第一代邓肯子爵亚当·邓肯

Kariéra.

Pocházel ze Skotska, byl mladším Alexandera Duncana (†1777), starosty v Dundee, po matce Helen byl potomkem starobylé rodiny Haldane (potomci později užívali jméno "Haldane-Duncan"). Studoval ve svém rodišti, v roce 1746 za války o rakouské dědictví vstoupil do královského námořnictva, po válce sloužil ve Středomoří a v severní Americe, v roce 1755 dosáhl hodnosti poručíka. V této době byl podřízeným Augusta Keppela a pod jeho velením se poté zúčastnil sedmileté války v Karibiku, bojoval v bitvě u Quiberonu a vynikl při dobytí Havany, v roce 1761 obdržel hodnost kapitána. Po sedmileté válce žil řadu let v Dundee a jeho četné žádosti o návrat do aktivní služby byly odmítány. Teprve v roce 1777, když se přiženil do významné skotské rodiny Dundasů, dostal pod velení loď "Monarch". V roce 1779 byl členem válečného soudu nad Keppelem, kde vystupoval v jeho prospěch. Po Keppelově nástupu do funkce ministra námořnictva dosáhl dalšího služebního postupu a stal se velitelem lodi "Blenheim", s níž se zúčastnil bojů proti Španělsku. V letech 1783–1786 velel v přístavu Portsmouth a v roce 1787 dosáhl hodnosti kontradmirála. Během války s revoluční Francií postupoval v hodnostech, byl jmenován viceadmirálem (1793) a admirálem (1795). Od roku 1795 velel spojenému britsko-ruskému loďstvu v Severním moři. Zde se musel vypořádat s námořnickou vzpouru a přes odvolané ruské posily dosáhl na podzim 1797 významného vítězství nad nizozemským loďstvem v bitvě u Camperduinu (11. října 1797). Za tuto bitvu získal v roce 1797 titul vikomta a stal se členem Sněmovny lordů. Kromě toho obdržel čestné občanství v několika městech (včetně Londýna a rodného Dundee), od britské vlády dostal roční penzi ve výši 3 000 liber. Do roku 1800 zůstal vrchním velitelem v Severním moři, poté odešel do výslužby.

Rodina.

V roce 1777 se oženil s Henriettou Dundasovou (1749–1832), dcerou prezidenta nejvyššího soudu ve Skotsku Sira Roberta Dundase (1685–1753) a neteří významného státníka vikomta Melvilla. Měli spolu šest dětí, dědicem titulu byl syn Robert Duncan, 2. vikomt Camperdown (1785–1859), který sloužil v armádě a v roce 1831 byl povýšen na hraběte z Camperdownu. Rodovým sídlem byl zámek "Camperdown House" ve Skotsku. Výstavbu zámku inicioval 1. hrabě z Camperdownu ve dvacátých letech 19. století; pozemky s původním názvem Lundie v těsném sousedství Lundie zde patřily Duncanům od roku 1682, zámek byl pojmenován podle nejslavnější bitvy Adama Duncana. Rodina později užívala alianční jméno "Haldane-Duncan", posledním potomkem rodu byl George Haldane-Duncan, 4. hrabě z Camperdownu (1845–1933), který žil trvale v USA.

Adam Duncan, 1. vikomt Camperdown ("Adam Duncan, 1st Viscount Camperdown, 1st Baron Duncan") (1. července 1731, Dundee, Skotsko – 4. srpna 1804, Cornhill-on-Tweed, Anglie) byl britský admirál. U námořnictva sloužil od svých patnácti let, vyznamenal se během sedmileté války, kdy dosáhl hodnosti kapitána, poté žil řadu let v soukromí. Znovu vynikl během válek s Francií a v roce 1795 dosáhl hodnosti admirála. Aktivní službu v Royal Navy zakončil jako vrchní velitel v Severním moři (1795–1800). V závěru své kariéry proslul strategicky významným vítězstvím v bitvě u Camperduinu (11. října 1797). V této bitvě použil taktiku zopakovanou o několik let později u Trafalgaru. V roce 1797 byl povýšen na vikomta a vstoupil do Sněmovny lordů. Jeho potomstvo později získalo titul hraběte a hlavní rodové sídlo ve Skotsku bylo pojmenováno podle vítězné bitvy ("Campedown House").

海军上将亚当·邓肯,第一代邓肯子爵(英语:Admiral Adam Duncan, 1st Viscount Duncan,1731年-7月1日-1804年-8月4日),英国18世纪末及19世纪初的著名海军将领及军事家,在1797年的坎珀当海战中 (Battle of Camperdown)击败巴达维亚共和国的海军,(当时荷兰是法兰西第一共和国的傀儡国,被称为“巴达维亚共和国”)。 这场战役被英国人认为是海军史上最重要的胜利之一。英国海军历史上多艘军舰都以邓肯命名, 现役的勇敢级驱逐舰中的邓肯号(HMS Duncan)就是其中之一。


Uskutečňování.

V praxi se tato činnost státu (nebo dokonce spolku států) uskutečňuje především prostřednictvím jeho čelních politických představitelů, např. jeho exekutivou (zastoupenou mj. ministrem zahraničí). Každodenní politické a administrativní zastupování zahraniční politiky jedné země v jiné zemi má obvykle na starosti velvyslanec.  Cíle zahraniční politiky nelze plně ztotožnit se zájmy příslušných států, protože zahraniční politiku určují také hodnotové úvahy a vnitropolitické cíle aktérů, jakož i pravidla a instituce mezinárodního systému. „Státní zájem“ se nedefinuje sám sebou, ale určují ho příslušní aktéři (srov. diskuse mezi realismem a konstruktivismem v mezinárodních vztazích). Zahraniční politika se proto většinou hledá v oblasti střetu mezi ideálním a materiálním zájmem.  Zahraniční politika země je ovlivněna mnoha faktory. Podle starších teorií (realismus) to jsou zejména geografické umístění, přítomnost surovin, velikost populace, technická, vojenská a ekonomická síla a úroveň vzdělání obyvatelstva.  Novější přístupy (např. konstruktivismus) předpokládají, že zahraniční politiku zásadně formují její aktéři a konstelace lidí. Zájmy a prostor pro jednání těchto lidí jsou 1. individuálně velmi odlišné a 2. utvářené vnitropoliticky. Zjednodušeně řečeno, jelikož zahraniční politika je v demokracii součást politiky vlády, která má zásadní zájem o znovuzvolení, nebude se zahraničněpoliticky angažovat pro cíle, které by znovuzvolení zjevně ohrozily, i když by členové vlády osobně o dosažení těchto cílů stáli. Kromě toho by takové zapojení neneslo pouze riziko osobního znevýhodnění, ale také by bylo sotva ratifikováno, takže by nemělo žádný účinek - viz dvouúrovňové hry (Two-Level-Games) Roberta Putnama. V důsledku toho častá stabilita zahraniční politiky, a to i při měnících se vládách, vyplývá také z pomaleji se měnící celkové orientace a nálady v zemi.

Relativní stabilita.

Zahraniční politika většiny států se vyznačuje značnou dlouhodobou kontinuitou (stabilitou zájmů zahraniční politiky). Důvody jsou různé:  Z těchto důvodů i když dojde ke změně vlády - přinejmenším tehdy, když po sobě následují demokraticky legitimizované vlády - zaznamená zahraniční politika obvykle pouze malé změny, posuny akcentů. Zahraniční politika států je často charakterizována dlouhodobou kontinuitou a relativně nízkou úrovní politické diskuse: Ve volebních programech obvykle bývá málo cílů zahraniční politiky. Je to způsobeno i tím, že jsou v nich většinou rozebírány postoje k tématům, která štěpí domácí veřejnost. Jedná se často o hospodářské, sociální nebo v širším smyslu sociálně politické, ale zřídka zahraničně politické otázky. Z tohoto pravidla ovšem existují výjimky: Například německý postoj k prohlubujícímu se konfliktu mezi Spojenými státy a Irákem v létě 2002 hrál významnou roli ve volební kampani do Spolkového sněmu a pravděpodobně ovlivnil výsledek voleb.  Kromě toho je v Evropě z pravidla „Se zahraniční politikou nevyhrajete volby!“ do značné míry vyloučena politika vůči Evropské unii. Například v mnoha evropských zemích dokázaly protestní strany dosáhnout dobrých výsledků voleb pomocí protievropských kampaní. Vyvstává však otázka, zda evropskou politikou (tj. utváření politiky v rámci EU) s ohledem na její tematický rozsah a její přímý dopad na právní, ekonomické atd. podmínky v členských státech lze stále označovat výrazem „zahraniční politika“.

Odkazy.

Literatura.

Časopisy

Zahraniční politika je souhrn akcí, záměrů a prohlášení státu, jejichž účelem je ovlivňovat a regulovat vztahy státu s jinými státy, spolky států a mezinárodními nebo nadnárodními organizacemi. Zahraniční politika má přesah k oblastem jako je bezpečnostní politika, zahraniční hospodářská politika nebo mezinárodní kulturní vztahy.

一个主权国家的外交政策,或者称为对外政策,包含由官方所采取,有关其自身利益的策略,以维护其国家利益并在当时的国际关系环境底下达到其目的。此政策会在该国与其他国家互动时具策略性地实行。近年来,由于全球化和跨国组织自由贸易的程度日益深化,国家实体亦有需要跟非国家实体互动。上述的互动持续被评价和监察,以祈把多边国际合作的利益最大化。因着国家利益极为显著的重要性,外交政策均由政府通过高层决策过程制定。要满足国家利益可以通过跟其他国家和平合作,又或通过剥削。一般来说,制定外交政策是由政府首脑及外长负责。一些国家的立法机关对外交政策有显著的监督权力。


Objevení.

V době objevu bylo známo, že kolem hvězdy Gliese 876 obíhá extrasolární planeta označená Gliese 876 b. Dne 9. ledna 2001 bylo oznámeno, že pomocí analýzy hvězdné radiální rychlosti byla odhalena existence druhé planety v systému, která byla označena jako Gliese 876 c. Doba oběhu exoplanety Gliese 876 c představuje přesně polovinu doby oběhu vnější planety Gliese 876 b, což znamenalo, že hodnoty z měření radiální rychlosti druhé planety Gliese 876 b byly zpočátku interpretovány jako vyšší excentricita orbitu planety Gliese 876 b.

Oběžná dráha a hmotnost.

Gliese 876 c je v Laplaceově rezonanci s vnějšími planetami Gliese 876 b a Gliese 876 e; pro každou orbitu planety e planeta b dokončí dvě orbity a planeta c dokončí čtyři. To vede k silným gravitačním interakcím mezi planetami, které jsou příčinou rychle měnit elementy dráhy a obíhat precesi. Tento systém je druhý známý příklad Laplaceovy rezonance, první z nich jsou Jupiterovy měsíce Io, Europa a Ganymede.  Osa orbitálního semimajoru je pouze 0,13 AU, což je přibližně třetina průměrné vzdálenosti mezi Merkurem a Sluncem, a je excentričtější než oběžné dráhy kterékoli z hlavních planet naší sluneční soustavy. Přesto se nachází ve vnitřních oblastech obyvatelné zóny systému, protože Gliese 876 je takovou hvězdnou slabou hvězdou.  Omezení metody radiální rychlosti použité k detekci Gliese 876 c spočívá v tom, že lze získat pouze spodní hranici hmotnosti planety. Je to proto, že naměřená hodnota hmotnosti závisí na sklonu orbity, která není určována měřením radiální rychlosti. Avšak v rezonančním systému, jako je Gliese 876, lze gravitační interakce mezi planetami použít ke stanovení skutečných hmot. Pomocí této metody lze určit sklon orbity a odhalit skutečnou hmotnost planety 0,72krát větší než Jupiter.

Vlastnosti.

Na základě své vysoké hmotnosti je Gliese 876 c pravděpodobně plynný obr bez pevného povrchu. Protože byla detekována nepřímo přes jeho gravitační účinky na hvězdu, vlastnosti jako jeho poloměr, složení a teplota jsou neznámé. Předpokládáme-li složení podobné Jupiteru a prostředí blízké chemické rovnováze, předpovídá se, že planeta bude mít bezmračnou horní atmosféru.  Gliese 876 c leží na vnitřním okraji obyvatelné zóny systému. Zatímco vyhlídky na život na plyných obrech nejsou známy, je možné, že velký měsíc na planetě poskytne obyvatelné prostředí. Naneštěstí přílivové interakce mezi hypotetickým měsícem, planetou a hvězdou mohly zničit měsíce dostatečně masivní, aby byly po celý život systému obyvatelné. Kromě toho není jasné, zda by se takové měsíce mohly nejprve vytvořit.  Tato planeta, stejně jako planety b a e, pravděpodobně migrovala dovnitř.

Gliese 876 c je exoplaneta obíhající kolem červeného trpaslíka Gliese 876. Oběžná dráha trvá 30 dní.Planeta byla objevena v dubnu 2001 a je druhou nejbližší planetou od své mateřské hvězdy.

格利泽876c是一颗环绕红矮星格利泽876运转的系外行星,其轨道周期为30.48地球日。2001年4月,科学家发现了该行星,它是环绕其中央恒星运行的第二近行星。


Životopis.

Pocházel z významného šlechtického rodu Seymourů, patřil k vedlejší linii, která od počátku 18. století sídlila v Irsku. Narodil se jako třetí syn admirála Sira Michaela Seymoura (1768–1834). U královského námořnictva sloužil od roku 1813 a již v roce 1826 dosáhl hodnosti kapitána. Poté velel několika lodím, sloužil ve Středomoří, v Lamanšském průlivu a v jižní Americe, souběžně byl v letech 1827–1859 sekretářem Řádu lázně. V roce 1849 byl pověřen prohlídkou námořního arzenálu ve Francii, o této návštěvě vypracoval zprávu pro britskou vládu. Stále v hodnosti kapitána byl v letech 1851–1854 superintendantem loděnic v Devonportu, poté se zúčastnil krymské války. V roce 1854 dosáhl hodnosti kontradmirála a na Krymu byl náčelníkem štábu admirála Napiera. V letech 1856–1859 byl vrchním velitelem v Indickém oceánu a u břehů Číny. Jako námořní velitel vynikl v druhé opiové válce, kdy zlikvidoval čínskou flotilu, dobyl Kanton a přispěl k rychlému uzavření míru. V návaznosti na to získal Řád lázně (1859) a v letech 1859–1863 byl navíc členem Dolní sněmovny (patřil k liberálům a v parlamentu zastupoval přístav Devonport). V roce 1860 byl jmenován viceadmirálem a v letech 1863–1869 byl velitelem v Portsmouthu. V roce 1864 dosáhl hodnosti admirála a v roce 1870 odešel do výslužby. V letech 1876–1887 zastával čestnou funkci viceadmirála Spojeného království.  S manželkou Jane Hawker měl tři děti. Starší dcera Dorothea byla manželkou viceadmirála Donalda Mackenzie (1815–1894), mladší dcera Blanche se provdala za plukovníka Erskine Dawsona (1829–1875), účastníka krymské války a indického povstání.  Vysokých hodností u královského námořnictva dosáhli také jeho synovci Sir Michael Culme-Seymour (1836–1920) a Sir Edward Hobart Seymour (1840–1929).

