Historie.

Krátce po přistěhování do San Francisca v říjnu 2007 nemohli spolubydlící a bývalí spolužáci Brian Chesky a Joe Gebbia zaplatit nájem za jejich podkrovní byt. Přišli tedy s nápadem umístit do jejich obývacího pokoje nafukovací matrace a provozovat na nich ubytování způsobem „bed and breakfast“. Prvním cílem bylo vydělat si pouze nějaké peníze na přilepšenou. V únoru 2008 se k nim přidal bývalý spolubydlící Nathan Blecharczyk jako technický ředitel a třetí spoluzakladatel nového podniku AirBed & Breakfast. Vytvořili webovou stránku, která nabízela krátký pronájem pro lidi, kteří si nemohli pronajmout hotel. V srpnu 2008 oficiálně tuto stránku i spustili. První zákazníci k nim dorazili během léta 2008.

Regulace.

Řada evropských měst, např. Barcelona, Amsterdam, Paříž a Benátky posílila právní předpisy týkající se krátkodobých pronájmů, jako je Airbnb, s cílem řešit zvýšení životních nákladů místních obyvatel a dalších problémů spojených s touto službou. Americká města Washington, D.C., Los Angeles, Santa Monica, San Francisco, Charleston a New York mají také určitá právní omezení. Jersey City má nejvíce hostitelů ve státě, referendum z listopadu 2019 schválilo předpisy pro krátkodobé nájemné, které jsou považovány za nejpřísnější ve Spojených státech. Nová pravidla v Japonsku týkajících se Airbnb vešla v platnost v roce 2018, po jejich zavedení klesl počet Airbnb o téměř 80 %.  Od února 2020 město Praha na ministerstvu pro místní rozvoj prosazuje čtyři opatření proti Airbnb: povinnost platforem informovat obce o ubytováních, možnost samosprávy nařízením regulovat služby na svém území (například pomocí omezení počtu dní ubytování v roce), získání souhlasu pro majitele pronajímaného bytu od vlastníků ostatních bytů a jejich společenství a plnění stejných norem z hlediska bezpečnosti jako hotely.

Podvody na Airbnb.

V roce 2019 server vice.com upozornil na podvodné schéma některých hostitelů.<ref name="root.cz/clanky/postrehy-z-bezpecnosti-ok-google-open-the-garage-door"></ref> Představuje problém především pro uživatele, kteří jsou unavení po dlouhé cestě do města, ve kterém jsou poprvé. Podvod funguje způsobem, že po té, se uživatel dostaví na místo ubytování, hostitel se ozve s tím, že vznikl problém a že ubytování v daném domě není možné, a nabídne jiné ubytování. Pošle uživateli hezké obrázky náhradního ubytování, ale na místě uživatel zjistí, že náhradní ubytování je spíš bouda s nábytkem ze skládky. Pokud se uživateli ubytování nelíbí, měl by podle podmínek Airbnb ubytování okamžitě stornovat a nezůstávat ani jednu noc. Ovšem pokud je někdo v daném městě poprvé a do města dorazil pozdě večer po dlouhé cestě, nejspíše nové ubytování hledat nebude.  Protože v systému Airbnb hodnotí nejenom uživatel hostitele, ale i hostitel uživatele, uživatelé, kteří se dožadovali svých práv dostali od podvodných hostitelů negativní recenzi.

Kritika.

Služba Airbnb byla kritizovaná za údajné zvýšení cen okolního bydlení. Od globalizace společnosti schválilo mnoho vlád různými předpisy omezujícími činnost krátkodobých společností poskytujících pronájem nemovitostí, jako je Airbnb. V San Franciscu vedl tento problém k protestům v listopadu 2015. Pronajímatelé byli obviněni z nezákonného vystěhování nájemníků, aby převedli nemovitosti na seznamy Airbnb. Studie University of Massachusetts v Bostonu Katedra ekonomie zjistila, že s každými 12 zápisy Airbnb se poptávka nájemného zvýšila o 0,4%.  Na Airbnb si stěžují obyvatelé, kteří žijí v blízkosti pronajímaných nemovitostí. V Praze si místní obyvatelé stěžují zejména na hluk, nepořádek a neustálé střídání nájemníků. Stížnosti v Česku na službu v roce 2017 vzrostly zhruba o 30 %. Problémem bývá zejména vyšší četnost lidí v bytech, oproti číslu nahlášenému předem a dochází k ničení obydlí lidí, kteří v budově žijí trvale. Turisté obývající byt jen na několik dní neberou příliš ohled na sousedy. Podle starosty Prahy 1 jsou problémy v soužití rezidentů a krátkodobých obyvatel největší právě v této městské části, podle něj Airbnb a podobné platformy přispívají k postupnému vylidňování centra města.  Sdružení nájemníků ČR vyzvalo v roce 2017 vedení Prahy a dalších velkých měst v Česku, aby se začala zabývat problémy Airbnb. Služba prý porušuje stavební zákon, státu unikají daně, z trhu mizí tisíce bytů k bydlení pro běžné nájemníky a zhoršuje soužití v domech. Sdružení Stop Airbnb v únoru 2020 zorganizovalo protest proti platformám pro krátkodobé ubytování.

Airbnb je webová služba zprostředkující pronájem ubytování. K 7. lednu 2015 inzerovala přes milion nabídek z 34 tisíc měst a 190 zemí. Soukromá společnost provozující stránku, Airbnb Inc., byla založena v srpnu 2008 a sídlí v San Franciscu.

爱彼迎(英语:Airbnb)是一个让大众出租住宿民宿的网站,提供短期出租房屋或房间的服务。让旅行者可以通过网站或手机、发掘和预订世界各地的各种独特房源,为近年来共享经济发展的代表之一。该网站成立于2008年8月,公司总部位于美国加利福尼亚州旧金山,为一家私有公司,由「Airbnb, Inc.」负责管理营运。目前,Airbnb在191个国家、65,000个城市中共有超过3,000,000笔房源。


Historie.

Když síť ARPANET přišla s revolučním myšlenkou přepojováním paketů, poskytovala proceduru pro spolehlivé doručení paketů na libovolný uzel připojený přes rozhraní 1822. Hostitelský počítač jednoduše uspořádal data do správného formátu paketu, vložil adresu cílového hostitelského počítače a poslal zprávu přes rozhraní na Interface Message Processor, ke kterému byl připojen. Při doručení zprávy na cílový server bylo odesilateli vráceno potvrzení. Jestliže síť nemohla zprávu doručit, vrátila odesilateli chybovou zprávu.  Mezitím vývojáři sítí CYCLADES a ALOHAnet ukázali, že lze vytvořit efektivní počítačovou síť, která neposkytuje spolehlivý přenos paketů. Tuto zkušenost později využili návrháři sítě Ethernet.  Jestliže síť nezaručuje doručení paketů, pak se o zajištění spolehlivost musí postarat koncový uzel tím, že detekuje ztracené pakety a opakuje jejich vysílání. Protože zkušenosti z provozu sítě ARPANET ukázaly, že síť nemůže spolehlivě odhalit všechny chyby při doručování paketů, byla odpovědnost za detekci chyb přenesena ve všech případech na odesílající uzel. To vedlo k vývoji principu konec-konec, který je jedním ze stěžejních principů používaných při návrhu sítě Internet.

Vlastnosti spolehlivosti.

Služba je spolehlivá, jestliže oznamuje odesilateli, že doručení selhalo, zatímco „nespolehlivá“ služba tuto informaci neposkytuje. Například IP poskytuje nespolehlivou službu. TCP a IP dohromady poskytují spolehlivou službu, zatímco UDP a IP poskytují nespolehlivou službu. Všechny tyto protokoly používají pakety, i když UDP pakety se obvykle nazývaný datagramy.  V kontextu distribuovaných protokolů udávají vlastnosti spolehlivosti záruky, které protokol poskytuje při doručování zpráv určenému příjemci nebo příjemcům.  Příkladem vlastnosti spolehlivosti pro unicast protokol je "aspoň jednou", tj. je zaručeno, že příjemci bude doručena alespoň jedna kopie zprávy.  Vlastnosti spolehlivosti pro multicast protokoly se mohou týkat buď jednotlivých příjemců (slabé vlastnosti spolehlivosti) nebo se mohou týkat doručení nebo pořadí doručení různým příjemcům (silné vlastnosti spolehlivosti).  V kontextu multicast protokolů vyjadřují silné vlastnosti spolehlivosti záruku, kterou protokol poskytuje s ohledem na doručení zpráv různým na příjemci.  Příkladem silné vlastnosti spolehlivosti je "získání poslední kopie", což znamená, že dokud je dostupná alespoň jedna kopie zprávy u libovolného z příjemců, všichni ostatní příjemci, kteří neselžou nakonec také získají svoji kopii. Silné vlastnosti spolehlivosti, jako je tato, typicky vyžadují, aby zprávy byly opětovně vysílány nebo předávány mezi příjemci.  Příkladem vlastnosti spolehlivosti silnější než "získání poslední kopie" je atomicita. Vlastnost vyžaduje pokud alespoň jedna kopie zprávy byla doručena příjemci, všichni ostatní příjemci nakonec získají kopii zprávy. Jinými slovy každá zpráva je vždy doručena buď všem nebo žádnému z příjemců.  Jednou z nejsložitějších silných vlastností spolehlivosti je virtuální synchronie.  Silné vlastnosti spolehlivosti poskytují skupinové komunikační systémy (GCS) jako například IS-IS, Appia framework, Spread, JGroups nebo QuickSilver Scalable Multicast. QuickSilver Properties Framework je flexibilní platforma, která poskytuje silné vlastnosti spolehlivosti, aby byla vyjádřený čistě deklarativním způsobem, pomocí jednoduchého jazyka založeného na pravidlech a automaticky převedeného na hierarchický protokol.

Spolehlivý protokol v počítačových sítích poskytuje určité vlastnosti týkající se spolehlivosti doručení dat určenému příjemci nebo příjemcům. Za nespolehlivé se naopak považují protokoly, které neinformují odesilatele dat, zda byla úspěšně doručena. Termín „spolehlivý“ () je synonymem pro „zaručený“ (), které používá Mezinárodní telekomunikační unie (ITU) a ATM Forum v kontextu ATM koordinační funkce specifické pro jednotlivé služby (), například pro transparentní zaručené doručení u AAL5.

计算机网络中,可靠协议保证可靠属性,与不可靠协议相反;不可靠协议不保证数据被无损传输,甚至传输与否。


Život.

Jeho rodiče, Omer a Leila Baldaccini, Italové z Toskánska, provozovali bar v centru Marseille, kde se César také narodil v roce 1921. „Jsem v podstatě absolutní autodidakt“, říkal o sobě později. Nejdříve pracoval u svého otce a v roce 1935 začal navštěvovat kurzy v École des Beaux-Arts, Marseilles (1935–9), kde byl jeho spolužákem Raymond Normand. Od roku 1943 studoval v l'École nationale supérieure des beaux-arts de Paris v ateliéru Marcela Gimonda, spolu s Michelem Guino, Albertem Feraud, Danielem Davidem a Philippem Hiquily. Svůj ateliér měl v bývalém nevěstinci rue de l'Échaudé, jehož pokoje byly přiděleny studentům po uzavření pařížských nevěstinců roku 1946.  V roce 1954 vystavoval v galerii "Lucien Durand" a vyhrál cenu "collabo" za sochu s názvem "Ryba" vyrobenou v Villetaneuse, kde působil dvanáct let díky podpoře místního továrníka, Leona Jacquese. V roce 1956 se zúčastnil bienále v Benátkách, poté bienále v São Paulo a v roce 1959 Documenta II. V roce 1961 se spřátelil s Marino di Teana a připojil se ke skupině Nouveaux réalistes, kterou založil umělecký kritik Pierre Restany a jejímiž členy byli Mimmo Rotella, Niki de Saint Phalle a Gérard Deschamps, Arman, Klein, Raysse nebo Tinguely.  César roku 1978 obdržel titul Chevalier a roku 1993 Officier, Řádu čestné legie.  César byl otevřený Jižan, který si pěstoval pověst věčného řemeslníka, svářeče a především skvělého tvůrce. Poslední léta jeho života byla velmi šťastná. César často vystavoval: rozsáhlá retrospektiva jeho díla se uskutečnila v muzeu "Jeu de Paume" v Paříži v roce 1997 další retrospektivy v Malmö, Miláně, Sao Paulo a Mexico City. Caesar ukončil svou kariéru řadou portrétů a autoportrétů. Posledních deset let svého života sdílel se Stéphanií Busuttil. Správcem pozůstalosti je Alain-Dominique Perrin.

Dílo.

Svařované plastiky.

Od roku 1947 pracoval se sádrou a železem. V roce 1952 začal s letováním a se svařováním elektrickým obloukem v Trans-en-Provence a vytvořil své první sochy z levných materiálů. Důvodem byl nedostatek peněz. César chodil na skládky železného šrotu a z trubek, šroubů a jiného kovového odpadu svařoval sochy hmyzu, zvířat nebo akty jako Venuše z Villetaneuse ("Vénus de Villetaneuse"). V roce 1960 byl César považován za jednoho z nejvýznamnějších francouzských sochařů. Do roku 1966 vytvořil více než 300 svařovaných objektů.  V roce 1983 César realizoval hold Eiffelovi "a Flying Frenchman" pro město Hong Kong a začal vyrábět své "Le Centaure" – hold Pablu Picassovi, sochu 4,70 m vysokou, dokončenou v roce 1985. Socha se nachází na křižovatce Croix-Rouge v Paříži. Je také tvůrcem bronzové trofeje César, udělované francouzským filmovým profesionálům, kterou vytvořil v roce 1976.

Lisované objekty.

Roku 1960, při hledání materiálu na skládce kovového odpadu, viděl poprvé v akci hydraulický lis. Od té doby se začal zabývat technikou "řízené komprese", a ohromil své přátele, když na pařížské výstavě představil tři slisovaná auta. Když mu vikomtesa Noailles darovala jeho první auto, zbrusu nový sovětský ZIL, jediný v Paříži, César jí ho vrátil stlačený a plochý jako omeleta a zmenšený o 90 % objemu. Tento akt přivlastnění měl vyjádřit jeho opovržení konzumní společností. César lisoval části několika aut aby aby dosáhl žádané kombinace barev a struktury povrchu.  V roce 1986 představil Nadaci Cartier monumentální kompresi aut Peugeot 205 Turbo 16 havarovaných v motorových rally les Champions. Jednalo se o vozy Jeana Todta komprimované jako kukuřičné koláče. Na bienále v Benátkách představil horu kompresí, monumentální dílo vážící 520 tun. V roce 1998 představil svou Milánskou Suitu, sérii realizovanou z nových vozů Fiat, která po stlačení prošla nátěrovou dílnou závodu Fiatu v Turíně a vyšla z ní v barvě roku. Lisoval všechny druhy materiálů: tkaninu, papír, a dokonce i zlaté šperky, které mu mondénní ženy přinesly, a které jim vrátil jako lisovanou kostku ve formě přívěsku.

