každá struktura má přiřazené své PDB ID. Je to individuální 4 místný kód. Na prvním místě je vždy číslice od 1-9, na druhém až čtvrtém místě je libovolné číslo od 0-9 nebo písmeno z anglické abecedy A-Z. Možných ID je tedy 419 904. Počet struktur lze vypočítat dle:  Tento vzorec byl odvozen v roce 1978 Richardem E. Dickersonem, který předpovídal exponenciální růst počtu vložených struktur. Na konci roku 2012 mělo být dle tohoto vzorce 112 891 struktur v databázi, ve skutečnosti jich ale v PDB bylo méně- 87 030. Dickersonův předpoklad exponencionálního růstu dnes již neplatí. Graf počtu struktur je k dispozici na stránce PDB.

Vyhledávání v PDB.

V databázi PDB lze struktury vyhledávat podle ID, názvu molekuly, autora, který strukturu nahrál nebo dle sekvence. V pokročilém vyhledávání lze blíže specifikovat i např. datum nahrání, experimentální metodu nebo biologický původ molekuly. Zajímavostí PDB je, že je pravidelně vybírána molekula měsíce. Její struktura, funkce a význam pro lidské zdraví je presentováno srozumitelným způsobem, vhodným pro kohokoliv.

Format PDB.

Výsledek hledání je textový soubor ve formátu PDB, který popisuje 3D strukturu pomocí interpretace elektronové hustoty atomů molekuly. Formát obsahuje základní údaje o molekule a autorovi. Experimentální údaje jsou zapsány do sloupců, které udávají číslo atomu, jeho druh, typ aminokyselinového zbytku a jeho pořadí. Také jsou uvedeny X, Y a Z souřadnice, které udávají polohu daného atomu v molekule. Poslední dva sloupce udávají počet možných konformací a teplotní flexibilitu. Výsledný zápis vypadá takto:  PDB formát má koncovku.pdb. Lze ho otevřít v mnoha programech, např. Discovery Studio, PyMol, Jmol, UCSF, Cn3D. Některé z těchto programů lze zdarma stáhnout z internetu.

Protein data bank (zkráceně PDB) je primární databáze 3-D struktur makromolekul jako např. proteinů, nukleových kyselin. PDB je důležitý zdroj bioinformatických dat pro molekulární biologii, medicínu a farmacii. Všechny uložené struktury a data jsou volně dostupné. Může je vkládat kdokoliv, není tedy zajištěna bezchybnost uveřejněných záznamů. Zdrojem dat bývá experimentální měření metodami NMR a X-ray krystalografie. V roce 2003 byla založena organizace wwPDB (Worldwide Protein Data Bank), která zajišťuje chod celé online databáze, její anotaci a sleduje její vývoj. Financování databáze je umožněno díky vládním příspěvkům a uživatelským poplatkům.

La banque de données sur les protéines ou BDP du ', plus communément appelée ou PDB est une collection mondiale de données sur la structure tridimensionnelle (ou structure 3D) de macromolécules biologiques : protéines, essentiellement, et acides nucléiques. Ces structures sont essentiellement déterminées par cristallographie aux rayons X ou par spectroscopie RMN. Ces données expérimentales sont déposées dans la PDB par des biologistes et des biochimistes du monde entier et appartiennent au domaine public. Leur consultation est gratuite et peut se faire directement depuis les sites internet de la banque : La PDB est la principale source de données de biologie structurale et permet en particulier d’accéder à des structures 3D de protéines d’intérêt pharmaceutique.


Historické záznamy.

Roku 821 navštívil Ordu Balık vyslanec perských Sámánovců, Tamim ibn Bahr. Po odchodu zanechal písemnou zprávu o městě. Ordu Balık opsal jako velké, bohaté zemědělské město, o rozloze minimálně 32 km, s okolními plně pěstitelskými vesnicemi, ležícími blízko u sebe. Město bylo zalidněno a hustě přeplněno, s tržištěmi a různými obchody. Také napsal, že mezi měšťany převládal manicheismus.  Prvním Evropanem jež navštívil zříceniny hlavního města Ujgurů, byl roku 1871 ruský cestovatel Paderin. Bylo mu řečeno, že Mongolové je nazývají buď Kara-Balghasun s významem „Západní město“ → „Černé město“, nebo Chara-cherem s významem „Černá zeď“. Ruiny paláce nebo chrámového komplexu, mezi něž patří 10 metrů vysoká zeď, 12 m tvrz a 14 m vysoký stup v samém centru, jasně ukazují, že Ordu Balık bylo zámožné a velké město. Zřícenina velkého množství chrámů a bytových domů se nachází na jihu, mimo centra města. Chánův obytný palác, který byl také obklopen hradbami ze všech stran, stál v severovýchodní části města, kde ruský archeolog Nikolaj Jadrincev (1889) objevil zelený žulový pomník, se sochou draka posazeného na vrcholu, a nesoucí runový nápis oslavující kagany. Následovali ještě dvě expedice, a to Ugro-finské společnosti Helsingfors roku 1890, a Ruské akademie věd roku 1891 pod vedením Friedricha Wilhelma Radloffa (1837-1918).

Umístění.

Příznivé mikroklima umožňující umístění města je ideální pro pastvu. Leží podél nejdůležitější východo-západní trasy přes Mongolsko. Ordu Balık se nachází na travnaté pláni zvané Talal-chajn-dala Tepe, na západním břehu řeky Orchon v Chotontském sumu (okres) v Archangajském ajmagu (provincie) v Mongolsku. Je vzdálen 16 km severovýchodně od vesnice Chotont, nebo 30 km severo-severozápadně od dnešního města Charchorin. Orchon se vynořuje z soutěsky v Changajských horách a teče na sever kde vtéká do Túl golu na jehož horním toku se nachází současné hlavní město Mongolska, Ulánbátar.

Krátké dějiny.