Sir Michael Seymour (3. prosince 1802 – 23. února 1887) byl britský admirál. V královském námořnictvu sloužil od roku 1813 a již v roce 1826 byl kapitánem. Později se zúčastnil krymské války, v níž byl vážně zraněn. Jako vrchní velitel u břehů Číny vynikl v druhé opiové válce, v roce 1864 dosáhl hodnosti admirála.

米高·西摩爵士,GCB(英语:Sir Michael Seymour,1802年-12月3日-1887年-2月23日)英国海军上将、议员。第二次鸦片战争时任东印度及中国舰队司令,攻陷广州,又在第一次大沽口之战中占领大沽口,迫使满清签订《天津条约》。1859年获GCB勋衔。1859年至1863年当选为德文波特的国会议员。1860年11月1日,晋升海军中将,1864年3月5日,再晋升为海军上将。1863年3月至1866年3月,任朴茨茅斯海军总司令。1870年退役。1875年获封为联合王国海军中将(Vice-Admiral of the United Kingdom)。


Stavba.

Stavba dvojice bitevních lodí této třídy proběhla v letech 1905–1911 v japonských loděnicích v Jokosuce a v Kure. Objednány byly roku 1904. Původně to měla být první japonská plavidla vyzbrojená velkým počtem těžkých 305mm kanónů, analogicky k převratné britské bitevní lodi HMS "Dreadnought". Nedostatek 305mm kanónů si však vynutil použití smíšené hlavní výzbroje. Asi 60% komponentů přitom pocházelo ze zahraničí. Stavba druhé jednotky "Aki" se zdržela, neboť její kýl nemohl být založen, dokud se v doku neuvolnilo místo po bitevním křižníku "Cukuba". Mezitím bylo rozhodnuto "Aki" upravit na silnější pohon parními turbínami a původní 120mm kanóny nahradit ráží 152 mm. Úprav ale bylo více. Výsledné plavidlo mělo větší rozměry a výtlak, přičemž vizuálně se lišilo také přidáním třetího komínu.  Jednotky třídy "Sacuma":

Konstrukce.

"Sacuma".

Hlavní výzbroj tvořily čtyři 305mm kanóny ve dvoudělových věžích, které doplňovalo dvanáct 254mm kanónů ve dvoudělových věžích. Dále nesly dvanáct 120mm kanónů, čtyři 76mm kanóny a pět 450mm torpédometů. Pohonný systém tvořilo 20 kotlů Miyabara a dva trojčinné parní stroje o výkonu 17 300 hp, pohánějící dva lodní šrouby. Nejvyšší rychlost dosahovala 18,25 uzlu.

"Aki".

Hlavní výzbroj tvořily čtyři 305mm kanóny ve dvoudělových věžích, které doplňovalo dvanáct 254mm kanónů ve dvoudělových věžích. Dále nesly osm 152mm kanónů, dvanáct 76mm kanónů a pět 450mm torpédometů. Pohonný systém tvořilo 15 kotlů Miyabara a dvě parní turbíny Curtis o výkonu 24 000 hp, pohánějící dva lodní šrouby. Nejvyšší rychlost dosahovala 20 uzlů.

Modifikace.

Obě jednotky za první světové války dostaly dva protiletadlové 76mm kanóny. Na "Aki" byly zároveň čtyři 76mm kanóny odstraněny.

Třída Sacuma byla třída predreadnoughtů japonského císařského námořnictva. Postaveny byly dvě jednotky této třídy. Ve službě byly v letech 1910–1923. Byly to první bitevní lodě postavené japonskými loděmicemi. Obě byly vyřazeny na základě Washingtonské konference.

萨摩级战舰()是大日本帝国海军的战舰型式,且为日本最初的国产战舰。


Pozadí.

Belgická nadvláda.

Koloniální nadvláda v Kongu začala na konci 19. století. Belgický král Leopold II., frustrovaný nedostatečným mezinárodním uznáním Belgie a její sily, se pokusil přesvědčit belgickou vládu, aby podpořila koloniální expanzi do tehdy ve značné míře neprozkoumané Konžské pánve. Nejednoznačný postoj belgické vlády k této myšlence dovedl Leopolda k tomu, že nakonec vytvořil kolonii na vlastní účet. S podporou řady západních zemí, které považovaly Leopolda za užitečný nárazník mezi soupeřícími koloniálními mocnostmi, dosáhl Leopold v roce 1885 mezinárodního uznání osobní kolonie – svobodného státu Konga. Násilí státních úředníků vůči domorodcům a nemilosrdný

Politika a radikalizace.

S celkovým pokrokem se začalo rozvíjet i národně-osvobozenecké hnutí. Jednou z prvních organizací byla "Aliance Kongů" ( – ABAKO), založená v roce 1950 a vedená Josephem Kasavubuem. Významnou organizací byla také „Konfederace kmenových sdružení Katangy” ( – CONAKAT), lokální strana vedená Moisem Tshombem primárně zastupující jižní provincii Katanga a později obhajující federalismus. Další organizace byly "Liboke lya Bangala", která hájila zájmy Ngalů, a "Fédékaleo", ve které se sdružovali obyvatelé z regionu Kasai. Navíc k tomu zde existovalo několik menších stran, které

Nezávislost.

Kvůli zjevně bezvýchodné situaci vypracovala belgická parlamentní pracovní skupina zprávu o budoucnosti Konga, ve které zmiňovala silnou poptávku po „vnitřní autonomii“. August de Schryver, ministr kolonií, zahájil v lednu roku 1960 v Bruselu významnou konferenci u kulatého stolu, jíž se zúčastnili představitelé všech hlavních konžských stran. Lumumba, který byl zatčen po nepokojích ve Stanleyville, byl před konferencí propuštěn a vedl delegaci MNC-L. Belgická vláda prosazovala před vyhlášením nezávislosti přechodné období, ale konžský tlak na konferenci vyústil ke stanovení data 30. června 1960. Otázky týkající se federalismu, etnicity a budoucí úlohy Belgie v konžských záležitostech zůstaly nevyřešeny, protože se nedosáhlo dohody.  S cílem roztříštit národně-osvobozenecké hnutí za podpory soupeřících etnických stran jako CONAKAT začali Belgičané vést proti Lumumbovi kampaň, aby ho marginalizovali, a obviňovali ho, že je komunista. Mnoho Belgičanů doufalo, že

Začátek krize.

Vzpoura v armádě, rasové násilí a belgická intervence.

Přes prohlášení nezávislosti neměly ani belgická, ani konžská vláda v úmyslu koloniální sociální řád okamžitě ukončit. Belgická vláda doufala, že si bílí budou moci udržet svou pozici na neurčito. Konžská republika byla pro každodenní fungování stále závislá na koloniálních institucích jako a bílí techničtí odborníci byli ponecháni kvůli nedostatku příslušně kvalifikovaných domorodců, částečně v důsledku koloniálních omezení ve vysokoškolském vzdělávání. Mnoho domorodců předpokládalo, že nezávislost přinese hmatatelné a okamžité sociální změny, takže nechtěli snášet ponechání bělochů na důležitých pozicích.  Generálporučík Émile Janssens, belgický velitel, odmítl přijmout konžskou nezávislost jako změnu velení. Den po oslavách nezávislosti shromáždil černé poddůstojníky své posádky v Léopoldville a řekl jim, že věci pod jeho velením zůstanou stejné, což shrnul na tabuli textem „"před nezávislostí = po nezávislosti"“. Tato zpráva byla v rozporu s představami většiny domorodého poddůstojnictva a mužstva, která očekávala, že nezávislost bude doprovázena rychlým povyšováním a zvýšením platů. 5. července 1960 se proti svým bílým důstojníkům vzbouřilo několik jednotek na základně Hardy nedaleko Thysville. Povstání se příští den rozšířilo do Léopoldville a později do posádek po celé zemi. Lumumba Jansense propustil a přejmenoval na (ANC). Velitelem armády místo

Odtržení Katangy a Jižní Kasai.

11. července 1960 prohlásil vůdce CONAKATu Moïse Tshombe jižní provincii Katanga za nezávislý stát Katanga s hlavním městem Élisabethville a sám sebe prezidentem. Katanga, bohatá na minerály, tradičně sdílela užší hospodářské vazby s měděným pásem v sousední Severní Rhodesii (tehdy součástí Středoafrické federace) než se zbytkem Konga a kvůli svému hospodářskému významu byla za belgické nadvlády spravována odděleně od zbytku země. CONAKAT dále tvrdil, že Katanžané jsou etnicky odlišní od ostatních konžských obyvatel. Odštěpení bylo částečně motivováno touhou katanžských separatistů ponechat si většinu z bohatství vytvořeného místní těžbou a vyhnout se jeho sdílení se zbytkem Konga.} Dalším významným faktorem bylo to, co CONAKAT považoval za rozpad práva a pořádku ve středním a severovýchodním Kongu. Když Tshombe oznamoval odtržení Katangy, řekl: „Oddělujeme od chaosu.“  Hlavní těžební společnost'(UMHK), začala podporovat CONAKAT již během posledních dnů belgické vlády,

Zahraniční reakce a intervence OSN.

Nespokojenost s belgickou podporou odštěpeneckým státům vyústila na půdě OSN ve výzvu k odsunu všech belgických jednotek ze země. Generální tajemník OSN Dag Hammarskjöld věřil, že krize poskytne organizaci šanci prokázat její potenciál jako hlavní mírové síly a podpořil vyslání mezinárodního kontingentu mírových sil do Konga pod velením OSN. 14. července přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci 143, v níž vyzývá k úplnému stažení belgických vojáků z Konga a jejich nahrazení silami pod velením OSN.  Ústřední vláda včele s Lumumbou operaci OSN v Kongu (ONUC) zpočátku přivítala, protože si myslela, že OSN pomůže potlačit odštěpenecké státy. Počáteční mandát ONUC se však vztahoval pouze na zachování práva a pořádku. Hammarskjöld považoval odštěpení za vnitřní politickou záležitost a odmítl použít jednotky OSN na pomoc centrální konžské vládě; tvrdil, že by to znamenalo ztrátu nestrannosti a porušení konžské suverenity.

Politická dezintegrace.

Rozpad ústřední vlády a první Mobutuův převrat.

Lumumbova žádost o sovětskou podporu rozdělila vládu a vedla k narůstajícímu tlaku západních zemí, aby byl zbaven moci. Kromě toho se Tshombe i Kalonji obrátili na Kasavubua, kterého považovali za umírněného a federalistického, aby se postavil proti Lumumbovu centralismu a vyřešil otázku separatistů. Mezitím Mobutu převzal účinnou kontrolu nad armádou, usměrňoval zahraniční pomoc ke konkrétním jednotkám a povyšoval důstojníky, aby si zajistil jejich věrnost.  Prostřednictvím rozhlasu oznámil Kasavubu 5. září 1960, že s příslibem americké podpory odvolal jednostranně Lumumbu a přitom použil jako záminku masakry v jižním Kasai. Obě komory parlamentu však Lumumbu podpořily a odsoudily Kasavubuovu akci. Lumumba se pokusil Kasavuba z jeho funkce odstranit, ale nezískal podporu, což vyvolalo ústavní krizi. Aby se zjevně patová situace vyřešila, provedl Joseph-Désiré Mobutu nenásilný převrat a nahradil jak Kasavuba, tak i Lumumbu kolegiem generálních "komisařů" ("Collège des Commissaires-généraux") složeným z absolventů vysokých

Lumumbova smrt.

Lumumba uprchl z domácího vězení, vydal se na východ směrem ke Stanleyville a očekával, že by tam mohl zíslkat podporu. Pronásledován vojsky loajálními Mobutovi byl zajat u Lodi 1. prosince 1960 a se svázanýma rukama letecky přepraven zpátky do Léopoldville. Navzdory výzvám OSN Kasavubovi k uskutečnění řádného procesu Sovětský svaz tuto organizaci prohlásil za odpovědnou za Lumumbovo zatčení a požadoval jeho propuštění. Dne 7. prosince 1960 bylo svoláno zasedání Rady bezpečnosti OSN, aby zvážilo sovětské požadavky, podle nichž měla OSN

Intervence Spojených národů a konec odtržení Katangy.

Od svého původního usnesení z července 1960 vydala OSN několik dalších rezolucí požadujících úplné stažení belgických a žoldnéřských sil z Katangy. V roce 1961 měly síly ONUC téměř 20 000 mužů. Přestože jim jejich mandát nedovoloval nikomu stranit, měly mandát zatknout cizí žoldnéře, kdekoli se s nimi setkali. V září 1961 se nezdařil pokus o nenásilné zadržení skupiny katanžských žoldnéřů v rámci operace Morthor a změnil se v ozbrojený boj. Požadavek, aby byly síly ONUC nestranné byl podkopán v polovině září, kdy

Pokus o politické usmíření.

Po ukončení odtržení Katangy začala politická jednání s cílem smířit nesourodé politické frakce. Jednání se časově shodovala s vytvořením politické emigrační skupiny "Conseil National de Libération" (CNL) disidentskými lumumbisty a dalšími v sousedním Kongo-Brazzaville. Jednání byla završena sepsáním nové, revidované ústavy, známé jako Luluabourská ústava, podle města, ve kterém byla dojednána, aby se vytvořil kompromis rovnováhy moci.

Povstání Kwilu a Simba.