Otisky částí lidského těla.

Roku 1965 byl César přizván k účasti na skupinové výstavě s tématem "Ruka, od Rodina k Picassovi", začal experimentovat s plasty a nejprve tvořil otisky částí lidských těl a jejich zvětšeniny. V té době představil slavný model vlastního palce zvětšený na 1,85 m. Znovu pak tuto plastiku vytvořil jako šestimetrový bronz roku 1988 na olympijských hrách v Soulu. Roku 1967 vytvořil šest obřích plastik Prsa (82x193x266 cm) (Musée d’Art v Toulonu, Nadace Gianadd v Martigny) a roku 1970 monumentální Pěst z leštěné nerezové ocele o váze 7 tun (Lycée militaire de Saint-Cyr)

Pěnový polyuretan.

Od roku 1966 pracoval s pěnovým polyuretanem, který poprvé vystavil roku 1967 na Jarním salonu. (La grande expansion orange). V letech 1967–1970, pod vlivem Kleina a Armana, uspořádal sérii happeningů za přítomnosti obecenstva. Výtvarník při nich využil tekutost a vrstvení roztavené hmoty i pevnost a tvrdost ztuhlé pěny, objem, barevnost, nebo možnost hmotu brousit a lakovat. Začal také vytvářet sochy z taveného křišťálového skla. V roce 1970 se mu dostalo mezinárodního uznání jako jednomu z předních francouzských umělců a zúčastnil se řady výstav.

Odkazy.

Reference.

Opraveno za použití textu v anglické Wikipedii a externích odkazů.

César Baldaccini zvaný César (1. ledna 1921 Marseille – 6. prosince 1998 Paříž) byl francouzský sochař, člen skupiny Nouveaux réalistes (Noví realisté), tvůrce francouzského filmového ocenění César, které od roku 1976 uděluje Filmová umělecká akademie ("L’Académie des Arts et Techniques du Cinéma").

塞萨尔·巴尔达奇尼(,1921年-1月1日-1998年-12月6日),法国现代雕塑家。他的青铜作品同时融合了两项现代雕塑的元素:承袭自传统的雕塑品质及组合技法,后者尤为塞撒的创作特色。其擅长青铜造型、压缩技法、发泡技法等,其中发泡技法的基本技术是利用化学反应,他发现原来素材本身亦能创造造型。


Biografie.

Narodila se v Maďarsku, ale téměř padesát let žila ve Švýcarsku. Z Maďarska emigrovala po sovětské invazi roku 1956. Exil, pocity vyhnanství a stesk se staly velkým tématem její tvorby. Zpočátku pracovala v továrně, až postupně se naučila francouzsky a až v poměrně pozdním věku se proslavila jako spisovatelka. Roku 1987 vydala svůj první román nazvaný "Velký sešit" ("Le grand cahier"). Měl obrovský úspěch a byl přeložen do více než 30 jazyků. Francouzská kritika dílo přirovnala k textům Samuela Becketta nebo Eugèna Ioneska. "Velký sešit" byl úvodem trilogie, další díly dostaly název "Důkaz" ("La preuve") a "Třetí lež" ("Le troisième mensonge"). V roce 1995 vydala román "Včera" ("Hier") o hledání identity. Na konci roku 2004 vyšla sbírka deseti autobiografických textů s názvem "Analfabetka" ("L'Analphabète"), jež byly napsány na konci 80. let pro časopis "Du", a kde mj. popisuje zkušenost, kdy se jako exilová „analfabetka“ pouští do psaní v adoptivním jazyce. Na počátku roku 2005 vydalo pařížské nakladatelství Seuil soubor textů "To je jedno" ("C'est égal"), které psala v mládí jako cvičení v nově přijatém jazyce. Psala i básně a rozhlasové a divadelní hry. Napsala 23 dramat, ale jen devět se hrálo na jevišti.  V roce 1987 získala cenu "Prix du Livre Européen". Rok poté obdržela cenu Alberta Moravii. V roce 2001 získala cenu Friedricha Schillera a také nejvýznamnější švýcarské literární ocenění – Cenu Gottfrieda Kellera. Roku 2008 získala Rakouskou státní cenu za evropskou literaturu. Těsně před smrtí se dočkala ocenění i ve své původní vlasti, když v roce 2011 získala cenu Lájose Kossutha.

Agota Kristofová, maďarsky "Kristóf Ágota" (30. říjen 1935 – 27. červenec 2011) byla švýcarská spisovatelka maďarského původu. Svá díla psala francouzsky.

克里斯多夫·雅歌塔(Kristóf Ágota,1935年10月30日—2011年7月27日),匈牙利裔女作家,1956年因匈牙利反共革命随前夫避难至瑞士,于纳沙泰尔市定居,使用法语写作。


Životopis.

Původ, vzdělání.

Čang C’-lin se narodila 22. března 1984 v prefektuře Wej-chaj v provincii Šan-tung. Následně se přestěhovala do Pekingu, kde v letech 1996 až 2002 absolvovala studium na střední škole. V roce 2006 ukončila studium oboru obchodní administrativa na Univerzitě vědy a techniky v Pekingu.  Vyrůstala v akademicky orientované rodině a sama kladla důraz na důležitost vzdělání. V osmi letech se začala věnovat různým sportovním aktivitám, mezi něž patřil například trojskok nebo překážkový běh. V oblasti atletiky absolvovala také odbornou přípravu v běhu na 100 metrů s překážkami pod vedením čínského olympijského vítěze a mistra světa Liou Sianga. Jako vysokoškolská studentka se účastnila různých sportovních akcí a atletických závodů. V roce 2005 získala sportovní univerzitní ocenění Sports Advance Distinction Award.

Kariéra.

Její kariéra v modelingu odstartovala v roce 2003, kdy se účastnila soutěže krásy, jež byla pořádána agenturou New Silk Road Modeling Agency. V soutěži se umístila mezi 10 nejlepšími účastnicemi. Později si ji všiml výkonný ředitel agentury Li Siao-paj a následně začala působit jako modelka v mnoha městech mimo Čínu, například v Paříži nebo Berlíně.  V roce 2006 byla nominována jako jedna z deseti profesionálních topmodelek na zisk ocenění během udělování cen Chinese Fashion and Culture Awards. V roce 2007 se zúčastnila módní přehlídky podzimní a zimní kolekce Giorgia Armaniho v Paříži a obdržela ocenění Top Model of the Year (nejlepší modelka roku) od agentury New Silk Road Modeling Agency.  1. prosince 2007 se stala vítězkou soutěže krásy Miss World 2007, jejíž finálové kolo proběhlo v čínském městě San-ja v provincii Chaj-nan. Jako držitelka titulu Miss World poté navštívila Spojené království, Spojené státy americké, Rusko, Mexiko, Trinidad a Tobago, Vietnam a Jihoafrickou republiku.  V roce 2008 propůjčila svůj hlas k soundtracku k Letním olympijským hrám 2008 a objevila se také v hudebním videu "Beijing Welcomes You".  Hereckou kariéru zahájila roku 2011, když debutovala ve snímku "The Underdog Knight 2". V roce 2014 se objevila v hongkongském fantasy filmu "The Monkey King".  V roce 2013 se v Thajsku provdala za Neila Nie.

Čang C’-lin (; * 22. března 1984, Wej-chaj, Čínská lidová republika) je čínská modelka, královna krásy a příležitostná herečka. V roce 2007 se stala vítězkou čínské soutěže krásy Miss World China a v témže roce zvítězila také v soutěži Miss World 2007. Stala se vůbec první čínskou vítězkou této soutěže.

张梓琳(1984年-3月22日),出生于山东省威海市的一个军人家庭,在河北省石家庄市长大,后移居北京市海淀区。最初以体育特长出身,小六时被体育老师推荐到业余体校练习田径,主项是三级跳远和百米跨栏。1998年获北京市第十届运动会女子100米栏丙组冠军。毕业于北京科技大学经济管理学院工商管理专业,职业为模特。


Kariéra.

Na hollywoodském plátně se poprvé mihl ve slavném filmu "Bonnie a Clyde" (1967), jeho první velkou filmovou rolí byl však až Leo Bloom v muzikálu "Producenti" (1968), za ni byl také nominován na Oscara za výkon ve vedlejší roli. Další velkou příležitostí byl Willy Wonka ve filmovém muzikálu "Pan Wonka a jeho čokoládovna" (1971), za ni byl nominován na Zlatý glóbus. Woody Allen ho poté obsadil do své populární komedie "Všechno, co jste kdy chtěli vědět o sexu (ale báli jste se zeptat)" z roku 1972. Vyvrcholením spolupráce s režisérem Melem Brooksem, s nímž natočil už "Producenty", byl snímek "Mladý Frankenstein" (1974), kde Wilder nejen hrál titulní postavu, ale na kterém se podílel i scenáristicky, za což byl nominován na Oscara. Roku 1975 se Wilder poprvé chopil režisérské taktovky, v hudební komedii "Dobrodružství mladšího a chytřejšího bratra Sherlocka Holmese". Ve snímku "Stříbrný blesk" z roku 1976 se poprvé potkal na plátně s černošským komikem Richardem Pryorem, s nímž později natočil ve dvojici ještě několik filmů ("Nevidím zlo, neslyším zlo", "Still crazy", "Another You" aj.), a byl za svůj výkon znovu nominován na Zlatý glóbus (a znovu neuspěl – jako po celou svou kariéru). Ve filmu "Největší milovník" (1977) ztvárnil idol němé éry Rudolpha Valentina a byl to první film, u nějž byl režisérem, scenáristou, producentem i hercem v hlavní roli. Na začátku 90. let se s filmovým plátnem rozloučil. Občas se objevil v televizi (např. v sitcomu "Will & Grace", za což obdržel roku 2002 Emmy), ale především se začal věnovat charitě (poté, co jeho žena, herečka Gilda Radnerová, onemocněla rakovinou) a psaní knih. Krom svých pamětí "Kiss Me Like a Stranger: My Search for Love and Art" napsal i několik románů ("My French Whore", "The Woman Who Wouldn't", "Something to Remember You By: A Perilous Romance").  Je znám svou podporou Demokratické strany.

Externí odkazy.

Gene Wilder, rodným jménem Jerome Silberman (* 11. červen 1933, Milwaukee – 29. srpen 2016) byl americký herec, komik, režisér, scenárista a spisovatel židovského původu.


Rybářské navijáky se zadní brzdou.

Navijáky se zadní brzdou se často vyskytují v kombinaci s brzdou bojovou. Jde o pohodlné řešení navijáku, které umožňuje snadnou manipulaci s otáčivým prvkem na konci navijáku, s pomocí kterého je možné rychle upravovat brzdnou sílu při lovení. Předností řešení je poměrně snadný přístup k cívce. Navijáky se zadní brzdou jsou mezi rybáři oblíbené především při lehké nebo středně těžké přívlači.

Rybářské navijáky s přední brzdou.

Navijáky s přední brzdou patří mezi ty nejrozšířenější varianty. Umožňují poměrně přesné nastavení brzdného odporu a díky dobře přístupné brzdě jsou vhodné i do extrémnějších podmínek, jakými jsou například mořský rybolov a další rybářské aktivity, kde jsou navijáky vystaveny nepříznivým podmínkám. Díky menšímu množství součástek se výrazně snižuje riziko poškození či zanesení a ztráta funkčnosti. Navijáky s přední brzdou se běžně používají při lovu kaprů.

Rybářské navijáky s bojovou brzdou.

Bojová brzda u navijáků je často považována spíše za doplněk ke klasické zadní brzdě. Funkcionalita spočívá v montáži pohyblivé páčky do zadní části navijáku, pomocí které rybář může rychle reagovat na chování ryby pod vodou. Posunem páčky do určitých poloh ovlivňuje brzdnou sílu dle aktuální potřeby. Navijáky s bojovou brzdou zachovávají plnou funkčnost brzdy zadní – rybář si ji tak stále mohou nastavit dle svých potřeb. Neexistuje žádný rychlejší systém pro změnu nastavení navijáku a pohotové reagování na chování lovené kořisti.

Rybářské navijáky s volnoběžnou brzdou.

Rybářské navijáky s volnoběžnou brzdou, často nazývané jako "baitrunnery", jsou velmi populárním rybářským vybavením, především díky své univerzálnosti. Tyto navijáky jsou vybaveny dvěma brzdami, přičemž každá z nich má svoji funkci. První brzda slouží k mírnění výpadů ryby při jejich zdolávání. Účelem druhé je regulace odporu, který je kladen lovené rybě při záběru. Díky této páčce je možné rybu nechat volně plavat pod hladinou nebo ji naopak „zaseknout“ a háček se lépe chytil do tlamy. Obě varianty brzd fungují separátně a nikdy nemohou být v provozu obě současně.

Multiplikátory.

Multiplikátory jsou speciální rybářské navijáky, které se vyznačují vysokou odolností před poškozením a vnějšími vlivy, jako jsou písek, slaná voda a jiné. Jsou určeny pro lov velkých ryb, jakými jsou například sumci, či pro mořský rybolov. Jejich nákup většinou provází poctivý výběr, jelikož se jedná o jedno z nejdražších rybářských vybavení, které je navíc odlišné pro leváky a praváky. Dražší modely na sobě mohou mít i počítadlo odmotaného vlasce či pletené šňůry.

Rybářský naviják patří mezi základní vybavení rybáře. Společně s prutem tvoří to nejdůležitější, co ve svém vybavení rybář má. Mylně se však především začínající rybáři domnívají, že jim toto vybavení (rybářský naviják a rybářský prut) stačí. Funkční celek je totiž tvořen i dalšími komponenty, jako jsou vlasce, nástrahy, závaží a další. Rybářské navijáky se dělí dle několika parametrů. Tím nejzásadnějším je pozice brzdy (páčky, která pomáhá v boji s rybou).