Orchonské údolí bylo centrem osídlení důležité politické a hospodářské činnosti dlouho před narozením Čingis-chána, který ho udělal známým širšímu světu.  Již v roce 742 se Ujgurské, Karlucké a Basmalské kmeny vzbouřili proti vládnoucímu Kutlukskému kaganátu (Modří Turci). Roku 744 Basmalové (5-Oguzové), pod vedením náčelníka známého jako Etimis-kagan, poté, co obsadili Ötüken centrum Turkutů a zajali jejich krále Özmyše, úspěšně převzali jejich pozemky. Nicméně později, Ujgursko-karlucká koalice porazila Basmaly a zvolila si svého krále Kutluk Bilgä Kül-kagana z Jaglakarů, jednoho z devíti rodů kmene 9 Oguzů. Poté, Ujgurové založili své první skutečné království. Jeho zakladatelem byl Kutluk Bilgä Kül-kagan. Roku 747 byl následován svým synem Bajan Čör-kaganem, mocným vůdcem, který utlumil jiné Turecké kmeny a klany, konsolidoval monarchii a rozšířil svou vládu na severu až po Bajkal, na jiho-východě po Kan-su a na jiho-západě až po Indii. Roku 751 vzniklo na břehu řeky Orchon staro-nové hlavní město Ordu Balık. Bylo vystavěno na místě starého Ordu (hlavní město kočovníků → Turkutů).  Ordu Balık vzkvétalo až do roku 840 než byl kaganát rozvrácen a zničen Jenisejskými Kyrgyzy, který podnikli invazi do kaganátu o síle asi 100.000 jezdců. Jelikož se nezletilý vládce Dítě-tegin (Hosa-kagan) a jeho ministr Kürebir nezmohli na větší odpor a byli okamžitě popraveni, nastal zánik království a také města Ordu Balık, které bylo vypáleno a zničeno.

Ordu Balık (a varianty v jiných jazycích: "Ordu Balykh, Ordu Balík, Ordu-Balıq, Ordu Baılıg, Ordu Balıgh, Ordu-balık") s významem „Město dvoru“ → „Hlavní město“, „Město armády“ → „Město hordy“, nebo Mu-balık také Kara Balgasun (a varianty: "Karabalghasun, Kara-Balghasun, Kara-balgasun") v turkických jazycích znamená „Západní město“ → „Černé město“, nebo Královské hradiště Ujgurů (: 回鶻單于城 pchin-jinem huíhǔ dānyú chéng, obvyklou fonetikou: Chuej-chu tan-jü čcheng), bylo jedním z dvou hlavních měst první Ujgurské monarchie, postavené na místě bývalého Turkuckého říšského hlavního města. Vystavět ho dal Bajan Čör-kagan (747–759) roku 751 jako své sídelní město. Jeho ruiny jsou známé jako "Chara-balgas, Charabalghasun, Char Balga" nebo "Chara-cherem" s významem „Černá zeď“. Leží 17 km severo-severovýchodně od pozdějšího hlavního města Mongolské říše - Karakorumu. Je součástí Světového dědictví UNESCO (Kulturní krajina - Orchonské údolí).

Ordu-Baliq ou Ordubalïgh (terme köktürk signifiant « "ville de la cour" » ou « ville de l'armée » ; (Khar balgas) ; ),, également connue sous les noms de Mubalik ou Karabalsagun, était la capitale du Khaganat turc oriental (581 – 630), puis du premier khaganat ouïghour (744 – 848), construit sur le site de l'ancienne capitale impériale göktürk, à 27 km au Nord-Nord-Est de la future capitale mongole de Karakoroum. Ses ruines sont connues sous le nom de "Khar Balgas" en mongol (mongol cyrillique :, signifiant la « ville noire »). Elles forment des parties de site de la vallée de l'Orkhon, classé au patrimoine mondial de l'UNESCO.


Život.

Maurice Denis se narodil v normandském městě Granville. V témže roce se však jeho rodina přestěhovala do Saint-Germain-en-Laye nedaleko Paříže. Navštěvoval pařížské Lycée Condorcet, kde se seznámil s Édouardem Vuillrdem, Paulem Sérusierem a Xavierem Rousselem. Ti, společně s Denisem, se stali součástí umělecké skupiny zvané Les Nabis, neboli Nabisté. V roce 1888 společně přestoupili na Julianovu akademii. Po vystudování se podílel na tvorbě v skupině Les Nabis a díky svému postoji právě k teorii umění je Denis považován za mluvčího této skupiny. Kolegové oceňují jeho názorovou otevřenost a velkou vnímavost.  V červnu 1893 se oženil s Marthou Meurierovou a měl s ní celkem 7 dětí. V roce 1895 spolu cestovali do Itálie a následně Německo a Španělsko. V roce 1902 se vypravuje do Ruska.  V roce 1919 zemřela jeho první žena. O dva roky později se znovu oženil, a to s Elisabeth Graterolleovou a později se stal otcem dalších dvou dětí.  V roce 1909 odjel do Nizozemska a o rok později Spojených států amerických. I přesto stále obdivuje krásy přírody rodné Francie. Miluje zejména Provence a bretaňskou krajinu, z nichž čerpá pohodu a klid typickou pro jeho obrazy. Nesnáší zmatek a chaos velkoměsta. přesto umírá v Paříži v roce 1943.

Inspirace.

Maurice Denise a jeho dílo ovlivnila velká znalost literatury a filozofie. V době studia na Julianově akademii objevuje díla básníků Verlaina a Mallarmého. Zajímá se rovněž o v té době avantgardní dramata a zároveň se zabývá též filozofickými díly zejména od Henriho Bergsona. V této době také publikuje články zabývající se teorií umění.

Dílo.

Během 90. let byla Maurice Denis součástí skupiny Les Nabis, kde se jeho sklony k filozofii zužitkovaly v celkové povaze skupiny. Nabisté (podle hebrejského slova "nabis"- prorok) se zabývali nejvíce symbolismem, což koresponduje s Denisovým dílem. Z tohoto období jsou známé obrazy Sluneční skvrna na terase, Múzy a Regaty v Perros-Guirec. Po celkovém rozpadu skupiny se Denis věnuje především náboženským tématům. Sám se považuje za "křesťanského malíře". Věnuje se i teorii umění a vydává Nouvelles théories sur l’art moderne, sur l’art sacré (čili Nové teorie ohledně moderního umění, náboženského umění).

Maurice Denis (25. listopadu 1870 Granville, Francie – 13. listopad 1943 Saint-Germain-en-Laye, Francie) byl francouzský malíř, který patří do hnutí Nabistů. Je známý svými úvahami o teorii umění a díky tomu je považován za mluvčího této skupiny.

Maurice Denis, né le à Granville (Manche) et mort à Paris le, est un peintre français du groupe des nabis, également décorateur, graveur, théoricien et historien de l'art.


Rysy informační společnosti.