Období politické krize vedlo k rozsáhlému rozčarování z centrální vlády, která byla u moci po vyhlášení nezávislosti. Poptávky po „druhé nezávislosti“ a osvobození od kleptokracie a politického boje v hlavním městě rostly. Heslo „druhé nezávislosti“ převzali konžští revolucionáři inspirovaní maoisty, včetně Pierra Muleleho, který pracoval v Lumumbově vládě. Politická nestabilita Konga umožnila nasměrovat přechod širší nespokojenosti k přímé vzpouře.  Po agitaci lumumbistů vedenou Mulelem začaly na venkově nepokoje mezi kmeny Pende a Mbundu. Do konce roku 1963 došlo v regionech středního a východního Konga k nepokojům. Povstání Kwilu vypuklo 16. ledna 1964 ve městech Idiofa a Gungu v provincii Kwilu. Další nepokoje a povstání pak postupovaly do Kivu na východě a později do Albertville, čímž se nepokoje rozšířily i jinam a slily se do velkého povstání Simba. Povstalci začali rozšiřovat své území a rychle postupovat na sever a mezi červencem a srpnem obsadili Port-Émpain, Stanleyville, Paulis a Lisalu.  Povstalci, kteří se nazývali „Simbové“ (ze svahilského výrazu pro „lva“), měli populistickou, ale nejasnou ideologii, volně založenou na komunismu, která upřednostňovala rovnost a zaměřovala se na zvýšení společenského bohatství. Většina aktivních revolucionářů byli mladí muži, kteří doufali, že jim povstání poskytne příležitosti, které by jinak neměli. K iniciaci členů používali Simbové kouzla a věřili, že podle morálního kódu by se mohli stát vůči kulkám nezranitelnými. Pro rebely byla kouzla velmi důležitá, protože také hojně využívali čarodějnictví, aby se chránili a demoralizovali své odpůrce ANC. Jak povstalci postupovali, páchali na obsazeném území četné masakry s cílem odstranit politickou opozici a terorizovat obyvatelstvo. Když vzpoury začaly, jednotky ONUC se z Konga již stahovaly a jejich stav dosahoval pouze 5 500, přičemž většina byla dislokována v jihovýchodní části země a zaneprázdněna končícím katanžským konfliktem. Zastrašení západní misionáři se stahovali na svá velvyslanectví a ta zase požádala o pomoc OSN. Byla shromážděna malá jednotka mírových sil a následně vyslána do oblasti Kwilu, aby prchající misionáře zachránila. Záchranné operace pokračovaly po celý březen a duben a podařilo se jich úspěšné zachránit více než 100.  Povstalci založili Konžskou lidovou republiku ("") s hlavním městem ve Stanleyville a Christophe Gbenye se prohlásil jejím prezidentem. Nový stát byl podporován Sovětským svazem a Čínou, která mu dodávala zbraně, stejně jako někeré africké státy, zejména Tanzanie. Podporovala ho také Kuba, která vyslala tým více než 100 poradců vedených Che Guevarou, aby radili Simbům v taktice a indoktrinaci. Povstání Simba se časově shodovalo se širokou eskalací studené války souběžně s incidentem v Tonkinském zálivu a spekulovalo se, že pokud by vzpoura nebyla rychle poražena, mohlo by dojít k americké vojenské intervenci jako ve Vietnamu.

Druhý Mobutuův převrat.

Před volbami naplánovanými na březen 1965 se podařilo Tshombemu sestavit širokou koalici 49 stran a nazval ji'(CONACO). Tshombe byl osobně velmi schopný, ale africkými vůdci (např. marockým králem Hasanem II.) byl odsuzován kvůli své roli při odštěpení Katangy. Od afrických radikálů se lišil tím, že budoucnost Afriky viděl ve spolupráci s bělochy a dokázal této síly vyžívat, proto dostal nálepku antikomunisty a loutky imperialistů. Ve volbách získala Tshombova konvence 122 křesel ze 167, ale strana se brzy rozštěpila a její velká část vytvořila nový subjekt –'(FDC). Ve výsledku CONACO kontrolovalo Poslaneckou sněmovnu, zatímco FDC Senát, čímž se stal výsledek voleb

Následky a odkaz.

Jakmile se Mobutu stal jediným zdrojem politické moci, upevňoval postupně svoji kontrolu nad Kongem. Počet provincií byl snížen a jejich autonomie byla omezena, čímž vznikl vysoce centralizovaný stát. Mobutu umisťoval své stoupence do zbývajících důležitých pozic. Aby prokázal svou legitimitu, tak v roce 1967 vytvořil stranu "Mouvement Populaire de la Révolution" (MPR), která byla jedinou povolenou politickou stranou v zemi až do roku 1990. V roce 1971 byl stát přejmenován na Zair a byla uskutečněna kampaň k odstranění všech koloniálních vlivů nazvaná "Autenticité". Rovněž znárodnil aktiva zahraničních ekonomických subjektů, například UMHK se přeměnila na "Gécamines". Přes počáteční úspěchy se již v době svého zřízení Mobutuova vláda vyznačovala rozšířeným favoritismem, korupcí a špatným ekonomickým řízením.  V časech po uklidnění krize měl Mobutu možnost odstranit mnoho osob, které v jejím průběhu stály proti němu v opozici a mohly by ohrozit jeho vládu. Tshombe byl v roce 1965 poslán do druhého vyhnanství poté, co byl obviněn ze zrady. Tshombeho popularitu potvrdily dvě vzpoury v letech 1966 až 1967, které vypukly ve Stanleyville a do nichž bylo zapojeno až 800 katanžských četníků a bývalých Tshombeho žoldnéřů. Vzpoury byly nakonec potlačeny. V roce 1967 byl Tshombe v nepřítomnosti odsouzen k smrti a téhož roku byl při únosu letadla unesen a zadržen v Alžírsku. Jeho smrt v roce 1969, údajně přirozená, vyvolala spekulace, že by do ní mohla být zapojena i Mobutuova vláda. Mulele byl slibem amnestie nalákán z exilu zpět do Konga, ale byl mučen a zavražděn.

Politické dědictví.

Krize nevyřešila problémy spojené s etnicitou v politice, centralizací a federalizace státu, což mělo za následek pokles autority státu mezi konžským obyvatelstvem. Mobutu byl silně nakloněn centralizaci a jedním z jeho prvních činů v roce 1965 bylo sloučení provincií a zrušení velké části jejich nezávislé legislativní agendy. Následná ztráta víry v ústřední vládu přispěla k tomu, že Kongo bylo označeno jako neúspěšný stát, a k násilí mezi frakcemi obhajujícími etnický a lokální federalismus. Místní povstání pokračovalo ve východním Kongu do 80. let a zanechalo dědictví

Historiografie a historická diskuse.

Konžská krize je v historiografii obvykle znázorňována jako doba intenzivní poruchy a zmatku; panuje široká shoda v tom, že konžská nezávislost byla kalamitou. Tato interpretace často srovnává krizi se stabilitou Konga pod belgickou vládou před rokem 1960 a za Mobutuova režimu po

Mezinárodní význam.

Nepokoje v Kongu destabilizovaly střední Afriku a pomohly roznítit portugalskou koloniální válku, zejména válku za nezávislost v sousední Angole. Angolští nacionalisté měli dlouho úzké vazby na Kongo, kde mnozí žili v exilu. Angolská národně-osvobozenecká organizace Sdružení národů severní Angoly ( – UPA), která měla hlavní základnu mezi angolskými Kongy, podporovala politiky ABAKO, kteří doufali, že obnoví království Kongo a změní hranice stanovené během koloniálního období. V přesvědčení, že nezávislost Konga je první fází tohoto procesu, UPA v roce 1961 vyvolala povstání v oblasti Baixa de Cassanje a tím zahájila konflikt v Angole, který by trval do roku 1974. Konžské, později zairské vlády pokračovaly poskytovaní podpory angolským povstalcům a dokonce se přímo podílely na následné angolské občanské válce.  Krize způsobila, že nově nezávislé africké státy přehodnotily své závazky a vnitřní vazby. Zejména to vedlo k rozdělení afrických států na frakce. Umírněné státy se připojily k Africko-malgašské unii, která vyzývala k určitému stupni jednoty mezi frankofonními africkými státy a udržování vazeb s Francií. Radikální státy se připojily ke Casablanské skupině, která požadovala panafrickou federaci. Chaotické násilí v krizi a osud místních bělochů, z nichž mnozí se uchýlili do severní a jižní Rhodesie jako uprchlíci, přispěly k rozšířenému přesvědčení mezi bělochy, že černošští nacionalističtí politici nejsou připraveni vládnout, a vyvolaly obavy, že podobná situace může vést k okamžité většinové nadvládě v Rhodesii. Poté, co se jednání s Británií opakovaně rozpadala, převážně bělošská vláda jižní Rhodesie vyhlásila v roce 1965 jednostranně nezávislost.  Odtržení Katangy mělo v Africe velký politický dopad. Během občanské války v Čadu v letech 1965 až 1979 "Fronta národního osvobození (Front de Libération Nationale du Tchad" – FROLINAT) ve snaze odstranit vládu Françoise Tombalbaye, podporovanou na jihu, na základě této zkušenosti výslovně odmítla secesionismus a oficiálně prohlásila, že „v Čadu nebude žádná Katanga“. V nigerijské občanské válce mezi lety 1967 a 1970 se od Nigérie odtrhla oblast Biafra, obývaná Igby, kvůli privilegování zájmů severních etnických skupin a diskriminace Igbů. Odštěpení Biafry a Katangy je ve vědeckých pracích často srovnáváno. Na rozdíl od Katangy dosáhla Biafra omezeného oficiálního mezinárodního uznání a odmítla podporu západních nadnárodních společností zapojených do místního ropného průmyslu. Biafra byla poražena v roce 1970 a znovu začleněna do Nigérie.

Konžská krize (") bylo období politické nestability a konfliktu v Konžské republice v letech 1960 až 1965. Krize začala téměř okamžitě poté, co Kongo získalo nezávislost na Belgii a skončilo neoficiálně převzetím vlády nad celou zemí Josephem-Désiré Mobutuem. Konžská krize se skládala ze sérií občanských válek a byla zástupným konfliktem studené války, ve kterém Sovětský svaz a Spojené státy podporovaly opoziční frakce. Během krize bylo zabito odhadem asi 100 000 lidí.

刚果危机()指1960年到1965年间刚果共和国(现刚果民主共和国)的政治危机和冲突。危机在刚果脱离比利时独立后便开始,以整个国家由蒙博托·塞塞·塞科统治为非正式的结束。刚果危机构成一系列内战,又因苏联和美国支持对立的派系,成了冷战中的代理人战争。危机期间据信有10万人丧生。


Život.

Rané období.

Narozen ve vesnici Che-ce, provincie Šan-tung, do statkářské rodiny. Jeho otec Zhang Kaiyi sloužil nacionalistické straně Kuomintang a jako donašeč Japoncům. Spolu se svým otcem odešli do Ťi-nan kde během Čangova studia na střední škole od roku 1932 do roku 1934 sloužil jako tajný agent Kuomintangu a aktivně se účastnil na špehovaní komunistické strany. Jeho úkolem bylo donášet na studenty, kteří se účastnili hnutí proti Čankajškovi a Japoncům, v důsledku jeho špehování bylo pronásledováno 6 studentů z toho 1 byl uznán vinný a popraven. V roce 1935 se vydal do Šanghaje aby špehoval místní složku komunistické strany, kde po nějaké době změnil svou politickou ideologii a přidal se ke komunistické straně. V roce 1938 odešel do základny Komunistické strany v Jen-anu, v té době byla vystopována jeho minulost komunistickou stranou ke které se přiznal. I přes jeho minulost mu bylo umožněno zůstat v komunistické straně.

Kulturní revoluce.

Na začátku kulturní revoluce se Čang Čchun-čchiao spolčil s Lin Piao a Ťiang Čching. V roce 1967 Čang Čchun-čchiao, Jao Wen-jüan a Jiang Qing zosnovali plán na získání moci v Šanghaji tzv. lednová bouře, při této vzpouře byl uštván k smrti tehdejší starosta Šanghaje Ťin Čung-chua. V průběhu kulturní revoluce v Šanghaji propagoval gang čtyř Lin Piaoa jakožto následovníka Mao Ce-tunga. Propagace Lin Piaoa nepřipadla vniveč neboť si Čang vysloužil místo ve stálém výboru politbyra.

Konec politické kariéry a proces.

Po smrti hlavního antagonisty gangu čtyř Čou En-laje v lednu 1976, byl jmenován viceprezidentem Teng Siao-pching, který bránil gangu čtyř chopení moci. Po smrti Mao Ce-tunga bylo jeho manželkou Ťiang Čching navrhnuto na zasedání politbyra, aby se stala novou vůdkyní Čínské lidové republiky. Tento návrh zvedl vlnu pozdvižení, proto bylo 6.října svoláno krizové zasedání politbyra, na kterém byli Jao wen-jüan, Čang Čchun-čchiao a Wang Chung-wen zatčeni, ten den byla také zatčena manželka zesnulého vůdce Mao Ce-tunga ve své rezidenci.  V roce 1981 byl Gang čtyř odsouzen za činy proti straně, za které byl Čang odsouzen k smrti s odkladem na 2 roky. Později byl jeho rozsudek přehodnocen na doživotní trest, v roce 1997 byl rozsudek opět přehodnocen tentokrát na 18 let. V roce 1998 byl Čang propuštěn z vězení kvůli zdravotním komplikacím. V dubnu 2005 zemřel na rakovinu slinivky.

Čang Čchun-čchiao (tradiční čínština: 張春橋, zjednodušená čínština: 张春桥, pīnyīn: Zhāng Chūnqiáo) (1. února 1917 – 21. dubna 2005 Peking) byl prominentní čínský politik a spisovatel. Do veřejného podvědomí se dostal v pozdní fázi kulturní revoluce, zároveň byl členem takzvaného Gangu čtyř. Byl členem komunistické strany Číny a během kulturní revoluce zastával funkci v stálém výboru politbyra ústředního výboru Komunistické strany Číny. Zastával také funkci politického komisaře Čínské lidově osvobozenecké armády v Nankingu.

张春桥(1917年-2月1日-2005年-4月21日),山东菏泽巨野人,文化大革命时期的中国共产党的重要政治人物,曾任中共中央政治局常委、中华人民共和国国务院副总理、中共中央军事委员会常委兼中国人民解放军总政治部主任、南京军区政委、上海市革命委员会主任、中共上海市委第一书记等要职,“四人帮”成员之一。


Motivace k vývoji bomby.