卷线器是一种用来钓青鱼、草鱼、鲢鱼、鳙鱼或海电钓的工具,小鱼不需要使用卷线器。


Dialekty.

Severočínské dialekty se dělí na osm hlavních podskupin rozdělených podle tónů:  东北 = Severovýchodní podskupina – Severovýchodní Čína (Mandžusko), kromě poloostrova Liao-tung. Obsahuje jen málo rozdílů oproti standardní čínštině. 北京 = Pekingská podskupina – Peking a okolí. Stala se základem standardní čínštiny. Vzhledem k migraci se používá i v jiných částech Číny, především v severním Sin-ťiangu. 冀鲁 = Podskupina Ťi-Lu – Provincie Che-pej („Ťi“) a Šan-tung („Lu“) kromě Šantungského poloostrova, ale včetně okolí města Tchien-ťin, které sousedí s Pekingem. Má značně odlišné tóny i slovní zásobu, což ji činí obtížně srozumitelnou mluvčím pekingského dialektu. 胶辽 = Podskupina Ťiao-Liao – Poloostrovy Šan-tung („Ťiao-tung“) a Liao-tung. Vyskytují se výrazné změny v tónech oproti Ťi-Lu a je částečně, ale ne úplně, srozumitelná mluvčím pekingského dialektu. 中原 = Podskupina Čung-jüan – znamená doslova „centrální planina“. Používá se v Che-nanu, střední části Šen-si v údolí Žluté řeky a jižním Sin-ťiangu. Obsahuje značné fonologické odlišnosti oproti pekingskému dialektu, se kterým je částečně srozumitelná. Do této podskupiny patří dunganština, kterou mluví Dungani (kteří se sami nazývají Chuejové) v Kazachstánu a Kyrgyzstánu. 兰银 = Podskupina Lan-Jin – Provincie Kan-su, Ning-sia a severní Sin-ťiang. 江淮 = Podskupina Ťiang-Chuaj – Části provincií Ťiang-su a An-chuej na sever od Jang-c’-ťiang, ale také částečně na jižním břehu řeky, např. ve městech Nanking a Ťiou-ťiang. Vyskytují se významné fonologické a lexikální změny; vzájemná srozumitelnost s pekingským dialektem je omezená. Tato podskupina byla významně ovlivněna jazykem Wu, což je úplně samostatný jazyk v rámci čínštiny. 西南 = Jihozápadní podskupina – Provincie Chu-pej, S’-čchuan, Kuej-čou, Jün-nan a části provincií Chu-nan, Kuang-si a Šen-si. Vyskytují se silné fonologické, lexikální a tonální změny, vzájemná srozumitelnost s pekingským dialektem je v různé míře omezena.  Mnoho jazykovědců také k severočínským dialektům řadí ťin, kterou mluví 45 milionů lidí, ale jiní s tím nesouhlasí a považují ji za samostatný jazyk (neboli „dialekt“) v rámci čínštiny.

Severočínské dialekty (; případně ) je skupina dialektů čínštiny, která se používá ve většině severní a jihozápadní Číny. Pokud bychom považovali severočínské dialekty za jeden jazyk, pak by tento jazyk měl nejvíce rodilých mluvčích na světě – téměř miliardu.

官话(又称北语、北方话、官话方言。此外有时也称北方方言)为汉语的一支,主体为北方汉语。若视汉语为一种语言,则官话是汉语的一级方言,下分北方官话、中原官话和南方官话。若视汉语为“汉语族”,视官话为独立语言的话,则官话下有数支官话的方言。无论如何划分,官话的地位都跟吴语、粤语、闽语、湘语、客语、赣语等相同,要么同为独立语言,要么同为汉语下的一级方言。


Použití.

Hlavním efektem nácviku pořadového kroku je zvýšení disciplíny jednotlivce i jednotky. Správné provedení pořadového kroku má psychologický efekt zastrašení odpůrců mezi civilisty a jde o folklórní zvyk při státních a vojenských výročích a příležitostech. Nácvik pořadového kroku, zejména na místě, podobně jako další vhodné úkoly, může být nařizován pro zvýšení disciplíny i během osobního volna pro zlepšení sebekázně, což bylo používáno jako lehká forma trestu a kolektivního trestu.

Pořadový krok v ČSLA.

K synchronizaci pochodu jednotky branců dochází během týdne až dvou týdnů intenzivního každodenního nácviku. Tento choreografický prvek je typický mechanicky strnulými a nepřirozenými pohyby. V armádě je používán pro typický silný zvuk, který je vyluzován úderem plochy boty (kanady, obuv vz. 60.) o zem. Pořadový krok byl v armádě ČSSR zahájen po zadání příkazů, v armádě nazývaných povel, „Pozor!“ a následně „Pochodem v chod!“. Někdy býval zadán povel „Tvrdší krok!“ Rovněž bylo možné při pochodovém kroku zahájeném na povel „Pohov!“ a následně „Pochodem v chod!“ možné zadat povel „Pozor!“. Při pořadovém kroku je možné zadat pokyny „Na místě!“, „Čelem vzad!“, „Vpravo (vlevo) v bok!“, „Vpravo, vlevo hleď!“. Ve tvaru a při pochodu voják nehovoří. Pouze na pozdrav nadřízeného při přehlídce „Nazdar soudruzi!“ odpovídal spolu se všemi vojáky jednotně nacvičenou odpovědí „Zdar soudruhu (hodnost)!“. Často býval během nácviku zadán pokyn „Na místě!“. Povely byly během pořadového kroku vydávány hlasitým výkřikem, kdy byly od sebe v hlasitých výkřicích rozděleny slabiky nebo skupiny hlásek („Póóó - zor!“).  Při kroku drží voják hlavu, zvedá nohu 15 až 20 cm nad zem a špičky boty klopí k zemi. Hlavu a tělo drží zpříma. Řízně pak došlapuje na celé chodidlo. Rukama voják pohybuje podél těla. Ruce polosevřené (nikoliv v pěst, ale v tzv. "krabičku", kdy jsou ukazováček-malíček ohnuty mezi prvním a druhým článkem v pravém úhlu a konec ukazováčku se dotýká konce mírně pokrčeného palce), ohýbající se v lokti, se vyšvihují do úrovni opasku.

Zastavení.

Zvlášť muselo být nacvičeno s branci zastavení, protože při prvních pokusech o zastavení po vydání povelu „Zastavit stát!“ docházelo ke kolizím a pádům. Zastavení se provádělo tak, že po zadání pokynu udělá tvar jeden a půl kroku. pro zjednodušení byl brancům zadáván pokyn jako „Zastavit stát! Raz-dva!“ Je zřejmé, že každé zakolísání při provádění pokynu při choreografickém vystoupení skupiny na přehlídce je nežádoucí.

Pohyb po mostě.

Při přiblížení pochodujícího útvaru k mostu měl být vydáván povel „Zrušit krok!“, rytmické údery nohou pochodujících vojáků totiž dokáží za shody určitých okolností rozkývat i velmi pevný most a způsobit dokonce jeho zřícení.

Pořadový krok je způsob pohybu jednotky (obvykle vojenské) nebo jednotlivce, který spočívá ve smluvené choreografii pohybů. Pohyby jednotlivců jsou synchronizovány a předem určeny. Smluvená choreografie pořadového kroku je spojena s dalšími obřadnými úkony a nezřídka vokálními projevy. Délka pořadového kroku v ČSLA v roce 1989 činila 70 - 80 cm. Pořadový krok je obvykle zadán při pochodu v tvaru. Pořadový krok je upraven i k použití sbory dobrovolných hasičů při jejich přehlídkách.

行军是指军队沿指定路线,进行有组织的移动,前往指定的地点。


Použití.

Decentralizovaná povaha bezdrátové ad hoc sítě ji činí vhodnou pro řadu použití, kde nelze spoléhat na centrální uzly a kde může zlepšit rozšiřitelnost sítě ve srovnání se spravovanou bezdrátovou sítí.  Minimální konfigurace a rychlé nasazení dělá ad hoc sítě vhodné pro nouzové situace, jako je přírodní katastrofa nebo válečný konflikt. Přítomnost dynamických a adaptivních směrovacích protokolů umožňuje, aby ad hoc síť byla vytvořena rychle.

Technické požadavky.

Ad hoc síť je tvořena několika "uzly", které jsou vzájemně propojeny.  Kvalita spojení je ovlivněna jak zdroji uzlu (např. výkon vysílače, výpočetní výkon a paměť), tak vlastnostmi propojení (např. rozsah a ztráty signálu, rušení). Vzhledem k tomu, že spojení může být navázáno nebo ukončeno kdykoli, musí být fungující síť schopna vyrovnat se s dynamickou restrukturalizací, nejlépe takovým řešením, které je efektivní, spolehlivé, robustní a rozšiřitelné.  Síť musí umožnit komunikovat s libovolnými dvěma uzly předáváním informací prostřednictvím jiných uzlů. "Cesta" je řada propojení, které spojuje dva uzly. Různé metody směrování používají jednu nebo dvě cesty mezi libovolnými dvěma uzly; flooding používá všechny nebo většinu dostupných cest.

Media access control.

Ve většině bezdrátových ad hoc sítí spolu uzly soutěží o přístup ke sdílenému médiu, což často vede ke kolizím (rušení). Použití kooperativní bezdrátové komunikace zvyšuje odolnost proti rušení tím, že cílový uzel kombinuje vlastní rušení a rušení dalšího uzlu pro zlepšení dekódování požadovaného signálu.

Bezpečnost.

Microsoft neumožňuje pokročilé šifrování a bezpečnostní protokoly pro bezdrátové ad hoc sítě v systému Windows. Bezpečnostní dírou je jak ad hoc síť sama o sobě, tak i most (bridge), který poskytuje do jiných sítí, obvykle v podnikovém prostředí. Pomáhá tomu i nešťastné výchozí nastavení ve většině verzí systému Windows, kde je tato funkce zapnuta, pokud to není výslovně zakázáno. Uživatel tak nemusí ani vědět, že má na svém počítači v provozu nezabezpečenou ad hoc síť. Pokud také zároveň používá drátovou či bezdrátovou síť s infrastrukturou, poskytuje tak most k zabezpečené síti prostřednictvím nezabezpečeného ad hoc připojení.

Bezdrátová ad hoc síť (WANET) je decentralizovaný typ bezdrátové sítě. Takové síti se říká ad hoc, protože nezávisí na předem existující infrastruktuře, jako jsou routery v kabelových sítích nebo přístupové body v bezdrátových sítích. Místo toho se určité uzly podílí na předávání dat jiným uzlům a jejich určení je prováděno dynamicky na základě síťové konektivity. Kromě klasického směrování, ad hoc síť může k předávání dat využít flooding.

无线随意网络(英语:Wireless ad hoc network,mobile ad hoc network, 缩写为WANET, MANET),又称无线临时网络,是一种分布式的无线网络系统。ad hoc源自拉丁文,原意是临时、专用、特设的。它被称为ad hoc,是因为这种网络系统是临时形成,由节点与节点间的动态连结所形成。它不需要依赖一个既存的网络架构,像是有线系统的路由器,或是无线系统的无线网络基地台。相反的,它每一个节点,都有能力转送网络封包给其他节点(这称为路由)。


Klubová kariéra.

Chelsea.

V sezóně 2013/14 Solanke nastřílel 20 gólů v 25 zápasech v Chelsea U18. V sezóně 2014/15 pravidelně trénoval s A–týmem. Na lavičce A–týmu Chelsea se poprvé objevil 18. října 2014 v zápase Premier League proti Crystal Palace FC. Za seniorský tým Chelsea poprvé nastoupil 21. října 2014 ve skupinové fázi Ligy mistrů UEFA proti slovinskému týmu NK Maribor, když v 73. minutě vystřídal Oscara za stavu 4:0 pro Chelsea (střetnutí skončilo výsledkem 6:0). 13. dubna 2015 vyhrál spolu s Chelsea FC U19 UEFA Young League 2014/15. Chelsea ve finále porazila Šachtar Doněck 3:2 a stala se tak druhým výhercem této soutěže. Dominic vstřelil ve finále gól. Celkem v UEFA Young League 2014/15 startoval v 10 utkáních a připsal si 12 gólů a 3 asistence.

Vitesse (hostování).

4. srpna 2015 se odešel do Vitesse v rámci celoročního hostování. První gól si připsal proti SC Cambuur, když překonal brankáře v 1. minutě nastavení druhého poločasu (utkání skončilo 4:1 pro Vitesse, Solanke odehrál 15 minut)

Reprezentační kariéra.

Dominic Solanke nastupuje za anglickou fotbalovou reprezentaci do 21 let.  V květnu 2014 vyhrál s anglickou mládežnickou reprezentací U17 Mistrovství Evropy hráčů do 17 let, kde mladí Angličané ve finále porazili Nizozemsko v penaltovém rozstřelu po vyrovnaném stavu 1:1. Dominic se trefil ve skupinové fázi dvakrát proti Turecku, jednou v semifinále proti Portugalsku a ve finále proti Nizozemsku. Se 4 góly se stal společně s Nizozemcem Jari Schuurmanem nejlepším střelcem turnaje.  V lednu 2015 dostal ocenění pro nejlepšího dorostence Anglie roku 2014. Cenu převzal 24.3.2015 na reprezentačním srazu A-týmu Anglie.  V reprezentaci do 21 let debutoval 21. listopadu 2015 proti Bosně a Hercegovině (zápas skončil 0:0, Solanke odehrál 89 minut).  Byl členem týmu, který vyhrál mistrovství světa ve fotbale hráčů do 20 let 2017 v Jižní Koreji. Na turnaji vstřelil čtyři branky a byla mu udělena cena pro nejlepšího hráče.

Ocenění.

Reprezentační.

Anglie U17

Dominic Ayodele Solanke-Mitchell (* 14. září 1997) je anglický fotbalový útočník a mládežnický reprezentant s nigerijskými kořeny, hráč klubu Liverpool FC.

多米尼加联邦·阿约德勒·苏兰基-米切尔(Dominic Ayodele "Dom" Solanke-Mitchell,1997年-9月14日)是英格兰的职业足球运动员,司职前锋,现效力英超球队伯恩茅斯。


Život.