"„Informační společnost je charakterizována podstatným využíváním digitálního zpracovávání, uchovávání a přenosu informací. Ze zpracování informací se stává významná ekonomická aktivita, která jednak prostupuje tradičními ekonomickými či společenskými aktivitami a jednak vytváří zcela nové příležitosti a činnosti, které podstatně ovlivňují charakter společnosti.“" V praxi to znamená pomalé nahrazování pracovníků technikou, digitalizaci výrobních provozů, instalaci centrálních informačních systémů, které umožňují v jediném okamžiku přehled o zásobách materiálů, skladových zásobách, spočítají náklady a zisky. Mění se struktury řízení společností, vznikají malé společnosti, které jsou schopny pružněji reagovat na potřeby trhu. Díky počítačovým infrastrukturám je zcela běžnou praxí práce na dálku, z domova, mimo kancelář. Cesta produktu se zkracuje od výrobce přímo ke konzumentovi, což umožňuje regulaci cen výrobků. Ty se stanovují hlavně podle složitosti technologického zpracování. Práce nebo suroviny přestávají být směrodatnými veličinami. Technologický pokrok a zavádění ICT do výroby způsobuje demasifikaci, kterou je rozuměno nahrazení velkovýroby produkcí přímo podle subjektivních potřeb zákazníka. "„Informatizace společnosti velmi výrazně zvětšuje objem potenciálních informací. Umožňuje vytvářet na stále větších plochách obrovské, dříve netušené zásobárny zaznamenaných znalostí a zkušeností, stále většími rychlostmi je podle předem stanovených hledisek třídit a vyvolávat z nich ty, o nichž se domníváme, že je potřebujeme.“" Rozšíření telekomunikační infrastruktury a její dostupnost významným způsobem přispěly k elektronické participaci společnosti. Mnohé státní instituce, ministerstva a orgány státní správy zpřístupňují prostřednictvím internetové sítě různé formuláře, dotazníky, veřejné předpisy, ustanovení apod., čímž jednotlivci usnadňují objektivní přehled o uspořádání společnosti. Obecně sílí snaha o podporu přímé demokracie, která by občanům umožnila přímou cestou způsob, jak by se mohli podílet na řízení a organizaci veřejně správních organizací, které ovlivňují život ve společnosti.

Možná rizika.

Informatizace společnosti – "„proces pronikání informační techniky a technologie do společnosti“" – vytváří velké rozdíly mezi jednotlivci, skupinami i státy. Hovoří se o tzv. digitální propasti, digital divide. Digital divide se vztahuje k propasti mezi jedinci, domácnostmi, firmami a geografickými územími na různých socio-ekonomických úrovních s ohledem jak na jejich přístup k informacím a ICT, tak k jejich využívání internetu k širokému spektru aktivit. Na okraji digitální propasti však nestojí pouze ti, kteří mají, nebo nemají přístup k technickým prostředkům, míru rozdělení společnosti také ovlivňuje schopnost využití těchto prostředků, informační gramotnost. Problematika digital divide nabyla v počátcích zavádění ICT do společnosti takových rozměrů, že neunikla pozornosti politiků, nejprve v Americe, následně i v Evropské unii. "„Budování informační společnosti se v různých podobách objevuje jako důležitá součást vládních programů všech rozvinutých zemí celého světa.“" Ve snaze o sociální inkluzi byla do politického plánování států Evropské unie začleněna informační strategie, která "„je nezbytná pro státy, které usilují o budování informační společnosti. Informační strategie je mnohem více než souhrn směrnic jak přejít k informační společnosti, je to vlastně základní dokument postupů a celkový národní plán vývoje.“" Jde o soubor reforem, které mimo jiné podporují rozvoj infrastruktury dostupné každému a poskytují možnost vzdělávání obyvatelstva v oblasti informační gramotnosti. "„Tato strategie nepočítá pouze s internetem a obecně se sociálním využitím informačních nástrojů, ale s celou informační společností, se zaměřením na konkurenceschopnost a kvalitu života, protože budoucnost a blaho země závisí na jejím provedení.“"

Synergie informační společnosti a udržitelného rozvoje.

Informace jsou pro udržitelný rozvoj klíčové. Stejně tak proces jejich vytváření, šíření a sdělování, který probíhá mezi jednotlivými aktéry a poskytuje tak prostor pro uplatnění principů kolektivní inteligence. Pro dobré fungování informační společnosti je nezbytné, aby do ní byli zapojeni všichni občané. Tento požadavek je nutný i pro existenci společnosti, která vyznává principy udržitelného rozvoje. Pro dobré fungování informační společnosti je dále důležitá jak diverzita zdrojů, rešeršních procesů a postupů, tak i aktivní přístup občanů k jejich vyhledávání. Také tento aspekt tvoří její společný jmenovatel s modelem udržitelného rozvoje, pro jehož prosazení je zásadní rozmanitost nejen biologická, ale i kulturní, její respektování a zachování. Dalším principem, na němž je postavena úspěšná aplikace obou teoretických konceptů do reálné praxe, je nutnost spolupráce jednotlivých aktérů. Don Tapscott upozorňuje na přínosy globální kooperace. Ve své práci Wikinomie přichází s tezí o masové spolupráci prostřednictvím sítí, která od základů mění socioekonomické vzorce a vede k tzv. kolaborativní ekonomice (ekonomice sdílení).  Organizace spojených národů zřídila Skupinu při OSN pro informační společnost, která pracuje ve spolupráci s dalšími organizacemi sdruženými v rámci OSN (např. Mezinárodní telekomunikační unií). Při příležitosti Světového summitu o informační společnosti pak vytvořila Mezinárodní telekomunikační unie práci, jež se zabývá korelacemi mezi jednotlivými Cíli udržitelného rozvoje a informačními a komunikačními technologiemi. Je zřejmé, že svobodný přístup k internetu bude pro implementaci této koncepce naprosto zásadní.

Informační společnost je "„Společnost založená na integraci informačních a komunikačních technologií do všech oblastí společenského života v takové míře, že zásadně mění společenské vztahy a procesy. Nárůst informačních zdrojů a komunikačních toků vzrůstá do té míry, že ho nelze zvládat dosavadními informačními a komunikačními technologiemi.“"

La société de l'information désigne un état de la société dans lequel les technologies de l'information et de la communication jouent un rôle fondamental. Elle est en général placée dans la continuité de la société industrielle. De même, la notion de société de l'information a été inspirée par les programmes des grands pays industriels. Par ailleurs, l'expression de société de la connaissance est parfois préférée à celle de société de l'information. Elle est au centre de différents débats dont celui concernant la « fracture numérique ».


Starověk.