Čínský atomový program byl zahájen v roce 1955 na popud Mao Ce-tunga (zjednodušená čínština: 毛泽东, pinyin: Máo Zédōng), především v reakci na konfrontace s USA – Korejskou válku (1950-1953) a První tchajwanskou krizi (1954 – 1955). Z počátku byl výzkum podporován SSSR, sovětští vědci dodali plány i technické postupy, v roce 1957 obě země podepsaly dohodu o sdílení obranných technologií. V čele čínských vědců stál Teng Ťia-sien (zjednodušená čínština: 邓稼先, pinyin: Dèng Jiàxiān), který se po absolvování doktorátu z fyziky v USA vrátil do ČLR, aby přispěl k jejímu dalšímu vědeckému rozvoji. Přezdívá se mu také „otec dvou bomb“ (zjednodušená čínština: 两弹元勋, pinyin: "Liǎng dàn yuánxūn"). Jeho zásluhou byla sestrojena první atomová i vodíková bomba ČLR. V roce 1958 založila ČLR na břehu jezera Kukunor (Qinghai, zjednodušená čínština: 青海, pinyin: "qīnghǎi hú",")" institut Jüan-ce čcheng (zjednodušená čínětina: 原子城, pinyin: "yuánzǐ chéng)" „Atomové město“ také nazývaný Továrna 221 (zjednodušená čínština: 221厂, pinyin: "èrèryī chǎng"), kde byly prováděny testy vedoucí ke vzniku první čínské atomové bomby.

Zahraniční politika Číny během vývoje atomové bomby.

20. června 1959 tehdejší předseda vlády SSSR, Nikita Chruščov, odmítl nadále podporovat atomový program ČLR. Toto datum (59-6) se stalo označením pro celý Projekt 596. Důvodem ochlazení čínsko-sovětských vztahů mezi lety 1958 – 1959 byla především výzva ČLR, která vyzvala všechny své sousední země k jednání o podpisu nových hraničních smluv. Všechny státy s tímto návrhem souhlasily, kromě Indie a SSSR. Stanovisko Indie podpořily jak SSSR, tak USA, protože obě mocnosti měly na jejím území své zájmy. USA monitorovaly z indického území čínskou raketovou základnu Lobnor a podporovaly Tibetskou dobrovolnickou armádu a SSSR měl v Indii spojence proti Pákistánu. Konflikt s Indií vyústil v roce 1962 v ozbrojené střetnutí, během kterého čínská armáda zatlačila indická vojska hluboko do indického území. Motivací pro tento útok nebylo získání území, ale výzva Indii a SSSR. Čína podnikla tento krok v době, kdy vrcholila Karibská krize a krize kolem Západního Berlína. Rozhodnutí SSSR umístit na Kubu nosiče jaderných zbraní a následně je stáhnout zpět hodnotila Čína jako bezzásadovost jednání. Proto i její demonstrativní vstup na indické území bylo poselství o vztahu ČLR k těmto světovým událostem.

Odkazy.

Literatura.

Bakešová, Ivana; Kučera, Ondřej; Lavička, Martin, "Dějiny čínské lidové republiky 1949 – 2018", Praha 2019, s. 115 – 119  Lewis, John Wilson et Xue Litai (1988). "China Builds the Bomb". Stanford, California: Stanford University Press.  Richelson, Jeffrey T. (2006). "Spying on the Bomb: American nuclear intelligence from Nazi Germany to Iran and North Korea" (chapitre 4, "Mao's Explosive Thoughts"). New York: W.W. Norton and Co.

Projekt 596 byl první experimentální výbuch atomové bomby sestrojené v ČLR. Snaha o sestrojení atomové bomby vyvrcholila 16. října 1964 nad územím bezodtokého jezera Lobnor, ve východní části Tarimské propadliny v autonomní oblasti Sin-ťiang v severo-západní Číně. Bomba byla naplněna uranem 235 a síla výbuchu dosáhla 22 kilotun, což je srovnatelné se silou atomové bomby „Fat man“ svržené na Nagasaki v roce 1945. Sestrojením atomové bomby se Čína stala pátou atomovou mocností světa. Byl to první ze 45 úspěšných jaderných pokusů, které Čína provedla v letech 1964 – 1996.

596工程(中方内部代号“邱小姐”,美国中情局代号“Chic-1”)是中华人民共和国研制的第一颗原子弹,与1966年的第一颗装载核弹头导弹、1967年的第一颗氢弹、1970年的第一颗人造卫星并称为“两弹一星”。该弹1964年10月16日在罗布泊成功爆炸。“596”是为了记住1959年6月苏联单方面停止对华原子弹研制的援助。


Historie – přidaná DLC do hry.

Dead by Daylight bylo poprvé vydáno v červnu roku 2016, kdy byli ve hře pouze 3 vrazi – Hillybilly, Trapper, Wraith a pouze pár dalších přeživších. Ve hře bylo pouze pár základních mechanik, společně s velmi špatnou grafikou. Hra se sekala, servery byly pomalé a celkově se hra skoro nedala hrát, ale i tak si hra získávala svoje milovníky. Po chvíli se do hry přidal další vrah – The Nurse, díky kterému se Dead by Daylight hodně rozrostlo. V té době byly přeživší velice lehcí na hraní, protože vrazi byli až moc slabí. Přes tu dobu, co je hra populární, získali vrazi větší moc, než předtím, aby měli aspoň trochu šanci.  Takto vypadá tabulka, kde jsou zapsána všechna DLC, která byla za dobu Dead by Daylight vydána.

Průběh hry.

V podkategoriích jsou hlavní informace k hraní samotné hry.

Vrazi-Killers.

Vrazi mají každý svou schopnost, kterou mohou spustit a využít ji ke svému prospěchu. Jedna ze schopností je u vraha „Deathslinger“ vystřelení z pušky. Když nábojem zasáhne cíl, má možnost si ho přitáhnout k sobě a udeřit. Na tuto akci má však omezený čas a přeživší sebou mohou cukat, takže ne úplně vždy se povede přeživšího trefit. Vrazi si musí dát pozor na takzvaný „genrush“, kdy každý přeživší opravuje generátor, tím pádem se rychle udělají všechny generátory a vrah nemá šanci svoje oběti zabít. Jakmile takový vrah jednou zasáhne svou oběť, ta přechází do „ injured state“ a pokud trefí vrah oběť podruhé, přeživší se dostane do „dying state“ neboli, že leží na zemi a může se jenom plazit. Pokud ho někdo nevyléčí z „dying state“, po nějaké době přeživší zemře. Vrah může takového přeživšího vzít na rameno a odnést si ho na hák, kde ho pověsí.

Schopnosti vrahů.

Trapper.

Trapper je jedna z postav vrahů. Jeho schopnost je pokládat pasti na medvědy, do kterých se pak mohou přeživší chytit. Samozřejmě se může stát, že se do pasti chytí sám Trapper. Za následek to má omráčení vraha a pokud třeba nese přeživšího na hák a chytne se do vlastní pasti, přeživší mu seskočí z ramene a může utéct. Pokud se do pasti chytne přeživší, má nekonečno pokusů, aby se z ní dostal ven. Trapper samozřejmě dostane znamení, výkřik, že se do pasti někdo chytil. Přeživší může mít u sebe také jiného přeživšího, který mu může z pasti pomoci. Pokud mu jiný přeživší pomůže ven, šance na otevření pasti je 100%.

Wraith.

Wraithova schopnost je zneviditelnění, v neviditelné formě je Wraith rychlejší, ale nemůže zaútočit na přeživší. Jediný signál pro přeživší, že se Wraith zneviditelnil je, že uslyší bimbat zvon, který v ruce drží sám Wraith. Poté, co Wraith zabimbá, je tu další možnost jak ho spatřit. Můžete totiž vidět zvlněný obrys Wraithova těla, který se pohybuje. Když se chce Wraith odneviditelnit, aby mohl například zaútočit na přeživšího, uslyšíme znovu bimbat zvon a Wraith se u této aktivity výrazně zpomalí. Po dokončení odneviditelnění se však zase vrátí do původní rychlosti pohybu.

Hillybilly.

Schopnost Hillybillyho je nastartování motorové pily, kterou u sebe nosí. Hlavní využití této schopnosti je sprint, který nastává při použití motorové pily. Použití vypadá tak, že motorovou pilu začne startovat, to zabere chvíli času a pak se rozjede. Při rozjetí je mnohonásobně rychlejší než přeživší a pokud s pilou najede na nějakého přeživšího, přeživší je automaticky v „dying state“a Hillybilly si ho může odnést na hák. Toto přeříznutí přeživšího zastaví motorovou pilu a Hillybilly ji potom musí znovu startovat. To stejné platí i o ostatních objektech. Pokud Hillybilly najede například do stěny, na chvíli ho to omráčí a sprint s motorovou pilou to zastaví. Při sprintu může Hillybilly zatáčet, avšak pouze minimálně. Tento sprint je nekonečný do té doby, než Hillybilly na něco narazí.

Nurse.

Schopnost Nurse je po krátkém použití teleportace, při které může procházet zdmi a ostatními objekty. Po teleportaci má možnost zaútočit na přeživší. Pokud ale žádného přeživšího nezraní, velmi se zpomalí a na krátkou chvíli skloní hlavu k zemi, tudíž nevidí, kam přeživší utíká, či míří. Nurse se může teleportovat dvakrát po sobě ( toto číslo se mění s použitím tzv. add-onů, které zpusobí, že Nurse se může teleportovat až pětkrát ). První teleportace může být na dlouhou vzdálenost a druhá je kratší. Po jednom či dvou má možnost Nurse máchnout svou zbraní a nebo tento tah vynechat, tím pádem bude hned ve fázi, kdy skloní hlavu a to jí umožní dřívější novou teleportaci.

Shape – Michael Myers.

Shape je na začátku hry neslyšitelný. Jeho schopnost je stalkování – špehování přeživších. Jeho schopnost má tři fáze špehování, první, při které je Shape neslyšitelný ( tzn. že i když je blízko u přeživšího, tak mu nebuší srdce ). Při druhé je Shape rychlejší a už je slyšet a poté třetí, při které když zaútočí a trefí se do přeživšího, tak ho okamžitě položí na zem ( do „dying state“ ).

The Hag.

Schopnost Hag je pokládání trojúhelníkových pastí, do kterých se přeživší sice nemohou chytit, jako u Trappera, ale když přes ni přeživší přejde, vyskočí z místa pasti identická postava Hag. Při výskoku je obrovský výkřik, tudíž Hag ví, kde se zrovna nachází ten přeživší. Pokud je Hag dost blízko této pasti, přes kterou přeživší přešel, má možnost se teleportovat do pohledu této postavy a začít za ní hrát. Přeživší mohou tyto pasti zneškodnit tím, že na past posvítí baterkou – past se označí a zmizí. Pokud přeživší mezi sebou žádnou baterku nemají, či ji nechtějí čerpat na pasti, je možnost přes tyto pasti proplížit. Jakmile se plíží přeživší kolem těchto pastí, žádná z nich se nezaktivuje.

The Doctor.

Schopnost Doktora je 3 fázové mučení díky elektrickým šokům. Jakmile se Doktor dostane k přeživším, má možnost po krátkém čase spustit svojí schopnost, která vypadá, jako kdyby si nabil v ruce elektrický šok, který pak vypustí kolem sebe po zemi. Jakmile takový šok zasáhne přeživšího, přeživší zakřičí a ukáže svojí polohu vrahovi. Druhý efekt tohoto šoku je ten, že krátkou chvilku po něm, nemůže přeživší používat žádné schopnosti, ani dělat žádné akce ( např. pokládání palet nebo prolézání oknem ). Druhá schopnost, která trvá dlouho než se načte, je podržení elektrického šoku v ruce a následovné vypuštění všude okolo sebe do kruhu, který je opravdu velký. Když se v tomto kruhu nachází přeživší, zakřičí a stane se to stejné jako předtím, ukáže svojí polohu vrahovi. 3 fáze tohoto mučení jsou tyto: 1. Po prvním zakřičení se nic moc nestalo. 2. fáze je ta, že se kolem přeživšího začnou ukazovat další, neopravdoví Doktoři, skill – checky jsou těžší, protože se mohou objevovat různě po obrazovce, mohou být vzhůru nohama a dokonce být naopak (zezadu dopředu). Ve třetí fázi nemůže přeživší používat žádné schopnosti, ani žádné procesy (léčení, opravování...). Pokud se přeživší nachází v blízkosti vraha, objeví se hnedka za přeživším červené světlo, stejné, jako které má vrah. Aby se přeživší mohl dostat z tohoto stavu, musí se zastavit a začít se „dostávat z toho“. To vypadá tak, že si postava dřepne a položí si ruce kolem hlavy. U toho vám vyskakují skill – checky a pokud se pokazí, přeživší zařve a to upozorní vraha. Tento proces ho potom přesune do první fáze celého cyklu.

The Huntress.

Schopnost Huntress je velice používaná. Někdy i více než samotný základní útok. Jde o házení seker, které když zasáhnou cíl, tak ho zraní. Jakmile Huntress drží sekeru v ruce a chce ji hodit, zpomalí se a zazní zvuk, jako když se brousí nůž, čímž přeživšího upozorní na házení. Čím déle drží takto házecí sekeru, tím rychleji potom sekera poletí. Jakmile Huntress trefí přeživšího, přeživší dostane stejnou rychlost, jako kdyby přeživšího někdo zranil základním útokem. Huntress má pouze omezený počet seker (počet se dá změnit pomocí add-onů). Jakmile u sebe nemá ani jednu sekeru, zvýrazní se ji okolní skříně, ve kterých je může najít a doplnit si všechny, co u sebe může nosit.

The Cannibal.

Schopnost Cannibala je nastartování motorové pily, ale úplně jinak, než u Hillybillyho. Když Cannibal startuje svojí motorovou pilu, stejně jako Hillybilly, se zpomalí. Po nastartování motorové pily se oproti Hillybillimu nerozběhne pryč, ale začne s motorovou pilou máchat kolem sebe. V průběhu máchání se zrychluje a vše, co mu přijde do cesty rozseká. Jakmile Cannibal s motorovou pilou zraní přeživšího, přeživší se stejně jako u Hillybillyho dostane do „dying state“. Jakmile Cannibal narazí při tom, co kolem sebe máchá pilou, do některého objektu, jeho máchání se přeruší a zastaví mu to motorovou pilu. Tu poté musí znovu startovat, pokud to chce zopakovat. Motorová pila se mu zastaví i ve chvíli, co s ní trefí přeživšího. Pokud se mu však přeživšího trefit nepovede, po chvíli se mu pila sama zastaví.

The Nightmare – Freddy.

