Život a kariéra.

Mládí.

Narodil se v malém francouzském městečku Piolenc, jeho rodiči byli průmyslník Raoul Trintignant a matka Claire, rozená Tourtinová.

Herecká kariéra.

Ve svých dvaceti letech odešel studovat herectví do Paříže, v roce 1951 začal hrát v divadle a krátce na to získal pověst jednoho z nejtalentovanějších herců poválečné éry. Zpočátku vystupoval pouze v divadle, v roce 1955 debutoval také ve filmu a již o rok později na sebe upozornil výkonem v snímku "...a Bůh stvořil ženu" režiséra Rogera Vadima s Brigitte Bardot v hlavní roli.  Po dobu své povinné vojenské služby bylo jeho herecké působení přerušeno, ale po návratu z alžírské války začal opět hrát ve filmech. Významnou byla jeho role ve filmu "Muž a žena" (1966), který získal celosvětový ohlas a řadu nejrůznějších filmových cen včetně Oscara pro nejlepší zahraniční film.  Kromě francouzských režisérů spolupracoval rovněž s italskými tvůrci, například s Valeriem Zurlinim na snímcích "Bouřlivé léto" (1959) a "Tatarská poušť" (1976), s Dinem Risim na filmu "Sváteční vyjížďka" (1962), Bernardem Bertoluccim na snímku "Konformista" (1970) nebo Ettorem Scolou na filmu "Terasa" (1980).  Během sedmdesátých let hrál v mnoha filmech a v roku 1983 se objevil ve svém prvním anglicky mluveném filmu, americkém snímku "Pod palbou". Pak byl obsazen do filmu "Konečně neděle!" (1983), posledního snímku Françoise Truffauta a krátce nato natočil pokračování svého dosavadně nejúspěšnějšího filmu, "Muž a žena po 20 letech" (1986).  Později se začal zaměřovat spíš na divadelní práci. Z filmového působení v pozdějším období lze zmínit například film "" (1994) režiséra Krzysztofa Kieślowského. V roce 2012 se po čtrnáctileté herecké přestávce objevil ve filmu "Láska" režiséra Michaela Hanekeho, který napsal scénář k filmu speciálně pro něj.

Osobní život.

Jeho strýcem byl automobilový závodník Louis Trintignant, který se v roce 1933 zabil při závodech v městečku Péronne v Pikardii, dalším strýcem byl Maurice Trintignant (1917–2005), jezdec formule 1, vítěz 24 hodin Le Mans a opakovaný vítěz Velké ceny Monaka. Sám Trintignant se rovněž věnoval závodům a byl proto přirozenou volbou pro režiséra Clauda Leloucha při obsazování role závodníka ve filmu "Muž a žena" (1966).  Jeho první chotí byla krátce herečka Stéphane Audranová, další manželkou byla od roku 1960 filmová střihačka a herečka, pozdější režisérka a scenáristka Nadine Marquandová. Měli spolu tři děti, Vincenta, Pauline (zemřela na SIDS v roce 1969) a Marie Trintignantovou, pozdější úspěšnou herečku, která ve svých 41 letech zemřela vinou svého přítele v litevském hlavním městě Vilniusu.  Je dobrým přítelem herečky Anouk Aimée a byl to právě on, kdo ji doporučil pro hlavní ženskou roli ve filmu "Muž a žena".

Jean-Louis Trintignant (* 11. prosince 1930 Piolenc, Vaucluse, Francie) je francouzský divadelní a filmový herec, držitel "Ceny pro nejlepšího herce" na MFF v Cannes a držitel ocenění "Césara" za nejlepší herecký výkon. Jako jeden z mála francouzských herců dosáhl mezinárodního uznání.

尚-路易·特罕狄酿(;1930年-12月11日),是一名法国男演员、编剧与导演。他分别在第18届柏林影展(1968)和第22届戛纳影展(1969)拿下最佳男演员奖,2012年他演出的《爱‧慕》获得戛纳影展金棕榈奖,他与另一名演员艾曼纽·丽娃破例被评审团要求一起与导演上台接受荣耀,隔年他以这部片获得第38届凯撒电影奖最佳男主角奖。


Život a kariéra.

