Vývoj.

V polovině roku 1953 hned po ukončení vývoje stíhačky Mystère IVA začala firma Dassault pracovat na novém typu stíhacího letadla. U tohoto stroje, nazvaného Mystère XX, byl použit trup prototypu Mystère IVB a jeho pohon zajišťoval motor Rolls-Royce Avon RA 7. Letadlo, ktere vznikalo jako soukromá iniciativy firmy Dassault, bylo dostalo pozdějí nazev Mystère IVB1 a nakonec Super Mystère B1. Prototyp s tímto názvem poprvé vzlétl 2. března 1955 a pilotoval ho Paul Boudier. S timto letadlem už následující den Paul Boudier pokořil při horizontálním letu rychlostní hranici Mach 1. Ačkoli Super Mystère B1 výkonnostně svého předchůdce předčil, tak francouzské letectvo tyto stroje neobjednalo. To byl jeden z hlavních důvodů, proč o letadlo neprojevil zájem ani žádný zahraniční zákazník.  Dassault proto vytvořil verzi Super Mystère B2 s motorem SNECMA Atar 101G, který upřednostňovalo i francouzské letectvo. Prototyp v tomto provedení absolvoval svůj první let 15. května 1956. Letadlo pilotované Gérardem Musellim vydrželo ve vzduchu 40 minut a překonalo rychlost zvuku bez použití přídavného spalování. Dodávka letadel začala v květnu 1958, ale kvůli škrtům v obranném resortu bylo francouzskému letectvu nakonec dodáno jen 154 kusů.  V roce 1958 objednal Izrael 36 letadel, která se později zapojila do arabsko-izraelských válek. V letech 1969-1972 byly zbývající izraelské letouny vybaveny americkým motorem Pratt & Whitney J52 a označeny jako IAI Sa'ar. Později bylo 18 z nich prodáno Hondurasu.

Konstrukce.

Pohon letadla zajišťoval jeden proudový motor SNECMA Atar 101G-3 s axiálním kompresorem. Ten poskytoval stroji tah 36 kN, při použití přídavného spalování to bylo až 43 kN. Šlo o první francouzskou stíhačku s motorem s přídavným spalováním. Super Mystère dosahoval rychlosti 1 195 km/h a měl dolet 870 km. Jeho stoupavost byla 89 m/s a dostup 17 000 m.  Šípovitost křídla se s porovnání s Mystère IVA zvětšila, a to z 38° na 45°. U křídel a ocasních ploch byla použita nová technika, známá jako integrované konstrukce. Byla založena na obrábění velmi silného plechu a použití titanu na šrouby a na určité mechanické části.  Základní výzbroj tvořily dva kanóny DEFA ráže 30 mm. K útokům na pozemní cíle mohlo být letadlo vyzbrojeno neřízenými střelami vzduch-země ráže 68 mm. Alternativní municí byly volně padající pumy o hmotnosti 400/500 kg.

Operační nasazení.

Arabsko-izraelské války.

První letadla Super Mystère dorazila na základnu Chacor 4. prosince 1958 a do konce roku izraelské letectvo získalo všech 18 strojů, které v první várce objednali. Stíhačky byly brzy zařazeny do služby u 105. peruti „Škorpiónů“ a od března 1959 začaly hlídat izraelský vzdušný prostor.  11. března 1959 byla dvě Super Mystère vyslány proti letadlu, které ve vysoké letové hladině narušilo izraelský vzdušný prostor. Sambady, jak Izraelci nazývali nové stroje, však nedokázali vetřelce zachytit. Stroj letěl ve výši více než 21 000 m, což daleko převyšovalo možnosti Super Mystère. Jak se později ukázalo, šlo o americké průzkumné letadlo U-2, které pravděpodobně fotografovalo izraelské nukleární výzkumné středisko v blízkosti města Dimona.  Podobnými výkony, než měly Super Mystère, disponovaly i egyptské MiGy-17. Proto byly izraelští piloti motivováni změřit své síly s egyptským protivníkem. Na přelomu 50. a 60. let se tyto dva stroje dostaly do několika vzdušných soubojů. Na základě těchto střetů však nebylo možné vyvodit, které z letadel je lepší. Při jedné z prvních potyček ze 4. listopadu 1959 byl jeden MiG-17 poškozen, zatímco izraelský Super Mystère se stal neovladatelný a pilot se musel katapultovat. Při dalších střetech bylo mnoho MiGů-17 poškozeno, ale k velkému zklamání izraelských pilotů se ani jeden nepodařilo sestřelit. Příčinu se podařilo odhalit až v roce 1962, kdy získal Izrael modernější stíhačky Mirage IIICJ. Obě letadla byla vyzbrojena kanóny DEFA, jejichž munice byla nastavena na opožděnou detonaci. Tato munice byla vhodná proti sovětským bombardérům, proti kterým byla primárně vyvinuta, byla však neúčinná proti proudovým stíhačkám.  V 60. letech se mezi Izraelem a jeho sousedy rozpoutal konflikt, který dostal označení "Válka o vodu". Jak již název napovídá, příčinou byly vodní zdroje Izraele, které se snažily okolní arabské země odklonit, což by znamenalo zredukování přítoku vody do Izraele asi o 35%. Střety mezi izraelskou a syrskou armádou se neomezily pouze na boje pozemních jednotek, ale brzy se zapojilo i letectvo. V průběhu roku 1963 bylo vysláno několik letadel Super Mystère, aby bombardovaly syrské dělostřelectvo a pozice syrských pozemních jednotek na Golanských výšinách.  V dubnu 1967 získal Izrael dalších 24 letadel Super Mystère, které původně sloužily ve francouzském letectvu. Izraelské vzdušné síly tak ke dni vypuknutí šestidenní války disponovaly 39 stíhačkami Super Mystère. Kromě nich měl Izrael starší stroje Ouragan a Mystère IV, ale také nejmodernější produkt francouzského leteckého průmyslu Mirage III. Super Mystère se spolu s ostatními letadly zapojily do "operace Moked", během které se jim podařilo vybombardovat několik egyptských, jordánských a syrských leteckých základen. V tomto krátkém konfliktu zrealizovala letka Super Mystère 507 letů při ztrátě 9 letadel. Podařilo se jim zničit desítky nepřátelských letadel přímo na zemi, ale sestřelili 5 letounů i ve vzduchu. Z toho dva byly syrské MiGy-21, které byly z hlediska letových výkonů strojům Super Mystère nadřazené. Po vyřazení arabských vzdušných sil směřovalo izraelské letectvo svou pozornost na pomoc svým pozemním jednotkám. Letadla Super Mystère se tak začala podílet na ničení nepřátelských tanků, dělostřelectva a obrněných vozidel.

Dassault Super Mystère byl francouzský stíhací a stíhací bombardovací letoun vyráběný společností Dassault Aviation, který poprvé vzlétl v roce 1955. Jedná se o první západoevropský nadzvukový letoun, který se dočkal masové výroby, jehož bylo vyrobeno celkem 180 kusů. Až do roku 1977 sloužil ve francouzském letectvu a od roku 1958 též v izraelském vojenském letectvu, kde se dočkal nasazení během šestidenní a jomkipurské války. V 70. letech pak Izrael prodal 16 zkompletovaných draků Hondurasu, který letouny využil v pohraničních střetech.

超级幻密式战斗机(Super Mystère),亦称超神秘战斗机,是法国第一种自制的超音速喷射战斗机,是达梭航太在达梭神秘IV型战斗机基础上发展的神秘IVA取代机。原型机装一台劳斯·莱斯公司的“埃汶”RA.7加力涡轮喷气发动机,编号为“超神秘”B1,1955年3月首次飞行。量产型“超神秘”B2于1957年2月首次飞行,共订购180架,1959年交付完毕。除法国空军使用外,出口至以色列24架。1967年6月中东战争中,以色列曾用该机攻击阿拉伯国家的机场。


Mládí.

Narodila se v New Yorku. Její otec, bankovní manažer, pochází z Německa, matka se narodila v Rusku a pracuje jako technik při vývoji optických vláken. Její prarodiče žijí v Izraeli. Celá její rodina je židovského původu, která slaví jak Vánoce, tak chanuku. Vychovaná byla se svou sestrou Irene v Sheepshead Bay v Brooklynu, kde navštěvovala základní školu PS 99 a také The Bay Academy for the Arts and Sciences. Později se přestěhovala do Los Angeles a nastoupila na Notre Dame High School. Kromě rodného jazyka angličtiny hovoří také rusky.

Kariéra.

Poprvé před kamerou byla ve třech letech v reklamě na prací prášek, následně se objevila v dalších více než 100 komerčních spotů. Její první hraná role byla v seriálu "The Adventures of Pete & Pete". Ve stejném období hrála roli Lily Montgomery v seriálu "All My Children". Ve filmu debutovala v roce 1995, o rok později dostala hlavní rolí ve filmu "Špionka Harriet". Za výkon v seriálu "MeeGo" získala cenu Young Artist Award. V roce 1999 se objevila ve filmu "Inspektor Gadget", kde hrála Penny, o rok později byl jejím dalším filmem "To ani nemůže být nebe". V letech 2000–2003 hrála v seriálu "Buffy, přemožitelka upírů" postavu Dawn Summersové. V roce 2004 se objevila ve filmu "Eurotrip", o rok později hrála hlavní roli v rodinném komediálním drama "Princezna ledu" (ztvárnila zde Casey Carlyleovou, která milovala vědu a která se vzdá svého akademického života a stát se profesionální krasobruslařkou). V roce 2006 hostovala v seriálech "Dr. House" a "" a hrála v snímku "Černé Vánoce", remaku filmu z roku 1974. V roce 2007 byla obsazena do hlavní ženské role v pilotním díle komedie "The Hill", dále hrála např. ve filmu "Znovu 17" a v seriálech "Nemocnice Mercy", "Láska bolí", "Tráva" a "Super drbna".  V březnu 2011 byla cover girl časopisu "Maxim".

Michelle Christine Trachtenberg (* 11. října 1985, New York, New York, USA) je americká televizní a filmová herečka. K jejím nejznámějším rolí patří Dawn Summersová v seriálu "Buffy, přemožitelka upírů" (2000–2003) a Georgina Sparksová v seriálu "Super drbna" (2008–2012). Zahrála si také ve filmech, jako jsou např. "Špionka Harriet" (1996), "Inspektor Gadget" (1999), "Eurotrip" (2004), "Princezna ledu" (2005), "Černé Vánoce" (2006) a "Znovu 17" (2009)".

蜜雪儿·雀柏格(英语:Michelle Trachtenberg,1985年-10月11日)是一位美国女演员。蜜雪儿小时候是一名童星,后因出演美剧《花边教主》中的及《捉鬼者巴菲》中的而为人熟悉。此外她在奇幻电影《回到17岁》中也有亮相。


Historie.

Společnost RwandAir byla založena dne 1. prosince 2002, ve spolupráci rwandské vlády s podílem 77% a dopravce Silverback Cargo s podílem 23%, pod názvem RwandAir Express. První let byl uskutečněn 27. dubna 2003. Prvním letadlem společnosti byl pronajatý Boeing 737-500 od dánské společnosti Maersk Air, který byl vrácen v květnu roku 2004.  Brzy po založení společnosti se centrem aerolinek stal Telcom House.  V roce 2006 se pronajala společnost stroj Bombardier Dash 8 Q200 od etiopské letecké společnosti Trans Nation Airways (TNA).  V dubnu 2007 si RwandAir pronajali Boeing 737-500 od Air Malawi. Momentálně je odstaven na Mezinárodním letiště Kigali. V listopadu 2008 si společnost vypůjčila od Air Namibia Boeing 737-500, což umožnilo pokračovat v letecké trase z Mezinárodního letiště Kigali do Johannesburgu, která byla přerušena v dubnu 2008.  RwandAir v prosinci 2008 v tiskové zprávě uvedl, že hodlá rozšířit síť svých linek. Mezi nové destinace paří Dar-es-Salaam, Addis Abeba, Mwanza, Lusaka a Kinshasa. Mezi domácí destinace přibylo město Gisenyi.  V červnu 2009 se společnost přejmenovala Z RwandAir Express na RwandAir, protože starý název napovídal o malém počtu mezinárodních letů, zatímco nový název budí dojem velké letecké společnosti.  V říjnu 2010 se novým generálním ředitelem společnosti stal John Mirenge.

Destinace.

RwandAir létají do těchto destinací (k květnu 2011):

Centrální Afrika.

Gabon Kongo

Východní Afrika.

Burundi Keňa Rwanda Tanzanie Uganda

Jižní Afrika.

Jihoafrická republika

Asie.

Dubai

Spolupracující společnosti.

RwandAir spolupracují s těmito aerolinkami (k červnu 2010):  V dubnu 2009 bylo oznámeno, že Rwand Air začaly spolupracovat s Brussels Airlines. V září 2009 podepsali tutéž dohodu s Ethiopian Airlines, a v květnu 2010 s Air Uganda.

Flotila.

RwandAir využívají tyto letadla (k březnu 2011):

RwandAir je národní rwandský letecký dopravce, který provozuje lety do jižní a východní Afriky a plánem brzy započít lety do střední Afriky.

卢旺达航空,是一家以卢旺达基加利为基地的100%国营航空公司,成立于2002年,于2003年4月27日正式营运,主要经营国内航线及东非、中非、南非与中东等地的国际航线,近期也开始飞航欧洲地区的航线,其枢纽为基加利国际机场。


Teorie.

Elektroforetická mobilita.

K separaci látek v elektroforéze dochází v důsledku různé rychlosti pohybu iontů v elektrickém poli. Tato rychlost je definována:  v = μ E,  kde μ je elektroforetická mobilita dané látky a E je intenzita elektrického pole (je funkcí vloženého napětí a délky kapiláry, jednotka je volt/metr).  Elektroforetická mobilita je pro daný ion a dané medium konstantou charakteristickou pro tento ion. Elektroforetická mobilita iontů uváděná v tabulkách, je stanovována při plné disociaci iontu a extrapolována k nekonečnému zředění. Skutečná naměřená mobilita se od této hodnoty liší a nazývá se efektivní mobilita.

Elektroosmotický tok.