Freddy má více schopností, které může měnit pomocí svých add - onů. Hra začíná přesunutím do „snu“, při kterém je mapa tmavší a z nebe padá listí. Ze snu se mohou přeživší probudit díky budíkům, které jsou rozmístěné po mapě, díky zkaženým skill-checkům (Jeden add-on ale dokáže tuto funkci zrušit.), nebo tím, že probudí jeden přeživší druhého, ale to pouze v případě, pokud je aspoň jeden už probuzen ( pokud je však přeživší zasažen Freddym, okamžitě se dostane zpět do „snu“ ). Freddy může využívat 2 schopnosti, a to teleportaci ke generátoru, kdy z daného generátoru začne vystřikovat krev a po chvíli se Freddy objeví vedle generátoru. Druhá schopnost je pokládání krvavých jezírek na zem, které když přeživší ve snu proběhne, velmi ho to zpomalí, z krve se vynoří ruce a zazní hrozný výkřik. Freddy má ještě jednu poslední schopnost, která funguje pouze když si do hry přinese add-on na svojí schopnost. Freddy ztratí možnost pokládat krvavá jezírka, ale za to dostane možnost pokládat nepravé palety, které se po shození dolu promění v krev a Freddy jimi může procházet bez toho, aby je rozbil. Tato schopnost ale znova funguje pouze na přeživší, kteří jsou ve snu. Ti co ve snu nejsou, nepravé palety nevidí.

The Pig.

The Pig má dvě schopnosti. První je, že se skrčí a získá neslyšnost. V tomto stavu má dvě možnosti, buď po krátké aktivaci může vyběhnout z místa s perfektní kontrolou pohybu dopředu a velikou rychlostí ( při vyběhnutí uslyšíte zvuk lva a to přeživší informuje ), nebo se přestat krčit a vstát normálně. Pokud ve sprintu nezasáhne přeživšího, nedostane žádné větší zpomalení, než je klasické nezranění přeživšího. Druhá schopnost je připevnit na přeživšího v „dying state“ tzv. „reverse-beartrap“. Jakmile má přeživší na hlavě tuto past, získá přehled o místech, kde se nachází „Jigsaw Boxes“, ve kterých přeživší může, ale nemusí najít klíč ke své pasti na hlavě. Tato past má časovač, který se spustí, jakmile přeživší opraví jeden či více generátorů. Na konci tohoto času se past spustí, otevře se a roztrhne svému nositeli ústa a hlavu, tudíž přeživší zemře, i kdyby nebyl zraněný. S touto pastí se také nedá utéct z brány, takže pokud je otevřená brána a přeživší do ní vběhne s pastí na hlavě, tak se past okamžitě zaktivuje a přeživší umírá. Pokud ale přeživší najde Hatch, klidně může touto cestou uniknout.

The Clown.

Schopnost Klauna jsou házecí lahvičky, ve kterých je toxický plyn. Jakmile přeživší do tohoto plynu vstoupí, zakřičí, zpomalí se a dostanou oblivious efekt, který jim rozmaže obraz na obrazovce. Klaun má omezený počet lahviček, na začátku začíná se třemi lahvičkami (počet se může měnit díky add-onům) a po vyházení zásob si může do lahviček znovu plyn namíchat.

The Spirit.

Schopnost Spirit je Phase Rush, po krátké aktivaci schopnosti se zneviditelní a má možnost pohybovat se mnohem rychleji než normálně. Při Phase rush Spirit nevidí přeživší, ale vidí Scratch Marks a slyší přeživší. Díky zvuku může poznat polohu přeživšího a zranit ho po rychlém ukončení Phase rush. Spirit nemá možnost v Phase rush stopovat krvavé stopy, toto ale může měnit add-on, který ale zase na druhou znemožňuje viditelnost Scratch Marks.

The Legion.

Schopnost Legion je Frenzy. Jakmile Legion použije svou schopnost, skrčí se a začne sprintovat. V této fázi má možnost přeskakovat palety a okna a to stejnou rychlostí jako přeživší. Jakmile Legion zraní přeživšího, dostane se přeživší do mending fáze, která je velmi podobná léčení, až na to, že je možná provést bez lékárny či perků. Jakmile se přeživší vyléčí z této fáze, nebude plně vyléčen, ale bude v injured state. Pokud by toto léčení neproběhlo a časomíra na ukazateli stavu přeživšího by uběhla, přeživší by se dostal do dying state. Jakmile proběhne zranění přeživšího ve Frenzy, Legionova schopnost se znovu naplní a získá polohy blízkých přeživších. Jakmile mu Frenzy vyprší, Legion se zpomalí a stejně jako Nurse shlédne k zemi a zařve.

The Plague.

Schopnost Plague je zvracení. Jakmile začne hra, po mapě se objeví malé fontány. Jakmile použije Plague svojí schopnost, začne před sebe zvracet zelenou tekutinu, která když zasáhne přeživší, na ukazateli stavu se objeví zelená míra, která značí, kolik je potřeba času, aby se dostali do "sick phase". Tato čekací doba se dá urychlit opětovným zvracením na přeživšího. Časomíra taky jede rychleji, pokud přeživší sprintuje místo chození. V této sick phase přeživší získá "broken" status, který přeživšímu znemožní, býti plně vyléčen, za jakýchkoliv podmínek. Přeživší začne zvracet a získá zelený opar kolem sebe, který znamená, že už je plně v sick phase. Jakmile se v této fázi dotkne jiného přeživšího, druhý přeživší začne začátek svojí sick phase. To funguje i třeba u opravování generátorů, lezení do skříní nebo prolézání okny. Pokud přeživší v sick phase začne opravovat generátor, generátor zezelená a pokud se někdo z jiných přeživší dotkne generátoru, začne mu časomíra do sick phase. Aby se přeživší mohl dostat z tohoto stavu, musí se očistit ve fontánách, které se přeživšímu zobrazí bílou barvou. Jakmile se přeživší očistí ve fontáně, voda ve fontáně se přemění v krev a přeživší se maximálně vyléčí. Plague může tuto krev nabrat a získat schopnost, zvracet tmavě červenou tekutinu, která při doteku s přeživším zraní přeživšího.

The Ghost Face.

Schopnost Ghost Face, je velmi podobná vrahovi Shape, stalkování - špehování přeživších. Ghost Face má schopnost se skrčit a stát se neslyšitelným. Aby mohl stalkovat přeživší, musí se naklonit zpoza objektů, jako je budova, či barel apod. Jakmile takto špehuje přeživšího, na ukazateli stavu přeživšího se (pouze pro vraha) zobrazuje, kolik ještě času je potřeba pro to, aby daný přeživší získal "exposed" status. Pokud Ghost Face špehuje dost dlouho, přeživšího pak na jednu ránu položí rovnou na zem do dying state. Přeživší při tom, co je špehován, slyší specifický zvuk, který upozorňuje na přítomnost Ghost Face. Aby přeživší mohl toto špehování překazit, musí Ghost Face nepřetržitě pozorovat po nějakou dobu, vrah začne mít bílou auru, která pak blikne a vrah už nemůže špehovat.

The Demogorgon.

Schopnost Demogorgona je po krátké aktivaci schopnost prudký skok dopředu. Jakmile v tomto skoku na něco narazí, zastaví ho to a zpomalí. Jakmile takto skočí na přeživší, přeživší bude zraněn. Druhá část jeho schopnosti jsou portály, přes které může překonat velkou vzdálenost velkou rychlostí. Položí na zem portál, ten pro přeživší zmizí do té doby, než Demogorgon portál aspoň jednou použije. Přeživší mohou tyto portály zničit, pokud je vidí, ale Demogorgon uvidí, že mu portály ničí.

The Oni.

Schopnost Oni se skládá z dvou fází. První, jakmile Oni zraní přeživšího, získá 1/2 svého hněvu. Ze zraněných přeživších postupně padají "blood orbs", které když Oni sebere, plní se mu pomalu hněv. Jakmile má Oni plný hněv, zazní přes celou mapu specifický zvuk. Pokud Oni svůj hněv použije, vezme do ruky palici, kterou nosí na zádech, změní se v obří monstrum a hlasitě zařve. V hněvu má dvě možnosti útoku, první, kdy se rozeběhne, začne sprintovat s velmi dobrou a lehkou kontrolou. Jakmile by takto narazil na přeživšího a pokusil se ho zranit, přeživší padne rovnou do dying state. Druhá schopnost je udělat to stejné, akorát bez sprintování, alias pouze po krátké aktivaci schopnost použije jako zbraň svou palici. Po chvíli mu hněv vyprší a vrátí se ke své původní zbrani - kataně.

The Deathslinger.

Schopnost vraha Deathslinger je puška z divokého západu, se kterou může mířit a vystřelit náboj, který po styku s přeživším přeživšího zachytí a otočí čelem k vrahovi. Deathslinger má možnost si daného přeživšího přitáhnout k sobě a zranit ho dalším normálním útokem. Zranění však není 100%, protože přeživší se mohou hýbat ze strany na stranu mezitím, co je Deathslinger přitahuje. Pokud ale přeživší stojí za objektem, přes který ho Deathslinger střelil, zasekne se o daný objekt a zůstane stát na místě. Po chvíli snažení se železné lano přetrhne a přeživší získá mending status. Jakmile si Deathslinger přitáhne plně vyléčeného přeživšího a zraní ho, získá přeživší také mending status. Pokud ale přitáhne již zraněného, zraněný přeživší spadne do dying state.

The Executioner - Pyramid Head.

Coming soon...

Háky a obětování.

Háky jsou jedním z mála možností, jak může vrah přeživší zabít, či obětovat. Když vrah pověsí přeživšího, dostane se přeživší do první fáze na háku, kdy pouze visí a čeká, až ho někdo zachrání. Má také šanci risku. To znamená, že se pokusí sám sebe z háku dostat. Šance, že se mu to povede je malá, ale tato možnost se hodí třeba v případě, že pro vás nikdo ze spoluhráčů nepřichází. Tyto šance máte 3 a po třetím pokusu jdete automaticky do druhé fáze na háku. Když přeživší visí na háku delší dobu, byl pověšen podruhé nebo vyzkouší třikrát možnost sebe sundání se dostane do druhé fáze na háku, kde na něj začne útočit sama „entity“, která chce duši přeživšího. Aby se přeživší mohl bránit, musí rychle mačkat klávesu akce, do té doby, dokud bude mít sílu, anebo dokud ho nepřijde zachránit další z přeživších. Pokud nepřiběhne další přeživší, člověk na háku zemře a je obětován „entity“. Pokud ho však někdo zachrání a vrah ho znovu chytí, třetí šanci života na háku už mu hra nenabízí a hráč okamžitě umírá. To, že je přeživší už po třetí na háku poznají jeho spoluhráči specifickým zvukem a ze všech koutů mapy je vidět, jak si ho „entity“ odnáší do nebes

Přeživší- Survivors.

Jakmile se přesuneme do postavy přeživšího, dostaneme pohled z třetí osoby – ze shora zezadu. Úkolem přeživších je opravit 5 generátorů a nenechat se obětovat vrahem. Po opravení pěti generátorů však musíte ještě otevřít obrovská vrata, což uděláte páčkou, která se nachází vlevo od dveří. Tato akce však chvíli trvá a vrah může slyšet zvuky otevírání. Když dveře dosáhnou 75% otevření, začnou houkat a to upozorní vraha, že už moc času nezbývá.

Předměty-Items.

Předměty tvoří: Baterka, Bedna s nářadím, Lékárnička, Klíč, Mapa. Každý předmět má různou úroveň.

Úrovně předmětů a perků.

Úrovně předmětů a perků jsou určeny barvou. Nejhorší úroveň je hnědá, poté následuje žlutá, zelená, fialová a nejlepší červená. Červenou barvu mají pouze jenom některé předměty, perky mají pouze nejvyšší fialovou barvu.

Mapy.

Ve hře je spoustu druhů map, každý vrah má svojí mapu, která je pro něj typická. Na celé mapě se nachází dřevěné palety, které zajišťují přeživším možnost útěku před vrahem. Přeživší mají možnost paletu shodit a rychle, či pomalu po ní přelézat. To vrazi dělat neumí, takže musí paletu zničit, což chvíli trvá a tato destrukce dává čas přeživším na to, aby mohli utéct pryč a schovat se. Je tu ještě možnost paletu shodit na vraha na poslední chvíli, což zaviní, že paleta dopadne na vraha přímo a vraha to na chvíli omráčí. Další možnost útěku pro přeživší jsou okna, která dokáží přeživší rychle přeskočit, zatímco vrahovi trvá přelézání o dost déle, ale mají tu možnost.

Perky.

Ve hře mají i přeživší i vrazi 4 místa na perky (výhody). Pokud však chcete používat všechny čtyři, budete si je muset nejdříve odemknout. Jak jinak, než levelem. Tyto perky jim zajišťují jakousi schopnost, která jim pomáhá buď utéct, rychleji opravovat generátor, nebo naopak lehčeji najít přeživší. Je mnoho takových perků a každý přeživší má 3 vlastní perky, které se hodí k příběhu dané postavy.

Statusy.

Statusy přeživších se ukazují na pravé straně obrazovky, pomocí ikonek. Statusy přeživších jsou tyto: Exhausted ( přeživší nemůže používat perky jako Sprint Burst, Balaced Landings, Dead Hard atd, které používají energii na použití. Aby se přeživší zbavil statusu exhausted, měl by přeživší chodit nebo se krčit, protože to jsou jediné možnosti, jak se zbavit statusu exhausted), Exposed (jakmile vrah zraní přeživšího se statusem exposed, přeživší se dostane do dying state), Broken (přeživší nemá schopnost být plně vyléčen), Deep wounds- Mending phase (přeživší na ukazateli stavu přeživšího uvidí žlutý časovač, který když vyprchá, tak se přeživší přesune do dying state. Aby zastavil tuto časomíru, musí zastavit a vyléčit se- Mend yourself), Endurance (tento status umožňuje přeživšímu být zraněn, a i přesto být znovu zraněn od vraha. Namísto, aby se dostal do dying state, přeživší dostane efekt deeps wounds), Haste (status, který zvyšuje rychlost přeživšího- u perků jako sprint burst, balance landing apod. je zvýšena rychlost o 150%, ale pouze pár vteřin. Třeba u perku Hope se rychlost přeživšího zrychluje pouze o 7%, ale za to trvá mnohem déle), Hemorhagge (zraněný přeživší rychleji krvácí a krev zůstává déle na zemi), Hindered (tento status zpomaluje přeživší, ale pouze na pár sekund), Infected (popis je u vraha The Plague, tento status označuje přeživšího, který již byl plně nakažen. Získává broken status a jakmile se dotkne předmětu jako je okno, generátor, nakazí se místo dotyku. Pokud by tímto místem prošel přeživší, získá tento Infected status též), Madness (status, znázorňující úroveň mučení Doktora), Mangled (status, který znázorňuje, že vyléčení přeživšího, bude trvat o něco déle než normálně), Oblivious (přeživší s tímto statusem neslyší heart-beat- bušení srdce z vraha), Undetectable (tento status je pro vrahy, kde vrahům zmizí červený flek před tělem a přeživší kolem neslyší žádný heart-beat).