V době bronzové žádné město na tomto místě neexistovalo. První stopy lidské činnosti v oblasti se datují do počátku doby železné, kolem roku 1100 př. n. l. Podle legendy město založil Kinyras, což byl otec Adónise a zakladatel kultu Afrodity na ostrově. Pojmenoval město na počest své zesnulé matky. Existuje také legenda, podle které Theseus opustil svou milovanou Ariadne v posvátném háji s názvem Amalthus, kde zemřela při porodu a byla tam pohřbena. V tomto háji byla svatyně Afrodity a jejího posvátného háje. Později bylo podle háje pojmenováno město.  Amathus byl postaven na pobřežním útesu s nedalekým přírodním přístavem. V raných fázích historie to bylo prosperující město. V 8. století př. n. l. byl postaven městský palác a přístav, což přispělo k rozvoji obchodu s Řeckem a Levantou. Město prosperovalo především díky obilí, měděným dolům a chovu ovcí.  Na vysoké skále byl postaven chrám zasvěcený Afroditě, která byla považována za patronku města. V 1. století př. n. l. byla započata stavba dalšího chrámu Afrodity v oblasti, kde se konaly slavnosti na počest Adónise. Sportovci zde soutěžili v lovu divočáků, stejně jako v tanci a zpěvu. Ale stavba chrámu nebyla nikdy dokončena.  Nejstarší archeologické pozůstatky jsou hroby z počátku doby železné (z let 1000 až 600 př. n. l.) z období řecko-fénického vlivu. Amathus je uveden jako jeden z deseti městských států v análech asyrského krále Asarhaddona (668 př. n. l.), který mj. vybudoval město "Kar-Aššur-aha-iddina".  Amathus v celé jeho pradávné historii bylo v podstatě samostatné město, o čemž svědčí jeho odmítnutí připojit se ke vzpouře proti Achaimenovcům, která probíhala na Kypru v letech 500 až 494 př. n. l. Město Amalthus bylo neúspěšně obléháno. V dalších letech jeho politický význam postupně ustupoval, ale kvůli vzkvétajícímu kultu Afrodity a Adónise bylo známo ještě po dlouhou dobu. Přídomek „amatusky“ v římské poezii je mnohem běžnější než Kypr, což ukazuje na velkou slávu města. V době začlenění do Římské říše se město stalo hlavním městem jednoho ze čtyř okresů Kypru.

Středověk.

S příchodem křesťanství město ztratilo svůj původní náboženský význam. Ve 4. století se ve městě usadil křesťanský biskup. V 7. století bylo město stále plné života. V roce 616 se zde narodil budoucí alexandrijský patriarcha Jan V. Milosrdný a roku 640 řecký spisovatel, kněz, mnich a opat Kláštera svaté Kateřiny Anastasius Sinaita.  V roce 1191, kdy Richard I. Lví srdce obsadil Kypr, město bylo už téměř prázdné. Mnoho starověkých hrobek bylo vypleněno a kameny kdysi krásných chrámů a budov byly převezeny do nedalekého města Limassolu na výstavbu nových staveb. Roku 1869, po mnoha staletích, byly zbývající kameny města použity k výstavbě Suezského průplavu. To znamená, že město bylo téměř úplně zničeno, s výjimkou městských hradeb a dalších trosek.

Moderní doba.

V roce 1870 Luigi di Palma Chesnola provedl vykopávky v nekropoli města Amathus a jeho nálezy byly uloženy v Britském muzeu a v Metropolitním muzeu umění v New Yorku. Novější výzkumy začaly v roce 1980. Archeologové objevili nekropoli, chrám Afrodity, městský trh, městské hradby, baziliku a přístav. Mnohé z těchto nálezů byly později umístěny do muzea v Nikósii a do muzea v Limassolu.

Amathus nebo Amafunt (řecky Αμαθούς) bylo jedno z nejstarších měst na Kypru, které se nachází na jižním pobřeží ostrova, asi 24 mil západně od Larnaky. Město Amathus, podobně jako Pafos, bylo jedno z nejvýznamnějších míst uctívání bohyně Afrodity v dávných dobách.

Amathonte est un site archéologique situé à une dizaine de kilomètres à l'est de Limassol à Chypre. La ville a été le siège d'un des royaumes de Chypre et a abrité un sanctuaire consacré à Aphrodite. Le site inclut une agora monumentale d’époque hellénistique et romaine


Obsah česky vydaných dílů cyklu.

Černý hřebec.

Kniha vyprávi dobrodružný příběh o vzniku přátelství chlapce Aleka a černého hřebce. Alek se vrací domů z prázdnin v Indii, kde byl u svého strýce, a při svých toulkách po lodi narazí na krásného černého hřebce Shetana. Pak dojde k bouři a loď ztroskotá. Hřebec zachrání chlapci život, když s ním doplave na malý pustý ostrov. Alek dá hřebci jméno Black a když jsou zachráněni, chce se stát žokejem a začne hřebce v New Yorku společně s bývalým žokejem Henrym trénovat. Protože není znám hřebcův původ, nemůže být přihlášen do oficiálního dostihu. Může se však zúčastnit závodu se dvěma šampióny USA, který se jede proto, aby se určilo, kdo z těch dvou je lepší. Black překvapivě v závodě zvítězí a získá pověst nejrychlejšího koně v USA.

Černý hřebec se vrací.

Zpráva o vítězství Blacka oblétne rázem celý svět a pro koně si přijde jeho pravý majitel, arabský náčelník Abu Ja' Kub ben Ithak. Ten si hřebce odveze. Alek s Henrym a s bohatým chovatelem koní Volencem. V Arábii Alek pomůže Ishakovi nalézt pravého vraha Abd-al-Rahmana, který z tohoto činu podezíral právě Ishaka. Alek pak s Blackem vyhraje dostih a rozhodne se odjet domů s tím, že Blackovi je u Ishaka lépe. Ten Alekovi slíbí, že mu daruje první Blackovo hříbě.

Syn černého hřebce.

Ishak skutečně pošle Alekovi Blackovo první hříbě, které dostane jméno Satan. Satan je ale ke všem okolo zlý a nedůvěřivý a chová se nepředvídatelně. Henry se snaží koně zkrotit a přiváže ho ke stromu. Satan jej srazí a přeskočí plot. Délka lana však na takový skok nestačí a Satan se začíná dusit. Alek jej zachrání a Satan k němu přilne, Henryho však nenávidí a zároveň se ho bojí. Má strach i z bičíků, které se při tréninku koní používají. Přesto dokáže svůj strach překonat a vyhraje s Alekem důležitý dostih.

Černý hřebec ("The Black Stallion") je dobrodružný románový cyklus amerického spisovatele Waltra Falreyho, jehož hlavním hrdinou je hřebec Black a jeho potomci. První díl vyšel roku 1941 a měl obrovský úspěch. Proto Farley napsal pokračování a cyklus se pak postupně rozrostl na dvacet svazků..