Elektroosmotický tok (angl. "electroosmotic flow", EOF) je tok celkového objemu kapaliny v kapiláře při vložení elektrického pole, ke kterému dochází v důsledku existence povrchového náboje na vnitřní stěny kapiláry. Pro měření se nejčastěji používají běžné křemenné kapiláry, jejichž povrch je tvořen silanolovými skupinami. Tyto silanolové (-Si-OH) skupiny jsou při pH vyšším než 4 částečně až zcela deprotonovány a nesou tedy záporný náboj. Kladně nabité ionty roztoku základního elektrolytu (pufru) v kapiláře jsou elektrostatickými silami přitahovány k záporně nabité stěně kapiláry a vytváří tzv. elektrickou dvojvrstvu. Po vložení elektrického napětí na kapiláru se začnou kladně nabité ionty pufru tvořící difuzní část elektrické dvojvrstvy pohybovat směrem ke katodě a třením s sebou strhávají okolní molekuly vody. Díky malému průměru kapiláry se tento pohyb přenese na celý roztok pufru, který se tímto rozpohybuje směrem ke katodě. Velikost EOF závisí na několika faktorech např. na pH, iontové síle roztoku, teplotě, přítomnosti organických rozpouštědel či jiných látek. Jedinečnou vlastností EOF je jeho plochý profil toku na rozdíl od parabolického profilu u laminárního toku (generovaný externí pumpou např. v kapalinové chromatografii. Tento plochý profil toku nezpůsobuje disperzi zón vzorku a vede tedy ke vzniku ostrých píků v elektroforetickém záznamu (tzv. elektroférogramu). Další výhodnou vlastností EOF je jeho schopnost unášet všechny složky vzorku jedním směrem (za normálních podmínek směrem ke katodě), což umožňuje v jedné analýze stanovit vedle sebe kationty i anionty. Anionty migrují sice směrem k anodě, ale elektroforetická mobilita naprosté většiny aniontů (s výjimkou vícemocných anorganických aniontů) je nižší než mobilita EOF, který je tedy unáší ke katodě. Při měření s normální polaritou jsou tedy nejprve detekovány kationty, které migrují ke katodě a zároveň jsou tímto směrem unášeny EOF, dále následují nenabité složky vzorku, které nejsou rozděleny a jsou detekovány s mobilitou elektroosmotického toku a nakonec jsou detekovány anionty, které migrují proti směru EOF, avšak jsou stále EOF unášeny ke katodě. Mobilita EOF se v praxi určuje nástřikem neutrální látky, která je detekovatelná zvoleným detektorem.

Uspořádání kapilární elektroforézy.

Instrumentální systém kapilární elektroforézy je relativně jednoduchý. Skládá se z kapiláry, nádobek se základním elektrolytem (BGE), nádobky se vzorkem, zdroje vysokého napětí s výstupem na platinové elektrody a detektoru, který je nejčastěji upevněn přímo na kapiláře. Tento detektor je napojen na počítač, který zaznamenává signál detektoru v čase. Nejčastěji se k měření používají křemenné kapiláry s ochrannou vrstvou polyimidu. Délka kapiláry je obvykle 20-100 cm, průměr 25-75 μm. Jako BGE slouží zpravidla vodný roztok pufru. Nejpoužívanějším typem detektoru je UV/Vis absorpční detektor. Tento typ detektoru totiž umožňuje detekci jak látek absorbujících UV či viditelné světlo, ale také látek neabsorbujících – v tomto případě se použije UV/Vis absorbující pufr a přítomnost složky se projeví snížením absopce (jde o tzv. nepřímou detekci). Dále se používají detektory fluorescenční, amperometrické, vodivostní či radioaktivní. Je možné také spojení kapilární elektroforézy s hmotnostní spektrometrií; jejich napojení je však poněkud komplikovanější. Kapilára, v níž dochází k separaci látek, je před měřením naplněna BGE, a její konce jsou při měření zanořeny do nádobek obsahujících BGE. Do těchto nádobek jsou zároveň zanořeny elektrody pro připojení zdroje vysokého napětí. Vzorek je zaveden do kapiláry náhradou jedné z nádobek s BGE, nádobkou se vzorkem a vložením napětí, tlaku na vstupu (či vakua na výstupu z kapiláry), či hydrostaticky, rozdílem hladin na vstupu a výstupu z kapiláry. Po injekci vzorku dojde k opětovné výměně nádobek vzorku a BGE, je vloženo napětí a je zahájena separace. Jednotlivé složky vzorku se pohybují rozdílnými rychlostmi podle svých mobilit a zároveň jsou unášeny elektroosmotickým tokem směrem ke katodě. Tímto dojde k jejich separaci na jednotlivé zóny, které postupně procházejí detektorem v pořadí: kationty, neutrální látky, anionty.

Techniky CE.

Kapilární zónová elektroforéza (CZE).

Je nejpoužívanější a také nejjednodušší technikou CE. Vzorek je nastříknut do vodného roztoku pufru a jednotlivé složky vzorku se dělí na zóny podle svých mobilit. Umožňuje separaci kationtů a aniontů, nikoliv však neutrálních látek.

Kapilární gelová elektroforéza (CGE).

Používá se k separaci biomakromolekul jako jsou bílkoviny či nukleové kyseliny na základě jejich velikosti. Kapilára je v tomto případě naplněna polymerním médiem (gelem) tvořícím molekulové síto, kterým biomolekuly migrují. Tato technika může být přímo srovnána s tradiční deskovou gelovou elektroforézou.

Micelární elektrokinetická chromatografie (MEKC).

Tato technika umožňuje separaci elektricky nabitých i neutrálních látek. Jde o hybridní techniku ležící mezi elektroforézou a chromatografií. K separaci neutrálních látek dochází v důsledku jejich rozdílné interakce s micelami, které tvoří v kapiláře tzv. pseudostacionární fázi. Micely vznikají přídavkem dostatečného množství tenzidu do pufru.

Kapilární isoelektrická fokusace (CIEF).

Slouží k separaci amfolytů, nejčastěji peptidů a bílkovin, podle jejich izoelektrického bodu(pI). V tomto případě je kapilára naplněna směsí syntetických amfolytů, které v kapiláře vytvářejí pH gradient. Složky vzorku nastříknutého do kapiláry migrují kapilárou, než narazí na pH odpovídající jejich pI a zde se zastaví. K detekci je zpravidla nutná následná mobilizace rozseparovaných zón.

Isotachoforéza (ITP).

Při isotachoforéze se používají dva různé elektrolyty (vodící a koncový), mezi něž se do kapiláry nastříkne vzorek, jehož složky se v průběhu experimentu rozdělí podle svých mobilit na navzájem sousedící zóny. Všechny zóny migrují kapilárou stejnou rychlostí v důsledku vytvoření gradientu elektrického potenciálu. V jednom experimentu lze separovat pouze jeden druh iontů (kationty či anionty).

Kapilární elektroforéza (anglicky "capillary electrophoresis", CE) patří do skupiny elektroforetických metod, což jsou metody, které slouží k separaci látek na základě jejich rozdílné pohyblivosti v elektrickém poli. V případě kapilární elektroforézy tato separace probíhá v kapiláře naplněné roztokem základního elektrolytu (anglicky "background electrolyte", BGE), kterým je zpravidla roztok pufru.

毛细管电泳(Capillary electrophoresis)利用毛细管中被分析的带电分子在电场作用下,因移动速率不同而达到分离不同分子的目的。


Kvalifikace na Mistrovství světa ve fotbale 2006 (CONMEBOL)

2006年國際足協世界盃外圍賽 (南美洲區)

Zápasy.

Kolo 1.

Kolo 2.

Kolo 3.

Kolo 4.

Kolo 5.

Kolo 6.

Kolo 7.

Kolo 8.

Kolo 9.

Kolo 10.

Kolo 11.

Kolo 12.

Kolo 13.

Kolo 14.

Kolo 15.

Kolo 16.

Kolo 17.

Kolo 18.

<div id="Uruguay v Argentina"

Kvalifikace na Mistrovství světa ve fotbale 2006 zóny CONMEBOL určila 4 účastníky finálového turnaje a jednoho účastníka mezikontinentální baráže s vítězem zóny OFC.

2006年世界杯-南美洲区外围赛由南美足协主办,是透过赛事以决定南美洲的球队参加2006年世界杯决赛周。外围赛以联赛模式进行,共十支球队以双循环作赛,小组首四名可直接晋身2006年世界杯足球赛的决赛周。第五名须与大洋洲冠军(澳洲)进行双循环的附加赛。


Biografie.

Lee Ru-ma se narodil a vyrůstal v Jižní Koreji a vzdělával se v Anglii. Yiruma začal hrát na klavír ve věku pěti let a následně se přestěhoval do Londýna ve věku 10 let (1988), aby studoval na Purcell School of Music. V prosinci 1996 se podílel na vzniku alba "The Musicians of Purcell" (Decca). Absolvoval Purcell School of Music v červenci 1997, Yiruma pokračoval v hudebních aspiracích a dokončil skladbu major na King's College v Londýně v červnu 2000. Při studiu na King's College vydal své první album "Love Scene" přes hudební vydavatelství DECCA.  Kromě toho se během své vysoké školy účastnil hudebního turné v Evropě. Yiruma byl prvním korejským umělcem, který dostal pozvání na vystoupení v MIDEM v roce 2002 ve francouzském Cannes. Na začátku jeho kariéry byla jeho alba vydána v Evropě a Asii; nyní jsou dostupné celosvětově prostřednictvím různých on-line zdrojů, jako jsou iTunes, Amazon a Yirumy nahrávací společnosti STOMP Records.  V roce 2001 vydal své nejpopulárnější album, "First Love". Nejprodávanější skladbou z tohoto alba je "River Flows in You", napsaná v A-dur. Od roku 2001 byla skladba vydaná na dalších dvou albech ("First Love [Repackaged]" a "Wedding Essentials: The Ceremony"). Yiruma vydal své třetí album "From The Yellow Room" v roce 2003. Předběžný prodej dosáhl 30 000 kopií a album se umístilo na mnoha oblíbených populárních hudebních hitparádách, včetně Yes24, Phono a Hot Tracks. Jeho korejské turné po 12 městech bylo vyprodané, stejně jako jeho listopadový koncert v Soulském národním uměleckém centru.  Jeho čtvrtým albem je POEMUSIC. V následujícím roce 2006 složil hlavní téma pro populární drama televize KBS, "Spring Waltz". Ve svém pátém albu "h.i.s monologue" využil připravený klavír. Yiruma složil soundtracky pro muzikály, filmy a hry. Navzdory úspěchu v hudebním průmyslu musel Yiruma stejně jako všichni jihokorejští muži vstoupit do jihokorejské armády. V roce 2006 se vzdal britského občanství, když vstoupil do korejského námořnictva.  Po dokončení své služby v korejském námořnictvu zahájil v roce 2008 Yiruma Come Back Tour, Ribbonized, ve 20 městech v Koreji. Kromě toho se 1. ledna 2009 stal DJem pro hudbu KBS1FM Yiruma z celého světa.  V září 2010 Yiruma zrušil smlouvu se společností Stomp Music a podepsal smlouvu se společností Sony Music Entertainment Korea. Společnost Stomp Music poté podala soudní příkaz k zákazu prodeje své hudby od Yirumy a žádost byla soudem přijata v dubnu 2011. Yiruma okamžitě podal námitku proti soudnímu příkazu a soud nakonec upřednostnil Yirumu.  V dubnu 2016 se Yiruma pustil do svého turné Spring Rain Live v USA. On hrál v Carnegie Hall v New Yorku, NY av Dolby divadle v Los Angeles, CA.  V současné době pracuje na rozhlasové přehlídce MBC HLKV-FM.

Hudební styl.

Yirumův hudební styl se primárně zaměřuje na novorozence a je podobný současné klasické hudbě ve filmech nebo televizních dramatech. Protože jeho hudba je populární u mnoha posluchačů, kteří nejsou obeznámeni s klasickou hudbou, sólové nástroje klavíru a tendence k "pohybům" často vedou k označení jako "nová klasika", "klasická pop" nebo "současná klasika". Ačkoli on formálně studoval kompozici, struktura jeho kusů neodráží klasické formy. Jeho hudba byla někdy klasifikována nejasně jako „populární“, jak dokazuje zahrnutí jeho hitovky River Flows v You na kompilaci svatebních kusů s názvem "Wedding Essentials: The Ceremony". Obchod iTunes ho považuje za umělce World Music[4] nebo umělce New Age. Kategorizace jeho stylu jako new-age je zvláště rozšířená mezi klasickými hudebníky a posluchači. Pokud jde o strukturu jeho hudby, pohyb a dosah potřebný k hraní jeho skladeb je v průměru okolo stupně 7 podle pravidel Royal Conservatory. Vzor a opakování mají prominentní charakter, nicméně dělají strukturu spíše populární díla nebo filmové motivy než tradiční sólové klavírní kompozice.

Osobní život.

Rodina a manželka.

Yiruma si vzal Son Hye-Im 27. května 2007. Dcera Yirumy a Son Hye-Im, Loanna, se narodila 7. října 2007. Mladší sestra Son Hye-Im je herečka Son Tae-young a její manžel Kwon Sang-woo je také herec.  O víře Yiruma prohlásil: „Jsem křesťan a nejsem umělec stylu New Age. Většina lidí mě špatně porozuměla.“ Pro své album "H.I.S Monologue" (2006) složil skladbu s názvem „Lord... Hold my Hand“.

Skladby.

Alba:

Yiruma (* 15. února 1978 Soul, ) je jihokorejský klavírista a hudební skladatel. Vzdělání získal ve Spojeném království na King's College v Londýně.. Yiruma často působí po celé Asii, Evropě a Severní Americe. Mezi jeho nejoblíbenější skladby patří "River Flows in You", "Love Hurts", "Kiss the Rain" a "May Be". Nejoblíbenější album Yirumy, First Love, bylo vydáno v roce 2001.

李闰珉(Lee Ru-ma,,1978年-2月15日),艺名Yiruma,是一位出身大韩民国首尔的新世纪音乐钢琴家与作曲家。


Geografie.

Leží na severním okraji Tel Avivu, na pobřeží Středozemního moře, severně od ústí řeky Jarkon, v nadmořské výšce okolo 10 metrů. Na východě sousedí se obytnými čtvrtěmi jako Lamed, Ramat Aviv ha-Chadaša či ha-Guš ha-Gadol. U řeky Jarkon s letištěm sousedí Elektrárna Reading a za ústím řeky Jarkon leží Telavivský přístav. Dál k jihu pak centrální část Tel Avivu.