Obsession.

Některé perky zvyšují možnost přeživším, stáním se obsesí. Obsese může být během hry pouze jedna, ne více. Jakmile se přeživší stane obsesí vraha, získá vrah díky některým perkům prudké výhody, které fungují ale pouze na obsesi. To stejné je u přeživších, když se stane přeživší obsesí, může použít perky, které by jako ne-obsese nemohl použít. Jakmile se vrah dostane do pronásledování přezivšího, který je v ten moment obsese, všichni ostatní přeživší vidí na ukazately stavů vlevo dole. Perky které zvyšují šanci na to být obsese jsou například: Decisive Strike, Object of Obsession, Play With Your Food, Rancour, Save the Best for Last a další. Existuje perk Nemesis, který při specifických situacích dokáže obsesi během hry měnit.

Dead by Daylight je hororová, multi-playerová počítačová hra pro 5 hráčů. Ve hře jsou vrazi a přeživší. Vrahům jde o to zabít všechny přeživší, aniž by ani jeden z přeživších dokázal utéct. Hraje se 4v1 – 1 vrah a 4 přeživší. Přeživším jde o to, aby utekli před smrtí, neboli před vrahem. To se jim podaří pouze tehdy, když dokáží opravit 5 generátorů elektřiny, díky kterým se zprovozní zavřená elektrická brána, kterou pak nabitou mohou otevřít.


Starověk a středověk.

Důkazy o lidské přítomnosti v Macau se datují až do doby před 6000 lety.  Za dynastie Čchin spadalo Macao pod jurisdikci hlavního města velké říše Nan-jüe. Později po r. 111 př. n. l. bylo území rozděleno a Pan-jü se stalo hlavním městem provincie Kuang-tung. Za říše Ťin (265–420) bylo Macao přiřazeno pod městskou prefekturu Tung-kuan, poté za dynastie Suej pod správu okresu Nan-chaj. Mezi lety 618–907 n. l. za říše Tchang spadalo Macao opět pod Tung-kuan.  V 5. století se Macao využívalo hlavně jako přístav pro obchodování s vodou a jídlem. V roce 1152, během dynastie Sung (960–1279 n. l.) bylo území pod jurisdikcí nového okresu Siang-šan. V roce 1277 se v pobřežní oblasti usadilo přibližně 50 000 uprchlíků, hledající útočiště před invazí Mongolů do Číny. (související: Mongolská říše)

Role Macaa na Hedvábné stezce.

Během starověku bylo Macao důležitou součástí Hedvábné stezky jakožto přístavní město. Na jeho březích se nakládalo zboží, které dále putovalo do starověkého Říma. Náklad sestával zejména z hedvábí.

Zlatá éra.

Styky Evropanů s Říší středu započaly nejprve prostřednictvím města Kanton, nejjižnějšího čínského přístavu. Byl hlavním čínským výchozím přístavem pro námořníky. Již v 16. století se usadili Portugalci na skalnatém poloostrově, který leží před deltou na jihozápadě. Macao mělo dlouho monopol pro styky se západem i pro obchod s čínskými kuli, které dováželi do románské Ameriky.

Portugalská kolonie.

Po úpadku Hedvábné stezky se Macao stále drželo na pozici důležitého přístavu v jihovýchodní Asii. Jeho význam se následně zvýšil příchodem portugalských mořeplavců.  Úspěchy Kryštofa Kolumba (1451–1506) podnítily Portugalce, aby získali přístup do Asie obeplutím Afriky. Tímto úkolem byl v roce 1502 pověřen Vasco da Gama. Cílem bylo dosažení a upevnění portugalské hegemonie v Arabském moři a na pobřeží Indie. V námořní bitvě porazili arabskou flotilu. Poté s použitím násilí dosáhli v mnoha městech na pobřeží Indie uznání Portugalska jako nadřízené mocnosti. Položil se tak základní kámen pro vytvoření budoucí Portugalské Indie. Poslední stanicí se stalo Macao.  Poté, co podplatili místní úředníky, aby mohli na území dočasně kotvit a pobývat, začali provozovat obchodní činnost. Stali se tak prvními Evropany, kteří se usadili v Číně. Přistěhovali se tam vojáci, obchodníci a později i misionáři. Okolo roku 1573 začali platit nájem čínské vládě. Přestože tam byl v 17. století ustanoven první portugalský guvernér, Portugalci byli přesto nuceni podřizovat se Číňanům. Až do období po Opiových válkách (Druhá opiová válka: 1856–1860) si čínská vláda ponechávala suverenitu nad Macaem. Prováděly se různé kontroly a platily se daně.  Portugalští dělníci zaměstnávali ve městě Fu-ťien a Kuang-tung mnoho pracovníků, za účelem rozšiřování obchodu, a také aby bylo zajištěno ubytování a služby pro zahraniční podnikatele. Námořní obchod byl velmi lukrativní a opět začal vzkvétat. V návaznosti na dobytí území a vytvoření kolonií roku 1510 v Indii (Goa), r. 1511 v Malajsii (Malakka) a později roku 1542 i v Japonsku (Nagasaki) se vytvořila námořní cesta, která nahrazovala Hedvábnou stezku. Zejména trasy „Macao – Malacca – Goa – Lisabon“, „Kanton – Macao – Nagasaki“ a „Macao – Manila – Mexiko“ byly velmi důležité a velkou částí přispěly k obchodu. Trasa „Kanton – Macau – Nagasaki“ byla obzvláště výhodná, protože právě na ní Portugalci fungovali jako prostředníci mezi Japonskem a Čínou. Z Číny vyváželi hedvábí a z Japonska stříbro.  Úpadek portugalské koloniální říše od 17. století měl souvislost s větší angažovaností Britů, Francouzů a Nizozemců v zámoří, Portugalci nedokázali konkurenci silnějších národů efektivně čelit.  Ve snaze obnovit námořní obchod v Macau a dostat se znovu na vrchol donutila portugalská vláda panovníky dynastie Čching, aby r. 1887 podepsali čínsko-portugalskou smlouvu, která stanovila Portugalce jako správce Macaa a přilehlých oblastí na věčné časy.

Po roce 1949.

Čínská vláda nikdy oficiálně s koloniálním statutem, deklarovaným Portugalskem v roce 1955, nesouhlasila a považovala portugalskou přítomnost na území za nelegitimní. Otázka suverenity tak zůstala nevyjasněná, protože Macao nebylo nikdy Portugalsku oficiálně pronajato nebo přenecháno. V témže roce čínská vláda zakázala oslavy k výročí 400 let portugalské přítomnosti a napjatá situace mezi oběma stranami eskalovala v 60. letech vlnou nepokojů, související s probíhající Kulturní revolucí.

Dekolonizace.

Popularita portugalských autorit utrpěla hlavně 1-2-3 Incidentem (一二三事件). Spor ohledně přerušení nepovolené stavby školy v Taipě vyústil v násilné demonstrace, jejichž účastníci se inspirovali Rudými gardami, osm Číňanů bylo zabito a 212 zraněno. Guvernér José Manuel de Sousa e Faro Nobre de Carvalho vyjádřil veřejnou omluvu za policejní zákroky, důsledkem však bylo utlumení činnosti jak policie, jejíž členové se báli útoků, tak vlády. Pořádek sjednávaly jiné organizace (společenské, náboženské, ekonomické), např. Čínská obchodní komora. Neoficiálním zástupcem Pekingu v Macau se stal Ho Yin, předseda Čínské obchodní komory a díky svým kontaktům na triády důležitá osobnost místní čínské komunity. Jeho syn se později stal prvním šéfem exekutivy.  Nová portugalská vláda, která nastoupila po Karafiátové revoluci v roce 1974, usilovala o normalizaci vztahů s Čínou. V roce 1975 Portugalsko nabídlo, už podruhé, navrácení Macaa Číně a čínská vláda na to podruhé nepřistoupila. Macao bylo tehdy pro Čínu zdrojem zahraničních financí a absence oficiálních vztahů se zeměmi, z nichž importovala vzácné kovy a další zboží, pro ni mohlo být výhodné.  V roce 1976 byla portugalským parlamentem schválena Ústava (Macau Organic Statute), která Macau jako "čínskému území pod portugalskou správou" garantovala větší politickou autonomii. Zároveň ustavila Legislativní radu, která se dělila o moc s guvernérem. Úřad guvernéra, portugalského zástupce na území Macaa, byl obsazován od roku 1623. Volby do legislativní rady se konaly každé 4 roky. Skládala se ze 17 zákonodárců, z nichž 6 bylo voleno přímo, 6 nepřímo a 5 jmenováno guvernérem. Od roku 1990 bylo členů 23, z toho 8 volených přímo, 8 nepřímo a 7 jmenováno.  První volby v roce 1976 protěžovaly kandidáty portugalské národnosti, kteří na rozdíl od Chanů nemuseli splnit požadavek minimálně pětileté rezidence. Jediným etnickým Číňanem zvoleným přímo tak byla Susana Chou, která mluvila plynně portugalsky a později v letech 1999-2009 vykonávala funkci předsedkyně legislativní rady. Tento požadavek zrušil v roce 1984 guvernér Vasco Almeida e Costa a skrz přímou volbu byli téhož roku zvoleni dva Chanové, přičemž obsadili i všech šest křesel volených nepřímo. V roce 1992 byl v přímé volbě zvolen jeden Makánec a v roce 1996 už žádný. Jednalo se o poslední volby před předáním území čínské vládě a zvolení zákonodárci zůstali ve funkci do roku 2001. Almeida e Costa byl přesvědčen, že Macao bude dříve nebo později vráceno Číně, proto se snažil čínské straně vycházet vstříc.

Navázání diplomatických vztahů.

Prvním z guvernérů, který navštívil ČLR, byl v roce 1978 José Leandro. Po navázání diplomatických vztahů mezi Čínou a Portugalskem 8.2.1979 byli oficiálně pozváni všichni jeho nástupci. V únoru 1979 byla zároveň podepsána tajná portugalsko-čínská dohoda, která vymezuje Macao jako čínské území pod dočasnou portugalskou správou, přičemž nebylo definováno, na jak dlouho.  O rok později se s Teng Siao-pchingem v Pekingu sešel guvernér Melo Edigio, otázku navrácení Macaa ale načal až čínský ministr zahraničí Chuang Chua v roce 1982 při setkání s portugalským prezidentem Eanesem v Lisabonu. Eanesova návštěva v Pekingu v květnu 1985 pak měla sloužit k časovému rozvržení ohledně vyjednávání. Čínskou delegaci vedl schopný vyjednavač Čou Nan. Číňané měli schopné portugalské mluvčí, na rozdíl od portugalské strany, která nebyla vybavena tak dobře jazykově a navíc postrádala experty na čínskou taktiku vyjednávání.  Portugalci chtěli vyčkávat, ale Čou Nan o rok později při návštěvě Lisabonu upřesnil, že čínská vláda chce vyřešit jak otázku Hongkongu, tak Macaa ještě před koncem 20. století.

Vyjednávání o přechodu pod čínskou správu.

Oficiální vyjednávání začalo v roce 1986. 13.4.1987 bylo v Pekingu podepsáno čínsko-portugalské prohlášení o převzetí suverenity. Podpisem to stvrdili čínský předseda Státní rady Čao C'-jang a portugalský předseda vlády Anibal Antonio Cavaco Silva. Přítomen byl i tehdejší čínský prezident Teng Siao-pching.  Krátce poté rezignoval na svou funkci guvernér Joachim Pinto Machado Correia a nastoupil Carlos Melancia, i ten ale o tři roky později rezignoval s odůvodněním, že není schopen poradit si s korupcí a správními problémy regionu. Kritizovaný Melancia po své návštěvě v Číně v roce 1988 nastínil, jak by mělo vypadat postupné obsazování funkcí veřejné správy Chany až do roku 1999 - tzv. politiku lokalizace. V témže roce byla utvořena komise, jejímž úkolem bylo vytvořit návrh Základního zákona. Ten byl 31.3.1993 schválen Všečínským shromážděním lidových zástupců a měl vstoupit v platnost po předání. V únoru 1989 byla vedle portugalštiny stanovena jako oficiální jazyk čínština.  V červnu 1989 v reakci na Masakr na Náměstí nebeského klidu proběhly v Macau poklidné demonstrace. Po těchto událostech Čína hledala podporu Lisabonu, která by pomohla zlepšit vztahy s ostatními zeměmi EU. Portugalsko se, na rozdíl od Britů, k událostem nevyjadřovalo kriticky. Do Lisabonu se v roce 1992 vydal premiér ČLR Li Pcheng a jak Cavaco Silva, tak prezident Mária Soares později navštívili Peking.  Do té doby přátelské vztahy se ale v polovině 90. let zhoršily, a to jak z důvodu upadající ekonomiky, tak neschopnosti portugalské správy udržet pořádek. Ve funkci byl v letech 1991-99 poslední guvernér, Vasco Rocha Vieira. Jako špatně načasovaná se mohla jevit i návštěva prezidenta Jorge Sampaia v Číně krátce po smrti Teng Siao-pchinga v únoru 1997.  Během roku 1997 pak bylo zabito nejméně 20 osob ve válkách mezi gangy kvůli ziskům z gamblingu a prostituce. Odhadovalo se, že v triádách bylo zapojeno na 10 000 členů a jedním z důvodů, proč se jim dařilo, bylo to, že byly řízeny z pevninské Číny, kam se jejich členové uchylovali, páchali-li trestnou činnost. Válčení gangů vyvrcholilo zabitím tří veřejných činitelů v roce 1998, došlo k bombovému útoku na auto velitele policie. Avizovaný přechod pod Čínu tak byl pro obyvatele příslibem větší kontroly a bezpečí.  Vztahy byly napjaté i kvůli prohlášení Pekingu o umístění ČLOA v Macau, odmítnutí pozvat na ceremonii zástupce Vatikánu a kvůli postoji Pekingu k otázce Východního Timoru. Ceremonie, která se konala v poledne 20.12.1999 se zúčastnil Sampaio a Ťiang Ce-min a Macao se tak stalo Zvláštní správní oblastí ČLR.

Pod správou Číny.