Kabat-Zinn se narodil v roce 1944 v New Yorku jako nejmladší z devíti dětí. Jeho otcem byl vědec Elvin Kabat, jeho matka Sally Kabat byla malířka. V roce 1964 vystudoval Haverford College a v roce 1971 získal titul Ph.D. v molekulární biologii. Jeho školitelem byl Salvador Luria, laureát Nobelovy ceny v medicíně.  S meditací se poprvé seznámil při setkání s Philipem Kapleau, učitelem zen buddhismu. Vystudoval Insight Meditation Society, kde také občasně učil. Roku 1979 založil Kliniku snižování stresu. Kabat-Zinn zde vyvinul program Snižování stresu pomocí všímavosti (MBSR – Mindfulness Based Stress Reduction), který využívá funkční prvky buddhistické meditace a jógy pro léčbu chronického stresu, bolesti, úzkosti a dalších psychosomatických obtíží. Program MBSR dnes využívá přes 720 zdravotnických zařízení po celém světě.  MBSR vyučuje po celém světě s cílem pomáhat lidem zvládat stres, deprese, úzkosti, bolest a psychosomatická onemocnění. Program MBSR je nabízen v nemocnicích a dalších zdravotnických centrech. Prošlo jím přes 20 000 pacientů a dnes je považován za excelentní příklad praxe psychosomatické a také tzv. participativní medicíny, kdy se pacient spolu s lékaři aktivně podílí na prevenci nemocí a zlepšování svého zdraví.

Dílo.

Jon Kabat-Zinn je autorem řady publikací. Mezi jinými to je „Full Catastrophe Living: Using the Wisdom of Your Body and Mind to Face Stress, Pain, and Illness” (1991) nebo „Wherever You Go, There You Are” (1994), která se stala bestsellerem.

Kniha Život samá pohroma.

Jon Kabat-Zinn v knize „Život samá pohroma: Jak čelit stresu bolesti a nemoci pomocí moudrosti těla a mysli“ (v originále „Full Catastrophe Living: Using the Wisdom of Your Body and Mind to Face Stress, Pain, and Illness“ ) pracuje s pojmem mindfulness (všímavost). Mindfulness a meditaci představuje jako duševní trénink zaměřený na rozvíjení pozornosti k prožívání přítomného okamžiku. Východní praxi kombinuje s lékařskými a psychologickými poznatky.  Díky popularizaci pojmu mindfulness dnes tato technika proniká do školství, sportu, armády nebo do nadnárodních firem – využívají ji například Google nebo Twitter. Meditaci všímavosti se věnuje také řada známých osobností, například Bill Clinton, Al Gore, Clint Eastwood nebo Richard Gere.  Dlouhodobé výzkumy (využívající například metodu snímkování mozku magnetickou rezonancí) ukazují pozitivní účinky praktikování meditace všímavosti. Podle některých průzkumů jsou mindfulness praktiky stejně účinné jako antidepresiva.  Autor v knize odhaluje, jak se naučit naslouchat tělu a lépe zvládat zdravotní potíže včetně chronických bolestí, úzkostí nebo nespavosti. Věnuje se tématu stresu z práce a vztahů, z životních rolí nebo z jídla a radí, jak s nimi pracovat. Vysvětluje, co dnes věda ví o spojitosti mezi dušením v fyzickým zdravím a jak se lidé mohou pomocí těchto vědomostí uzdravovat nebo posilovat svoji imunitu. Přináší také návod, jak i v domácích podmínkách projít meditačním kurzem MBSR.

Jon Kabat-Zinn (* 5. června 1944) je emeritním profesorem medicíny a jednou z klíčových osobností v USA, která zpopularizovala pojem mindfulness (do češtiny se nejčastěji překládá jako uvědomování nebo všímavost).

乔·卡巴金(Jon Kabat-Zinn,1944年-6月5日),是美国麻省理工学院分子生物学博士、马萨诸塞大学医学院的荣誉医学博士,也是马萨诸塞大学医学院正念中心及其附属医院减压门诊的创办人。


Název.