Popis letiště.

Slouží převážně pro vnitrostátní izraelské lety společností Israir, zejména mezi Tel Avivem a Ejlatem. Využívají ho také izraelské obranné síly. Spravuje ho Izraelská správa letišť. Od roku 1997 má status mezinárodního letiště pro soukromé lety. Ředitelem letiště je Moše Talmor. V roce 2010 zde bylo odbaveno 31 985 letadel na domácích a 1005 na mezinárodních letech. V témže roce letištěm prošlo 652 119 cestujících na domácích a 3653 na mezinárodních linkách. Celkem tedy 655 772 osob.  Vzniklo ve 30. letech 20. století jako soukromý přistávací pruh situovaný poblíž elektrárny Reading. Během války v roce 1948 šlo o první letiště využívané nově vzniklým izraelským vojenským letectvem. Nese jméno politika Dov Hoze, který i s rodinou zemřel roku 1940 při automobilové nehodě. Vzhledem k blízkosti obytným okrskům a ubývajícím volným plochám v Tel Avivu se počátkem 21. století uvažovalo o postupném zrušení letiště a parcelaci jeho plochy. Mělo tak vzniknout 12 000 bytových jednotek. Za tím účelem byla založena i odborná komise. V lednu 2011 ale oznámil starosta Tel Avivu Ron Chuldaj, že letiště zůstane zachováno minimálně do roku 2018 a že plán se odkládá.

Letiště Sde Dov (:, "Nemal ha-te'ufa Sde Dov", nazýváno též oficiálně Letiště Dov Hoz,, "Nemal ha-te'ufa Dov Hoz") je letiště ve městě Tel Aviv v Izraeli.

士德多夫机场(,,)是以色列城市特拉维夫的一座机场。这座机场主要起降特拉维夫至以色列南部的埃拉特和奥拉夫地区,以及以色列北部(海法和加利利)、戈兰高地的国内航班。这座机场是特拉维夫市内最大的机场,以及这一地区仅次于本古里安机场的第二大机场。士德多夫机场预计将在2019年关闭,其土地将用来修建公寓。机场的民航航班将转移至本古里安机场。


Děj.

Čínský rolník Wang Lung (Paul Muni) se připravuje na svatbu se služkou (Luise Rainerová) z Velkého domu. Tu rodiče prodali v době sucha a hladomoru, aby uživili její mladší sourozence. Wang jde žádat do Domu o její ruku, aniž by ji kdy předtím viděl. Pokorná a plachá O-Lan je ráda, že opouští Velký dům, ve kterém se k ní nechovali nejlíp. Tvrdou prací pomáhá Wangovi nejen v domě, ale především na poli. Když Wang zjistí, že O-Lan je těhotná, celý se zaraduje. I přes svůj zdravotní stav O-Lan pomáhá obdělávat úrodnou půdu a sklízí pšenici před velkou bouřkou. Wang ji požádá, aby si šla lehnout, avšak O-Lan neposlechne a snaží se zachránit co nejvíce pšenice. Když ji zmohou uprostřed velké bouřky porodní bolesti, Wang ji odnese do jejich domu a utíká na pole zachraňovat úrodu. O-Lan mezitím porodí bez pomoci jejich prvního syna.  Jak plyne čas, neustálou pílí a skromností Wang šetří stříbrné mince, aby mohl zakoupit více polí. Jeho rodina se nadále rozrůstá, O-Lan mu porodí dalšího syna a dceru. V domě s nimi žije Wangův otec (Charley Grapewin) a vedle v sousedství ještě Wangův líný strýc (Walter Connolly) s rodinou. Ten pracuje na Wangových polích.  Jednou odpoledne celá rolníkova rodina pozoruje přesun velkého množství obyvatel. Její obavy ze sucha se naplní a veškerou úrodu zničí nedostatek vláhy. Wang a O-Lan chvíli uvažují o prodeje své holčičky do Velkého domu, aby se aspoň částečně najedli. Nakonec však nápad zavrhnou, protože své děti milují. Strýc jej nejdřív přemlouvá k prodeji polí za hubičku, Wang je však neoblomný a svých polí se vzdát nechce. Strýc na něj poštve vesnici podezírajíc ho z toho, že má co jíst, kdežto oni ne. Když násilím vtrhnou do rolníkova domu, zjistí, že O-Lan sice vaří polívku, ale je to jen vařící hlína ze země. Když už je situace natolik vážná, že ohrožuje jejich životy, rozhodnou se opustit svoji půdu a zkusit štěstí ve městě.  V drsných podmínkách velkoměsta učí O-Lan své děti žebrat. Když časem začnou jejich synové i krást, Wang je vážně nešťastný. Jednoho dne při pouličních potyčkách je O-Lan zavlečena davem do honosného domu, který dav vyrabuje. V něm je omráčena a probouzí se na podlaze s velkými bolestmi. Vedle ní je malý sáček s množstvím drahých perel a kamenů. Schová si to do kapsy a chce se pomalu dostat z domu. Zatknou ji však vojáci a musí si stoupnout do řady. Když O-Lan vidí, jak jedné ženě najdou v kapsách ukradený majetek a pak ji zastřelí, přemůžou ji mdloby. Má jít na řadu, když jsou v tom všichni vojáci povoláni na jiné místo, aby potlačili lidovou revoluci. O-Lan si oddechne a ukáže svůj úlovek Wangovi. Tyto drahé kameny jim umožní nejen vrátit se na sever do svého domova, ale zakoupit i více polí a dát práci více lidem.  Jednoho dne těšící se Rolník oznámí své ženě, že koupil Velký dům. Ten dům, ve kterém kdysi otročila, a ve kterém se stane paní. O-Lan, chronicky nemocná po tom, co ji dav málem ušlapal, není šťastná. Prosí Wanga, aby ji věnoval dvě perly, jako symbol lásky. Rolník neváhá a kameny jí věnuje. Velký dům však přes nesouhlas ženy kupuje. Jejich starší syn (Keye Luke) začne navštěvovat univerzitu, aby mohl otci pomáhat s podnikem. Když Wangův strýc pozve rolníka na skleničku do nočního podniku, Wang spozná krásnou a marnivou tanečnici Lotus (Tilly Losch). Zamiluje se do ní. A nastěhuje si jí do domu jako svou druhou ženu. O-Lan je nešťastná a smutná, avšak s pokorou přijímá svůj úděl. Její zdravotní stav se zhoršuje. Wang požádá O-Lan, aby mu vrátila drahokamy, protože je chce věnovat milence. O-Lan se i nadále stará o dům a dcerku, protože z obou synů už vyrostli mladí muži připraveni kdykoliv přebrat podnik po svém otci.  Rolník Wang překvapí milenku a svého staršího syna. Ponížen zradou svého syna, vyžene ho z domu a sděluje mu, aby se nevracel. Zavrhne i tanečnici Lotus. V tom samém čase se blíží hejno kobylek, které ničí veškerou úrodu. Wang přichází s nápadem, jak uchránit svůj majetek a obživu. Potřebuje k tomu co nejvíce rukou a tak se jeho nejstarší syn prosíc otce o odpuštění připojí k pomoci. Miliony kobylek zažene oheň, voda a vítr, a tak je úroda rolníka Wanga uchráněna. Nakonec si uvědomuje skutečnou lásku ke své první ženě a prodává Velký dům.  V den svatby svého nejstaršího syna přichází rolník k smrtelné posteli O-Lan, která pozoruje slavnost z povzdálí. Wang vrací své ženě dvě perly, které ji kdysi věnoval a kterými deklaroval lásku k ní. O-Lan uchopí do křehké ruky drahé kameny a držíc se svého muže umírá.

Produkce.

Film byl natočen v produkci studia M-G-M a jako producent je uvedený tehdejší šéf studia, Irving Thalberg. Pro něj to byl první film, v titulcích kterého bylo zmíněno jeho jméno, a zároveň poslední film před smrtí. Také proto mu tvůrci v titulcích snímek věnovali.  Film se natáčel částečně v čínském Pekingu (exteriéry) a v USA. Jelikož v čase natáčení byl rozpoután čínsko-japonský konflikt, čínská vláda měla podmínku, aby ve filmu neúčinkoval žádný japonský herec. Autorka předlohy Pearl S. Buck měla zase podmínku, aby všichni herci byli původem z Číny, resp. měli čínsko-americké předky. To se vzhledem k nedostatku herců nedalo splnit.  Scény natáčené v Číně byly vedeny režisérem George W.Hillem. Jelikož byly scény náletu sarančat technicky náročné, nebylo studio schopné jejich vytvoření zaplatit. Když však tvůrci dostali zprávu, že o několik provincií dále je skutečný nálet kobylek, neváhali odjet na místo neštěstí a sarančata natočit.

Zajímavosti.

Herečka Luise Rainer byla první, která získala druhého Oscara a zároveň první, která ho získala dva roky za sebou. Původně chtěla její postavu O-Lan hrát přítelkyně spisovatelky Buckové, herečka Anna May Wong. Producent Thalberg však už do hlavní mužské role obsadil Paula Muniho a vzhledem k tzv. Haysovu kodexu nemohl do role jeho manželky obsadit herečku jiné, než bílé rasy.

Dobrá země (angl. "The Good Earth") je drama režiséra Sidneyho Franklina z roku 1937 s Paulem Munim a Luise Rainerovou v hlavní roli. Snímek byl natočen na motivy stejnojmenného románu spisovatelky Pearl S. Buckové z roku 1931 a také na základě stejnojmenné divadelní hry Owena a Donalda Davisových z roku 1933. Film získal z pěti nominací dva Oscary za nejlepší ženský herecký výkon v hlavní roli pro Luise Rainerovou a za nejlepší kameru.

大地(英语:The Good Earth)是一部1937年的美国浪漫剧情片,讲述了中国农民为生存而斗争的故事。本片由塔尔博特·詹宁斯、苔丝·施莱辛格、 克劳丁·韦斯特改编自唐纳·戴维斯与欧文·戴维斯所写的舞台剧剧本,剧本原著为赛珍珠《大地》。本片由薛尼·富兰克林执导,在洛杉矶的Carthay Circle Theatre首演。


Historie.

Není přesně známo, kdy byl klášter založen. V dokumentech napsaných do 16. století nejsou o klášteru zmínky. V pozdějších dokumentech se data založení pohybují v rozmezí od 10. do 15. století. Podle jedné tradice byl klášter založen v 10. století řeckým mnichem Sergiem a jeho karelským společníkem Hermanem. Heikki Kirkinen se přiklání k domněnce, že klášter byl založen ve 12. století. Současní historici považují i tento údaj za příliš časný. Podle odborného konsenzu byl klášter založen až na konci 14. století. John H. Lind a Michael C. Paul kladou dobu založení kláštera mezi roky 1389 a 1393. Podložili to mnoha různými zdroji včetně „Příběhu Valaamského kláštera“, rukopisu ze 16. století, podle kterého byl klášter založen za dob úřadujícího arcibiskupa Ioanna II. Novgorodského.  Pravdou však zůstává, že Valaamský klášter byl severní základnou pravoslaví proti pohanům a později západní základnou proti katolíkům z Tavastie, Savonie a Švédské Karélie.  V dobách švédského tažení v 16. století byla ruská hranice posunuta východním směrem. Následkem toho byl klášter v roce 1578 napaden luteránskými Švédy a mnoho mnichů a noviců bylo zabito. Po dalším švédském útoku byl klášter mezi lety 1611 a 1715 opuštěný, budovy byly do základů spáleny a karelská hranice mezi Ruskem a Švédskem byla posunuta až k Ladožskému jezeru. V 18. století byl klášter velkoryse opraven a v roce 1812 přešel pod Finské velkoknížectví.  V roce 1917 byla vyhlášena finská nezávislost a finská pravoslavná církev se osamostatnila od konstantinopolského patriarchátu. Valaamský klášter se stal nejdůležitějším klášterem finské pravoslavné církve. Liturgický jazyk byl změněn ze slovanského na finský a liturgický kalendář z juliánského na gregoriánský. Tyto změny vedly k dlouhotrvajícím sporům uvnitř valaamské komunity.  O území okolo kláštera bojoval Sovětský svaz s Finskem během druhé světové války. Během zimní války v roce 1940 byl klášter evakuován a 150 mnichů bylo přesídleno do města Heinävesi. Jelikož evakuován byl i koněvský a pečenžský klášter, zůstal valaamský klášter jediným finským pravoslavným klášterem.  Při pokračovací válce v letech 1941 až 1944 došlo k pokusu o opravu klášterních budov na Valaamu, ale po obsazení Sovětským svazem r. 1944 sloužil klášter jako vojenská základna.

Navrácení církvi.

V roce 1989 byl klášter navrácen pravoslavné církvi, pod patronát patriarchy Alexeje II., který klášter v dětství navštěvoval (klášter je stavropigiální, podléhá přímo patriarchovi). Klášter, jehož budovy byly pečlivě opraveny, získal nad ostrovem značnou zákonnou moc, aby si udržel status duchovní instituce nezávislé na světské moci. Po neúspěšných soudních sporech s klášterem se mnoho obyvatel rozhodlo ostrov opustit.

Valaamský klášter, či Valaamský monastýr () je pravoslavný klášter nacházející se v Karélii na ostrově Valaam v Rusku, největším ostrově Ladožského jezera, největšího jezera v Evropě.

瓦拉姆修道院(,)是一座位于俄罗斯卡累利阿地区拉多加湖中的修道院。12世纪由拜占庭僧侣圣塞尔吉乌斯及芬兰僧侣圣赫尔曼建立。由于在历史上坐落于瑞典与俄罗斯的边境上,该修道院曾因战争屡毁屡建。在俄罗斯彻底确定了再卡累利阿的统治后,修道院才安定下来。修道院曾是芬兰大公国的一部分,目前的瓦拉姆修道院是在被废弃五十年后,于1989年重新复兴的。它已成为俄罗斯一重要的宗教圣地和旅游景点。


Charakteristika.