Základní zákon (zjednodušené znaky: 澳门 特别行政区基本法, pinyin: Àomén tèbié xíngzhèngqū jīběnfǎ), který vstoupil v platnost 20.12.1999, upravuje politické, společenské a ekonomické uspořádání na dalších 50 let v souladu s modelem „jedna země, dva systémy". Pozici guvernéra nahradil šéf exekutivy (zjednodušené znaky: 行政長官), který jmenuje výkonnou radu (zjednodušené znaky: 行政会) o 7-11 členech. Legislativní rada (zjednodušené znaky: 立法会) se skládá z 27 členů, přičemž 10 je volených přímo, 10 nepřímo přes zájmové skupiny a 7 jmenováno na funkční období 4 let  Prvním šéfem exekutivy se stal v roce 1999 Edmund Ho Hau Wah, zvolen byl i v následujícím období a podle průzkumů se těšil větší popularitě než jeho předchůdce Vieria i než jeho hongkongský protějšek Tung Chee-hwa.  Protože 96 % obyvatelstva byli v době předání Chanové (Makánci asi 2 %), pokračovala čínská vláda v tzv. politice lokalizace – postupném odstavování portugalských imigrantů z veřejné správy a z právního odvětví a jejich nahrazování Chany, případně Makánci. Tři hlavní cíle (三大问题), vytyčené už dříve Společnou čínsko-portugalskou styčnou skupinou zahrnovaly taktéž prosazování čínštiny.  Čínská vláda neuznává dvojí občanství, proto se po předání všichni místní Chanové stali občany ČLR. Pokud měli portugalské pasy, byly už dříve nahlíženy čínskou vládou jako pouhé cestovní doklady bez jakékoli konzulární ochrany na čínském území. Makánci si mohli vybrat mezi čínským nebo portugalským občanstvím, portugalské občanství je ale vylučovalo z vedoucích pozic ve veřejné správě.  Druhým šéfem exekutivy se stal Fernando Chui, kterého po dvou obdobích vystřídal ve funkci v prosinci 2019 Ho Lat Seng.

Dějiny Macaa zasahují již do období neolitu. Svou polohou oblast později sloužila hlavně k obchodním účelům.

澳门历史是指澳门范围内由史前时期到2000年代澳门的地理、面貌、事物和人民生活的重大变迁。自有史记载以来,澳门至少已有5000多年的历史;可是,目前澳门未有发现秦汉至隋代的文物,澳门出土过唐代及两宋时期的文物,推断秦汉至隋代人烟稀少,到了唐代才又有较多居民迁来此地定居。自十六世纪葡萄牙人抵达澳门以来,澳门便成为东方其中一个重要的港口,是沟通东西方文明的门径、西方与华人交流的窗户,为东西方文化的交流及共存提供了重要的平台,而这种交流及共存亦塑造澳门本身独特的个性,以及丰富多元的历史文化。


Pozorování.

Bayerovo označení této hvězdy pochází z roku 1603, kdy Johann Bayer publikoval svůj hvězdný atlas "Uranometria". Katalog Johna Flamsteeda byl vydán roku 1712. Flamsteed zde řadil hvězdy v jednotlivých souhvězdích v pořadí podle jejich rektascenze, této hvězdě tak připadlo Flamsteedovo označení 7 Cassiopeiae.  Jako proměnná hvězda je ρ Cas zmiňována poprvé až roku 1901. Byla označena pouze jako "pec." (angl. "peculiar" = zvláštní, neobvyklá) s malým, ale jednoznačně definovatelným rozsahem proměnnosti. Povaha ρ Cas zůstala nejasná i během hlubokého vizuálního minima v roce 1946, předpokládala se však souvislost s objevem expandujícího pláště kolem hvězdy. Ve spektru se objevily prvky popisované jako typické pro hvězdu spektrálního typu M spíše než pro dříve uváděný typ F8. Až později se vyjasnilo, že ρ Cas je velmi hmotná, zářivá a nestabilní hvězda, která pulzuje a ztrácí hmotu, přičemž je občas zakrývána odhozenou hmotou z masívních erupcí v plášti.  ρ Cas má obvykle vizuální magnitudu kolem 4,5, v roce 1946 však nečekaně zeslábla na magnitudu 6 a zchladla o 3000 K, než se opět vrátila k předchozí jasnosti. Podobná erupce byla zaznamenána roku 1893, což naznačovalo, že se tento jev opakuje pravidelně každých zhruba 50 let. K další podobné události skutečně došlo na přelomu let 2000 a 2001, kdy ji zachytil William Herschel Telescope na ostrově La Palma na Kanárských ostrovech.  V roce 2013 ejekce pláště vyvolala dramatické změny ve spektru a pokles vizuální magnitudy zhruba o 0,5. Koncem roku 2014 byly ve spektru detekovány slabé emisní čáry kovů a zdvojené čáry vodíku H-α, v roce 2017 pak dokonce neobvyklé ztrojené. Jasnost kulminovala na magnitudě 4,3, než opět poklesla na magnitudu 5. V roce 2018 ρ Cas opět zjasnila na magnitudu 4,2.  Paralaxa publikovaná v katalogu Hipparcos má hodnotu kolem 0,28 mas, což odpovídá vzdálenosti zhruba 10 000 světelných let. To by z ρ Cas dělalo jednu z nejvzdálenějších hvězd viditelných pouhým okem. Novější publikace však uvádějí paralaxu mnohem větší, což by znamenalo, že ρ Cas je výrazně blíže.

Vlastnosti.

Ró Cassiopeiae je jedna z nejzářivějších žlutých hvězd. Její zářivost se blíži Eddingtonově mezi a běžně ztrácí masu tempem zhruba. Většinu času si udržuje teplotu kolem 7000 K a poloměr kolem 400 R☉, přičemž nepravidelně pulzuje pouze s malými změnami v jasnosti. Zhruba jednou za 50 let však projde velkou erupcí, při které odhodí značnou část svojí atmosféry, což vyvolá ochlazení zhruba o 1500 K a jasnost klesne až o 1,5 magnitudy. V letech 2000–2001 rychlost ztrácení hmoty stoupla až na, ρ Cas za toto období přišla zhruba o hmotu odpovídající 3% hmotnosti Slunce. Během erupcí zůstává zářivost zhruba konstantní na úrovni kolem 500 000 L☉, ale vrchol vyzařovací křivky se posouvá více k infračervené.  Zastoupení většiny těžších prvků na povrchu ρ Cas je ve srovnání se Sluncem relativně vyšší, ale uhlík a kyslík jsou vyčerpány. To je očekávaný stav pro velmi hmotnou hvězdu, kde spalování vodíku probíhá především prostřednictvím CNO cyklu. Kromě očekávaného zastoupení helia a dusíku pronikajících na povrch, u ρ Cas bylo zjištěno výrazné zastoupení sodíku, což naznačuje, že hvězda během fáze červeného veleobra prošla periodou tzv. dredge-upu. Očekává se, že vývoj ρ Cas nyní směřuje k vyšším teplotám. V jádru nyní probíhá spalování helia prostřednictvím 3-alfa reakce.  Poměrně vysoká hmotnost a vysoká zářivost jsou u hvězdy ve fázi života následující po fázi červeného veleobra zdrojem nestability, vzhledem k poloze blízko Eddingtonovy meze. Žlutí hyperobři se však nacházejí v oblasti teplot, kde změny opacity v zónách částečné ionizace vodíku a helia vyvolávají pulzace (jde o podobnou příčinu jako u pulzace cefeid). U hyperobrů jsou tyto pulzace obvykle nepravidelné a malé, ovšem v kombinaci s celkovou nestabilitou vnějších vrstev hvězdy mohou vyvolat větší erupce. Toto vše může být součástí evolučního vývoje hvězdy směrem k vyšším teplotám skrz ztrátu atmosféry.

Ró Cassiopeiae (ρ Cas, ρ Cassiopeiae) je žlutý hyperobr v souhvězdí Kasiopeji. Nachází se asi 3400 světelných let od Země, přesto jej lze pozorovat pouhým okem, neboť je asi 500 000krát zářivější než Slunce. S průměrnou absolutní hvězdnou velikostí -9,5 jde ve vizuálním spektru o jednu z nejzářivějších známých hvězd. Jeho poloměr je odhadován na 400 až 500 poloměrů Slunce, tedy asi dvojnásobek poloměru oběžné dráhy Země kolem Slunce.

螣蛇十二,又称为仙后座ρ(Rho Cassiopeiae)是一颗黄特超巨星,位于仙后座。即使距离地球11650光年,仍然可以用肉眼观测到它(南半球不可见),因为它的亮度为太阳的35~65万倍。螣蛇十二的直径为太阳的450倍(6.3亿公里),绝对星等为−7.5等,为已知最明亮的恒星之一。虽然它与太阳的表面温度相仿,不过适居区却距离恒星远达450天文单位。黄特超巨星是相当稀少的一种恒星,在银河系中目前只发现7颗,不过在仙后座中另有一颗黄特超巨星仙后座V509。螣蛇十二没有伴星,且属于半规则变星。


13 praktik.

1. paṃsukūla – praktikující nosí šaty jiným jedincem nechtěné a vyřazené.  2. tecīvarika – znamená v překladu „troje šaty“ a požaduje vlastnit pouze tři kusy oděvu. Toto pravidlo má umožnit snadné cestování a ušetřit nás od péče o oblečení.  3. piṇḍapāta – v překladu „jídlo nabídnuté do misky“. Toto pravidlo určuje, že mnich získává jídlo do své misky pomocí almužny.  4. sapadānacārika – v překladu „dům od domu“. Mnich by si během almužny neměl vybírat, do kterých z domů půjde požádat o jídlo, neměl by zohledňovat bohatství anebo vztahy, které s danými lidmi má.  5. ekāsanika – „ten kdo má zvyk jíst na jednom místě“, toto pravidlo spočívá v jezení jednoho jídla denně, a odmítání jídla, které je nabízeno před polednem. Jakmile se mnich usadí, aby se najedl, po opuštění tohoto místa nejí do následujícího dne.  6. pattapiṇḍika – tedy „dát jídlo do misky“, vyžaduje jíst jídlo pouze pomocí misky, smíchané dohromady, bez jiného nádobí, či příborů. Praktikující by se měl ovšem vyhnout míchání jídel, které dohromady nejsou slučitelné a tvoří nechutnou směs, popřípadě sníst nejdříve první nabízené jídlo, a následně druhé.  7. khalupacchābhattika – je praktika, která určuje nebrat si žádné další jídlo, poté co člověk již jednou odmítl.  8. āraññika – mnichům přikazuje nebydlet na vesnici, ani ve městě, žít daleko od obydlených oblastí.  9. rukkhamūla – ukládá žít bez střechy nad hlavou, pod stromem.  10. abbhokāsika – vybízí k přebývání na místech bez jakéhokoliv zastřešení, praktikující se vzdává „střech a stromů“. Někteří z mnichů odmítají setrvat i ve stínu stromů či zdí.  11. susānika – ukládá žít blízko otevřených krematorií (např. kremační gháty), hřbitovů či jiných míst, kde se mnich denně setká se smrtí. Praktikování má přispět k uvědomění si života a smrti a vnímání její nevyhnutelnosti.  12. yathāsantatika – ukládá mnichovi povinnost, přijmout jakékoliv místo, které mu je přiděleno ke spánku, bez ohledu na to, jestli je pro něj vhodné či bezpečné.  13. nesajjika – v překladu „ten kdo má ve zvyku sedět“. Tato praxe ukládá mnichovi nikdy neuléhat, mnich by měl dokonce i spát v sedě.

Dhutanga (páli: dhutaṅga, thajština: thudong) je seznam třinácti pravidel, které popisují asketické praktiky prováděné buddhistickými mnichy. Ačkoliv tyto praktiky nejsou povinné, mají přispět k rychlejšímu dosažení nirvány. Tato pravidla mají za úkol redukovat potřeby člověka na minimum, a zbavit ho hlavních jedů na cestě k osvobození. Pokud praktikování dhutangy představuje pro člověka velké obtíže, neměla by být praktikována, protože by se mohla stát extrémní cestou, a Buddha pokládá za jedinou správnou cestu mírnou. Nejvíce mnichů, kteří se řídí touto praxí, se nachází v Thajsku, kde je thérávádový buddhismus státním náboženstvím, a žijí v tzv. lesních klášterech. Užívají této praxe, aby se odloučili od všech hmotných věcí, včetně svého těla. Mezi známé mnichy moderní doby praktikující dhutangu patří například Ajahn Mun Bhuridatta, Ajahn Thate či Bhante Nanadipa.

头陀(;或头陀支,梵语、巴利语:dhutaṅga ),佛教用语,也音译作杜多、杜荼、毒他、投多、偷多、尘吼多,是基于中古汉语发音的音译(中古汉语 头 /du/ 陀 /da/),如兼顾意译,可作抖擞、淘汰、抖拣、洮汰、浣洗等,是佛教僧侣的一种修行方式,通常称为头陀行、头陀事或头陀功德()。修头陀行的人的称为“头陀行者”。佛陀的十大弟子中,摩诃迦叶就是头陀第一。因他们长居阿兰若,远离人群,故又称阿兰若比丘,或森林比丘、丛林比丘。又因严行托钵乞食之祖制,又名托钵僧。


Příznaky.

Fyzické příznaky.