L'Étalon noir est une série de romans pour la jeunesse écrite par Walter Farley, et publiée aux États-Unis par Random House à partir de 1941. Le premier roman raconte l'histoire d'un adolescent américain, Alec Ramsay, et d'un étalon arabe sauvage noir nommé Black. Survivants d'un naufrage, l'enfant et le cheval se réfugient plusieurs semaines sur une île déserte, où ils nouent un profond lien d'amitié. Ils deviennent champions de courses hippiques. Pour répondre aux attentes de ses lecteurs après le premier tome, le romancier américain écrit vingt livres dans le même univers jusqu'à sa mort en 1989. Les romans qui suivent racontent notamment les aventures des poulains et pouliches de Black. Ils introduisent aussi les rivaux et alter ego d'Alec et de Black l'étalon noir, un étalon sauvage alezan nommé Flamme, et son jeune cavalier Steve Duncan. Depuis 1998, Steven Farley, l'un des fils de Walter Farley, continue la série.


Vývoj.

Participativní design vznikl na přelomu 70. – 80. let 20. století ve Skandinávii. Impulsem pro jeho vznik bylo demokratické hnutí, v jehož čele stály pracovní odbory a snažily se vnést hodnoty demokracie na pracoviště. Toto hnutí bylo odstartováno plošným zaváděním technologií, které nahrazovaly pracovníky, anebo část jejich práce. To vedlo k automatizaci práce. Proto pracovní odbory začaly bojovat za to, aby pracovníci měli svůj hlas v rozhodování o zavedení technologie na pracovišti, o jejich umístění a také aby se alespoň částečně podíleli na jejich navrhování. Konkrétně se jednalo o počítačové systémy, které byly pro pracovníky složité, a neúspěšná práce s nimi vedla k demotivaci pracovníků. Právě z tohoto období vychází hodnoty PD: demokracie a právo uživatele rozhodovat o produktech používaných pracovně i soukromě. Za zakladatele myšlenky PD a snahy zapojit pracovníky do procesu navrhování počítačových systémů a jejich rozmístění na pracoviště, je považován Kirsten Nygaard. Právě jeho projekt, na kterém spolupracoval s pracovní odborem sdružujícím dělníky z kovového a ocelového průmyslu, odstartoval posun od tradičního přístupu k vývoji počítačů a systémů k participativnímu (tehdy ještě kooperativnímu) designu. Výsledky své práce prezentoval na švédských univerzitách a inspiroval tak studenty a výzkumníky z ostatních zemích, jako Dánsko a Norsko a odstartoval sérii dalších projektů. DEMOS (Demokratik planering och Styrning i arbetslivet) Jedním z lidí, které Nygaardova práce ovlivnila, byl Pelle Ehn. Ten v roce 1975 spustil projekt týkající se vývoje nových obchodních modelů. Cílem bylo vytvořit strategii umožňující zapojit pracovníky do řešení problémů a navrhování. DUE (Demokrati, Udvikling og EDB) Projekt z roku 1977 vedený Mortenem Kyngem, se snažil stanovit vlivy počítačových aplikací na pracovní podmínky u obchodních správců jak v soukromé organizaci tak ve veřejné instituci. Výsledkem projektu bylo zjištění, že pro organizaci je užitečné, aby se na designu počítačových systémů podíleli ti, kteří je budou používat. Jedním z hlavních cílů těchto projektů bylo dát hlas koncovým uživatelům za účelem zlepšení pracovních podmínek i výsledných systémů. Nicméně tyto projekty měly určité nedostatky, kvůli kterým se autoři rozhodli pro nový projekt, jehož cílem bylo vyzkoušet utopistickou strategii využívající přímou účast ve všech vývojových fázích. Výsledný projekt dostal příznačné jméno UTOPIA a díky tomu, jaké přinesl nové metody a postupy, jej můžeme pro participativní design označit za přelomový počin. UTOPIA (Utbilding, Teknik Och Produkt i Arbetskvalitetsperspektiv) Projekt probíhal v letech 1981 až 1984, jeho vedoucím byl Pelle Ehn. Projekt se soustředil na vývoj konkrétních nástrojů, které měly zlepšovat práci grafiků při tvorbě novinových stránek. Inovace projektu UTOPIA Model užití Během projektu se stávalo, že se uživatelská přání dostávala do rozporů s technickou realizací. Grafici například požadovali, aby při rozvržení stránky na počítači byla vidět celá stránka, což vzhledem k tehdejším rozměrům monitorů nebylo realizovatelné. Odborníci se s tímto problémem vypořádali vytvořením modelu užití. Tento model se snažil zkombinovat uživatelské znalosti a dovednosti s technickou realizací ve dvou fázích. V první fázi byly uživatelské dovednosti popsány společně s používanými materiály a nástroji. V případě tvorby novinových stránek tato fáze zahrnovala dovednosti jako lepení, řazení, kreslení čar, zarovnání a pomůcky jako papír, obrázky a fotografie. Ve druhé fázi bylo popsáno, jakým způsobem by mohla být první fáze přizpůsobena technologii. Materiál zde byl reprezentovaný ikonami a činnosti byly představeny operacemi jako řadit, kopírovat, vymazat atd. Navíc byly přidány operace jako automatické vycentrování, zarámování a zarovnání, které nebyly v praxi proveditelné. Výsledné prototypy se však kvůli negativnímu přístupu managementu nestaly komerčními produkty. I přes neúspěch se projekt UTOPIA stal hlavním tématem pro konferenci Computers and Democracy v roce 1985. V roce 1988 byly výsledky projektu prezentovány na konferenci CSCW a objevilo se zde několik příspěvků na téma kooperativního designu. Jak už bylo naznačeno dříve, prvně se používal pojem kooperativní design, ten byl však během několika diskuzí na konferencích změněn a v mezinárodním kontextu se používá pojem participativní design. První mezinárodní konference s názvem Participatory Design Conference se konala roku 1990. Od té doby probíhá každé dva roky. V průběhu let se participativní design rozšířil do všech možných oblastí jako je software design, grafický design, architektura nebo také v lékařství. Jednou z oblastí, kde se PD může také uplatnit, jsou právě digitální knihovny. V případě digitálních knihoven je důležité, aby jejich design umožnil uživatelům orientovat se a adaptovat s obsahem, způsobem vyhledávání a uspořádání knihovny. Pokud to design znemožňuje, hrozí zde riziko, že digitální knihovna nebude svými uživateli pochopena a nesplní tak svůj cíl. Právě participativní design je způsob, jak takovému riziku předejít a umožnit uživatelům navrhnout takové prostředí digitální knihovny, které pro ně bude srozumitelné a přístupné.