Celá oblast se v češtině zjednoduše nazývá "Kosovo" a'(v určité formě "kɔsɔːva"), nebo'(v neurčité formě "kɔsɔːv"). V Srbsku se formálně rozlišuje mezi východní a západní částí této oblasti. Srbský název "" (Косово) se používá pro východní část oblasti, kterou lze označit za historické Kosovo pole. Pro západní část platí název "Metochie" (), zatímco v albánštině má tato část název "Dukagjini".  "Kosovo" () je srbský střední rod přivlastňovacího přídavného jména, odvozeného od slovanského slova "kos" (česky „kos“). Je to elipsa neboli výpustek pro název území "Kosovo Polje", na kterém proběhla v roce 1389 pro Srbsko tragická Bitva na Kosově poli. Název "Kosovo pole" byl aplikován na osmanskou provincii ("vilájet"), která byla vytvořena v roce 1864.  Jméno Kosova je citlivou otázkou jak pro Srby, tak pro Albánce. Na „hlavním“ názvu (odvozeném ze slovanského "kos"/"кос" – „kos“) se obě etnika shodují – Kosovo ( "Kosovo"/; či "Kosovë"). Před rokem 1945 Srbové tuto oblast spolu s okolními kraji zahrnovali pod „Staré Srbsko“ nebo „Jižní Srbsko“. Avšak druhá část názvu – Metochie ( "Metochija/Метохија," z řeckého "μετόχια", označuje „klášterní panství“) – je předmětem sporu. Srbové tak nazývají západní, s Černou Horou a Albánií hraničící třetinu Kosova, kde měl od středověku až do komunistického znárodnění v roce 1945 velké pozemky pećský patriarchát Srbské pravoslavné církve. Pro Srby přídavek „a Metochie“ neznamená pouze přesnější geografické určení, ale symbolizuje především starobylý pravoslavný charakter oblasti. Ze stejného důvodu naopak Albánci tento přídavek ostře odmítají a trvají na souhrnném jméně Kosovo, popř. Metochii spolu s přilehlými oblastmi Albánie neoficiálně označují za "Rrafshi i Dukagjinit" („Dukagjiniho pláň“; podle Leka Dukagjiniho, albánského

Dějiny.

Území Kosova bylo ve starověku na rozhraní tří indoevropských skupin: Illyrů, Thráků a Řeků. Území se dostalo pod vliv Makedonského království a od 1. století n. l. bylo začleněno do římské říše jako součást provincií Macedonia a Moesia. Část obyvatelstva se romanizovala (pozdější Rumuni). Po rozpadu římské říše toto území náleží k východořímské provincii Dacia.

Středověk.

V 6.–7. století do této oblasti přišli Slované, kteří se stali dominujícím etnikem. Slované postupně vytlačili původní obyvatelstvo směrem k pobřeží či na jih a toto území se stalo základnou pro jejich nájezdy na Byzantskou říši a budování jejich vlastního státu.  Od 11. století zde bylo stavěno několik pravoslavných klášterů. Kosovo a sousední Metochii Srbové proto považují za kolébku a zároveň i hrob své středověké státnosti (království Rašky a pozdějšího sjednoceného Srbska) i duchovní centrum země – město Peć bylo v letech 1346–1463 a znovu 1557–1766 sídlem srbského patriarchy. Z kosovského města Prizren ovládal car Dušan IV. Silný (vrstevník českého krále Karla IV.) velkou část Balkánu a aspiroval na postavení byzantského

Součást Království Jugoslávie.

Území dnešního Kosova bylo až do 1. balkánské války (1912–1913) jednou z posledních oblastí na Balkáně, kterou ovládala Osmanské říše. Albánské národní hnutí vytvořilo a začalo naplňovat svůj program o několik desetiletí později než Srbové, Řekové a Černohorci. Z toho důvodu byl počátek jejich národního odporu vůči Osmanům značně opožděn. Srbsko se již za Rusko-turecké války v letech 1877–1878 pokusilo znovu získat území Kosova – Rusové tehdy

Italský protektorát Albánské království (1941–1945).

V roce 1939 ovládla Albánii Itálie a začala tam vládnout formou personální unie, o dva roky později, v roce 1941, kapitulovala Jugoslávie a větší část území Kosova

Socialistická autonomní oblast Kosovo (1945–1987).