Nejběžnějšími příznaky Williamsova syndromu jsou srdeční vady a neobvyklé rysy obličeje. Mezi další příznaky patří nedostatečné přibírání na váze v kojeneckém věku a nízký svalový tonus. Lidé s Williamsovým syndromem mívají široce rozložené zuby, dlouhý philtrum a zploštělý nosní můstek.  Většina lidí s Williamsovým syndromem je velmi společenská a vysoce verbální ve vztahu k jejich IQ.  Lidé s Williamsovým syndromem mají mnoho problémů se srdcem, především srdeční šelest, zúžení hlavních krevních cév a supravalvulární aortální stenózu. Dále mohou mít gastrointestinální problémy, především těžké nebo dlouhodobé koliky, bolesti břicha a divertikulitidu, noční enurézu (noční pomočování) a problémy s močením, nepravidelné zuby, defekty zubní skloviny, a hormonální problémy, přičemž nejčastějším problémem je vysoký obsah vápníku v krvi. U dětí se občas vyskytuje hypotyreóza, ale u dospělých neexistuje důkaz, že by k ní byli náchylní; dospělí s WS mají vyšší riziko vzniku diabetu 2. typu, který se občas objeví již ve věku 21 let.  Lidé s Williamsovým syndromem mají často hyperacusis a fonofobii, která se podobá ztrátě sluchu způsobené hlukem, ale může být způsobena poruchou sluchového nervu. Lidé s WS ale často milují hudbu a je daleko pravděpodobnější, že budou mít absolutní sluch. Také bývají častěji leváci a mívají dominantní levé oko.  Lidé s Williamsovým syndromem mají často problémy s očima. Některé studie uvádějí, že až 75 % z nich trpí strabismusmem (šilháním), především esotropií. Lidé s Williamsovým syndromem mají problémy s vizuálním zpracováním, to ale spíše než s hloubkovým vnímáním souvisí s obtížemi při řešení složitých prostorových vztahů.  Lidem s Williamsovým syndromem chybí mnoho genů, což má za následek abnormality v mozku, včetně abnormalit v mozečku, pravém parietálním laloku a levé frontální kortikální oblasti. Tyto změny jsou příčinou zrakově-prostorových poruch a problémů s načasováním chování.  U lidí s WS jsou často abnormálně vyvinuty čelní mozkové dráhy, což může souviset s jejich problémy s koordinací a jemnou motorikou, například s kreslením a psaním. Lidé s Williamsovým syndromem mají také často velké problémy s motorikou, včetně potíží s chůzí po schodech, nadměrných motorických reflexů (hyperreflexie) a rychlého nedobrovolného pohybu očí (nystagmus).  Williamsův syndrom je také pozoruhodný tím, že lidé s tímto syndromem vykazují abnormality v parietálně-dorzálních oblastech neokortexu, ale nikoli ve ventrálních oblastech. Parietálně-dorzální oblast se zabývá vizuálním zpracováním, které podporuje vizuálně-prostorovou analýzu prostředí, zatímco ventrální oblast je spojována se sémantickým rozpoznáváním vizuálních podnětů a s rozpoznáváním tváří. Lidé s Williamsovým syndromem jsou tedy často schopni vizuálně identifikovat a rozpoznávat celé objekty a pojmenovávat je, mají však problémy s visuospatiální konstrukcí (vidí objekt jako složený z mnoha menších částí a znovu jej vytvářejí) a s orientací v prostoru  Lidé s Williamsovým syndromem bývají přívětiví a hyperverbální, což je zapříčiněno sníženou inhibiční schopností, která pramení z deficitu hřbetního frontálního úseku. Podle některých studií má amygdala osob s Williamsovým syndromem větší objem než amygdala běžného člověka (v dětství je ale menší než průměr). Neuroimagingové studie ukazují, že lidé s Williamsovým syndromem mají sníženou reaktivitu amygdaly během reakce na sociálně děsivé podněty (například na nesouhlasné tváře), ale zvýšenou reaktivity amygdaly při setkání s nesociálními stimuly strachu (například se zvířaty, které nahánějí strach). Toto může částečně vysvětlit zjevnou absenci sociální inhibice pozorované u lidí se syndromem a četnost úzkostných symptomů. Existují také důkazy, že lidé s WS vykazují při pozorování šťastných výrazů obličeje hyperaktivitu amygdaly.  U lidí s Williamsovým syndromem byl pozorován zvýšený objem levé sluchové kůry a jeho zvýšená aktivita, což je spojováno tím, že pacienti s WS mají nadání pro rytmus a hudbu. Podobná velikost sluchové kůry byla zjištěna pouze u profesionálních hudebníků.  K nejčasnějším symptomům Williamsova syndromu patří nízká porodní váha, špatné prospívání v kojeneckém věku, potíže s kojením, noční podrážděnost a gastroezofageální reflux. Vady obličeje charakteristické pro WS jsou přítomny již v raném dětství, zrovna tak jako srdeční šelest a vrozené srdeční vady, které jsou často zjištěny při první návštěvě dětského lékaře. Problémy se srdcem v dětství často navedou lékaře k diagnóze Williamsova syndromu.

Psychologie.

Vývojová opoždění jsou přítomna ve většině případů Williamsova syndromu a zahrnují opoždění jazykových schopností a zpožděný rozvoj motorických dovedností. Lidé s Williamsovým syndromem rozvíjejí ve srovnání s ostatními dětmi své jazykové schopnosti poměrně pozdě a první slovo dítěte se často objevuje až ve věku tří let. Jazykové schopnosti jsou obvykle považovány jako nedostatečné až do dospívání v oblastech sémantiky, morfologie a fonologie, ne však ve slovní zásobě.  Williamsův syndrom se také vyznačuje opožděným rozvojem motorických dovedností. Kojenci s WS dovedou zvednout hlavičku a sedět bez podpory o několik měsíců později než obvykle se vyvíjející děti. Tento opožděný vývoj pokračuje i v dětství, kdy se pacienti s Williamsovým syndromem naučí chodit později než ostatní děti. U malých dětí je pozorované motorické opoždění přibližně o pět až šest měsíců. Některé výzkumy však naznačují, že s věkem se zpoždění v jejich vývoji stává extrémnější. Děti s WS jsou obzvláště pozadu ve vývoji koordinace, jemných pohybových dovedností, jako je psaní a kreslení, v době odezvy a v síle a obratnosti paží. Poškozená motorická schopnost přetrvává (a možná se i zhoršuje), když děti s Williamsovým syndromem dosáhnou dospívání.  Dospělí a adolescenti s Williamsovým syndromem obvykle dosahují podprůměrné výšky a hmotnosti. S přibývajícím věkem se jim často rozvinou problémy s klouby a hypertonie (abnormálně zvýšený tonus svalů). Kardiovaskulární problémy, hypertenze, gastrointestinální problémy a genitourinární symptomy často přetrvávají i do dospělosti. Dospělí s Williamsovým syndromem jsou obvykle omezeni ve své schopnosti žít samostatně nebo pracovat v konkurenčním prostředí zaměstnání, ale toto vývojové poškození je připisováno spíše psychologickým symptomům než fyziologickým problémům.  Lidé s Williamsovým syndromem bývají více úzkostliví a často se jim vyvine některá z fobií, což může být spojeno s hyperacusis (vysoká citlivost na určité frekvence zvuku). Ve srovnání s ostatními dětmi se zpožděním ve vývoji vykazují děti se Williamsovým syndromem výrazně větší počet různých obav. Výzkum naznačuje, že 35 % těchto dětí má fobii ve srovnání s 1–4,3 % u dětí s jinými typy vývojových zpoždění. Williamsův syndrom je také silně spojován s poruchami pozornosti a souvisejícími psychologickými symptomy, jako je špatná koncentrace, hyperaktivita a sociální disinhibice.  Kognitivní schopnosti (IQ) lidí s WS se obvykle pohybují od mírné po střední úroveň mentálního postižení. Jedna studie 306 dětí s Williamsovým syndromem zjistila skóre IQ v rozmezí od 40 do 112 s průměrnou hodnotou 69,32 (skóre IQ 100 je průměr v běžné evropské populaci). Lidé s Williamsovým syndromem čelí zejména výzvám ve vizuálně-motorických dovednostech a vizuospatiální konstrukci. Většina postižených lidí není schopna se prostorově orientovat a mnozí zažívají potíže, když dostanou úkol, který vyžaduje i nejzákladnější řešení vizuálních problémů. Mnoho dospělých s Williamsovým syndromem nedokáže dokončit jednoduchou šestidílnou skládačku určenou pro malé děti. Tyto visuospatiální deficity mohou souviset s poškozením dorzální kortikální dráhy pro vizuální zpracování.  Přes své fyzické a kognitivní deficity projevují lidé s Williamsovým syndromem působivé sociální a slovní schopnosti. Pacienti s WS bývají vysoce verbální vzhledem k jejich IQ. Když jsou děti s Williamsovým syndromem požádány, aby vyjmenovaly řadu zvířat, dokáží vyjmenovat různá zvířata, jako je koala, kočka, sup, jednorožec, lachtan, jak, rys a Brontosaurus, mnohem více druhů, než by se očekávalo od dětí s IQ něco přes 60. Další silné stránky, které jsou spojovány s Williamsovým syndromem, jsou sluchové schopnosti krátkodobé paměti a rozpoznávání obličeje. Řeč lidí s Williamsovým syndromem se od běžné populace liší zejména tím, že lidé s WS mají tendenci používat řeč, která je bohatá na emoční deskriptory, má vysokou prozodii (přehnaný rytmus a emoční intenzitu) a neobvyklé termíny a idiomy.  Mezi charakteristické znaky lidí s Williamsovým syndromem patří zjevný nedostatek sociální inhibice. Dykens a Rosner (1999) během svého výzkumu zjistili, že 100 % lidí s Williamsovým syndromem bylo laskavých, 90 % hledalo společnost jiných, 87 % se dokázalo vcítit do bolestí druhých, 84 % rádo pečovalo o ostatní, 83 % bylo nesobeckých/odpouštějících, 75 % nikdy ve skupině nezůstalo bez povšimnutí a 75 % bylo šťastných, když se druhým dařilo. Děti s Williamsovým syndromem navazují normální a častý oční kontakt. Malé děti s WS často přijdou k cizímu člověku a obejmou ho. Lidé s WS jsou obvykle empatičtí a jen velmi zřídka projevují agresi. Lidé s WS dokáží z očí vyčíst záměry, emoce a duševní stavy. Úroveň přátelství pozorovaná u lidí s WS je však často nevhodná pro sociální prostředí, a dospívající a dospělí s Williamsovým syndromem často prožívají sociální izolaci, frustraci a osamělost navzdory své zřetelné touze po spojení s jinými lidmi.  Přestože se tyto děti často kvůli své společenské povaze zdají šťastné, 76–86% z nich tvrdí, že mají málo přátel nebo problémy se svými přáteli. Je to pravděpodobně způsobeno tím, že ačkoli jsou velmi přátelští k cizí lidem a milují setkání s novými lidmi, mohou mít problémy s interakcí na hlubší úrovni.

Diagnostika.

Diagnostika Williamsova syndromu začíná rozpoznáváním fyzických symptomů a markerů, po kterém následuje potvrzující genetický test. Fyzické příznaky zahrnují otoky kolem očí, dlouhý filtrus a hvězdný vzor v duhovce. Fyziologické příznaky, které často přispívají k diagnostice Williamsova syndromu, jsou kardiovaskulární problémy, zejména aortální nebo plicní stenóza a poruchy příjmu potravy u kojenců. Opožděný vývoj je často prvním příznakem WS.  Pokud má lékař podezření na Williamsův syndrom, lze diagnózu potvrdit pomocí genetického testu, obvykle testu FISH neboli Fluorescent in situ hybridization, což je metoda přímé detekce specifického úseku genomu pomocí fluorescenčně značené sondy. Test FISH byl validován v epidemiologických studiích syndromu a bylo prokázáno, že je účinnější metodou identifikace Williamsova syndromu než předchozí metody, které se spoléhaly na přítomnost kardiovaskulárních problémů a specifických rysů v obličeji (které jsou sice velmi časté, ale nejsou přítomny vždy).  Některé diagnostické studie naznačují, že spoléhání se na rysy v obličeji při identifikaci Williamsova syndromu může zapříčinit nesprávné stanovení diagnózy. Vědci věří, že i s významnými klinickými zkušenostmi je obtížné spolehlivě identifikovat Williamsův syndrom pouze na základě rysů obličeje.

Léčba.

Na Williamsův syndrom neexistuje lék. Lékaři obvykle radí vyhýbat se potravinám bohatým na vápník a vitamín D. Mohou také navrhnout léčbu na snížení vysoké hladiny vápníku v krvi. Zúžení krevních cév může být závažným zdravotním problémem a je léčeno individuálně. Fyzioterapie může pomoci pacientům s tuhostí kloubů a nízkým svalovým tonem. Vývojová a logopedická terapie pomáhá dětem s navazováním a udržováním sociálních kontaktů. Další léčba je individuální, záleží na konkrétních problémech pacienta.  Osobám s Williamsovým syndromem se doporučuje každoroční kontrola u kardiologa. Mezi další doporučená vyšetření patří oční vyšetření, vyšetření na tříslovou kýlu, vyšetření sluchu, měření krevního tlaku, ortopedické vyšetření kloubů, svalového tonusu a průběžné hodnocení výživy, růstu a vývoje.  Účinná je behaviorální léčba, především výuka základních dovedností, kdy se pacienti s WS učí jednat s ostatními, jak a kdy se chovat v prostředí, jako je škola nebo pracoviště, a jak se vyvarovat nebezpečí a zneužívání. Doporučenou léčbou strachu je terapie. Vždy je potřeba zajistit, aby okouzlující povaha pacientů nemaskovala jejich vnitřní pocity.  Snad nejefektivnější léčbou je pro lidi s Williamsovým syndromem hudba. Pro lidi s Williamsovým syndromem je hudba jejich silnou stránkou, i když pouze jejich absolutní sluch a smysl pro rytmus. Nejen, že pro ni mají nadání, mají ji také rádi. Ukázalo se, že hudba může pomoci s vnitřní a vnější úzkostí, jíž tito lidé často trpí.

Komunita v ČR.

Lidé postiženi Williamsovým syndromem se mohou obrátit na různé organizace. V České republice se jim snaží pomoci spolek Willík, jehož cílem je podpora rodin a snaha o začlenění lidí s Williamsovým syndromem do společnosti. Spolek Willík se snaží vzdělávat rodiče tím, že jim poskytuje různé informační materiály, organizuje odborné přednášky a semináře, a provozuje webové stránky. Dále také organizuje společná setkání, kde rodiče získají možnost vzájemně se poznat, sdílet své starosti a vyměňovat si nabyté zkušenosti.

Williamsův syndrom je genetická porucha, která postihuje mnoho částí těla. Lidé s WS mají obvykle široké čelo, krátký nos a plné tváře. Vyznačují se drobným vzhledem a mívají mírné až střední mentální postižení – mají problémy s vizuálními prostorovými úkoly, například s kresbou, zatímco jejich slovní dovednosti zůstávají relativně nedotčeny. Tito lidé jsou obvykle velmi společenští, snadno komunikují s cizími lidmi a mají veselou povahu. Mívají však problémy se zuby, srdcem (především supravalvulární aortální stenózu), a s vysokým množstvím vápníku v krvi.

威廉斯氏症候群(英语:Williams–Beuren syndrome, WBS),(美国:Williams syndrome, WS;欧洲:Williams -Beuren syndrome, WBS),也称为鸡尾酒综合症,是一种罕见的遗传疾患,患者神经发育异常,行为举止异常兴奋,语言能力相对其他智能障碍疾病患者好(例如,与智能相当的唐氏症病患相比),不惧怕陌生人,有礼貌且个性外向,特别热爱音乐与歌唱、玩声音、害怕尖锐或巨大的声音,敏于觉察他人情绪及喜欢使用艰涩的用词。大部分病人都有典型的轻度到中度智能障碍,基因缺失范围愈大,症状愈严重。