Metody participativního designu.

Úkolem metody participativního designu je spojit dvě odlišené skupiny: uživatele a odborníky. Každá tato skupina je specifická svými znalostmi, dovednostmi a potřebami, které by se měly odrážet ve výsledném produktu. Tyto dvě skupiny mají své hranice, to znamená, že každá z těchto skupin ví, že není kompetentní se plést do práce toho druhého. Nespolupráce těchto dvou skupin je často patrná na službách a produktech, které neodpovídají potřebám a možnostem uživatelů a jsou pro ně tím pádem nepoužitelné. Důležitou hodnotou pro participativní design představují tacitní znalosti. Jsou to znalosti, které uživatel má nebo umí, ale nedokáže je popsat takovým způsobem, aby to mohl naučit někoho jiného. Taková znalost se může projevit např. na dovednosti esteticky rozvrhnout webové stránky. Tacitní znalosti se při běžném dotazování nezjistí, ale v momentě, kdy dáte uživateli do ruky papír, tužku a další materiály, ze kterých může něco vytvořit, tyto znalosti se projeví. Takovým způsobem je možné implementovat tacitní znalosti do moderních technologií. Metody tradičního přístupu k vytváření technologií byly soustředěny na přenos informací mezi uživateli a vývojáři. Tento přenos informací postrádal zpětnou vazbu, což mohlo způsobovat jeho nedůvěryhodnost. V případě kdy je projekt participativního designu proveden správně, analýzu nasbíraných dat sdílí s uživateli podílejících se na projektu. Uživatelé by tedy měli mít zpětnou vazbu a vidět výsledek, na kterém pracovali.  Vyprávění Příběhy a vyprávění se staly součástí participativního designu až v průběhu posledních pár let. Nejdříve byly používány jakou spouštěče pro konverzaci, postupně se staly důležitými, protože uživatelé skrze příběhy byli schopni přesněji definovat, co by daný produkt nebo služba měla obsahovat, jak by měla fungovat a jak by měla být používána. Vyprávět příběhy můžeme pomocí deníků, fotografií, videa, slov, kreslení nebo karet. Jedním z příkladů vyprávění používaný v projektech digitálních knihoven je metoda uživatelských scénářů.  Hraní, divadlo Hry jsou dobrým prostředkem pro vyrovnání rozdílů mezi odborníky a uživateli. Jsou zpravidla zcela nové pro všechny účastníky, všichni jsou si na začátku rovni, protože se musí společně naučit pravidla hry. Takový přístup podporuje snadnější sdílení nápadů a myšlenek. Hlavním cílem her je odlehčit problém, kterého se daný projekt týká. V projektech se také využívá velké množství her. Zpravidla jsou modifikovány kvůli specifickým potřebám projektu, nelze tedy říci, že by jejich pravidla a pomůcky byly pevně stanoveny. Například autoři Petersen a Buur rozšířili deskovou hru s hracím plánem, který představoval mapu průmyslového závodu. Autoři ji doplnili o pěnové kousky různých tvarů a barev představující technologie. Pomocí takovýchto figurek pracovníci měli za úkol rozvrhnout pro ně vyhovující prostředí. Divadlo a drama také patří k metodám participativního designu. Například v projektu UTOPIA bylo použito Forum Theather. Odborníci zde vystupovali jako herci a předváděli změny vznikající v důsledku zavedení nových technologií na pracoviště. Pracovníci zde reprezentovali publikum, které kritizovalo předvedený výkon a upravovalo ho podle svých požadavků. Tento postup se opakoval do té doby, dokud pracovníci nebyli spokojeni. Pro použití ve vývoji počítačových systémů může být přínosnější Interface Theather. Jeho hlavním cílem je, aby se k designu vyjádřilo co nejvíce zainteresovaných stran. V tomto divadle odborníci předvádí uživatelské rozhraní. Divadelní scéna představuje obrazovku a každý herec zde reprezentuje určitou komponentu. Modelování Při modelovacích aktivitách jsou uživatelé požádáni, aby své představy o tom, jak by daná technologie měla vypadat a fungovat ztvárnili pomocí koláží, map nebo modelů v reálné velikosti. U takových metody není důležitý samotný výtvor, ale to, jakým způsobem je uživatelem a skupinou interpretován. Každý uživatel může jeden a ten samý model vnímat na základě svých předchozích zkušeností jinak než ostatní. To může přinést plno nových nápadů, jenž mohou být do technologie implementovány. Prototypy Ačkoli by prototypy mohly spadat pod modelování, je vhodné je zařadit zvlášť, protože v tomto případě nejde až tak o projev kreativity, ale spíše o zhmotnění nápadů, které by mohly reálně fungovat. Dá se říci, že prototypy se zařaďují až do závěrečné části projektů, protože využívají nápady získané pomocí předchozích metod poskytujících uživatelům možnost kreativního vyjádření. Navíc při vytváření prototypů je zde potřeba odborných znalostí profesionálů. Předchozí metody lze považovat čistě za uživatelskou práci, prostřednictvím které se odborníci snaží zjišťovat jejich uživatelské potřeby, myšlení, nápady a požadavky. Prototypy tedy slučují dosud zjištěné nápady s technickými prvky. Pro výrobu prototypů se mohou využívat materiály, které jsou levné a snadno dostupné jako papír, lepenka, karton, dřevěné desky, v podstatě vše, co je člověk schopen k tomu využít. Takového prototypy jsou vhodně pro zbavení obav v případě, kdy uživatelé mají strach, že neumí kreslit. Tyto nízkonákladové prototypy byly použity v projektu UTOPIA.