Nida se narodil v Oklahoma City v Oklahomě 11. listopadu 1914 a v mládí se stal křesťanem.  V roce 1936 absolvoval Kalifornskou univerzitu. Poté chodil na Camp Wycliffe, kde se vyučovala teorie překladu Bible. Nějakou dobu také působil jako duchovní mezi Tarahumarijskými indiány v Mexiku, než musel kvůli problémům způsobeným špatnou stravou a vysokými teplotami odejít. Zhruba v této době se Nida stal zakládajícím členem Wycliffe Bible Translators, sesterské organizace Letního lingvistického institutu, která je pojmenovaná po Johnu Wycliffovi a překládá Bibli do různých jazyků.  V roce 1937 začal Nida studovat na Univerzitě Jižní Kalifornie, kde o dva roky později získal magisterský titul z novozákonní řečtiny. Ve stejném roce, 1939, se po rezignaci zakládajícího pastora stal v Calvary Church v kalifornském městě Santa Ana prozatímním pastorem. V roce 1943 získal Nida titul Ph.D. v oboru lingvistika na Michiganské univerzitě. Oženil se s Altheou Lucille Sprague, která zemřela v roce 1993. V roce 1997 se oženil s Maríou Elenou Fernandez-Miranda, právničkou a diplomatickou atašé.  Nida odešel do penze na počátku 80. let, ačkoliv i nadále přednášel na univerzitách po celém světě. Žil v Madridu, Španělsku a Bruselu. Zemřel v Madridu 25. srpna 2011 ve věku 96 let.

Kariéra.

Nidova kariéra začala roku 1943, kdy pracoval jako lingvista v American Bible Society (ABS – společnost pro podporu překládání a dalšího šíření Bible) a rychle byl povýšen do vyšších funkcí.  Nida pomohl zorganizovat snahu Vatikánu a United Bible Societies (UBS – sdružení společností starajících se o šíření a překládání Bible) vydávat překlady Biblí (různých církví) po celém světě. Tento projekt začal v roce 1968 a pokračoval ve shodě s Nidovým principem funkční ekvivalence.

Teorie.

Nida byl průkopníkem v oblasti translatologie a lingvistiky.  Jeho učebnice "Morfologie: Deskriptivní analýza slov" je jedním z nejdůležitějších děl amerického strukturalismu. Dlouho byla jediným vhodným úvodem do studia morfologie a díky mnoha příkladům a cvičením je stále velmi ceněná.  Jeho nejvýznamnějším přispěním do teorie překladu je Dynamická ekvivalence, též známá pod názvem Funkční ekvivalence. Nida také vynalezl techniku „složkové analýzy“, kdy jsou slova rozdělena na jednotlivé komponenty, což napomáhá určit míru ekvivalence v překladu.  Nidova teorie dynamické ekvivalence je považována za protiklad k názoru filologů, kteří zdůrazňují, že porozumět zdrojovému textu lze pomocí zhodnocení vztahů slov na stránce a význam je obsažen v textu (jsou více zaměřeni na dosažení sémantické ekvivalence).  Tato teorie je spolu s ostatními teoriemi o shodě v překladu podrobně popsána v jeho eseji "Principy shody", kde Nida tvrdí, že pokud “žádné dva jazyky nejsou identické, ať už ve významech přiřazených k odpovídajícím symbolům nebo ve způsobech, jakými jsou symboly uspořádány ve slovních spojeních a ve větách, je samozřejmé, že mezi jazyky neexistuje žádná absolutní shoda. Nemohou tedy existovat zcela přesné překlady.” Zatímco účinek překladu se může podobat účinku originálu, v detailech nemůže být žádná shoda.  Nida poté ukazuje rozdíly v překladu na základě tří faktorů: 1. Podstata sdělení: v některých textech je nejvýznamnější obsah a v jiných je zásadní forma. 2. Záměr autora a překladatele: informovat o formě i obsahu; snažit se o srozumitelnost tak, aby čtenář zcela porozuměl smyslu sdělení; záměry, které usilují nejen o porozumění překladu, ale také se snaží zabránit jeho neporozumění. 3. Druh publika: případné publikum se liší jak ve schopnostech porozumění, tak v potenciálním zájmu.  Nida upozorňuje na to, že jelikož v překladu “identické ekvivalenty” neexistují, měl by se překladatel snažit najít “nejbližší přirozený ekvivalent”. Nida rozpoznává dva základní druhy zaměření v překladu, jež se odvíjejí od dvou různých typů ekvivalence: Formální ekvivalence (F-E) a Dynamické ekvivalence (D-E).  F-E se zaměřuje na samotné sdělení, na jeho formu i obsah. Překlady zaměřené na formální ekvivalenci se týkají překladů básní, jednotlivých vět a konceptů. Takové formální zaměření, které je příkladem tohoto typu strukturální ekvivalence, se nazývá „gloss translation“ (vysvětlující překlad), kdy se překladatel snaží reprodukovat formu a obsah co nejvíc doslovně a smysluplně.  Pravidla F-E překladu jsou: reprodukce gramatických celků; konzistence ve volbě slov; a zachování významu zdrojového textu.  Naproti tomu D-E usiluje o „přirozenost“ výrazu. D-E překlad se primárně zaměřuje na ekvivalenci v odezvě publika, spíše než na ekvivalenci formy. Vztah mezi příjemcem a sdělením by měl být v podstatě stejný, jaký existoval mezi příjemci a sdělením v originálním (zdrojovém) jazyce.  Pravidla D-E překladu jsou: přizpůsobení překladu jazyku a kultuře příjemce; překlad musí být v souladu s kontextem sdělení, což zahrnuje výběr stylu a uspořádání jednotlivých součástí sdělení.  Nida a Lawrence Venuti dokázali, že translatologie je mnohem komplexnější vědní disciplína, než by se na první pohled zdálo. Překladatel se musí zamýšlet nad textem do hloubky tak, aby pochopil vztahy uvnitř textu a porozuměl mu i na referenční (odkazové) úrovni. Překladatel musí posoudit prvky typické pro konkrétní kulturní prostředí, idiomy a figurativní jazyk tak, aby dosáhl porozumění zdrojovému textu a mohl vytvořit překlad, který nejen zachycuje, co slova v daném kontextu znamenají, ale také znovu vytváří dopad originálního textu na publikum v rámci možností překladatelova vlastního jazykového systému.

Eugene Albert Nida ["najda"] (11. listopadu 1914 Oklahoma City – 25. srpna 2011) byl americký lingvista, autor teorie dynamické ekvivalence (rovnocennosti) překládání Bible a jeden ze zakladatelů moderní translatologie.

尤金·奈达(Eugene A. Nida,1914年-11月11日-2011年-8月25日)是美国语言学家和翻译家,他提出了「动态对等」的圣经翻译理论。


Širší definice a politologické přístupy k menšinovým vládám.

Menšinová vláda se neustále nachází v situaci, kdy stačí, aby opozice použila všechny mandáty, kterými disponuje a vláda může zaniknout skrze vyslovení nedůvěry. K tomu však často nedochází, i přesto, že by to teoreticky měl být první krok, který opozice provede. Často se však stane, že strany zastoupené v opozici se nejsou schopny sjednotit, případně jim může vyhovovat určitá forma spolupráce s vládou, například pro prosazení části jejich politického programu. Většina politologů zabývajících se tímto tématem se tedy zaměřuje na to, co vede opozici k tomu, aby menšinové vládě nevyslovila nedůvěru. Dle „racionální teorie menšinových vlád“, vypracované K. Stromem, pro opoziční strany může být výhodné i nevstoupit do vlády, neboť jim větší zisk na poli prosazování jejich politiky přinese opoziční aktivita. Pokud budou opoziční strany blokovat legislativu, se kterou přichází jejich političtí oponenti, u voličů jim vzroste popularita, z čehož vychází, že opoziční straně zajistí neúčast na aktuální vládě lepší pozici při dalších volbách a tudíž se pro ně bude neúčast na vládě rovnat zisku. Jako další odůvodnění tohoto chování se často uvádí snaha politické strany vyhnout se odpovědnosti za nepopulární rozhodnutí, o kterých předpokládá, že budou muset být provedena nadcházející vládou.

Debata o menšinových vládách v politologii.

Problematikou koalic se zabývala část politologické obce, která se věnovala teorii her a racionální volby. H. W. Riker ve své teorii koalic (1962) a jeho následovníci tvrdili, že se při skládání koalic jedná o hru s nulovým součtem, takže nejlogičtějším výsledkem koaličního jednání je vznik minimální vítězné koalice. Minimální vítězná koalice je stav, kdy se vládnoucí koalice utvoří z nejmenšího možného počtu členů při kterém koalice disponuje parlamentní většinou. Jak velké koalice, tak menšinové vlády jsou v tomto modelu deviací. Tento přístup k menšinovým vládám jako kompromisním řešením pro krizové situace dlouho mezi politology převažoval. Například autoři Herman a Pope představili pět situací, při kterých ke vzniku koalic dochází, ze kterých vychází, že se jedná o kompromisní řešení: Tomuto přístupu oponoval K. Strom, který tvrdí, že zastánci teorie her při svém zařazení menšinových vlád nezohlednili možnost, že by pro opozici mohlo být výhodné, nepodílet se na vládě.

Výskyt menšinových vlád.

I přes zdánlivou nestabilitu a v podstatě určitý rozpor s tím, jak byly ústavy demokratických politických systémů konstruovány, je tento jev poměrně častý. Mezi lety 1945–1987 se v evropských demokraciích vyskytoval skoro ve třetině případů. Menšinové vlády jsou typické například pro Dánsko a Švédsko, kde jsou menšinové vlády dokonce častější, než většinové. Menšinové vlády pak jsou poměrně časté v italském politickém systému a ve Finsku. V historii České republiky lze nalézt několik případů menšinových vlád. Asi nejznámějším případem je vláda Miloše Zemana z roku 1998, ustanovena tzv. Opoziční smlouvou, dále pak druhá vláda Václava Klause, kde se poslanci ČSSD při hlasování o důvěře nedostavili do parlamentu, díky čemuž byla vládě vyslovena důvěra. V Švédském a Dánském politickém systému jsou menšinové vlády podporovány institucionálně skrze negativní parlamentarismus. Ve Španělském prostředí se opírají o tichou podporu regionálně vymezených stran v jednotlivých regionech, které se odmítají podílet na celostátním vládnutí.

Menšinová vláda je pojem, kterým se obecně označuje situace, kdy vládnoucí strana či koalice nedisponují většinou křesel v parlamentu. Znamená to tedy, že exekutiva nemá zajištěnou jistou stranickou podporu v rámci legislativního tělesa pro návrhy, které se chystá realizovat. Spoléhá se však na podporu stran, které nejsou přítomny ve vládnoucím bloku. Tuto podporu mohou vyjádřit buď tím, že přímo podpoří vládou předkládané návrhy, nebo tím, že jejich poslanci nebudou přítomni na jednání o vládních návrzích, čímž sníží množství hlasů potřebné pro schválení návrhů a umožní tím vládnoucí straně schválit navrhovanou legislativu.

少数派政府或少数内阁(英语:minority government, minority cabinet or minority parliament),是执政党或联盟的各方在议会没有过半数议席时形成的内阁,又称朝小野大。一般来说,少数派政府不及多数派政府稳定,因为反对党可以用不信任动议导致内阁总辞下台。此外少数派政府通常倾向将责任推给反对党,以回避责任。然而,由于少数派政府往往处于弱势,因此需要在不同党派之间寻求妥协,以确保通过法案。


Algoritmus.

Blowfish používá bloky dlouhé 64 bitů a proměnlivou délku klíče od 32 až po 448 bitů. Je 16kolová feistelova šifra užívající velké na klíči závislé S-boxy. Strukturou podobné CAST-128, která používá fixní S-boxy.  Schéma vlevo ukazuje fungování Blowfish. Každá řádka představuje 32 bitů. Algoritmus uchovává dvě pole podklíčů: 18hodnotové P-pole a čtyři 256hodnotové S-boxy. S-boxy přijímají 8bitový vstup a poskytují 32bitový výstup. Každé kolo je použita jedna hodnota P-pole, po posledním kole, každá polovina data bloku je sloučena funkcí XOR s jednou ze dvou zbývajících nepoužitých P-hodnot.  Diagram napravo zobrazuje Blowfish F-funkci. Funkce rozděluje 32bitový vstup na čtyři osmibitové části, tyto části poté používá jako vstup pro S-boxy. Výstup je upraven modulem 2 a použita funkce XOR k vytvoření konečného 32bitového výstupu.  Dešifrování je přesně stejné jako šifrování, kromě toho že P1, P2,..., P18 jsou použity v opačném pořadí. To není tak zřejmé protože xor je komutativní a asociativní funkcí. Běžným omylem je použití opačného pořadí šifrování jako dešifrovací algoritmus (tedy prvně užít xor k P17 a P18 na blok šifrovaného textu, poté užít P-vstupy v opačném pořadí).  Rozvrh užití klíčů začíná inicializací P-pole a S-boxů hodnotami odvozenými z šestnáctkového zápisu čísla pí, které neobsahuje žádný zřejmý vzor. Tajný klíč je poté, bajt po bajtu, v případě potřeby opakován, použit ve funkci XOR se všemi P-hodnotami v daném pořadí. 64bitový blok nul je poté zašifrován algoritmem. Nový výsledný šifrovaný text nahradí P a P. Stejný šifrovaný text je poté znovu šifrován s novými podklíči, nový výsledný šifrovaný text nahradí P a P. Toto pokračuje, nahrazením všech hodnot P-pole a všech hodnot S-boxů. Celkem Blowfish šifrovací algoritmus proběhne 521krát k vygenerování všech podklíčů, je zpracováno zhruba 4KB dat.  Protože je P-pole 576 bitů dlouhé a bajty klíče jsou použity funkcí XOR na celých těchto 576 bitech během inicializace, mnoho implementací umožňuje použití klíče do délky 576 bitů. I když je toto technicky možné, 448bitový limit je nastaven aby se zaručilo, že každý bit všech podklíčů bude záviset na každém bitu klíče, jelikož poslední čtyři hodnoty P-pole neovlivňují všechny bity šifrovaného textu. Toto by se mělo brát v úvahu pro implementace s rozdílným počtem kol, ačkoli to zvyšuje odolnost proti vyčerpávajícímu útoku, oslabuje bezpečnost zaručenou přímo algoritmem. A dáno pomalou inicializací šifry s každou změnou klíče, zaručuje přirozenou ochranu proti útokům hrubou silou, což tedy neospravedlňuje použití klíčů delších než 448 bitů.