Primární účel cestovního pojištění je úhrada léčebných výloh v případě náhlého onemocnění nebo úrazu v zahraničí. K pojištění ale pojišťovny také nabízejí:  Nedílnou součástí cestovního pojištění je asistenční služba, která klientovi poradí, na jaké lékařské zařízení se v případě úrazu obrátit, a pomůže mu s komunikací v cizím jazyce. Číslo na ni klient najde na kartičce, kterou dostane k cestovnímu pojištění. Tato základní služba je vždy zdarma. Existuje i možnost připlacení za nadstandardní služby, které pomohou při vzniku tíživé situace v zahraničí.

Smlouva o cestovním pojištění.

Ve smlouvě mezi pojistitelem (pojišťovnou) a pojištěným (klientem) si oba určí tzv. limit pojistného plnění. Přesáhnou-li náklady na léčbu tento limit, pojištěný zbytek nákladů spojených s léčbou hradí sám. Čím vyšší je dohodnutý limit plnění, tím dražší je pojistné. Obsahem smlouvy jsou také rozsah služeb a výluky z pojistných událostí.  Smlouvu může zájemce uzavřít na pobočce pojišťovny nebo online přes internet. K online sjednání mohou sloužit také zprostředkovatelé, kterými jsou zpravidla agregátoři nabídek vybraných pojistitelů. K uzavření smlouvy o cestovním pojištění jsou zpravidla potřeba osobní údaje pojištěných osob (zejména rodné číslo), dále pak datum odjezdu a příjezdu, cílová destinace či itinerář cesty.  Většinou je pro uzavření cestovního pojištění nutné, aby se pojištěná osoba nacházela na území ČR. Některé cestovní pojišťovny umožňují pojištění i ze zahraničí, v některých případech však běží několikadenní lhůta, než začne pojištění platit.

Nejdůležitější parametry cestovního pojištění.

Důležitým parametrem při výběru cestovního pojištění by neměla být cena pojištění. Ta je ostatně závislá zejména na sjednaném pojistném plnění, jeho limitech, zvolených připojištěních a délce pobytu. To podstatné jsou právě limity pojistné plnění a rozsah připojištění.  I tak je možné ušetřit, a nepřipravit se důležité vlastnosti pojištění. Zdarma nabízejí cestovní pojištění nejčastěji banky k vybraným finančním produktům, např. k finančním kartám (kreditní, debetní). Ani u tohoto produktu by však klient neměl opominout zkontrolovat pojistné limity a rozsah pojištění, popřípadě i možnosti připojištění.  Cestovní pojištění zdarma také nabízí některé společnosti k povinnému ručení či cestovní kanceláře ke svým zájezdům.  Cenově výhodnější nabídku může klient získat také při sjednání pojištění online přes internet. Běžná sleva na online sjednané cestovní pojištění je 5 – 50 %. Cenovou výhodnost může skýtat i sjednání pojištění přes specializované internetové portály, které nabízí velké srovnávače cestovního pojištění. Tam si klient rychle najde přesně to, co potřebuje, a zároveň za cenu výhodnější než u samotné pojišťovny. Tyto portály mají totiž s pojišťovnami sjednané často mnohem výhodnější podmínky, než na které dosáhne obyčejný klient.  Šetřit se ale rozhodně nevyplácí, když klient plánuje na dovolené náročnější a rizikovější turistiku, popřípadě se chce věnovat rizikovým sportům.  Odborníci se shodují, že při nastavení pojistných limitů je vhodné u léčebných výloh nastavit limit kolem 4 000 000 Kč až 5 000 000 Kč, u odpovědnosti zhruba 2 000 000 Kč. Nutno ale podotknout, že limity pojištění výrazně ovlivňuje účel cesty.

Výluky.

Při sjednání cestovního pojištění je dobré brát zřetel na možné výluky. Ty jsou uvedené ve smlouvě, a pokud nastanou, pojišťovna není povinna hradit vzniklé náklady na léčbu. K těmto výlukám patří zpravidla zranění po požití alkoholu, drog nebo jiných omamných látek.  K výlukám ale velmi často náleží také náklady spojené s chronickými nemocemi, které pacient prodělal rok před uzavřením pojistky. Patří sem také náklady související s rizikovým těhotenstvím, porodem nebo s komplikacemi po určitém týdnu. Cestovní pojištění taktéž obvykle neřeší poškození majetku nebo ublížení na zdraví, což je zejména v zimě na lyžích na pořádku dne. To hradí pojištění odpovědnosti pro případ poškození majetku nebo ublížení na zdraví.  Cestovní pojištění pak také neplatí v rizikových zemích, tj. například v takových, kde hrozí epidemie nebo teroristické útoky. Seznam těchto zemí se vyskytuje na oficiální stránce ministerstva zahraničních věcí.

Evropský průkaz zdravotního pojištění.

V rámci Evropské unie pokrývá část služeb cestovního pojištění Evropský průkaz zdravotního pojištění, známý též jako EHIC (European Health Insurance Card). Konkrétně jde o zdravotní služby, které však podléhají podmínkám dané země, a pojištěnci proto mohou např. doplácet spoluúčast na ošetření nebo si sami hradit doplatek za léky. Jestliže nastane důvod pro ošetření, je nutné prokázat se evropským průkazem zdravotního pojištění, aby bylo možné získat stejné podmínky péče jaká platí pro místní obyvatele. Běžné zdravotní pojištění však neposkytuje stejnou možnost ochrany, jako sjednané cestovní pojištění. V případě cestovního pojištění jsou tyto služby většinou hrazeny pojišťovnou.

Cestovní pojištění je neživotní pojištění, uzavírané mezi pojištěným (klientem) a jím vybranou pojišťovnou před cestou (ve většině případů) do zahraničí. Účelem tohoto pojištění je úhrada léčebných výloh v případě náhlého onemocnění nebo úrazu.

旅游保险(英语:Travel insurance),又称为旅行保险,系为旅游不便险、旅游平安险、旅游医疗险之统称。是用于支付医疗费用、旅行取消、行李遗失、飞行事故、和其他国际或国内旅行损失的保险。


Historie.

Roku 1240 se sjednotily první státy (vznikající již od 10. století) na území dnešní Litvy do Litevského velkoknížectví. V letech 1386–1569 měla Litva personální unii s Polskem (tzv. Krewská unie). Již v prvních zmínkách o litevských praporech, pocházejících z bitvy u Grunwaldu (1410), kde litevsko-polsko-ruská vojska porazila Řád německých rytířů, je zmiňováno vyobrazení (na červených praporech) legendárního rytíře Vytise s taseným mečem, sedícím na koni.  Po uzavření lublinské unie (1569) se Litevské velkovévodství stalo až do roku 1795 de facto provincií Polska. Užívaly se však symboly s rytířem Vytisem sedícím na bílém koni s hnědým udidlem. Ve vztyčené pravé paži držel meč, v levé modrý, zlatě lemovaný štít se zlatým patriarším křížem. Roku 1795 byla Litva připojena k Rusku jako Litevská gubernie.  Za I. světové války byla země v letech 1915–1918 okupována Německem. Po bolševické revoluci v Rusku roku 1917 byla 18. února 1918 vyhlášena nezávislá Litevská republika. 19. dubna byl kromě vlajky schválen Litevskou Radou i státní znak. Ten vycházel ze znaku Litevského velkoknížectví: byl opět tvořen červeným štítem s rytířem Vytisem na koni. Barva štítu v jeho ruce však byla změněna na červenou. Již v prosinci 1918 obsadila Litvu sovětská vojska a 27. února 1919 byla vyhlášena Litevsko-běloruská sovětská socialistická republika. V dubnu 1919 obsadila polská armáda Vilnius a Střední Litva se stala součástí Polska. V srpnu 1919 byla obnovena nezávislost Litvy a navrátily se symboly z roku 1918.  Po podepsání sovětsko-litevské smlouvy o vzájemné pomoci (v říjnu 1939) byly v zemi rozmístěny posádky Rudé armády. Ta začala 14. května 1940 obsazovat celou Litvu. 21. července byla Lidovým sněmem vyhlášena "Litevská socialistická republika" a 3. srpna byla začleněna do Sovětského svazu pod názvem Litevská sovětská socialistická republika. Od 25. srpna 1940 byl užíván nový státní znak, tvořený zkříženými zlatými srpem a kladivem v paprscích zlatého slunce. Výjev byl obklopen věncem ze zelených dubových ratolestí a zlatých obilných klasů, převázaný v dolní části červenou stuhou s bílými hesly Proletáři všech zemí, spojte se! v litevštině (heraldicky vpravo - VISŲ ŠALIŲ PROLETARAI, VIENYKITĖS!) a ruštině (vlevo - ПРОЛЕТАРИИ ВСЕХ СТРАН, СОЕДИНЯЙТЕСЬ!). V dolní části stuhy byla písmena LTSR (zkratka názvu republiky v litevštině - Lietuvos Tarybų Socialistinė Respublika). V horní části znaku byla červená, zlatě lemovaná, pěticípá hvězda plnějšího tvaru. Tento znak se užíval, kromě nacistické okupace v letech 1941–1944, až do rozpadu Sovětského svazu v roce 1990.  V 80. letech 20. století se při uvolňování režimu začaly na různých akcích nejprve znovu objevovat žluto-zeleno-červené vlajky z roku 1918. Tlak veřejnosti přiměl prezidium Nejvyššího sovětu Litevské SSR vydat 7. října 1988 vydat usnesení o státní, národní a oblastní symbolice. Dosud zakázané žluto-zeleno-červené vlajky mohly být užívány během mládežnických, sportovních a společenských akcí a při lidových slavnostech. Při ostatních událostech ale stále platila pravidla o užívání vlajky Litevské SSR. Znak však zůstal zachován. 11. března 1990 byla vyhlášena nezávislost Litvy na SSSR a usnesením Nejvyšší rady Litevské republiky byla obnovena platnost historické státní vlajky. 20. března 1990 bylo rozhodnuto usnesením Nejvyšší rady Litevské republiky o státním znaku. Tím se stal pouze nepatrně barevně upravený znak z roku 1925. Již 4. září 1991 byl stejným orgánem přijat nový znak, vycházející ze znaku Litevského velkovévodství. Znak tak patří mezi nejstarší znaky v Evropě.

Znaky litevských krajů.

Litva je od roku 1994 členěna na 10 krajů ().

Další použití znaku.

Druhá litevská státní (historická) vlajka s červeným listem a rytířem Vytisem je stále vyvěšena na třech místech (Královský palác ve Vilniusu, hrad Trakai a Muzeum války Vytautase Velikého v Kaunasu) a na vybraných místech v určité dny.  Téměř shodné vyobrazení Litevského znaku je tzv. Pahoňa, v současnosti neoficiální znak Běloruska, užívány pouze protilukašenkovskou opozicí, který však byl v letech 1991–1995 oficiálním běloruským znakem.  Do 1. ledna 2015, než bylo přijato Euro, byl na mincích litevské měny litase zobrazován litevský znak.

Státní znak Litvy je tvořen červeným štítem s rytířem Vytisem na (heraldicky) vpravo cválajícím koni, držícím ve vztyčené pravé ruce meč. Na levém rameni má modrý štít se zlatým, dvojitým křížem. Rytíř, kůň a meč s pochvou jsou stříbrné, sedlo, pokrývka, udidlo a postroj jsou modré, jílec, ostruhy, podkovy a kování postroje a pochvy jsou zlaté.

立陶宛国徽为盾徽,红色盾面上一位身着银装的骑士跨在一匹白色的骏马上,右手挥一把银剑,左手持蓝地镶金黄色牧首十字的盾牌。前苏联时期曾经使用加盟共和国国徽。另有大国徽,盾外有独角兽和狮鹫守护,上有大公冠。下有三叉戟,并书以格言「让统一盛放」。


Platformy.

Kromě systému Ubuntu byla služba k dispozici pro dalších platformy. Jednou z nich byla Microsoft Windows od verze Windows XP. K dalším podporovaným platformám patřil systém Mac OS X, Android a iPhone.

Služby.

Základní nabízenou službou byla možnost ukládání souborů do internetového úložiště a možnost následné automatické synchronizace těchto souborů mezi více různými zařízeními, podobně jako u úložiště Dropbox. Služba byla dostupná pro počítače se systémem Ubuntu a Windows a také pro telefony se systémem Android. Uživatelé měli zpočátku k dispozici zdarma 2 GB úložného prostoru. 28. července 2011 byla kapacita zdarma dostupného úložiště pro nové i stávající uživatele navýšena na 5 GB. Další prostor mohl být zakoupen ve formě 20gigabytových balíčků nazývaných „20-pack“. Jeden balíček stál před ukončením provozu 2,99 USD měsíčně a každý uživatel si jich mohl zakoupit libovolné množství.  S mobilními telefony iPhone a telefony se systémem Android souvisela placená služba streamování hudby do telefonu připojeného k internetu. Služba byla k dispozici za cenu 3,99 USD za měsíc. Prvních třicet dní používání služby bylo zdarma.  K "Ubuntu One" patřil také obchod s hudbou nazývaný "Ubuntu One Music Store". Tato služba byla poskytována prostřednictvím obchodu 7digital. V obchodě byla prodávána hudba ve formátu MP3 neobsahující žádnou formu ochrany DRM. Obchod byl v systému realizován jako plugin do hudebního přehrávače. Plugin byl k dispozici pro přehrávač Rhythmbox, původní výchozí přehrávač v Ubuntu, a Banshee používané jako výchozí v novějších verzích Ubuntu. Hudbu bylo možné zaplatit přes internet kartou nebo přes platební systém PayPal. Po zaplacení se vybrané skladby zkopírovaly do datového úložiště "Ubuntu One" daného uživatele, odkud se stáhnou do zařízení, z něhož byl nákup proveden.  K dalším službám patří synchronizace poznámek aplikace Tomboy, kontaktů aplikace Evolution a záložek prohlížeče Firefox.

Ubuntu One byla cloudová služba, která poskytovala možnost ukládání a synchronizace souborů a také několik dalších služeb. Služba byla provozována firmou Canonical primárně pro operační systém Ubuntu, byla však k dispozici i pro několik dalších platforem. Poskytování služby bylo definitivně ukončeno k 31.7.2014. Dále je Ubuntu One používáno pouze k jednotnému přihlašování k webovým službám společnosti Canonical.

Ubuntu One是由Canonical公司经营的档案储存与同步的服务。这项服务可让使用者同步档案。Ubuntu One 服务已经在2014年6月1号正式退休。


Historie.