Participativní design je typ uživatelsky orientovaného designu, který do všech fází procesu navrhování zapojuje uživatele. Vzhledem k tomu, že bývá aplikován především na produkty nebo služby určené specifické oblasti zákazníků, může lépe identifikovat a zapojit uživatele, kterých se to přímo týká. Na rozdíl od tradičního přístupu k navrhování technologií, kdy uživatelé byli součástí v poslední fázi testování, v PD jsou uživatelé aktivní součástí všech fází navrhování. Díky tomu výsledné produkty odráží uživatelské názory, zkušenosti, potřeby a preference a tím pádem jsou pro ně přístupnější a srozumitelnější. Na participativní design lze pohlížet jako na určitý druh výzkumu zkoumající pomocí metod, co je pro uživatele srozumitelné. Autor Spinnuzzi popisuje PD následovně: „Participativní design je výzkum. Avšak někdy je na něj pohlíženo jako na přístup k designu, který je charakteristický zapojením uživatelů, participativní design má svou vlastní metodologickou orientaci, metody a techniky, stejně jako participativní výzkum, na kterém je založen.“ Participativní design lze také vnímat jako otevřený soubor metod a technik umožňující aktivně a kreativně zapojit uživatele do procesu navrhování. A to z toho důvodu, že hlavní roli zde hrají metody PD, které naplňují jeho myšlenku zapojení uživatelů. Participativní design by také měl být o vzájemném učení a motivování uživatelů a odborníků. Odborníci zde také mají svoji nezastupitelnou roli, vybírají vhodné metody pro zapojení a motivaci uživatelů.

La conception participative, ou coconception, que l'on retrouve couramment sous le terme codesign, co-design et design participatif, est une méthode de travail qui implique l'utilisateur final, lors un processus de développement et de conception d'un produit ou d'un service. Il s'agit donc d'une méthode de conception centrée sur l'utilisateur où l'accent est mis sur le rôle actif des utilisateurs.


Děj.

Šmoulinku trápí zlé sny o tom, že zradí své kamarády šmouly. Mezitím má v Paříži zlý čaroděj Gargamel kouzelnická představení, na kterých ohromuje svými triky, dochází mu ale šmoulí esence, kterou k nim musí mít. Potřebujete tedy opravdového šmoulu, aby ji opět získal. Vytvoří proto dva zlé tvory podobné šmoulům, „neplechy" Vexy a Hackuse. Posílá je unést Šmoulinku, která zná tajnou formulku, díky níž by se stali skutečnými šmouly.  Šmoulinka má narozeniny a trápí ji, že ostatní na ně zřejmě zapomněli. Prochází se sama a prožívá trpký pocit, že do světa šmoulů možná nepatří, protože ji stvořil Gargamel. V tu chvíli ji unesou Vexy a Hackus. Když se o tom dozví Taťka Šmoula, zorganizuje záchrannou výpravu, na kterou si vybere Koumáka, Siláka a Smělouna. Nakonec mu ale nezbude než odcestovat s Nešikou, Mrzoutem a Fešákem. Dorazí pak s nimi do bytu svého přítele Patricka Winslowa, jehož syn právě slaví narozeniny. Přichází na ně i Victor Doyle, nevlastní otec Patricka, který je pro něj stálým zdrojem pocitů trapnosti a studu.  Všichni se pak vydávají do Paříže najít Gargamela a zachránit Šmoulinku. Té se nejdříve podaří osvobodit, Vexy a Hackus ji pronásledují. Nakonec se ale trojice sblíží a vrátí se do Gargamelova hotelového pokoje. Ačkoli Šmoulinka čarodějovi nikdy nevěřila, najednou je to on, který jí dává narozeninový dárek... Gargamel se promyšleně stylizuje do role milujícího pravého otce a snaží se v Šmoulince posílit pocit, že jejímu nevlastnímu otci Taťkovi a dalším šmoulům na ní nezáleží.  Šmoulinka nicméně odmítá prozradit Gargamelovi formulku, díky níž by se Neplechy proměnily ve skutečné šmouly, zlomem je pro ni však chvíle, kdy čaroděj odmítá Vexy a Hackuse nasytit. Aby jim zachránila život, tajemství prozradí. Vexy a Hackus se stanou šmouly a zmodrají. Ihned poté chce Gargamel je i Šmoulinku bez skrupulí využít jen jako zdroje esence. Vexy a Hackus tak poznají, že pro svého otce Gargamela nejsou ničím víc než prostředkem k jeho cílům. Šmoulinčina dobrota, které původně chtěli zneužít coby její slabosti, zachrání nejen jejich životy, ale promění i jejich povahy.  Rodině Winslowů se spolu s ostatními šmouly podaří Šmoulinku i dva nové kamarády zachránit a Gargamela porazit. Šmoulové se pak i s Vexy a Hackusem vracejí do šmoulího světa. Po závěrečných titulkách Gargamel nechtěně využije dračí hůlku a přistane i se svým kocourem ve svém starém příbytku.

Krátký film.

Jako vždy i u druhého dílu studio Sony Pictures Animation vydalo krátký film s Halloweenskou tematikou.

Obsah.

Šmoulům se rozbilo při cestě domů kolečko a tak se utábořili. Šmoula vypravěč jim začne vyprávět strašidelný příběh o bezhlavém jezdci, který žije ve šmoulí roklince, ve dni, kdy šmoulové pořádají hry o šmorůvky.

Pokračování.

Na rok 2015 bylo naplánováno třetí pokračování, ovšem z neznámých důvodů se nakonec nenatočilo. Místo něj vznikl nezávislý film, odehrávající se ve vesničce s postavami pouze ze seriálu s názvem

Šmoulové 2 je americký 3D komediální fantasy film z roku 2013, který je pokračováním filmu "Šmoulové" z roku 2011. Jde o kombinaci animovaného a hraného filmu.

Les Schtroumpfs 2 ("The Smurfs 2") est un film d'animation américain sorti en 2013. Librement adapté de l'univers des Schtroumpfs créé par le dessinateur belge Peyo, ce long métrage est la suite du film "Les Schtroumpfs" sorti en 2011.


Režimy paralelních bran.

Brány mohou pracovat v následujících režimech:  V režimu vstupu, jakmile je obvod připraven k příjmu dat, je aktivován signál RDY. Poté obvod čeká na aktivaci signálu /STB. Jakmile je tento aktivován, načte data přítomná na vstupu a přečtení dat potvrdí deaktivací signálu RDY. Podle nastavení obvodu se přijetí dat může aktivovat přerušení.  V režimu výstupu je po zápisu dat na výstup aktivován signál RDY. Po té obvod čeká na potvrzení přečtení dat signálem /STB. Podle nastavení obvodu se po přijetí potvrzení o přečtení dat může aktivovat přerušení.  Obousměrný režim je kombinací vstupního a výstupního režimu. V tomto režimu může pracovat pouze brána A, protože k potvrzování přítomnosti výstupních dat jsou použity signály /STB a RDY brány A (/ASTB a ARDY) a k potvrzování přijetí vstupních dat jsou používány signály /STB a RDY brány B (/BSTB a BRDY). Pokud brána A pracuje v obousměrném režimu, brána B musí pracovat v bitovém režimu.  V bitovém režimu nejsou používány signály /STB a RDY. V tomto režimu je možné nastavit, které bity příslušné brány budou vstupní a které výstupní. Také je možné nastavit podmínku, při jejíž splnění bude aktivováno přerušení.