Autonomní Kosovská oblast byla na území Kosova vyhlášena poprvé v roce 1945. Už od počátku byla autonomie značně omezená a ze strany Srbů docházelo k častým perzekucím. Na straně druhé však Titův komunistický režim bral půdu srbským sedlákům, které označil za kulaky, a tu pak přiděloval albánské chudině. Po válce přišlo do Kosova též mnoho ekonomických přistěhovalců z Albánie, kteří též dostávali půdu zabavenou srbským sedlákům. Albánci byli komunisty považovaní za značně politicky nespolehlivé, takže na rozdíl od Černohorců nebyli v Jugoslávii považování za státotvorný národ (ač byli početnější).  V roce 1966 byla Kosovu udělena zvýšená míra autonomie, která

Zrušení autonomie a vyostření vztahů (1987–1999).

Autonomii Kosova ukončila nová srbská ústava z 28. září 1990., a Kosovo se dostalo pod přímou srbskou správu.  Dne 27. února 1989 byl v Kosovu vyhlášen výjimečný stav. Ze strany jugoslávské policie nastaly represe, při nichž bylo zabito 83 Albánců a stovky dalších byly zraněny. O měsíc později Srbsko zrušilo většinovou albánskou samosprávu. Kosovští Albánci na tento krok reagovali bojkotem jugoslávských úřadů. Za účelem obnovení a rozšíření autonomie zakládá Ibrahim Rugova Demokratickou ligu Kosova. Dne 2. července roku 1990 parlament Kosova v Prištině vyhlásil nezávislost na Jugoslávii,

Válka v Kosovu a zásah NATO.

Významným mezníkem v kosovské historii se stalo podepsání Daytonské dohody 14. prosince 1995, která potvrzovala rozpad Jugoslávie, ale nepočítala s Albánci v Kosovu, protože Kosovo nemělo status svazové republiky. To oslabilo politiku LDK, ale zároveň vedlo k radikalizaci albánského odporu. V roce 1996 vznikla oficiálně albánská ozbrojená organizace Kosovská osvobozenecká armáda (UÇK), která postupně zahájila ozbrojený odpor. Nejprve prováděla teroristické útoky proti policejním stanicím, úřadům a institucím, poté sváděla i drobné potyčky se srbskými policejními jednotkami. Její financování probíhalo zejména prostřednictvím organizovaného zločinu v evropských zemích, zejména obchodu s drogami a „bílým masem“.  Roku 1997 vypukla v Kosovu občanská válka mezi UÇK a srbskými jednotkami. Bělehrad nejprve váhal s rozsáhlou ofenzívou proti povstalcům, ale když 23. března 1998 označil velvyslanec USA pro Balkán Robert Gebard UÇK jako „"nepochybně teroristickou organizaci",“ prezident Slobodan Miloševič zahájil vojenské akce. Jeho hlavním cílem bylo získání kontroly nad územími ovládanými UÇK, jež Kosovo etnicky čistila od nealbánského obyvatelstva. Srbové systematicky ničili archivy a dokumenty Albánců, aby byl znemožněn jejich návrat. Z Kosova začali prchat někteří obyvatelé. Albánci páchali etnické čistky na srbských rodinách, které žily uprostřed albánské většiny. Kosovská osvobozenecká armáda UÇK se postupně dostávala do popředí a z rozhodování o Kosovu vytlačovala umírněné představitele demokratických sil, v jejichž čele byla Demokratická liga Kosova pod vedením Ibrahima Rugovy. UÇK začala likvidovat i některé své oponenty uvnitř i vně své organizace, kteří nesouhlasili s jejím postupem.  16. ledna 1999 došlo k masakru v Račaku, kde bylo dle tvrzení Albánců pobito 45 albánských civilistů. Srbské orgány s touto interpretací nesouhlasily a tvrdily, že

Pod správou OSN a NATO (2000–2008).