Blowfish v praxi.

Blowfish je rychlou blokovou šifrou, s výjimkou výměny klíčů. Každý nový klíč vyžaduje preprocessing ekvivalentní zašifrování zhruba 4 kilobajtů textu, což je ve srovnání s jinými blokovými šiframi velmi pomalé. Toto brání použití v některých aplikacích, zatímco u jiných to není problém.  V jedné z aplikací je pomalá výměna klíčů fakticky výhodou, metoda hašování hesla v OpenBSD používá algoritmus odvozený od Blowfish, který využívá pomalý rozvrh klíčů. Představa je taková, že nutný dodatečný výpočetní výkon poskytuje ochranu proti slovníkovému útoku.  Blowfish užívá něco málo přes 4 kilobajty paměti. Takové omezení není problémem ani pro starší počítače, avšak brání použití v nejmenších vestavěných systémech jako rané smartcard.  Blowfish byla jednou z prvních bezpečných blokových šifer, které nebyly zatíženy patenty, a tedy byly pro kohokoli volně k užití. Toto přispělo k její popularitě při užití v kryptografickém softwaru.

Slabiny a nástupci.

Blowfish je znám náchylností k útokům na jistou skupinu slabých klíčů.

Blowfish je symetrická bloková šifra, navržena roku 1993 Brucem Schneierem a používána ve značném množství šifrovacích balíků a systémů. Blowfish poskytuje dobrou rychlost šifrování a dodnes není známa efektivní metoda jejího prolomení. Dnes se ale pozornost přesunuje spíše k Advanced Encryption Standard (AES).

Blowfish是一个对称密钥加密分组密码算法,由布鲁斯·施奈尔于1993年设计,现已应用在多种加密产品。Blowfish算法由于分组长度太小已被认为不安全,施奈尔更建议在现代应用中使用Twofish密码。


Život.

Jamie se narodil 1. května 1982 v severoirském hrabství County Down, na předměstí Belfastu v Severním Irsku, jako nejmladší ze tří dětí. Jeho otec, James C. Dornan, je gynekolog a porodník. Jamieho matka Lorna zemřela na rakovinu slinivky, když mu bylo 16 let. Má dvě starší sestry - Liesu a Jessicu. Navštěvoval Methodist College v Belfastu, kde hrál ragby a byl členem dramatického oddělení. Poté navštěvoval Teesside University, ale školu opustil a odstěhoval se do Londýna, kde se věnoval modelingu a následně začal pracovat na své herecké kariéře.

Kariéra.

Jako model pracoval pro značky Calvin Klein, Dior, Asquascutum a Armani. Deníkem The New York Times byl nazván ",Zlaté Torzo"."  Jeho herecká kariéra započala v roce 2006, kdy se objevil jako Axel von Fersen ve filmu Marie Antoinetta od Sofii Coppoli. O dva roky později si zahrál roli Eda v hororu "Beyond the Rave." Následující rok se objevil v dramatickém filmu "Shadows in the Sun. "  V roce 2011 hrál v osmi epizodách v seriálu stanice ABC "Bylo, nebylo "roli Šerifa Grahama". "Jeho postava byla zabita v epizodě "The Heart Is a Lonely Hunter" a poté se vrátil ve flashbacku v epizodě "A Land Without Magic".  Zlom v Jamieho herecké kariéře přišel v roce 2013, kdy získal roli v irském dramatickém seriálu "The Fall", ve kterém hrál Paula Spectora, sériového vraha vraždící v Belfastu. V tomto seriálu si zahrál spolu s Gillian Andersonovou, která hrála vrchní vyšetřovatelku Stellu Gibson. I když měl seriál pouze 5 epizod způsobil naprostou senzaci. Díky velké sledovanosti a velké chvále ze strany kritiků, byla ještě témže roce natočena druhá série o šesti epizodách, která se začala vysílat v listopadu 2014. Třetí a poslední série uzavírající celý seriál byla odvysílána v září 2016. Před začátkem natáčení této série si stihl v roce 2014 zahrát Colina ve filmu Flying Home.  Po odchodu Charlieho Hunnama byl 23. října 2013 obsazen jako Christian Grey v nadcházejícím erotické thrilleru Padesát odstínů šedi, jenž je adaptací stejnojmenného bestselleru od E.L James. Premiéra filmu byl původně naplánována na 1. srpna 2014, ale následně bylo datum přesunuto přibližně na Den svatého Valentýna - 13. února 2015. Kritiky byl film zcela zamítnut, ovšem diváky velmi vřele přijat. V listopadu 2014 byl časopisem People vyhlášen třetím nejvíce sexy žijícím mužem.  V srpnu 2014 bylo oznámeno, že si zahraje Doktora Allana Pascala v nadcházejícím filmu "Devátý život Louise Draxe," natočený podle stejnojmenné knihy od Liz Jensen. Zde si zahrál spolu s Aaronem Paulem a Sarah Gadon. Film měl premiéru v 2. září 2016.  V únoru 2015 Jamie potvrdil, že si zopakuje roli Christiana Greye v sequelech série Fifty Shades - "Padesát odstínů temnoty (2017)" a "Padesát odstínů svobody (2018)."  V britsko-českém koprodukčním snímku "Anthropoid" z roku 2016 zachycujícím atentát na říšského protektora Heydricha ztvárnil Jana Kubiše. Tento film se celý natáčel v Praze a spolu s ním se zde jako Josef Gabčík objevil irský herec Cillian Murphy a řada předních českých herců. Tentýž rok ztvárnil roli Pata Quinlana v historickém dramatu "The Siege of Jadotville", jenž zachycuje osudy irských vojáků v Africe.  10. února 2017 mělo premiéru velmi očekávané pokračování série Fifty Shades "Padesát odstínů temnoty". Stejně jako předchozí film této série se setkal s diváckým úspěchem. O další rok později (9. února 2018) měl premiéru poslední snímek trilogie "Padesát odstínů svobody". Dohromady vydělaly tyto komerčně úspěšné snímky na tržbách přes 1,32 miliardy dolarů.  V současné době Jamie natáčí další historický film "Robin Hood: Origins."

Osobní život.

Jamieho blízcí kamarádi jsou herci Eddie Redmayne a Andrew Garfield. S Eddiem byli jednu dobu spolubydlící a společně si také hledali práci jako herci.  Během let 2003-05 chodil s herečkou Keirou Knightley. V roce 2013 se oženil s anglickou herečkou a zpěvačkou Amelií Warner. Na konci listopadu 2013 se jim narodila holčička Dulcie. V únoru 2016 se jim narodila druhá dcera Elva. V březnu 2019 se jim narodila třetí dcera Alberta.  Jamie je velký fanoušek fotbalového klubu Manchester United.

James „Jamie“ Dornan (* 1. května 1982, Holywood, Hrabství Down, Severní Irsko) je irský herec, model a muzikant. Světově známým se stal díky roli sexy svobodného miliardáře Christiana Greye ve filmové adaptaci erotického románu "Padesát odstínů šedi" z roku 2015 a dalších dvou filmových pokračování, "Padesát odstínů temnoty" (2017) a "Padesát odstínů svobody" (2018).

詹姆士·「杰米」·道南(英语:James "Jamie" Dornan,1982年-5月1日)是一名北爱尔兰男演员、模特儿和音乐家。他最著名的演出是索菲亚·科波拉的电影《凡尔赛拜金女》,他在ABC《童话小镇》演出警长格雷厄姆·亨伯特,在英国广播公司第二台(BBC)犯罪连续剧影集《堕落》演出连环杀手保罗·斯佩克特。而他也在著名小说改编电影《格雷的五十道阴影》(2015年)中饰演克里斯钦·格雷。


Výskyt.

Roste ve vyšších polohách některých afrických pohoří (Etiopská vysočina, Ruwenzori, Kamerunská vysočina), kde je druhem nejvyšších zón zapojeného lesa (nad zónou s "Hagenia abyssinica"), dále na Madeiře a Kanárských ostrovech, kde je obdobně druhem vyšších poloh vavřínového lesa, a ve Středozemí (až po Portugalsko), kde sestupuje na severní hranici rozšíření až do nižších poloh jako jeden z vůdčích druhů makchie na kyselých podkladech. Vysazen byl také v jihovýchodní Austrálii.

Popis.

Tvoří vícekmenné stromy nebo velké keře. Borka větví je šedohnědá, listy jsou úzké čárkovité, zelené, velké asi 0,5 cm. Kvete bíle.

Použití.

Pro svůj poměrně nepravidelný habitus a větší výšku má význam spíše v rozlehlejších kompozicích. Pravidelně řezaný může být použit i do větších skalek. Původní druh habitem a texturou připomíná spíše jalovec obecný a může být použit podobně. Kultivar 'Albert's Gold' příjemně žlutozeleného zbarvení může být použit jako solitéra. Druh je s ohledem na nároky vhodné kombinovat s dalšími vřesovištními dřevinami ale také s jehličnany. Kultivar 'Albert's Gold' je poměrně výrazný, vhodný spíše do popředí.  Kořen vřesovce, jehož dřevo je označováno jako "bruyer", "brier" nebo "briár" ("brierové/briárové/bruyerové dřevo"), se používá k výrobě dýmek.

Pěstování.

Je teplomilný a v ČR v tuhých zimách namrzá, vyžaduje zimní přikrývku. Po namrznutí ale dobře obráží a snese i silné zmlazení. Roste poměrně rychle. Rostlina preferuje kyselou vlhkou humózní půdu, rašelinu nebo písčité půdy s přídavkem rašeliny. Vyžaduje světlé stanoviště nebo polohy na výsluní.

Množení.

Druh lze rozmnožovat semenem nebo řízky.

Vřesovec stromovitý ("Erica arborea") je keř nebo malý stálezelený strom z rodu vřesovec. Dorůstá výšky až 6 m a je pěstován jako okrasná dřevina. Kvete bíle v březnu až květnu, květy voní.

白欧石楠()是一种常绿灌木,一般高约 1-4 米,有标本可达 7 米高。花色白,小花,长于酸性土壤。白欧石楠一般生长于环地中海地区的灌木地带,西至葡萄牙及加纳利和马德拉群岛、以至非洲紧连着的地带,例如:埃塞俄比亚高原、鲁文佐里山脉和喀麦隆山脉。


Situace.

Souostroví je tvořeno třemi většími ostrovy a řadou ostrůvků a skalisek o celkové rozloze téměř 800 km2. Jsou situovány v 160 km dlouhé řadě orientované od severozápadu na jihovýchod. Nacházejí se mezi 66° 24' a 67° 25' jižní zeměpisné šířky a mezi 162° 25' a 164° 45' východní zeměpisné délky. Leží v Rossově dependenci, v území na které si činí nárok Nový Zéland (Viz Antarktický smluvní systém). Od pobřeží Antarktidy je jeho nejjižnější část vzdálena asi 100 km.  Skalnatý povrch ostrovů je z převážné části pokrýt ledovcem. Nejvyšším bodem souostroví je vrchol Brown Peak s nadmořskou výškou 1524 m nacházející se v severní části ostrova Sturge. Teplé mořské proudy způsobují, že moře v okolí ostrovů obvykle celoročně nezamrzá.  Tři větší ostrovy jsou: Za zmínku ještě slouží ostrůvky Borradaile Island (3,5 km2), Row Island (1,7 km2) a Sabrina Island (0,2 km2).

Historie.

V letech 1838 – 1839 vypravila londýnská velrybářská společnost "Samuel Enderby & Sons" velrybářské lodě "Elisa Scott" a "Sabrina" k Antarktidě, aby zde hledaly nová loviště. Na palubě škuneru "Eliza Scott" byl kapitánem John Balleny, šalupě "Sabrina" velel Thomas Freeman. 9. února 1839 objevili Ballenyho ostrovy. Po dvou dnech se několika mužům ze Sabriny včetně Freemana na nich podařilo krátce přistát - - stali se tak prvními lidmi, kteří vstoupili na pevnou zem za jižním polárním kruhem. Dne 2. března roku 1839 zahlédli z lodi i vlastní Antarktidu, konkrétně pobřeží Sabriny. Na zpáteční cestě je 24. března zastihla prudká bouře, ze které se loď "Sabrina" nedostala. Jen "Elisa Scott" tak doplula zpět do Londýna.  V roce 1998 došlo poblíž ostrova k nejsilnějšímu zaznamenanému zemětřesení v oblasti Antarktidy o síle 8,1.

Vznik ostrovů.

Ostrovy vznikly následkem deskové tektoniky při posunu Australské a Pacifické desky, jsou součásti podmořského řetězce hor sopečného původu vystupujících z tzv. Tasmánské plošiny která se nachází v hloubce 2,5 až 3 km. Ostrovy se nacházejí v místě tzv. horké skvrny „Balleny hotspot“, což je jedno z mnoha míst se zvýšeným tokem geotermální energie v zemské kůře. V současnosti se v blízkosti ostrovů silná zemětřesení nevyskytují.

Přítomnost.

Ostrovy jsou lidmi jen minimálně navštěvovány, není tam přistávací plocha pro letadla ani bezpečné přístaviště pro lodě. Byly i s okolím prohlášeny za chráněné území a byl zakázán rybolov do vzdálenosti 10 mil, vstup na ně je možný jen s povolením Nového Zélandu. Ostrovy i okolní vody nejsou dosud plně prozkoumány, teprve roku 2006 se začalo s mořským výzkumem.

Fauna.

Na ostrovech bývají kolonie tučňáků královských a tučňáků uzdičkových. Tuleni se na ostrovech nerozmnožují, na pobřeží však tuleni Weddellovi a tuleni krabožraví vylézají k odpočinku, stejně jako občas i rypouši sloní. V okolních vodách bývají vidět tuleni leopardí při lovu tučňáků a různé velryby.  Na skalách hnízdí množství mořských ptáků, jsou to hlavně: buřňák antarktický, buřňák černobílý, buřňák holubí, buřňák jižní, buřňák obrovský, buřňák sněžní, buřňák temný, buřňák tenkozobý, buřňáček Wilsonův, rybák dlouhoocasý, hodně druhů chaluh a mnoho dalších.  Okolní moře je jedním z nejvíce biologicky produktivních regionů Jižního oceánu, žije v něm spousta krilu a ostatních živočichů kteří lákají větší a větší predátory. Přispívají k tomu i teplé mořské proudy které celoročně zajišťují vodní hladinu nespoutanou ledem.