Dnešní prostory klenotnice vznikly výstavbou západního křídla zámku v polovině 16. století. Prostor pro vznikající sbírku byl vyhrazen v přízemí pod kamennou klenbou, kde měly být cenné předměty a dokumenty bezpečně uloženy a ochráněny před případným požárem. Cílem tehdy ještě nebylo zpřístupnění sbírek pro veřejnost.  Teprve saský kurfiřt a polský král August Silný se rozhodl potenciál sbírek využít a nechal proto stavebně upravit 9 místností, kde byla zřízena veřejně přístupná klenotnice (dnešní Historická zelená klenba). Barokní přestavbou byl tehdy pověřen architekt Matthäus Daniel Pöppelmann, jenž projektoval i nedaleký Zwinger.  Až do 20. století zůstala klenotnice v nezměněné podobě. Osudnou se stala noc 13. února 1945, kdy se uskutečnil velký nálet na město, při kterém byly 3 z 9 výstavních prostor zničeny. Sbírky zasaženy nebyly, jelikož byly již několik let předtím uschovány v pevnosti Königstein v Saském Švýcarsku. Na konci 2. světové války byly sbírky převezeny do Sovětského svazu, odkud byly roku 1958 odvezeny zpět do východního Německa.  Od roku 1959 do počátku roku 2004 byly exponáty klenotnice přechodně k vidění v drážďanském Albertinu. Dne 7. září 2004 byla v západním křídle zámku otevřena Nová zelená klenba s 10 místnostmi.  Historická zelená klenba byla 1. září 2006 kompletně zrekonstruována a znovu otevřena. Rekonstrukce byla provedena na základě dochovaného inventáře z roku 1733 a snahou bylo co nejvíce zachovat původní podobu z doby Augusta Silného. Více než 3000 objektů se tak mohlo vrátit na své původní místo. Rekonstrukce historických prostor stála spolkovou zemi Sasko 13 milionů eur. Celkově investovalo Sasko do Zelené klenby 45 milionů eur.  V roce 2009 byl v Historické zelené klenbě kancléřkou Angelou Merkelovou přijat americký prezident Barack Obama.

Krádež šperků 25. listopadu 2019.

V pondělí 25. listopadu 2019 brzy ráno došlo ke vloupání do historické části Grünes Gewölbe. Během několika minut pachatelé ukradli jedenáct úplných a asi tucet kusů drahých diamantových šperků a diamanty z vitríny v klenotnici. Pachatelé uprchli v autě, které později zapálili v podzemním parkovišti v Drážďanech-Mickten. Vyšetřování je založeno na čtyřech pachatelích, kteří byli do vloupání zapojeni. Policie a státní zástupce v Drážďanech nabídli odměnu vedoucí k dopadení pachatele celkem 500 000 eur.

Podrobnosti akce.

Krátce před pátou hodinou ráno byla v katakombách pod Augustovým mostem záměrně zapálena elektrická skříň, což způsobilo, že selhalo pouliční osvětlení na náměstí Theaterplatz. Pak zloději úhlovou bruskou oddělili osm vzpěr litinové okenní mříže v "Historickém Grünes Gewölbe". Dva pachatelé vnikli žebříkem rohovým oknem do "Sálu s klenoty". Odtud kráčeli ve tmě s ručními světlomety přes "Wappenzimmer" do "Klenotnické místnosti". Tam sekerou rozbili vitríny, jak se později ukázalo na videu sledovacích kamer. Z toho ukradli části tří sad z 18. století. "Růžovou diamantovou" "sadu," "soupravu briliantů" a "šperky královen". Pak prostor postříkali suchým hasicím práškem. Faktickou výši škody je obtížné vyčíslit, ale historické škody jsou kvůli jedinečnosti předmětů obrovské.  Dva bezpečnostní strážci sledovali zločin na obrazovkách, ale z bezpečnostních důvodů jim nebylo povoleno zasahovat osobně, pouze informovali policii. První policejní vůz byl povolán do budovy ve 4:59 hodin ráno a dorazil o pět minut později, ale do té doby podezřelí uprchli. Policie připravila zátarasy na výjezdech z Drážďan ve snaze zabránit podezřelým k útěku. Podle policie však blízkost muzea k dálnici pravděpodobně pomohla uprchlíkům uniknout. Hledání nebylo omezeno jen na městskou část Drážďany, zapojena byla také policie v Görlitz, v Saské Kamenici a v sousedních státech. Ještě stejný den ráno bylo v podzemním parkovišti na Kötzschenbroder Straße v Drážďanech-Mickten objeveno shořelé Audi A6 Avant, které bylo odhlášeno v roce 2017.  V důsledku událostí vytvořilo policejní ředitelství Drážďany zvláštní komisi nazvanou „Epaulette“. Za stopy, které povedou k vyšetření trestného činu nebo zatčení pachatelů nebo k jejich odhalení, policie po dohodě se státním zástupcem Drážďan stanovila odměnu ve výši 500 000 euro. Existuje obava, že zloději ukradená díla modifikují, aby je prodali na černém trhu. Úředníci muzea zloděje požádali, aby zlaté části netavili, ani jinak artefakty nepoškozovali. Generální ředitel drážďanských státních uměleckých sbírek řekl novinářům, že odcizené šperky nelze na trhu s uměním legálně prodat, protože jsou sběratelům příliš dobře známé.

Ukradené šperky.

Ukradeno bylo jedenáct předmětů, části dvou dalších a několik knoflíků zdobených diamanty.  "Ze šperků královen":  "Z růžové diamantové sady:"  Z "briliantové sady":

Dnešní sbírka.

Sbírka saských kurfiřtů a králů zahrnuje přes 4 000 uměleckých předmětů. Z důvodů omezené kapacity nebylo ale možné všechny předměty vystavit. Bylo proto přistoupeno k selekci a v Rezidenčním zámku lze vidět ty nejcennější exponáty.  V Nové zelené klenbě je k vidění na 1 100 různých objektů, v Historické zelené klenbě přibližně 3 000. Nová zelená klenba zaujme především svými exponáty, zatímco Historická zelená klenba okouzlí návštěvníka i barokní výzdobou svých prostor.  Nová zelená klenba je přístupná kdykoliv. Do Historické zelené klenby se lze dostat jen s lístkem z předprodeje. Každé ráno je ještě dodatečně k dispozici omezené množství volných vstupenek. Počet návštěvníků je tak kvůli ochraně exponátů před vlhkostí a nečistotami regulován.

Historická zelená klenba.

Historická zelená klenba (Historisches Grünes Gewölbe) se nalézá v přízemí Rezidenčního zámku a skládá se z devíti výstavních místností a předklenby, takzvané Vorgewölbe. Nalézají se zde vzácná díla šperkařského a zlatnického umění, která nashromáždil August Silný a jeho syn.

Nová zelená klenba.

Nová zelená klenba (Neues Grünes Gewölbe) se nalézá v prvním patře Rezidenčního zámku a ve srovnání s Historickou zelenou klenbou je muzejní klenotnicí. Nalézá se ve 12 jednoduše zařízených sálech bez dekorací. Ve dvou stech vitrínách je zde k vidění na 1100 exponátů. Vedle děl dvorního sochaře Baltazara Permosera jsou zde vystavena i díla dvorního zlatníka Johanna Melchiora Dinglingera.

Grünes Gewölbe (česky doslova "Zelená klenba", ve smyslu „zelené zaklenuté prostory“; německé slovo znamená jak „klenba“, tak i „klenuté sklepení či místnost“) je historická muzejní sbírka, která byla původně klenotnicí saských kurfiřtů a králů z rodu Wettinů. Jsou zde shromážděny předměty z období renesance až po klasicismus. Jméno Zelená klenba bylo odvozeno od původního malachitového nátěru stěn a stropů v historických prostorách klenotnice. Již od roku 1724 jsou sbírky přístupné veřejnosti.

绿穹珍宝馆()是德国德累斯顿的一座博物馆,是欧洲最大的珍宝馆。它是德累斯顿王宫的一部分,由奥古斯特二世兴建于1723年。其特色在于巴洛克到古典主义时期的丰富展品。2006年9月1日,绿穹珍宝馆在经过重建后重新开放,包含9个展厅,各自有自己的展览主题。


Struktura FSW svaru.

První pokus o klasifikaci mikrostruktury FSW svarů provedl P. L. Threadgill v Bulletinu TWI v březnu 1997. Tato práce byla založena výhradně na informacích platných pro hliníkové slitiny. Protože jejich chování se v mnoha aspektech odlišuje od jiných kovových materiálů, nedalo se toto schéma všeobecně použít. Po konzultacích s akademiky a odborníky z průmyslu bylo revidováno. Nové schéma rozděluje zónu svaru do následujících oblastí:  Oblast dostatečně vzdálená od osy svaru v níž nebyl materiál svařovaných dílů ovlivněn mechanicky ani tepelně.  Tento region leží zřetelně blíže ke středu svaru než základní materiál. Základním znakem této oblasti je, že není ovlivněna plastickou deformací, ale pouze zvýšenou teplotou. Tepelný proces v těchto místech modifikuje mikrostrukturu a tím i mechanické vlastnosti svaru.  Oblast svaru v níž je materiál ovlivněn působícím teplem a plastickými deformacemi. Svařovací nástroj v této oblasti materiál plasticky deformuje, avšak vlivem nízké rychlosti deformace nedochází k rekrystalizaci.  Uprostřed svaru se vyskytuje zcela zrekrystalizovaná oblast, označovaná nejčastěji jako nugget. Ten se často skládá z jakýchsi vrstev, které se na výbrusu jeví jako řada soustředných oválů (tzv. onion rings, tj. cibulový kroužků). U některých slitin však tento rys nemusí být zřetelný. Tvar nuggetu závisí na použitém materiálu a svařovacích parametrech. Jeho průměr je obvykle o trochu větší než průměr sondy a naopak výrazně menší než průměr unášecího ramene nástroje. Mikrostruktura DXZ oblasti je velice jemná. Velikost zrna závisí na materiálu a svařovacím procesu, ale typicky je menší než 1 μm.

Přednosti a nedostatky metody FSW.

Většina výhod procesu třecího svařování vyplývá z faktu, že nedochází k žádnému makroskopickému tavení spojovaných částí. Proto je možné svařovat i materiály, které jsou klasickými tavnými metodami obtížně svařitelné (např. hliníkové slitiny tříd 2000 a 7000). Do výčtu výhod FSW technologie lze uvést:  Tak jako každá technologie i třecí svařování s promíšením má svá omezení vyplývající z jejího principu. Mezi ně patří:

Svařitelnost materiálů a jejich tloušťky.

Metoda může být použita pro svařování velkého množství materiálů a jejich kombinací. Základní podmínkou je existence optimalizovaného nástroje vyrobeného z materiálu schopného práce při teplotách kování spojovaných částí. V současné době jsou největší zkušenosti především se svařováním hliníku a jeho slitin.  Dále jsou uvedeny hliníkové slitiny, jejichž svařitelnost je touto metodou zaručena.  Výzkumné práce v zahraničí probíhaly především na tvářených materiálech. Přesto i zkoušky svařování součástí typu odlitek-odlitek, odlitek-tlačený profil ze stejných materiálů i jejich kombinací byly úspěšné, a lze je doporučit. Pokračující úspěšný vývoj v oblasti konstrukce a materiálů FSW nástrojů již nyní umožňuje také úspěšně svařovat:  V současné době je možné z jedné strany na tupo svařovat materiály o tloušťkách 0,8 – 50 mm (laboratorně 0,3 až 75 mm). V případě větších tlouštěk je nutné provést svařování z obou stran spojovaných součástí (lze pak svařit materiál až o tloušťce 150 mm).

Typy a uspořádání spojů.

Metodou je možné vytvářet nejen klasické tupé a přeplátované spoje, ale rovněž T-svary, lemové a koutové svary. Pro každý z těchto typů je používán specifický optimalizovaný nástroj. Podélné tupé a obvodové přeplátované svary hliníkových slitin byly s úspěchem použity například při výrobě palivových nádrží raket Delta II, III a IV. FSW proces umožňuje vytvářet obvodové, kruhové, nelineární a třírozměrné svary. Vzhledem k tomu, že nedochází k makroskopickému tavení, nemá gravitace výraznější vliv na samotný proces, a tudíž lze svařovat ve všech polohách.  Nejlépe zvládnutým uspořádáním FSW svaru je v současné době klasický tupý svar. Během počátečního ponoření nástroje dochází k velkým silám a zvláště u tupého svaru musí být zajištěno dostatečně pevné a tuhé upnutí spojovaných dílců. V opačném případě hrozí jejich oddělení a vznik mezery mezi hranami v inkriminované oblasti budoucího spoje.  Již na počátku vývoje technologie FSW bylo zjištěno, že geometrie pracovní části nástroje může mít zásadní vliv na výsledné mechanické vlastnosti spoje. V případě přeplátovaných spojů má velký význam šířka svaru a jeho tvar. Tyto dvě charakteristiky jsou zvláště pak důležité z pohledu únavové odolnosti svarového spoje. První zkoušky třecího svařování přeplátovaných spojů probíhaly za pomoci neoptimalizovaných nástrojů určených pro tupé svary. Při svařování docházelo k některým nežádoucím jevům jako například zeslabování horní spojované součásti. Další potíže činily oxidické vrstvy na rozhraní součástí. Proto se v současné době používají speciální nástroje pro přeplátované spoje.

Aplikace technologie.

Lodní a námořní průmysl.

Oblast stavby lodí byla jedním z prvních průmyslových odvětví, kde se metoda třecího svařování promíšením začala komerčně využívat, především v následujících aplikacích:

Železniční doprava.

Produkce rozměrných panelů z hliníkových profilů vyrobených extruzí je přímo předurčena pro využití FSW technologie. Absence příčných svarů a velká tuhost těchto panelů přispívá k výraznému zvýšení bezpečnosti pasažérů v případě nehody. V Japonsku došlo v 90. letech k nevídanému rozmachu této metody spojování právě v oblasti výroby železničních souprav. Společnost Hitachi velice rychle pochopila strategický význam této technologie. U jejího projektu nové generace vysokorychlostních souprav A-train je již většina podélných spojů svařena třením. Do dnešní doby bylo firmou Hitachi za pomoci FSW vyrobeno již více jak 200 vozů různých typů příměstských a vysokorychlostních souprav.  Evropští výrobci železničních souprav jsou ve srovnání s japonskou konkurencí v této oblasti poměrně pozadu. Konkrétní aplikace FSW se začínají teprve objevovat, ale podle vyjádření expertů se tato situace v blízké budoucnosti změní a lze očekávat obdobný vývoj jako v Japonsku. S prvními aplikacemi již přišly společnosti Alstom LHB’s a Bombardier Transportation. První vyztužené panely byly použity u souprav typu Pendolinos (225 km/h).