Konfigurace obvodu.

Konfigurace obvodu probíhá pomocí konfigurační brány, každá brána má svojí konfigurační bránu.

Nastavení režimu.

"Režim brány" může být 00 - výstupní režim, 01 - vstupní režim, 10 - obousměrný režim, 11 - bitový režim. Je-li nastaven bitový režim, je nutné na konfigurační bránu poslat ještě druhý byte, jehož bity určí, který bit brány bude vstupní a který výstupní (0 - výstupní, 1 - vstupní).

Nastavení přerušení.

K povolení či zakázání přerušení lze použít zjednodušené nebo úplné nastavení. Zjednodušené nastavení pouze povoluje či zakazuje generování přerušení. Úplným nastavením se navíc nastavuje podmínka generování přerušení v bitovém režimu.  Generování přerušení může být buď zakázáno (0) nebo povoleno (1). Příznakem "AND/OR" je nastavováno za v bitovém režimu pro generování přerušení je nutné, aby byly aktivní všechny bity brány (1) nebo zda postačuje aktivita alespoň jednoho bitu brány (0). Příznak "1/0" nastavuje, zda je bit brány aktivní v log. 1 nebo v log. 0. Pokud pro generování přerušení mají být použity pouze některé bity, je nutné nastavit na log. 1 příznak "maska". Po té je očekáván ještě jeden byte, jehož bity určí, které bity brány budou generovat přerušení (0 - generuje přerušení, 1 - negeneruje přerušení).  Než je povoleno přerušení, je nutné nastavit vektor přerušení, který bude odesílán procesoru.

Z80 PIO (Z80 Parallel Input/Output) je integrovaný obvod z rodiny procesoru Z80. Jedná se obvod poskytující dvě paralelní osmibitové brány (obvykle označované jako brána A a brána B). Díky tomu umožňuje plně využívat možnosti přerušovacího systému procesoru Z80. Podobný obvod v rodině procesoru Intel je obvod Intel 8255. Obvod je použit v interfacu pro připojení AMX mouse k ZX Spectru. Je také základem českého interfacu "Mirek".

Les circuits PIO ("Programmed Input/Output") sont des circuits d'interface Entrées/Sorties parallèles qui permettent de raccorder un périphérique particulier au bus informatique d'un ordinateur ou d'un système embarqué.


Obchodní partnerství.

Prvotní význam termínu partnerství je oboustranně výhodný vztah nebo smlouva, která spojuje dvě vzájemně obchodující nebo spolupracující strany, například firmy nebo podnikatele. Nezbytnou podmínkou pro vznik partnerství je společný zájem, jistá důvěra a vzájemná zodpovědnost. Na vzniku a udržování partnerství se musejí podílet obě resp. všechny zúčastněné strany a k jeho udržení je důležitá dobrá oboustranná komunikace mezi partnery. Při sjednávání partnerství je třeba vymezit oblast a formu spolupráce, míru případně mez vzájemného ručení, podmínky pro přístup dalších partnerů a podmínky a postup pro zrušení partnerství. Český občanský zákoník užívá slovo "partnerství" jen pro registrované partnerství dvou osob, kdežto pro obchodní partnerství užívá pojmy společnost a společenství.  Obchodní partnerství stojí na společných zájmech a úspěchu, některé partnerské vztahy však mohou být jsou eticky problematické. Když například politik spolupracuje s akciovou společností za cílem zvýšení jejího zisku výměnou za jisté výhody, může dojít ke střetu zájmů. V některých zemích je takovéto chování legální, ale je pravděpodobnější, že na takovéto partnerství bude pohlížt negativně jako na korupci.

Sociální partnerství.

Sociální nebo hospodářské partnerství je forma dobrovolné spolupráce mezi zaměstnavateli a zaměstnanci, zejména v hospodářské oblasti, kde mohou mít zaměstnanci a zaměstnavatelé společné problémy i zájmy. Cílem sociálního partnerství je, aby se konflikty řešily jednáním. K tomu je třeba určitá míra vzájemné důvěry i otevřené komunikace, kde se problémy nezastírají, ale ani nezveličují.

Manželství.

Manželství by mělo tradičně sloužit jako základ pro rodinu, kdy většina partnerů má dříve nebo později potomky. Partnerství je zakládáno účelně ať už z citových, sexuálních, psychických, finančních, reprodukčních důvodů či k získání prostředků nebo podpory v těchto oblastech. V moderní době roste nejen množství rozvodů, ale také počet párů, které se rozhodly žít lidově řečeno „na hromádce“, čili utvářet vážný partnerský vztah, aniž by jeden druhému byl manželem. Partneři ve smyslu vztahu, kde figurují vzájemné city, náklonnost a sex, spolu dříve či později sdílejí domácnost. Od 60. let minulého století je rozšířeným trendem nevstupovat do manželského svazku a zakládat rodinu a budovat si domov, aniž by partneři byli sezdaní.

Registrované partnerství.

U homosexuálních párů může částečně manželství nahrazovat tak zvané registrované partnerství v zemích, kde homosexuální manželství není uznáváno jako je například Polsko, Itálie a většina zemí východní Evropy. Ve Finsku, Velké Británii a ve většině zemí střední Evropy je legalizováno registrované partnerství a homosexuální páry mohou být legálně oddány v zemích od Nizozemska po Portugalsko a v Norsku, Švédsku, Dánsku a na Islandu.

Partnerství (z angl. "partner", společník, spoluhráč, druh/družka) je dlouhodobý vzájemný a dobrovolný vztah spojenectví, spolupráce, případně i osobního přátelství, včetně erotického. Do partnerského vztahu vstupují nejčastěji dva partneři - osoby, skupiny nebo firmy - aby se podporovali v prosazování svých zájmů a partnerský vztah může být i úředně registrován. Partnerství charakterizuje vzájemné uznání a rovnost partnerů, kteří zpravidla spolupracují v přesně vymezené oblasti společných zájmů, kdežto mimo tuto oblast mohou jednat nezávisle.

Le partenariat se définit comme une association active de différents intervenants qui, tout en maintenant leur autonomie, acceptent de mettre en commun leurs efforts en vue de réaliser un objectif commun relié à un problème ou à un besoin clairement identifié dans lequel, en vertu de leur mission respective, ils ont un intérêt, une responsabilité, une motivation, voire une obligation.