Ballenyho ostrovy () je zaledněné neobydlené Antarktické souostroví v Jižním oceánu ležící na jižním polárním kruhu. Pojmenovány jsou po Johnu Ballenym, kapitánovi velrybářské lodi, který vedl v letech 1838–1839 komerčně neúspěšnou expedici do Antarktidy.

巴雷尼群岛(英语:Balleny Islands)是位于新西兰南方临近南极洲的群岛,主要由扬岛(英语:Young Island)、巴寇岛(英语:Buckle Island)、史特奇岛(英语:Sturge Island)等3大岛及诸多小岛与礁岩所组成,总面积约400平方公里,最高海拔1524米,四周海域都是浮冰,无人居住,只有企鹅、海豹等动物,偶有研究人员或旅游人士造访。


Historie.

Předchůdci.

Konstrukce lokomotiv TRAXX navazuje na platformu Eco2000 vytvořenou společností ABB-Henschel počátkem 90. let 20. století, kterou později převzala společnost Adtranz (po sloučení železničních divizí Daimler-Benz a ABB). Do této skupiny patří např. italské elektrické lokomotivy řad E405, E412 a E464. V roce 1997 pak Adtranz začal vyrábět střídavé elektrické lokomotivy německé řady 145, které lze považovat za první stroje z rodiny TRAXX, i když tehdy ještě nebyl uvedený název použit. Lokomotivy řady 145 pro DB Cargo začaly být vyráběny v závodě Berlin-Hennigsdorf (č. 145 001 až 010), ale další produkce již probíhala v Kasselu.

TRAXX 1.

V roce 1999 pak začala výroba dvoufrekvenčních (15 kV 16,7 Hz a 25 kV 50 Hz) lokomotiv, které byly později zpětně označeny jako TRAXX AC1. Jednalo se především o lokomotivy ve verzi F140 AC1 dodané pro dnešní DB Schenker Rail Deutschland jako řada 185 v počtu 200 kusů. Dále byly pro jiné dopravce a lokpooly dodávány tytéž lokomotivy v nákladní verzi F140 AC1 (v Německu řada 185, ve Švýcarsku Re482 a Re485) nebo osobních verzích P140 AC1 (lucemburská řada 4000) a P160 AC1 (německá řada 146).  Samotný název TRAXX byl společností Bombardier Transportation oficiálně představen v roce 2003. a jedná se o zkratku z anglického výrazu „Locomotives Platform for Transnational Railway Applications with eXtreme fleXibility“.

TRAXX 2.

V roce 2004 vyjely první lokomotivy další generace TRAXXů, tedy TRAXX 2. Tentokrát již nešlo jen o dvoufrekvenční stroje (TRAXX AC2), ale také o vícesystémové lokomotivy (TRAXX MS). Oproti starším vozidlům TRAXX 1 již stroje TRAXX 2 splňovaly nové požadavky norem TSI Crash na bezpečnost při čelním střetu. V případě dvoufrekvenčních lokomotiv šlo o verze pro nákladní dopravu F140 AC2 (v Německu řada 185.2, ve Švýcarsku Re482.2, v Maďarsku 481 a ve Švédsku 241, resp. Litt Re) a pro osobní dopravu P160 AC2 (německá řada 146.2 a maďarská řada 480).  Vícesystémové lokomotivy byly v této počáteční fázi dodávány pouze jako nákladní v počtu několika desítek kusů pro provoz mezi Švýcarskem a Itálií a odebrány byly dopravcem SBB Cargo (21 kusů) a lokpoolem MRCE Dispolok (5 kusů).

TRAXX 2 Evolution.

V srpnu 2006 byla představena lokomotiva E483 001, což byl první zástupce vylepšené verze platformy TRAXX 2, označované jako TRAXX 2 Evolution (TRAXX 2E). Příchod této platformy znamenal větší modularitu řešení, takže již výrobce začal nabízet čtyři základní verze: stejnosměrné elektrické lokomotivy (DC), střídavé elektrické lokomotivy (AC), vícesystémové elektrické lokomotivy (MS) a motorové (diesel-elektrické) lokomotivy (DE). Z těchto čtyř pilířů začaly být vyráběny jen tři (DC, MS, DE), neboť typ AC byl nadále nabízen v původní verzi F140 AC2.  Pilotním strojem rodiny TRAXX 2 Evolution byl výše zmíněný E483 001, který byl jako jediný kus ve stejnosměrném provedení vyroben v Kasselu, další již byly vyráběny v lokomotivce ve Vado Ligure. Tyto lokomotivy pro provoz na tratích napájených trakční soustavou 3 kV DC jsou vyráběny v nákladní verzi F140 DC pro dopravce v Itálii (řada E483), Španělsku (řada 253) a Polsku (řada E483, resp. 5170). Osobní verzi P160 DC pak odebral jako řadu EU47 pouze polský dopravce Koleje Mazowieckie.  Výroba podtypu MS byla zahájena na základě 26kusové objednávky lokpoolu Angel Trains Cargo z roku 2005. Tyto lokomotivy začaly být dodávány v roce 2007 jako německá řada 186. V následujících letech se rozhodly do nákupu těchto lokomotiv investovat i další leasingové společnosti jako CBRail, Railpool či Akiem, ale také přímo dopravci, např. Euro Cargo Rail společně s DB Schenker Rail, BLS Cargo (švýcarská řada Re 486), český intermodální operátor Metrans (česká řada 386), Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion a ve verzi pro F160 MS pro rychlost 160 km/h také Nederlandse Spoorwegen. Lokomotivy F140 MS si objednala také Veolia Transport, ale nakonec nebyly odebrány a skončily u jiných zákazníků. Dieselové verze byly zákazníkům dodávány rovněž ve verzích pro osobní dopravu (typ P160 DE) a nákladní dopravu (F140 DE), ale nejednalo se o velké série. 11 kusů lokomotiv P160 DE bylo dodáno německému dopravci Landesnahverkehrsgesellschaft Niedersachsen (řada 246), jiný zájemce pro tuto osobní verzi se dosud (2015) nenašel. Nákladní verzi F140 DE odebrala v počtu 10 kusů leasingová společnost CBRail, dopravce RheinCargo (5 kusů), Captrain Deutschland (3 kusy). Všechny tyto lokomotivy byly registrovány v Německu jako řada 285. 10 lokomotiv pak odebral polský dopravce Lotos Kolej, který ponechal německé označení BR285 a k tomu přibylo nejednoznačné polské řadové označení 365. Největší objednávka na stroje F140 DE přišla od francouzské společnosti SNCF Fret, která chtěla odebrat celkem 80 kusů (45 v první fázi). Později byly plány objednatele upraveny tak, že lokomotivy budou majetkem lokpoolu Akiem, který je stejně jako SNCF součástí skupiny Société nationale des chemins de fer français. Nakonec bylo vyrobeno jen 15 lokomotiv, které nebyly objednatelem odebrány a zůstaly tak majetkem Bombardier Transportation, který je nabízí k pronájmu či prodeji.

TRAXX AC3 (Last Mile).

Na úspěšný typ TRAXX AC2 navázalo v roce 2011 představení nové verze TRAXX AC3 Last Mile s inovovaným designem. Tyto dvoufrekvenční lokomotivy (15 kV 16,7 Hz a 25 kV 50 Hz AC) si zachovaly základní parametry TRAXXů druhé generace (jmenovitý výkon 5600 kW, tažná síla 300 kN) a nabízejí maximální rychlost dle požadavků zákazníka od 140 do 200 km/h). Novinkou je pomocný spalovací motor, který lokomotivě dodává výkon 180 kW na obvodu kol a tažnou sílu 300 kN při maximální rychlosti 50 km/h. Lokomotivy s tímto pomocným motorem tak umožňují přístavbu souprav na neelektrizovaných koncových úsecích tras nákladních vlaků, odtud vzniklo označení Last Mile (resp. plné označení TRAXX AC3 LM). Nabízena je samozřejmě i verze bez pomocného motoru s prostým označením TRAXX AC3. Vyvinuta byla i stejnosměrná verze (3 kV DC) s pomocným spalovacím motorem (DC LM), naopak podobná lokomotiva ve vícesystémové verzi (MS LM) zatím neexistuje, neboť taková lokomotiva by byla příliš těžká.  Pro účely testů byly nejdříve v letech 2011-2012 vyrobeny tři lokomotivy ve verzi TRAXX F160 AC3 LM (tedy nákladní verze pro rychlost 160 km/h s pomocným spalovacím motorem), které byly zaaregistrovány v Německu jako řada 187 (konkrétně šlo tedy o stroje 187 001, 187 002 a 187 003). Tyto lokomotivy byly později prodány společnosti Railpool. Přímo pro tuto leasingovou společnost bylo v letech 2012-2013 vyrobeno pět stejných lokomotiv (ev. č. 004 až 008), celkem jich tedy Railpool vlastní osm (stav v roce 2015). Pokračováním řady byla v roce 2014 výroba strojů 187 009 a 187 010, které sice mají nátěr Deutsche Bahn, ale jednalo se o demonstrační lokomotivy výrobce s určením pro případný prodej. V roce 2013 si pak další čtyři kusy F160 AC3 LM objednal Akiem, do konce roku odebral první dva kusy, které jsou rovněž registrovány v Německu (187 011 a 187 012). V lednu 2015 pak byl dodán první stroj F160 AC3 LM registrovaný mimo Německo: jde o lokomotivu se švýcarským číslem 487 001 pro dopravce Swiss Rail Traffic.  V roce 2014 pak byla zahájena výroba lokomotiv AC3 bez pomocného spalovacího motoru na základě rámcové smlouvy, která byla uzavřena na dodávku 450 kusů pro společnosti ze skupiny Deutsche Bahn s cílem nahradit v letech 2015 až 2023 starší lokomotivy německých řad 139, 140, 151 a 155. Jedná se především o lokomotivy typu TRAXX F160 AC3 pro DB Schenker Rail. Tato společnost si v roce 2013 objednala 110 kusů těchto lokomotiv, které nesou označení 187.1 (v roce 2014 byly dodány první dvě lokomotivy 187 101 a 187 102). Dále byla zahájena výroba 20kusové série verze TRAXX P160 AC3 pro DB Regio (německá řada 147), z níž byl první kus 147 001 dodán v závěru roku 2014.

Bombardier TRAXX je název rodiny elektrických a motorových lokomotiv, které jsou vyráběny společností Bombardier Transportation (resp. dříve Adtranz) v mnoha modifikacích. Montáž lokomotiv probíhá v závodech společnosti v Kasselu a Vado Ligure.

庞巴迪TRAXX,其注册商标全称为高灵活性的跨国铁路应用机车平台(英语:locomotives platform for Transnational Railway Applications with eXtreme fleXibility),是一个由庞巴迪运输为中型货运及客运铁路运输所制造的模块化系列机车的统称。其首个版本是2000年面世的为德国铁路(DB)制造的双电压制式交流电机车。随后又开发了可运行于欧洲大多数电气化铁路的直流电制式和四电压制式,以及自2006年起扩展至柴油动力制式的版本。该系列所有机型共有的元素包括钢制车身外壳、双动力轴双转向架、三相异步感应电动机、集成于车顶边缘的冷却排气装置以及轮盘式制动器。如今已有超过1230台TRAXX家族的机车在各大欧洲铁路运营商中运营或订购,其中仅TRAXX2和TRAXX2E系列就有719台。其所有系列均提供满足跨境交通需求的多系统机车。


Geografie.

Ostrov vznikl asi před pěti tisíci lety z tillu nakupeného na konci Wisconsinského zalednění, který byl v důsledku stoupající mořské hladiny oddělen od severoamerické pevniny. Ostrov je rovinatý, povrch je pokryt pískem a křovinami. Klima je oceánské, s malými rozdíly mezi zimou a létem, mrzne jen vzácně. Časté mlhy daly ostrovu přezdívku „Dáma v šedém“. Silný slaný vítr vanoucí od moře způsobuje, že místní stromy (převážně zerav západní) jsou nízké a mají zkroucené kmeny.

Historie.

Název ostrova pochází z domorodého jazyka Wampanoag, v němž znamená „vzdálená země“. Pro Evropany ostrov objevil v roce 1602 Bartholomew Gosnold. V roce 1641 Nantucket a sousední Martha's Vineyard zakoupil od britské koruny Thomas Mayhew, který ho roku 1659 prodal za třicet liber a dvě bobří čepice Tristramu Coffinovi. Ten zahájil osidlování ostrova, na kterém se usazovali zejména kvakeři. V roce 1746 byl postaven místní maják.  V osmnáctém a devatenáctém století byl Nantucket světovým centrem lovu velryb a jejich zpracování. Na tuto dobu upomíná zdejší architektonická zvláštnost zvaná "Widow's Walk": ohrádka na střeše domu, z níž ženy vyhlížely vracející se lodě. Z Nantucketu pocházela také plachetnice Essex, jejíž zkáza inspirovala Hermana Melvilla k napsání románu "Bílá velryba". Tyto doby připomíná muzeum velrybářství, založené roku 1929.  V druhé polovině 19. století se začal Nantucket vylidňovat v důsledku úpadku velrybářství, k němuž přispěl úbytek kytovců i rozvoj fosilních paliv. Později se ostrov stal oblíbenou prázdninovou destinací pro klidné prostředí a zachovalé historické stavby. V roce 1966 se stal památkovou zónou, kde se nesmějí stavět jiné než dřevěné domy. V létě se počet obyvatel ostrova zvedne až na padesát tisíc. Nemovitosti na Nantucketu patří k nejdražším v USA. Na ostrov se lze dostat přívozem nebo přistát na letišti Nantucket Memorial Airport.

Nantucket je ostrov na atlantickém pobřeží Spojených států, ležící ve státě Massachusetts necelých 50 km jižně od Cape Cod. Má rozlohu 272,6 km2 (z toho 124 km2 připadá na pevnou zem) a žije na něm okolo deseti tisíc obyvatel. Spolu se sousedními ostrovy Tuckernuck a Muskeget tvoří Nantucket stejnojmennou obec a zároveň okres, který je nejmenší ve státě Massachusetts.