Letecký a kosmický průmysl.

FSW proces je velice nadějnou spojovací technologií rovněž pro oblast leteckých a „space“ konstrukcí. Na základě studie pracovníků Airbus Deutschland byla metoda třecího svařování označena jako vhodná pro svařování potahových panelů trupů civilních letadel. Naměřená data prokázala, že mechanické i technologické vlastnosti svarových spojů se blíží vlastnostem základního materiálu. FSW je často porovnáváno s klasickým nýtováním. Ve srovnání s ním dochází k razantnímu snížení výrobního času při zvýšení užitných vlastností konstrukce. Ta je aerodynamicky čistější a svým chováním připomíná spíše integrální konstrukci vyrobenou z jednoho kusu materiálu.  Jednou z prvních aplikací FSW v aerokosmickém průmyslu byla výroba palivových nádrží raket Delta II, III a IV. Na základě dobrých zkušeností bylo později rozhodnuto o zahájení výroby palivových nádrží také pro Space Shuttle (NASA) a nosiče Falcon 1 a Falcon 9 (SpaceX). Pro výrobu těchto nádrží jsou využívány svařovací stroje umístěné v Marshall Space Flight Center v Hunstville.  Společnost Boeing v posledních letech vyvinula značné úsilí ve zdokonalování FSW metody pro její využití při stavbě draků letadel. První aplikací byla výroba podvozkových krytů pro stíhací letouny. V současné době probíhají jejich zkoušky v běžném provozu. V nejbližší době se počítá také ze zavedením třecího svařování při spojování podlahových nosníků nákladové rampy u letounu C-17 Globemaster III.

Pozemní doprava.

V současné době jsou intenzivně ověřovány možnosti technologie FSW pro použití v oblasti automobilového průmyslu. Příkladem toho může být společný projekt Edisonova institutu pro svařování a TWI zaměřený na konstrukční uspořádání lehkých automobilových karosérií s ohledem na použití FSW. Pro použití třecího svařování přicházejí v úvahu následující aplikace:

Princip třecího svařování s promíšením resp. třecího svařování promíšením resp. třecího svařování s rotujícím nástrojem (' ve zkratce FSW) byl vynalezen a patentován v roce 1991 institutem TWI v Cambridge. Při svařování je využíván rotační nástroj s cylindrickým ramenem a profilovaným kolíkem (sondou), který se otáčí a pomalu zanořuje do místa spoje. Vzhledem k relativně velkým silám je zapotřebí pevné upnutí spojovaných dílů. Teplo vzniklé třením mezi svařovacím nástrojem a svařencem způsobuje, že materiál svařence může změknout, aniž by dosáhl teplota tavení. Změklý materiál je přenesen na vlečný okraj nástroje a mechanicky překován těsným kontaktem s ramenem nástroje a profilem sondy. Výsledkem třecího svařování s promíšením je nerozebíratelný spoj s nesymetrickými vlastnostmi. Tato skutečnost je dána rotací nástroje v jednom smyslu a má za následek rovněž nesymetrickou podobu vnitřní mikrostruktury spoje. Pro popis vlastností spoje a vnitřní mikrostruktury je proto velice důležité rozlišovat tzv. vzestupnou a sestupnou stranu spoje.

相位摩擦焊也称控制摩擦焊。普通摩擦焊在停车顶锻后,两焊件焊接相位是不能控制的。相位摩擦焊可实现有相位要求工件的摩擦焊接,扩大了摩擦焊的应用领域。目前生产中对诸如六方形断面的零件、八方钢、汽车操作杆、花键轴、拨叉、两端带法兰的轴等均要求采用相位摩擦焊。在电控和机械技术高度发展的前提下,为大吨位相位摩擦焊机的研制提供了保障。


Historie.

Okolo roku 690 založil svatý Rupert na troskách římského města "Iuvavum" biskupství, roku 696 klášter svatého Petra (Stift Sankt Peter) a roku 714 i ženský klášter benediktinek na Nonnbergu (klášter Nonnberg). V roce 798 bylo biskupství povýšeno na arcibiskupství a stalo se tak církevním centrem Rakouska a části Bavor (tzv. Altbayern).  Arcibiskupu Eberhardovi II., důležitému spojenci Štaufů, se v letech 1200 až 1246 podařilo z dosavadních menších hrabství, fojtství a soudních okrsků vybudovat pevné arcibiskupské panství. S uznáním hranic bavorským velkovévodou roku 1275 začíná poslední fáze postupného osamostatnění Salcburska a vymanění se z bavorského vlivu. Roku 1328 bylo v Salcbursku vydáno vlastní zemské zřízení, čímž se země stala samostatným státem v rámci Svaté říše římské. Jako knížectví-arcibiskupství se Salcbursko vyvíjelo jako nárazníkový stát mezi Bavorskem a habsburskými zeměmi.  V roce 1462 a na přelomu let 1525 a 1526 došlo k selským povstáním. Kníže-arcibiskup Leopold Antonín Firmian donutil v letech 1731–1732 k emigraci asi 20 000 protestantů (tzv. salcburští exulanti – "Salzbuger Exulanten").  Pro hospodářství nebyl v 16. století rozhodující jen obchod se solí, ale i dobývání zlata v Gasteinertalu. Výnosy byly svého času největší v Evropě.  Roku 1803 bylo knížecí arcibiskupství sekularizováno. Jako sekularizované kurfiřtství připadlo Salcbursko Ferdinandu III. Toskánskému a v roce 1805 společně s Berchtesgadenem Rakouskému císařství. Roku 1810 Bavorsku a po Vídeňském kongresu (1816) bez Berchtesgadenu a Rupertiwinkelu opět Rakousku. Samotné arcibiskupství bylo roku 1807 omezeno na území vlastního Salcburska a východu Severního Tyrolska. Až dlouho po zániku Rakouska-Uherska, v roce 1951, arcibiskup Rohracher přestal užívat knížecí titul.

Arcidiecéze salcburská (latinsky "Archidioecesis Salisburgensis") je katolickým metropolitním sídlem v Rakousku, které je současně obsazeno františkánem Franzem Lacknerem.

天主教萨尔茨堡总教区()是罗马天主教在奥地利设立的2个总教区之一,另一个是天主教维也纳总教区。


Historie.

Tobolsk byl založen roku 1587 17 km od hlavního města sibiřského chanátu Kašlyku. Je tak po Ťumeni druhým nejstarším ruským městem na Sibiři. Již tři roky po založení se stal Tobolsk střediskem ruské kolonizace Sibiře. To se odrazilo při správní reformě Petra Velikého, (1708) kdy se Tobolsk stal hlavním městem Sibiřské gubernie. Na tehdejších mapách bývá někdy město označováno názvem Sibiř. Ve dvacátých letech 18. století zde byli umístěni švédští vojenští zajatci, kteří do města přinesli znalosti o budování kamenných staveb (podíleli se na přestavbě Tobolského kremlu) a významně ovlivnili kulturní život města. V pozdějších dobách byl Tobolsk už jen přechodným místem pobytu vyhnanců na Sibiř. Byla zde věznice, ze které byli trestanci posíláni dále na východ (např. Dostojevskij, Solženicyn).  V r. 1743 byl Tobolsku otevřen pravoslavný seminář, od r. 1789 zde vycházely místní noviny a v r. 1810 bylo založeno gymnázium. S ruskou expanzí na východ vznikala další významná centra, která se pak stávala středisky místní správy. Tak byla v r. 1764 od sibiřské gubernie oddělena Irkutská gubernie a v r. 1782 byly od gubernie odděleny další rozsáhlé oblasti. Gubernie byla přejmenována na Tobolskou a po oddělení dalších oblastí v. r. 1804 měla přibližně rozsah dnešní Tobolské oblasti. Dalším důvodem, proč upadal význam města, byla skutečnost, že se v 19. století začaly od něj odklánět dopravní cesty, což byl faktor prosperity většiny sibiřských měst.  Během občanské války v Rusku, byl Tobolsk místem vyhnanství cara Mikuláše II. a jeho rodiny (srpen 1917 až duben 1918). Od léta 1918 do srpna 1919 spadal Tobolsk do území spravovaného Dočasnou sibiřskou vládou. Město bylo obsazeno bolševiky v r. 1919, ale v roce 1921 se stalo jedním ze středisek selského povstání na Sibiři, které bylo pacifikováno až následujícího roku. Za éry Sovětského svazu byl ve městě rozvinut průmysl, především naftový chemický kombinát, který zůstává (2011) zdejším nejdůležitějším podnikem.

Průmysl.

Nejdůležitějším podnikem je Naftový chemický kombinát (Тобольский нефтехимический комбинат), který produkuje širokou frakci lehkých uhlovodíků, monomery pro výrobu syntetického kaučuku a vysokooktanové příměsi do automobilových benzínů; mimo to má strojní výrobu plynárenských zařízení. Dále se zde nachází dřevozpracující závod, výroba konfekce, mlékárna, pekárna a další.

Doprava.

Tobolsk leží na Sverdlovské železniční trati, má říční přístav a letiště. Má autobusové spojení s Ťumení, Čeljabinskem, Chanty-Mansijskem a Petrozavodskem (v Kazachstánu).  Městská veřejná doprava je zabezpečována autobusy.

Školství.

V Tobolsku je více než deset středních škol (především gymnázia a průmyslové školy).  Vysoké školy jsou: Pedagogická akademie, Tobolský duchovní seminář, Tobolský průmyslový institut a pobočky vysokých škol z jiných měst (především z Ťumeně).

Sport.

Ve městě se nachází víceúčelový sportovní stadion, který je uzpůsoben pro lehkou atletiku, fotbal, a běžecké lyžování. Jeho kapacita je 3 402 diváků.

Obyvatelstvo.

Ve městě žilo 103 081 obyvatel 2010: Národnostní složení:

Tobolsk ( Тобольск) je sibiřské město v Ruské federaci. Leží na soutoku řeky Tobolu a Irtyše. Je centrem Tobolského rajónu v Ťumeňské oblasti. Ve městě žije 103 081 obyvatel.

托博尔斯克 (、鞑靼语:),是俄罗斯秋明州的一座城市,位于托博尔河注入额尔齐斯河处。2002年人口92,880人。化学元素周期表发明者德米特里·伊万诺维奇·门捷列夫的故乡。


Kariéra.

Mezi jeho nejznámější role patří postavy Cliffa Huxtablea v sitcomu "Show Billa Cosbyho" a Alexandra Scotta v dobrodružném seriálu "Já, špion".  Za jeho herecké a hudební počiny mu byla udělena řada ocenění, včetně ceny Emmy, Zlatého glóbu, Grammy Award a prezidentské medaile svobody. Rovněž tak je nositelem mnoha čestných doktorátů.

Soukromý život.

Od roku 1964 je ženatý s Camille O. Cosbyovou, se kterou má pět dětí: dcery Eriku Ranee, Erinn Chalene, Ensu Camille, Evin Harrah a syna Ennise Williama (zastřelený roku 1997).

Obvinění ze znásilnění.

V roce 2005 Andrea Constandová, manažerka z Temple University, zažalovala Billa Cosbyho a obvinila ho, že ji zdrogoval a sexuálně zneužil. Během soudního procesu se přidalo dvanáct dalších žen, které si přály zůstat v anonymitě, ale nebyly ochotny samy Cosbyho žalovat. Proces skončil smírem a finanční kompenzací neznámé výše.  Na podzim 2014 se opět americká média začala zabývat výpověďmi žen, které prohlašují, že byly znásilněny nebo pohlavně zneužity Billem Cosbym. Doba, kdy k těmto činům mělo dojít, má velké časové rozpětí (první 1969, poslední 2004), většina z nich se datuje do 80. let, v době hercovy největší popularity. Žen, které s obviněním vyšly na veřejnost, je patnáct a jejich výpovědi se zdají mít podobné schéma. Prvek, který se v nich objevuje často, je droga, jenž jim měla být Cosbym dána do pití a která způsobila ztrátu orientace a sebereflexe. Žádné obvinění proti Billu Cosbymu nedošlo do fáze soudního případu, s výjimkou Andrei Constandové.  Na začátku července 2015 vyšly na povrch záznamy z roku 2005 (z případu s Andreou Constandovou), ve kterých se Bill Cosby pod přísahou přiznal, že si sehnal sedativum s názvem Quaaludes, kterým měl v úmyslu zdrogovat minimálně dvě ženy, aby je poté pohlavně zneužil. 30. prosince 2015 byl Cosby oficiálně obviněn ze znásilnění Andrey Constandové.  Dne 26. dubna 2018 pensylvánský soud v Montgomery County (po nejasném výsledku předchozího procesu z června 2017) rozhodl o jeho vině ve třech případech sexuálního napadení (vůči Andree Constandové).  V září 2018 soudce rozhodl, že Cosby nastoupí do vězení, přičemž přesná délka trestu není jasná. Během několika let Cosbyho ze sexuálního napadení obvinilo více než 60 žen, přičemž ve většině případů jeho potrestání bránilo překročení promlčecí lhůty. Případ Andrey Constandové však promlčený nebyl. Do případu zapojená psycholožka dospěla k závěru, že se jedná o nebezpečného sexuálního predátora s vážnou poruchou osobnosti. Soudce proto Cosbymu nařídil doživotní docházení na terapii a nechal jej zařadit do registru pachatelů sexuálních zločinů.

William Henry „Bill“ Cosby, Jr. (* 12. července 1937, Filadelfie) je americký herec, komik, spisovatel, televizní producent, hudebník a aktivista. Byl obviněn z několika sexuálních trestných činů a 25. září 2018 byl odsouzen na 3 až 10 let vězení.