楠塔基特(英语:Nantucket)是美国马萨诸塞州南部的一个岛屿,与塔克纳克岛(Tuckernuck Island)和木斯基格岛(Muskeget Island)组成南塔克特镇(其范围与南塔克特县同,且为县治所在)。面积272.6平方公里。根据美国2000年人口普查,共有人口9520人。


阿林多·戈麥斯·富爾塔多

Život.

Narodil se jako čtvrté dítě Ernesta Robala Gomese a Marie Furtado. Pokřtěn byl v srpnu 1951 v kostele svaté Kateřiny. Základní vzdělání získal v Achada Lém. Dne 1. října 1963 vstoupil do Menšího semináře svatého Josefa ke získal středoškolské vzdělání. Poté 11. září 1971 odešel do portugalské Coimbry kde pokračoval ve studiích ve Vyšším semináři. Po absolvování kurzů teologie Institutu teologických studií se roku 1976 vrátil do své rodné země. Dne 9. května 1976 byl biskupem Paulino do Livramento Évorem vysvěcen na jáhna. Jáhenskou službu sloužil ve farnosti Nossa Senhora da Graça v Praia. Na kněze byl vysvěcen 18. července 1976 stejným biskupem a byl jmenován farním vikářem Nossa Senhora da Graça. V letech 1978-1986 byl rektorem Menšího semináře svatého Josefa.  Roku 1986 odešel do Říma studovat na Papežský biblický institut kde získal licenciát z Písma svatého. Roku 1990 se vrátil do Kapverd. Za rok asistoval v oblasti Lém-Dog a Achada São Filipe. Učil angličtinu na Lyceum Domingo Ramos. Dále působil jako učitel biblické řečtiny, hebrejštiny, historie a geografie. Zastával funkci předsedy oddělení Starého zákona Institutu biblických studií v Coimbře. Během svého pobytu v této diecézi, byl farním administrátorem komunit v Amelu a ve Vile Pouce. Spolupracoval v překladatelském týmu "Nova Bíblia dos Capuchinhos", překládající knihy Přísloví, Kazatel, Ben Sirah kde psal své úvody. Roku 1995 se vrátil do Kapverd kde působil ve farnosti Nossa Senhora da Graça. Byl generálním vikářem diecéze Santiago de Cabo Verde.  Dne 14. listopadu 2003 jej papež Jan Pavel II. jmenoval biskupem Mindela. Biskupské svěcení přijal 22. února 2004 z rukou biskupa Paulina do Livramento Évory a spolusvětiteli byli biskup Albino Mamede Cleto a biskup José Câmnate na Bissign. Tuto funkci vykonával do 22. července 2009 kdy byl ustanoven biskupem Santiago de Cabo Verde.  Dne 14. února 2015 jej papež František na konzistoři jmenoval kardinálem s titulem-kardinál kněz ze San Timoteo.

Arlindo kardinál Gomes Furtado (* 15. listopadu 1949, Figueira das Naus) je kapverdský římskokatolický kněz a biskup Santiago de Cabo Verde.

阿林多·戈麦斯·富尔塔多(;1949年-11月15日)是佛得角籍天主教司铎级枢机及现任佛得角圣地亚哥教区主教。


Pozadí vzniku.

Přípravy spojené s vývojem typu A26 probíhaly od roku 2005. Ve stejném roce bylo s Německem podepsáno memorandum o porozumění v oblasti ponorek. Vývojem typu A26 měl být pověřen tradiční švédský výrobce ponorek Kockums v Malmö, přičemž se počítalo i s možným exportem ponorek, nebo s jejich nasazením v mezinárodních misích. Jednání o zapojení do projektu A26 probíhala například se Singapurem, jehož námořnictvo je uživatelem švédských ponorek.  V prosinci 2007 švédská vláda objednala zahájení vývojových prací na typu A26. Vývojové práce na novém typu přitom byly zahájeny roku 2009. Po zakoupení loděnic Kockums koncernem ThyssenKrupp Marine Systems (TKMS) měly být loděnice Kockums zachovány a pokračovat ve vývoji typu A26, avšak ve skutečnosti TKMS zablokoval švédské pokusy o export domácích ponorek, což vyvolalo krizi. Nakonec loděnici v červnu 2014 zakoupila společnost Saab, což umožnilo obnovení programu A26.  Kontrakt na stavbu dvou ponorek A26 byl zadán v červnu 2015. Předpokládaný termín předání jsou roky 2024 a 2025. Stavba prototypové jednotky začala září 2015.  Jednotky třídy "Blekinge":

Konstrukce.

Ponorky budou mít modulární konstrukci. Záďová kormidla budou uspořádána do X, což zlepšuje manévrovací schopnosti ponorek. Budou vybaveny pohonem nezávislým na přístupu vzduchu (AIP – "Air Independent Propulsion"). Jejich pohonný systém budou tvořit diesely v kombinaci se stirlingovými motory Kockums. Lodní šroub bude jeden.

Export.

Počátkem roku 2015 podepsaly loděnice Saab Kockums Naval Systems a nizozemská Damen Group dohodu o spolupráci na vývoji ponorek, které budou moci v budoucnu nahradit ponorky nizozemské třídy "Walrus". Ponorka bude vyvinuta na základě třídy "Blekinge", přičemž patrně bude mít větší rozměry a pohon AIP. V prosinci 2019 se tento projekt dostal do užšího výběru na náhradu třídy "Walrus". Saab v soutěži soupeří s francouzskou loděnicí Naval Group a německou Thyssenkrupp Marine Systems.

Třída Blekinge je vyvíjená lodní třída diesel-elektrických ponorek určených pro švédské námořnictvo. Roku 2014 byla objednána stavba dvou jednotek této třídy. Ponorky třídy "Blekinge" mají být další evolucí třídy "Gotland" (A19), přičemž ve službě nahradí ponorky třídy "Södermanland" (A17). Ponorky jsou vyvíjeny především pro operace v pobřežních vodách. Mají být modulární konstrukce, velmi tiché, obtížně zjistitelné a s vynikajícími manévrovacími schopnostmi. Do služby ve švédském námořnictvu mají vstoupit do roku 2022. Roku 2017 bylo zveřejněno, že vyvíjený typ A26 tvoří rodina tří základních typů, označených Pelagic, Oceanic a Oceanic (Extended Range) s výtlakem 1000–3000 tun.

A26型(英语:A26)是瑞典绅宝考库姆公司所设计开发的一款常规动力潜艇。


Historie.

Homosexualita byla ve Finsku dekriminalizována r. 1971, deklasifikována jako nemoc r. 1981 a legální věk způsobilosti k pohlavnímu styku sjednocen na 16 let r. 1999. Diskriminace na základě sexuální orientace je trestná od r. 1995 a na základě genderové identity od r. 2005. Transvestitismus není považován za nemoc od r. 2011.

Stejnopohlavní soužití ve Finsku.

Počátek 21. století.

Registrované partnerství je ve Finsku (finsky: rekisteröity parisuhde; švédsky: registrerat partnerskap) možné uzavírat od r. 2002. Návrh zákona dávajícího homosexuálním párům podobná práva a povinnosti jako mají manželské heterosexuální páry přijal parlament v září 2001 v poměru hlasů 99:84. V květnu 2009 parlament novelizoval zákon o registrovaném partnerství a umožnil homosexuálním párům osvojit si dítě svého v rámci registrovaného partnerství. Registrované partnerství, přístupné pouze stejnopohlavním párům, používá pro registraci a rozvodové řízení podobná ustanovení jako mají občanské sňatky. Zákon rovněž dává homosexuálům stejná imigrační práva v případě, že jeden z partnerů je cizinec.  Podle průzkumu zveřejněného magazínem Kotimaa 11. března 2010 mělo stejnopohlavní manželství 46 % podporu v parlamentu, zatímco 54 % bylo proti. Nicméně 4 z 8 politických stran v parlamentu – Sociálně demokratická strana Finska, Zelený svaz, Svaz levice a Švédská lidová strana – oficiálně deklarovaly svojí podporu stejnopohlavního manželství. Národní koaliční strana předložila svojí agendu homosexuálních manželství na parlamentní schůzi v červnu 2010 s vyjádřením místopředsedy parlamentu Bena Zyskowicze, který prohlásil svojí nedůvěru v přijetí zákona v nadcházejících 4 letech poukazujících na fakt, že většina členů parlamentu je proti. Středová strana Finska nezaujímá k otázce stejnopohlavních manželství žádný postoj, je ale proti adopcím. Strana Křesťanských demokratů a Praví Finovézaujímají k otázce otevřeně negativní postoj.

Vývoj po r. 2010.

Podle statistiky z r. 2011 zveřejněné novinami Helsingin Sanomat 90 členů parlamentu z 200 celkových podporuje plná adopční práva pro homosexuální páry, zatímco 93 je proti. V důsledku posledních parlamentních voleb r. 2011, které skončily vládní koalicí s Křesťanskými demokraty, se návrh zákona legalizujícího stejnopohlavní manželství nezahrnul do vládní platformy. Za to může Päivi Räsänen za Křesťanské demokraty a ministryně vnitra vděčit vládním stranám, které se k tomuto respektujícímu a tolerujícímu kroku rozhodly. Nicméně strana Levicové aliance zákon o genderově-neutrálním manželství podpořila spolu s ostatními politickými stranami mimo Křesťanských demokratů.  Skupina zákonodárců v čele v čele s členem Národní Koalice Lasse Männistö zahájila svojí činnost v září 2011. Návrh zákona byl následně představen parlamentu 8. února 2012 se 76 podporou ze strany zákonodárců. Návrh získal velkou podporu Levicove (12 a 2) a Zelených (10) a rovněž i Sociální demokracie a Švédské lidové strany. Dále návrh novely manželských zákonů získal nepatrnou podporu ze strany Národní koalice a velmi malou podporu ze strany Středové strany, zatímco Praví Finové a Křesťanští demokraté jsou výhradně proti. Podle státního rozhlasu Yleisradio měl návrh velmi mizivou šanci na přijetí, protože byl přijat jako návrh zákona ze strany soukromé iniciativy člena parlamentu, a tudíž je nutné, aby prošel Parlamentní komisí a Vládním souhlasem, aby vůbec mohl postoupit k prvnímu čtení.  27. února 2013 návrh zákona neschválila Komise pro právní záležitosti. Ještě před negativním stanoviskem komise podporovatelé zákona obvinili předsedkyni komise Anne Holmlund (která je otevřenou odpůrkyní zákona) za úmyslné odkládání procesu rozhodování. Holmlund to popřela s poukazem na velký počet vládních návrhů a jednání s více než 100 podpisy členů parlamentu. Členka parlamentu za Pravé Finy Arja Juvonen, u níž se očekávalo že bude víc profesionální než její předchůdkyně Johanna Jurva, taktéž obvinila Zelený svaz, Sociální demokracii Finska a Svaz levice za nátlak vyvíjený na postoupení návrhu zákona k prvnímu čtení i přes negativní stanovisko Skupiny Finských stran. Nicméně novela Ústavy Finské republiky z 1. března 2012 umožnila tzv. "lidovou iniciativu" s tím, že získání alespoň 50 tisíců podpisů má vliv na rozhodování parlamentu. Během kampaně s názvem "Tahdon2013" se získal dostatečný počet podpisů na podporu návrhu zákona. Ve výsledku iniciativa získala více než 166 tisíc podpisů k 19. září toho roku a protlačila zákon do parlamentu v prosinci 2013. Návrh se stal předmětem debaty na plenárním zasedání 20. února 2014 a byl následně dán k vyjádření Komise pro právní záležitosti. 25. června návrh komise odmítla v poměru hlasů 10:6. 2 členové nebyli přítomní, tedy 2 se omluvili z účasti na rozhodnutí, což mělo možná za následek negativní stanovisko.. Zákon pochází z občanské iniciativy a premiér to oficiálně prohlašuje za ukázkový příklad nepřímé demokracie.  28. listopadu 2014 finský parlament návrh zákona schválil v poměru hlasů 105:92 a umožnil homosexuálním párům uzavírat manželství. Toto činí Finsko 12. evropskou zemí, která legalizovala homosexuální sňatky. Návrh novely zákona byl podepsán prezidentem 20. února 2015. Finský premiér Alexander Stubb rovněž vyjádřil svojí podporu. Zákon vzešel z lidové iniciativy, což je podle slov premiéra první případ legislativy z vůle lidu.

Postoj veřejnosti ke stejnopohlavním manželství.

Podpora stejnopohlavních manželství ve Finsku vzrůstá už od r. 2000. Podle Evropského průzkumu z r. 2006 45 % Finů jej podporuje a podle průzkumu ze srpna 2010 zveřejněného rozhlasem Yleisradio ukázal, že podpora vzrostla na 54 %, zatímco 35 % je proti. V lednu 2013 byla podpora 57 %, zatímco 32 % bylo proti a 12 % si nebylo jisto. V tom samém průzkumu je 51 % homoparentálního osvojení, zatímco 36 % je proti a 13 % nejistých. Anketa z března 2013 od Taloustutkimus ukázal, že 58 % Finů podporuje stejnopohlavní manželství. A stejný výzkum z března 2014 ukázal, že už 65 % Finů podporuje stejnopohlavní manželství a 27 % je proti. Jiný výzkum z března 2014 tvrdí, že 57 % podporuje homoparentální osvojení a 36 % je proti.

Adopce a plánování rodiny.

Momentálně je možné pouze si osvojit dítě svého registrovaného partnera. Nicméně ženské homosexuální páry mají rodičovská práva rozšířenější než mužské, protože můžou podstupovat umělé oplodnění po jeho legalizaci r. 2006. Institut náhradního mateřství nemá ve Finsku žádnou právní úpravu ani pro heterosexuální páry.

Ve Finsku získají homosexuálové možnost uzavírat sňatky od 1. března 2017. I přesto se zde lesbám, gayům, bisexuálům a transsexuálům (LGBT) všeobecně dostává obrovské ochrany ze strany státu. Homosexuální pohlavní styk je tu legální od r. 1971, i tak ale byla trestná její propagace až do r. 1999, byť Finsko vyřadilo homosexualitu ze seznamu nemocí r. 1981. Legální věk způsobilosti k pohlavnímu styku se sjednotil r. 1999. Anti-diskriminační zákony ohledně sexuální orientace zde platí od r. 1995 a týkají se všech oblastí, mimo manželských práv. Diskriminace na základě genderové identity je ve tu trestná od r. 2005 a transvestitismus není považován za nemoc od r. 2011.