威廉·亨利·“比尔”·寇司比(英语:William Henry "Bill" Cosby, Jr.,1937年-7月12日)是一位美国谐星,演员,作家,电视制作人,教育家,音乐家和社会活动家。出生于费城的一个工人区,1976年获得马萨诸塞大学阿默斯特分校的教育博士学位。曾在以他名字命名的情景喜剧《考斯比一家》("The Cosby Show")中演出。在儿童电视剧《电力公司 (电视剧)》前两季中担任主要角色,并创作了教育卡通喜剧系列《猪头爱博特和邻居的黑小子们》。寇司比也演过一些电影。他积极参加黑人社团的活动。


Úvod.

Hned v roce 1789 prvním roce Francouzské revoluce odešli do emigrace někteří ultramonarchisté jako byli mladší bratři krále Ludvíka XVI. hrabě d'Artois a hrabě z Provence, princ de Condé (Bourbon-Condé) - bratranec krále a právě zmíněných hrabat, vévodové d’Enghien (vnuk předešlého) a de Polignac - často pairové, zejména členové dřívější „Šeříkové kliky". Jejich cílem byla Anglie, Nizozemí nebo Německo. S postupující radikalizací revoluce (začala požírat své děti) do emigrace odjížděli i liberální šlechticové, například markýz de La Fayette, vévoda d'Aiguillon a Talleyrand nebo bohatí či oposičně angažovaní měšťané.

Shromažďování a pilnická deklarace.

Emigrací se ale zejména měla (a má v tomto kontextu) na mysli skupina těch emigrantů, kteří ve Francii chtěli obnovit předrevoluční poměry. Ta se shromažďovala ve městě Koblenc, sídle kurfiřta arcibiskupa Trevírského na pozvání Ferdinanda svobodného pána von Duminique - prvního ministra arcibiskupa kurfiřta. Sám arcibiskup kurfiřt Klemens Václav Saský to schvaloval, protože byl strýcem (bratrem Marie Josephy matky) krále Ludvíka XVI. a jeho sourozenců. Princ de Condé zde zformoval armádu mladých aristokratů, kteří se chtěli zapojit do boje za své cíle.  Delegace francouzských emigrantů v čele s hrabětem d'Artois se vnutila 27. srpna 1791 na jednání s císařem Leopoldem a pruským králem Fridrichem Vilémem, kterého hostil saský kurfiřt Fridrich August III. na zámku Pilnic (Pillnitz). Výsledkem těchto jednání byla pilnická deklarace požadující zachování monarchie ve Francii a bezpečnost pro královské manžele (vojenský zásah proti revoluci připouštěla pouze po shodě evropských velmocí).

Armáda prince de Condé.

Armáda prince de Condé se připojila ke spojeným vojskům pruským, rakouským a hesenským, vedeným vévodou brunšvickým, jenž vydal manifest redigovaný a inspirovaný Marií Antoinettou, v neúspěšné invasi do Francie v roce 1792 skončené kanonádou - bitvou u Valmy.  Armáda prince de Condé v síle 5 000 až 25 000 mužů. Po rekrutování ve městech Mohuč (německy Mainz) a Mannheim a ve švýcarských kantonech v roce 1796 mohla mít 10 000 mužů. Placeni byli Británií. V době prozatímního příměří byla umístěna v okolí Bodamského jezera. Po konci války první koalice proti revoluční Francii 1792-1797 odpochodovala do tehdy ruského Polska, byla Ruskem placena a s jeho Suvorovovou armádou se zúčastnila pochodem do Švýcarska války druhé koalice proti revoluční Francii 1798–1802. Armáda prince de Condé byla rozpuštěna v roce 1801.

Proti emigraci.

Revoluční režim aktivitu emigrace využíval pro propagandu proti svým oponentům, kteří v zemi zůstali, a jejich zastrašování. I proti emigraci aktivitám a jejím používal jak propagandu (například obrázky vedle), tak i legislativu:

Hodnocení a následky.

Podobné bylo činění francouzské šlechtické emigrace i v dalším. Chudí a na mizině, za to ale vznešení nenávistní a neústupní.  Někteří emigrovavší šlechticové byli živi jakožto milenky či milenci těch, jež si to mohli dovolit a někteří další se dokonce živili i prací, na což velká část z nich nemohla do smrti zapomenout a nenáviděla domnělé viníky této nutnosti.  Část z ní se do Franci vrátila za Napoleonovy vlády po jeho výzvě k návratu.  Po Napoleonově pádu a za Restaurace se vrátili i ti nejnesmiřitelnější - tvořili skupinu ultraroyalistů, o níž se trefně říkalo: „Nic se nenaučili (že by se v nové době a po změnách měli chovat jinak) a nic nezapomněli (mstili se - i těm, kteří jim později pomohli)".  Spíše výjimku tvořily rody, které se nikdy nevrátily, k nim patřili například Rohanové, nebo Mensdorff-Pouilly.

Francouzská šlechtická emigrace představovala důležitý důsledek Velké francouzské revoluce, kdy mezi lety 1789–1815 emigrovala velká část francouzské šlechty z Francie do sousedních zemí. Většina rodů tuto emigraci chápala jako dočasnou, a když je potom Napoleon žádal o návrat v roce 1800, navrátila se velká část zpět. Většina těch nevrátivších se vrátila po Napoleonově pádu.

流亡分子(,又译流亡者、亡命者),在1789年法国大革命中指代流亡国外的法国人,他们一般是保王党,绝大多数为贵族和高级教士。流亡分子分别聚集在王弟普罗旺斯伯爵和孔代亲王路易五世·约瑟夫·德·波旁的领导下进行反大革命的活动,谋求王朝复辟。1791年立法议会命令流亡分子限于1792年1月1日前回国,否则以叛国罪论处,1792年2月正式通过没收流亡分子财产的法令。据立法议会核实的名单,当时流亡分子约有3.2万人。在大革命中又有一批立宪派、吉伦特派和热月党人成为流亡分子,但他们与贵族和教士们的流亡性质不同。到拿破仑·波拿巴执政时,流亡分子已达15万。拿破仑执政后开始放宽对流亡分子的政策,1800年5月宣布除了自称路易十八的普罗旺斯伯爵之外的一切流亡分子都可回国,于是流亡分子开始大批返回法国。波旁复辟之后,所有流亡分子都返回了法国。


Původ a etymologie.

Jméno „ajvar“ pochází z tureckého slova „havyar“, což znamená „solené jikry, kaviár“ a má stejnou etymologii se slovem kaviár Slovo bylo nejprve použité v Srbsku pro doma připravovaný kaviár na středním a dolním Podunají, v okresech Smederevo, Đerdap a Kladovo. Domácí „ajvar“, znamenající kaviár, býval velmi populární jídlo v Bělehradských domácnostech a restauracích. Avšak domácí produkce ajvaru/kaviáru soustavně klesala od devadesátých let devatenáctého století a nakonec byl speciální paprikový salát, se smyslem pro ironii a citem pro výrobu a servírování a optické podobnosti mezi oběma jídly, nabízen jako náhražka v bělehradských restauracích pod jménem „červený ajvar“ či „srbský ajvar“ (crveni ajvar, srpski ajvar).

Příprava.

Připravit ajvar je poněkud obtížné, protože se jedná o velké množství ruční práce, zejména v loupání pečených paprik. Tradičně se připravuje v polovině podzimu, kdy papriky jsou velmi hojné, je uchováván ve skleněných nádobách a spotřebovává se během celého roku (i když ve většině domácností zásoba nevydrží až do jara, kdy se začínají objevovat čerstvé saláty, takže je obvykle oblíbený jako zimní strava). Často se celá rodina nebo sousedé sejdou, aby upekli papriky, oloupali je a vařili. Hlavní kultivar paprik, který se používá, se jmenuje „roga“, tedy „rohy“ – jsou velké, červené, ve tvaru rohu, se silným tělem a poměrně snadno jdou loupat. Tento druh obvykle dozrává koncem září.  Při přípravě ajvaru se papriky a lilek pečou vcelku na plechu na otevřeném ohni, na desce ze dřeva v kamnech, nebo v troubě. Pečené papriky musí být krátce ponechány v uzavřené nádobě, aby vychladly a bylo možné oddělit slupku. Ta se opatrně sloupne a odstraní se semena. Poté se papriky rozemelou v mlýnku nebo se nakrájí na malé kousky (tato varianta je často označována jako pinđur). V závěru se přidá slunečnicový olej a česnek a kaše se dusí několik hodin ve velkých nádobách, aby se snížilo množství vody a zlepšila se následná konzervace. Nakonec se přidává sůl (a někdy také ocet) a horká kaše se nalije přímo do sklenic, které jsou okamžitě uzavřeny.

Výroba.

Nejlepší ajvar se vyrábí doma, protože pouze ruční loupání a odstraňování semen zajišťuje čistou chuť bez mírně nahořklého vlivu slupky papriky. Průmyslová výroba je nízká, hlášená srbská produkce ajvaru je 640 tun za rok.  Ajvar je součástí tzv. „zimnice“ (zimní stravy), kam patří nakládané chilli papriky, nakládaná rajčata a cokoli jiného, co se vejde do nádoby, která se připravuje těsně před zimou.

Ajvar (cyrilicí: "ajвар", výslovnost ajvar) je čalamáda, připravovaná především z červených paprik s lilkem, česnekem a chilli. Ajvar pochází ze srbské kuchyně, a byl proto dlouho známý jako „srbský salát“ nebo „srbský zeleninový kaviár“. Po druhé světové válce se stal v Jugoslávii populární jako salát (příloha) a dnes je oblíbený na Balkáně. Původní domácí ajvar je vyroben z pečených paprik, někteří výrobci ale používají vařené papriky, což vede k nižší kvalitě. Podle množství kapsaicinu v paprikách a množství přidaných chilli paprik může být sladký, pikantní (nejčastější), nebo velmi pálivý.

红椒酱(,拉丁化:;;)是一种以红色菜椒和大蒜为主料的开胃小菜,有时原料也会包括茄子和辣椒。红椒酱起源于塞尔维亚,因此也得名“塞尔维亚沙拉”,另因其外表及口感,也有“塞尔维亚素鱼子酱”的称号。在二战之后,红椒酱自塞尔维亚普及至原南斯拉夫境内各地,乃至整个巴尔干地区。现广泛用于东南欧的饮食中,包括阿尔巴尼亚、波斯尼亚、保加利亚、克罗地亚、马其顿、以及塞尔维亚和斯洛文尼亚等。


Příběh.

Osamělý pár toužící po dítěti žije vedle zahrady obehnané zdí, která patří čarodějnici. Žena, která pociťuje touhu spojenou s příchodem jejího dlouho očekávaného těhotenství, si všimne květiny rapunzel (tj. zvonek řepka, dle jiných verzí pohádky ředkvičky nebo kozlíčku polního, případně locikového salátu) v oné zahradě a začne po ní bezmezně toužit. Jejímu manželovi se dvakrát po sobě podaří v noci do zahrady proniknout. Třetí noc jej však čarodějnice jménem Gothel chytí a obviní z krádeže. Žádá o slitování a ona souhlasí, že bude shovívavá pod podmínkou, že se po porodu vzdají svého dítěte v její prospěch. Muž v zoufalství souhlasí. Když se holčička narodí, čarodějnice ji začne vychovávat jako svou vlastní a pojmenuje ji Locika (v originále Rapunzel). Když dosáhne věku 12 let, čarodějnice ji zavře do věže bez dveří či schodů uprostřed lesa, kde je pouze jedna místnost a jedno okno. Když ji chce navštívit, stoupne si pod věž a zavolá: "Lociko, Lociko, spusť dolů své vlasy, abych mohla vyjít po zlatých schodech.“  Ta potom omotá své blonďaté vlasy okolo háku vedle okna a spustí je dolů, aby po nich mohla čarodějnice vyšplhat do jejího pokoje ve věži (v jiných verzích příběhu je čarodějnice obdařena schopností létání či levitace a Locika si není vědoma délky svých vlasů).  Jednoho dne jel okolo lesa princ a slyšel zpěv Lociky rozléhající se z věže. Uchvácen jejím neustávajícím hlasem ji začal hledat, až věž nalezl, ale přirozeně se mu nepodařilo se do ní nijak dostat. Často se tam vrací, aby naslouchal jejímu krásnému zpěvu. Jednou uviděl, jak se Gothel do věže dostala, a když byla čarodějnice pryč, zavolal na Lociku, aby mu spustila své vlasy a vyšphal po nich nahoru. Tak se s ní seznámil a nakonec jí nabídl sňatek, s čímž ona souhlasila.  Společně spřádali plán útěku: On bude přicházet každou noc tak aby se vyhnul čarodějnici, která přichází ve dne a bude jí přinášet hedvábí, ze kterého si ona postupně utká žebřík. Než se však tento jejich plán podařilo naplnit, Locika pošetile řekla o princi čarodějnici. V prvních verzích Pohádek bratří Grimmů jí nechtěně řekla, že její sukně se kvůli těhotenství stává těsná, v pozdějších edicích se čarodějnice ve slabé chvilce zeptá, proč je snadnější dostat nahoru prince, než ji. Gothel jí ve vzteku vlasy ustřihne a uvrhne ji kamsi do divočiny, aby se starala sama o sebe. Princi pak řekne, že už ji nikdy neuvidí, a on vyskočí v zoufalství z věže a je oslepen trny, do kterých spadl. V jiné verzi jeho pád způsobí sama čarodějnice.  Mnoho měsíců se princ takto toulá pustinami. Jednou, když jde Locika pro vodu, uslyší ji si zpívat a opět se setkají. Když se obejmou, její slzy obnoví jeho zrak. V jiné verzi mu nakonec porodí chlapce - dvojčata (eventuálně dívku a chlapce). Princ si ji odvede do svého království, kde se jim dostane vřelého uvítání.  V alternativním zpracování příběh skončí odhalením, že čarodějnice odvázala cop Lociky poté, co princ z věže vyskočil, cop jí vyklouzl z rukou, spadl kamsi dolů a ona tak zůstala ve věži uvězněná.

Locika () je německá pohádka Bratří Grimmů, která byla poprvé publikována v roce 1812 v souboru "Kinder- und Hausmärchen" (Pohádky bratří Grimmů). Jedná se o literární adaptaci pohádky "Persinet", kterou napsala Charlotte-Rose de Caumont de La Force v roce 1698. Její děj byl mnohokrát užit a parodován v médiích a nejznámější věta „Rapunzel, Rapunzel, let down your hair“ (tj. „Lociko, Lociko, spusť dolů své vlasy“) je v populární kultuře idiomem.

《长发姑娘》(),又译《莴苣姑娘》、《长发公主》,是格林兄弟搜集的德国童话,收录于1812年所出版的《儿童与家庭童话集》。是广为人知的童话故事,这个童话的场景也被许多动画及喜剧广泛使用。其中最著名的台词是:「长发姑娘,长发姑娘,放下你的长发。」(Rapunzel, Rapunzel, let down your hair.)长发姑娘也是故事主人公的名字。


Klubová kariéra.

Začátky.

Kariéru zahájil v Partizánu Lešno v trénincích díky otci, který tam pracoval. V roce 1997 se dostal do Varsovie Varšava, kde hrál 7 let do léta 2005 a vsítil ve 4. lize 55 gólů. Také hrál za Deltu Varšava.  Sezónu 2005/2006 zahájil v béčku vojenské Legie Varšava v třetí lize, kde dosáhl třiceti branek.

Znicz Pruszków.

V létě 2006 roku odešel do Znicze Pruszków (čti [znič pruškuv], česky Pochodeň Pruškov), který za tento přestup zaplatil 120 tisíc zlotých (přes 260 tisíc Kč). Během dvou sezón tam vstřelil 78 gólů. Dostal se tam ve skvělém období klubu, který dostal plnou podporu vedení města pro boj o nejvyšší mety. Mužstvo bylo postaveno na většinou mladých borcích – kromě Lewandowského vynikli v Pochodni např. i Radosław Majewski a Paweł Zawistowski. V sezóně 2006/2007 v 3. lize i v sezoně 2007/2008 v 2. lize byl Lewandowski králem střelců.

Lech Poznań.

18. června 2008 Lewandowski přišel do Lechu Poznaň. V Ekstraklase měl gólovou premiéru v zápase prvního kola s GKS Belchatov. V říjnu byl vyhodnocen týdeníkem "Piłka Nożna" (Kopaná) za polský objev roku 2008. 1. ledna 2009 ho redakce serveru "imscouting.com" zařadila do desítky nejslibnějších fotbalistů. O dva týdny později britký deník "The Times" umístil Lewandowského na 1. místo nejslibnějších hráčů do 23 let V sezóně 2008/09 získal s Lechem polský fotbalový pohár a v létě 2009 dosáhl na polský Superpohár, když v utkání vsítil 5 gólů. 15. května 2010 získal s Lechem mistrovský titul a sám vybojoval korunu Krále střelců s 34 góly na kontě. Po skončení sezóny 2008/09 byl v "nejlepší jedenáctce Ekstraklasy", která byla sestavena podle novinářů na základě známek, kterou hráči dostávali po každém z minimálně 16 zápasů.

Borussia Dortmund.

První sezóny 2010/2011 a 2011/2012.

V létě 2010 přestoupil z polského Lechu Poznań do Borussie Dortmund za částku mírně přesahující 44,5 milionu eur a podepsal kontrakt do léta 2014. V sezóně 2010/11 získal s Borussií bundesligový titul, který následně se spoluhráči obhájil v sezóně 2011/12. V tomto ročníku navíc vyhrál i Pohár DFB (DFB-Pokal, pohár Německého fotbalového svazu), když ve finále vstřelil hattrick mnichovskému Bayernu a Borussia zvítězila 5:2. Se 10 vstřelenými brankami ze šesti zápasů se stal nejlepším střelcem poháru DFB.

Sezóna 2012/13.

20. října 2012 v domácím utkání s FC Schalke 04 mírnil svým gólem prohru 1:2. 16. března vstřelil v Bundeslize během zápasu s SC Freiburg 4 góly a ještě přihrál na premiérový gól Leonardovi Bittencourtovi. Ve 27. bundesligovém kole 30. března 2013 vstřelil 3 góly při výhře 3:1 nad domácím Stuttgartem. Ve 28. kole německé Bundesligy 2012/13 6. dubna 2013 se jedním gólem podílel na výhře Borussie 4:2 nad Augsburgem, nicméně v tabulce druhý Dortmund v tomto kole ztratil naději na obhajobu titulu, ten získal šest kol před koncem suverénní FC Bayern Mnichov. Ve 30. bundesligovém kole 20. dubna 2013 vsítil jednu branku a pomohl k vítězství 2:0 nad 1. FSV Mainz 05.  V základní skupině D Lize mistrů 2012/13 („skupina smrti“ – nejtěžší skupina tohoto ročníku LM) přispěl gólem k výhře 1:0 18. září 2012 nad Ajaxem. 24. října přispěl jednou brankou k vítězství 2:1 nad Realem Madrid a další dva góly přidal 21. listopadu opět proti Ajaxu. V prvním utkání osmifinále 13. února 2013 proti Šachtaru Doněck se gólem podílel na remíze 2:2. a jeden gól přidal v infarktovém odvetném zápase 9. dubna proti španělské Málaze, kde Dortmund otočil zápas dvěma brankami v nastaveném čase. V prvním zápase Borussie v semifinále 24. dubna 2013 proti Realu Madrid vstřelil 4 góly, první gól v osmé minutě po centru Maria Götzeho z levé strany hřiště. Při druhém si stopl střelu Marca Reuse a pohotově ji napálil šajtlí do sítě. Při třetím oklamal madridského obránce Pepeho, obtočil se kolem něj a nekompromisně zavěsil pod břevno. Čtvrtý gól přidal z pokutového kopu. Tímto navýšil své střelecké konto v tomto ročníku LM na 19 vstřelených gólů. Borussia zvítězila 4:1 a vytvořila si dobrou pozici do odvety. V ní se polský útočník neprosadil i kvůli těsnému bránění Sergia Ramose, Dortmund 30. dubna prohrál 0:2, což ale stačilo na postup do finále proti Bayernu Mnichov. V něm se 25. května 2013 ve Wembley opět gólově neprosadil a Borussia nejprestižnější evropský pohár nezískala, podlehla Bayernu 1:2. Lewandowski zůstal s 19 vstřelenými brankami nejlepším střelcem tohoto ročníku LM.  Ještě před finále Ligy mistrů se oba soupeři (Dortmund s Bayernem) utkali v domácí lize 4. května 2013, utkání skončilo remízou 1:1 a Lewandowski měl příležitost vstřelit gól z pokutového kopu a zajistit tak Borussii vítězství, kop neproměnil. V posledním kole Bundesligy 17. května 2013 vstřelil gól proti Hoffenheimu, ale Dortmund utkání prohrál 1:2. Byl to jeho 27. ligový gól sezóny, kterým se Lewandowski dotáhl na vedoucího Stefana Kießlinga z Bayeru Leverkusen, ale Kießling skóroval v závěru utkání Hamburk–Leverkusen (0:1) a stal se králem střelců německé Bundesligy 2012/13.

Sezóna 2013/14.

27. července 2013 na začátku sezóny 2013/14 nastoupil v utkání DFL-Supercupu (německý fotbalový Superpohár) proti Bayernu Mnichov na domácím stadionu Signal Iduna Park, Borussia vyhrála 4:2 a získala tak trofej. Lewandowski toužil odejít právě do Bayernu, který o něj také jevil zájem, ještě před koncem smlouvy (končí mu na konci sezóny 2013/14), proto odmítal podepsat s Dortmundem smlouvu novou. V 1. ligovém kole 10. srpna na hřišti Augsburgu vstřelil jeden gól a přispěl tak k vítězství 4:0 pro Borussii Dortmund. 14. září 2013 vstřelil dva góly proti Hamburku, Dortmund rozdrtil soupeře 6:2. 1. listopadu 2013 vstřelil hattrick v bundesligovém zápase proti VfB Stuttgart (konečné skóre 6:1). 8. února 2014 vstřelil dva góly v utkání proti Werderu Brémy, Dortmund zvítězil 5:1. S 20 góly se stal Robert nejlepším střelcem Bundesligy ročníku 2013/14.  S Borussií postoupil ze základní skupiny F do vyřazovacích bojů Ligy mistrů 2013/14, německý tým v ní obsadil se ziskem 12 bodů první místo. V posledním utkání skupiny 11. prosince 2013 vstřelil jednu branku proti týmu Olympique de Marseille, Dortmund vyhrál 2:1 a postup si zajistil až tímto vítězstvím.

FC Bayern Mnichov.

Po sezoně 2013/14 odešel do FC Bayern Mnichov, s nímž podepsal pětiletou smlouvu již v lednu 2014.  V Bundeslize debutoval za Bayern proti Wolfsburgu 22. srpna 2014 v 1. kole, nastoupil v 77. minutě, přihrál na gól a Bayern zvítězil 2:1.Podle trenéra mnichovského celku Josepa Guardioly dokonale zapadl do týmu. Je schopný střílet branky a je spolehlivý v protiútocích. S Bayernem od 5. kola vedl Bundesligu.  21. října 2014 vstřelil v základní skupině E Ligy mistrů UEFA 2014/15 gól italskému klubu AS Roma na 3:0, Bayern vyhrál v Itálii vysoko 7:1. 1. listopadu 2014 v klání proti svému bývalému klubu Borussii Dortmund dal vyrovnávací branku na 1:1 (72. minuta), Bayern poté vyhrál 2:1 zásluhou Arjena Robbena z penalty.  26. listopadu 2014 v zápase základní skupiny E Ligy mistrů UEFA 2014/15 dal gól hlavou na 2:1 proti Manchesteru City. Bayern ale podlehl 2:3, Sergio Aguero rozhodl utkání hattrickem., k 1. 1. 2015 měl na kontě 19 gólů v Lize mistrů UEFA. Často se hovořilo o jeho roli v Bayernu, sám se nechal slyšet se svojí nespokojeností, že nedává tolik gólů, jako v minulých sezónách. Trenér Guardiola mu ale plně důvěřoval. V sezóně 2014/15 byl jeden z nejvytíženějších hráčů, vedle Manuela Neuera a Juana Bernata. Zastával jako obvykle pozici hrotového útočníka. V lednu 2015 o něj projevily zájem zahraniční kluby, např. PSG. Trenér mnichovského celku Guardiola ale všechny nabídky odmítl.  4. dubna 2015 v derby proti Borusii Dortmund dorazil do brány vítězný gól zápasu, zápas skončil 1:0, 11. dubna 2015 ve 28. kole Bundesligy proti Eintrachtu Frankfurt vsítil 2 góly, konečné skóre bylo 3:0 a sklidil velkou chválu. V 29. kole Bundesligy bylo jasno, FC Bayern Mnichov zvítězil i v tomto ročníku a Robert Lewandowski mohl už potřetí slavit prestižní titul vládce Německa.  V 6. kole sezóny 2015/16 německé Bundesligy 22. září 2015 vstřelil jako střídající hráč 5 gólů během pouhých 9 minut (do sítě VfL Wolfsburg), postaral se tak o obrat na konečných 5:1 a také o několik rekordních zápisů. S časem 3 minuty a 22 sekund překonal mj. nejrychlejší hattrick Bundesligy, který držel předtím Michael Tönnies (6 minut).

Sezóna 2019/20.

Na hřišti Bayeru Leverkusen 6. června 2020 vstřelil svůj 30. gól v ligové sezóně, Bayern Mnichov vyhrál 4:2 a upevnil první místo v tabulce před pronásledovateli. Stal se jediným skórujícím v utkání na půdě Werderu Brémy 16. června 2020, ve kterém Bayernu zajistil osmý mistrovský titul za sebou.

Reprezentační kariéra.

Lewandovski absolvoval v roce 2008 tři přátelské utkání v polském reprezentačním výběru do 21 let. Bylo to proti Anglii, Bělorusku a Finsku.  10. září 2008 ve věku 20 let debutoval v A-mužstvu Polska v zápase s domácím San Marinem. V 58. minutě nastoupil na hřiště a za osm minut vstřelil gól, Poláci zvítězili v kvalifikačním střetnutí 2:0. V prvním kvalifikačním zápase na EURO 2016 7. září 2014 vstřelil v portugalském Faru čtyři góly Gibraltaru, který prohrál vysoko 0:7.  Ve sledovaném zápasu 11. října 2014 proti Německu v kvalifikaci na EURO 2016 byl u historicky první výhry Polska nad Německem 2:0. S polským týmem slavil postup na EURO 2016 ve Francii a zároveň se stal se 13 góly v 10 zápasech nejlepším střelcem kvalifikace.

EURO 2012.

Zúčastnil se Mistrovství Evropy 2012, kde mělo Polsko jako pořadatelská země (společně s Ukrajinou) jistou účast. V zahajovacím utkání celého šampionátu 8. června se střetlo Polsko s Řeckem a Robert vstřelil v 17. minutě hlavou první gól turnaje. Na tři body to nestačilo, oba soupeři si připsali po bodu za remízu 1:1. 12. června se opět zrodila remíza 1:1 polského národního mužstva s Ruskem a Lewandowski dostal v zápase žlutou kartu. V přímém souboji o čtvrtfinále s Českou republikou 16. června pohřbil polské naděje na historicky první postup ze základní skupiny jediným gólem utkání český záložník Petr Jiráček. Polsko obsadilo se ziskem 2 bodů poslední čtvrté místo základní skupiny A.

EURO 2016.

Trenér Adam Nawałka jej zařadil do závěrečné 23členné nominace na EURO 2016 ve Francii.

Kariérní statistiky.

Klub.

"Aktuální k datu: 6. červen 2020"

Individuální úspěchy.

Zdroj:

Robert Lewandowski (* 21. srpna 1988, Varšava, Polsko) je polský fotbalový útočník, který hraje od června 2014 v německém klubu FC Bayern Mnichov. Předtím působil v Borussii Dortmund a v polských klubech. Je rovněž polským fotbalovým reprezentantem.

罗伯特·莱万多夫斯基(,波兰语发音: [ˈrɔbɛrt lɛvanˈdɔfskji],1988年-8月21日),波兰足球运动员。当今足坛最佳前锋之一,现效力于德国足球甲级联赛俱乐部拜仁慕尼黑。 并先后四次夺得德国甲组足球联赛神射手荣誉,仅次于德国传奇球星「轰炸机」穆勒的七次。同时亦为波兰国家足球队队长。利云度夫斯基拥有出色的位置感,技术,以及终结能力,是当今足坛最佳前锋之一