女同性恋者、男同性恋者、双性恋者与跨性别者(LGBT)在芬兰的权益近年来得到扩展。不管男性还是女性之间的同性性行为自1971年起合法化,但同时设置了更高的同意年龄及教唆罪名。在1981年不再列为疾病的一种。除了在婚姻范围,基于性取向的歧视在1995年列为罪名。1999年教唆罪名废止,同时同意年龄和异性间性行为的同意年龄设为一致。在2005年,基于性别认同的歧视也被列入罪名。


Dějiny LGBT v Ázerbájdžánu.

Po získání nezávislosti na Ruském impériu r. 1918 nově vzniklá Ázerbájdžánská demokratická republika nepřijala žádné zákony proti homosexualitě. Když se pak následně Ázerbájdžán stal součástí SSSR r. 1920, stala se zde homosexualita subjektem vymáhání sovětských zákonů kriminalizující sex mezi muži. I přes iniciativu Vladimíra Iljiče Lenina dekriminalizující homosexualitu v Sovětském Rusku, pohlavní styk mezi muži (nekorektně nezývaný jako pederastie), lépe řečeno sodomie se v Ázerbájdžánské SSR stal trestným r. 1928 pod hrozbou 5letého vězení a 8letého v případě, že je k jeho vykonání užito násilí.  Ázerbájdžán znovu získal nezávislost r. 1991 a v r. 2000 zrušil veškeré zákony proti sodomii pocházející ze sovětské éry. Speciální edice Ázerbájdžánu, oficiální tisk Národního shromáždění, zveřejněná 28. května 2000 prohlásila, že Shromáždění přijalo novou verzi Trestního zákoníku i s podpisem prezidenta, která vyjde v účinnost v září 2000. Zrušení § 121 bylo rovněž i podmínkou pro vstup Ázerbájdžánu do Rady Evropy, což země splnila a stala se tak 43. členem Rady 25. ledna 2001.

Život homosexuálů v zemi.

Společnost.

Jako většina post-sovětských států je i Ázerbájdžán místem, kde homosexualita je velkou neznámou. Je tu nedostatek informací ohledně psychologických, sociologických a právních aspektů homosexuality, což způsobuje, že valná většina místních lidí nemá povědomí, co homosexualita vůbec je.  "Coming outy" gayů, leseb, bisexuálů a transsexuálů jsou zde vesměs ojedinělé a LGBT lidé se jej často obávají, a tudíž mnoho z nich žije dvojí život ve falešných manželstvích. Existuje tu sice pár finančně soběstačných jedinců v Baku, kteří žijí život podle své orientace, i tak jí ale praktikují vesměs pouze v soukromí. V zemi nefunguje ani žádné LGBT hnutí v politice, přesto se dá najít pár podpůrných lidskoprávních skupin zabývajících se problematikou LGBT lidí a jejich právním zastoupením.  Přestože dobrovolné homosexuální praktiky mezi muži jsou oficiálně legální, tak policejní násilí proti homosexuálním mužům, zejména mužským prostitutům, přetrvává.

Média.

V ázerbájdžánské televizi se běžně vyskytují LGBT postavy, ale ve státní televizi je homosexualita užívána spíše jako nástroj politického harašení, kritiky vlády a novinářů.  Dekriminalizací informovaného souhlasu k vykonání pohlavního styku mezi muži r. 2000 došlo ke zlepšení situace lidských práv v zemi. Rozhodnutí minulého prezidenta Hejdara Alijeva ohledně zrušení všech překážek k přístupu do Rady Evropy bylo ohromným hnacím motorem k procesu dekriminalizace.

Literatura.

V r. 2009 sepsal spisovatel Ali Akbar skandalizovanou knihu s názvem Artush a Zaur, jejímž hlavním tématem je příběh homosexuální lásky mezi Arméncem a Ázerbájdžáncem, což způsobilo pobouření u ázerbájdžánské společnosti.

Současnost.

Legální věk způsobilosti k pohlavnímu styku je pro obě orientace stanoven na 16 let. Ázerbájdžán je sekulární stát s ohromným počtem praktikujících muslimů. Důvodem, proč je v zemi rozšířená homofobie je tudíž nejen neznalost problematiky, ale také odkaz na "tradice". Rodiny homosexuálů často nemůžou oficiálně schvalovat jejich jiné sexuální smýšlení, obzvlášť ve venkovských oblastech. Coming out mívá za následek násilí a ostrakizaci ze strany rodinného patriarchátu a nucená heterosexuální manželství.

Lesby, gayové, bisexuálové a transsexuálové (LGBT) se v Ázerbájdžánu můžou setkávat s právními komplikacemi, s nimiž se heterosexuální většina nepotýká. Stejnopohlavní sexuální aktivita je pro muže i pro ženy legální, ale domácnostem tvořeným stejnopohlavními dvojicemi se nedostává stejné právní protekce jako domácnostem tvořeným páry různopohlavními.

女同性恋,男同性恋,双性恋和跨性别(LGBT)人群在阿塞拜疆面临着非LGBT居民没有经历过的法律挑战和偏见。同性性行为在阿塞拜疆合法,但以同性伴侣为户主的家庭没有资格获得异性婚姻夫妇可获得的任何法律保护。


格雷的五十道陰影 (電影)

Děj.

21letá studentka anglické literatury na Washingtonské státní univerzitě a obdivovatelka díla Thomase Hardyho Anastasia "Ana" Steel jde místo své kamarádky Katherine "Kate" Kavanagh udělat rozhovor s mladým miliardářem Christianem Greyem. Jeví se být velmi nervózní, Grey je naopak při konverzaci sebejistý. Od první chvíle se oba navzájem přitahují. Christian se chová jako dokonalý gentleman, což Anastasii imponuje. I když se jí zdá neskutečně inteligentní, charismatický a sexy, zároveň z něj cítí rezervovanost a chlad. Nezkušená dívka, ještě panna, která dosud čekala na toho pravého, však jeho kouzlu podlehne.  Grey ji navštíví v obchodě s nářadím, kde si Ana přivydělává na studia, a jejich vztah se pomalu rozvíjí. Grey u zamilované Any navíc boduje i projížďkami drahými automobily, pilotáží vrtulníku nad mrakodrapy velkoměsta, nákladnými dary apod. Vezme ji k sobě a ukáže jí svou „hernu“ – komnatu slasti a bolesti. Po zdech spoře osvětlené místnosti visí různé okovy, pouta, bičíky, karabáče, důtky aj. Grey se svěří, že jediným možným vztahem, který dokáže mít, je dominance (on) versus submisivita (ona). Po sexuální stránce jej pak ukojí pouze a výlučně BDSM praktiky. Nabídne Anastasii podrobnou smlouvu, která určuje podmínky jejich erotického vztahu.  Ana je zpočátku šokovaná, ale neodmítne. Postupně však nabývá dojmu, že jí Christian manipuluje a chce ji předělat k obrazu svému. Vyčítá mu také, že nechce přistoupit na normálnější vztah (nesmí s ním spát v jednom pokoji, nesmí se ho dotýkat apod.). Role sexuální otrokyně jí přestává vyhovovat. Během jedné vyjížďky se jí miliardář svěří, že měl těžké dětství a teď nedokáže své preference změnit. Ana se do Christiana zamiluje a chce postupně víc, ale jeho neoblomnost jí rozčiluje. Nakonec jej sama požádá, aby jí ukázal, jak jí chce potrestat. Jen tak má podle svého mínění možnost pochopit jeho jednání. Rozčilený Christian jí šestkrát bolestivě švihne páskem přes pozadí a má z její bolesti uspokojení. To Anu znechutí a rozhodne se od Christiana nadobro odejít. Následujícího rána jej se slzami v očích, ale zcela rozhodně opouští.

Produkce.

Na začátku roku 2013 několik Hollywoodských studií chtělo získat filmová práva na trilogii novel "Padesát odstínů". Warner Bros., Sony, Paramount, Universal a produkční společnost Marka Wahlberga „soutěžily“ o práva. Universal Pictures a Focus Features nakonec práva k trilogii získala v březnu roku 2013. E. L. James se snažila udržet určitou tvůrčí kontrolu během natáčení. Samotný James zvolil producenty Michaela De Lucu a Dana Brunettiho k produkování filmu. Kelly Marcel, scenárista filmu "Zachraňte pana Bankse", byl najatý na pozici scenáristy. I přes to, že touhu po napsání scénáře k filmu vyjádřil Bret Easton Ellis, scenárista filmu "Americké psycho". Patrick Marber byl najatý režisérkou Johnsonovou, aby scénář poupravil.Mark Bridges byl kostýmním designérem.

Režie.

K 9. květnu 2013 studio zvažovalo Joeho Wrighta do pozice režisére, ale nakonec pozici nemohl přijmout z důvodu jeho rozvrhu. Dále se zvažovalo nad Patty Jenkinsonovou, Billem Condonem, Bennettem Millerem a Stevenem Soderberghem. V červnu 2013 E. L. James oznámila, že na pozici režisérky byla najata Sam Taylor-Johnson. Za režii získala přes 2 miliony dolarů.

Casting.

Bret Easton Ellis se nechal slyšet, že jeho první volba pro roli Christiana Greye byl Robert Pattinson, ale autorka knihy cítila, že obsazení Pattinsona a herečky Kristen Stewartové do filmy by bylo „divné“. Ian Somerhalder a Chace Crawford se o roli Christiana zajímali. Somerhalder však uvedl, že i kdyby by byl do role zvažován, nastaly by problémy s jeho natáčecím rozvrhem seriálu "Upíří deníky". 2. září 2013 bylo oznámeno, že Charlie Hunnam a Dakota Johnsonová byly obsazeni do role Christiana Greye a Anastasie Steelové. Do role Anastasie byly zvažovány Alicia Vikander, Imogen Poots, Elizabeth Olsen, Shailene Woodley a Felicity Jones. Keeley Hazell, Lucy Hale se zúčastnily konkurzů.Role také byla nabídnuta Emilii Clarke, ta roli odmítla kvůli nahotě. Režisérka dala každé herečka, která se ucházela o roli Anastazie čtyři stránky monologu z filmu "Persona" od Ingmara Bergmana. Studio původně plánovalo obsadit Ryana Goslinga, ale ten o roli neměl zájem. Garrett Hedlund byl také zvažován, ten se však nemohl s rolí ztotožnit. Hunnam původně roli odmítl, ale později se rozhodl pro setkání s vedoucími studia.  Během října 2013 byla zvažována do role matky Anastasie Jennifer Ehle. 12. října 2013 Universal Pictures oznámilo, že Hunnam se rozhodl od projektu odejít kvůli jeho vytíženému pracovnímu rozvrhu. Alexander Skarsgård, Jamie Dornan, Theo James, François Arnaud, Scott Eastwood, Luke Bracey a Billy Magnussen byla vysoko v žebříčku na jeho nahrazení. 23. října 2013 byl do role obsazen Dornan. V říjnu se k obsazení připojil Victor Rasuk (José Rodriguez), v listopadu Eloise Mumford (do role Kate Kavanagh). V prosinci zpěvačka Rita Ora získala roli mladší sestry Christiana Mii, původně chtěla pracovat na soudtracku.

Natáčení.

V září bylo natáčení stanoveno na 5. listopadu 2013 ve Vancouveru v Britské Kolumbii. Následující měsíc producent Michale De Luca oznámil, že natáčení začne 13. listopadu. Nakonec se začalo až 1. prosince 2013. Scény se natáčely v historické části Vancouveru Gastown. Budova společnosti Bentall 5 byla použita jako budova společnosti Grey Enterprises. Univerzita Britské Kolumbie sloužila jako Washingtonská státní univerzita na které Ana odmaturovala. Hotel Fairmont ve Vancouveru byl použit jako hotel Heathman. Snímek se také natáčel ve studiích North Shore. Produkce oficiálně skončila 21. února 2014. Některé scény se přetáčely v týdnu od 13. října 2014. Film se natáčel pod pracovním názvem "Dobrodružství Maxe a Bankse".

Hudba.

James řekla, že filmový soundtrack bude vydán 10. února 2015. Prvním singlem se stala písnička od The Weeknd „Earned It“, druhý singlem písnička „Love Me like You Do“ od Ellie Goulding. Promo singlem se stala písnička od Sii „Salted Wound“.Ve speciální edici pro obchod Target se objevily další dvě písničky: „Rude“ od Terence Colese a Leona „RoccStar“ Youngblooda a „Call Me“ od St. Paula a The Broken Bones.

Přijetí.

Film vydělal 166,2 milionů dolarů v Severní Americe a 404,8 milionů dolarů v ostatních oblastech, celkově tak k 7. květnu 2015 vydělal po 84 dnech promítání přesně 571 006 128 dolarů po celém světě. Rozpočet filmu činil 40 milionů dolarů. Film se stal třetím nejvýdělečnějším filmem, který režírovala žena (za "Kung Fu Panda 2" a "Mamma Mia!"). Ve Spojených státech a v Kanadě se stal sedmnáctým nejvýdělečnějším filmem roku 2015 a čtvrtým nejvýdělečnějším romantickým filmem všech dob. V Severní Americe byl oficiálně uveden společně s filmem "". Za čtvrteční večer, kdy šel film do kin vydělal 8,6 milionů dolarů a stal se tak druhým nejvýdělečnějším filmem února (za "Deadpoolem"). Za první víkend docílil nejvyšší návštěvnosti, kdy vydělal 85,1 milionů dolarů.

Padesát odstínů šedi (v originále "Fifty Shades of Grey") je americké erotické romantické filmové drama z roku 2015 režisérky Sam Taylor-Johnsonové podle stejnojmenné literární předlohy spisovatelky Eriky Mitchellové známé pod pseudonymem E. L. James. Snímek je filmovou adaptací prvního dílu erotické trilogie, která se stala bestsellerem (další dva díly jsou "Padesát odstínů temnoty" a "Padesát odstínů svobody").

《格雷的五十道阴影》(英语:Fifty Shades of Grey)是一部2015年上映的美国情色爱情电影,根据EL·詹姆丝的同名小说改编而成。由萨姆·泰勒-约翰逊执导,凯利·马塞尔编剧,并由达珂塔·强生、杰米·道南、珍妮佛·艾莉以及马西雅·盖·哈登主演。电影于2015年2月11日在柏林国际电影节上首映,2月13日正式公映。票房获得即时的佳绩,打破了多个票房纪录,全球票房5.71亿美元。