Místo srbské vlády podle rezoluce č. 1244 RB OSN spravuje Kosovo Mise OSN v Kosovu (UNMIK), na klid v Kosovu (bezpečnost srbské menšiny) dohlíží jednotky NATO pod označením KFOR (Kosovo Force).  Ani po obsazení Kosova vojsky NATO a ustanovení Mise OSN v Kosovu (UNMIK) se situace v Kosovu nevyvíjela podle očekávání. Již v únoru roku 2000 dostala OSN zprávu, že Kosovský ochranný sbor (TKM) ilegálně zatýká občany, vede vyšetřování, prohlíží občany a zabavuje jim jmění, vynucuje ilegální

Nezávislost Kosova.

Parlament autonomní oblasti vyhlásil dne 17. února 2008 v 15:50 SEČ nezávislost na Srbsku a prohlásil Kosovo za demokratický, světský a multietnický stát, oficiální orgány a představitelé Srbska však nezávislost odmítají uznat a považují oblast nadále za součást Srbska, postoj ostatních států není jednotný.  Původně kosovští Albánci plánovali vyhlásit nezávislost 10. prosince 2007, ale vzhledem k prezidentským volbám v Srbsku na začátku roku 2008 byl po konzultacích se západními mocnostmi, které nechtěly svému liberálnímu kandidátovi Tadićovi ve volbách uškodit, termín posunut.  K listopadu 2019

Činnost Kosovského státu.

V roce 2010 se kosovský ústavní soud zabýval stížností, že druhý prezident Kosova Fatmir Sejdiu v rozporu s ústavou zároveň zastával prezidentský post i funkci předsedy politické strany. V září 2010 na prezidentskou funkci rezignoval.  V únoru 2011 kosovský zákonodárný sbor ve třetím kole volby prostou většinou zvolil prezidentem Kosova kontroverzního magnáta Behgjeta Pacolliho, předsedu strany Aliance pro nové Kosovo, ten

Geografie.

Kosovo má rozlohu 10 887 km. Leží mezi 42° a 43° severní zeměpisné šířky a 20° a 22° východní zeměpisné délky. Hranice Kosova je dlouhá přibližně 702 km. Hraničí s Albánii na jihozápadě (112 km), s Makedonií na jihovýchodě (159 km), s Černou Horou na západě (79 km), a Centrálním Srbskem na severu a východě (352 km).  Většina povrchu Kosova je hornatá; nejvyšší vrchol je Djeravica (2 656 m). Je tvořeno dvěma regiony, "Metochijskou kotlinou" na západě a "Kosovým polem" na východě. Hlavními řekami jsou Bílý Drin, který teče směrem do Jaderského moře, Jižní Morava (přesněji Binačka Morava) v oblasti Goljak a řeka Ibar na severu. Sitnica, přítok Ibaru, je nejdelší řeka ležící zcela na území Kosova. Největší jezera jsou "Gazivoda", "Radonjić", "Batlava" a "Badovac". Největší města jsou hlavní město Priština s odhadovanými 198 000 obyvateli, Prizren na jihozápadě s 178 000 obyvateli. Peć na západě má 95 000 obyvatel a Uroševac (Ferizaj) na jihu má kolem 108 tisíc obyvatel.  Celkem 39,1 % plochy Kosova je zalesněno, asi 52 % je klasifikováno jako zemědělská půda, z toho 31 % je pokryto pastvinami a 69 % z půdy je orná. Fytogeograficky Kosovo patří k Ilyrsko-balkánské provincii cirkumboreální oblasti v boreální říši. Podle WWF a "Digitální mapy evropských ekologických regionů" vydané Evropskou agenturou pro životní prostředí území Kosova patří do ekoregionu balkánských smíšených lesů. S velikostí 390 km je národní park Šar planina, který byl ustaven v roce 1986 podél hranice s Makedonií, jediný národní park v Kosovu. Balkánský "park míru" v Prokletije na hranici s Černou Horou byl navržen jako další. Řeka Nerodimka nedaleko Uroševace je jediný příklad řeky v Evropě, která dělí své vody tak, že tečou do dvou různých moří.  Kosovo má rozsáhlá ložiska některých kovů a nerostných surovin jako je nikl, olovo, zinek, hořčík, lignit (až 14 miliard tun), kaolin nebo bauxit.

Podnebí.

Kosovo má vlhké kontinentální podnebí se středomořskými a oceánskými vlivy, představované teplými léty a chladnými a sněhovými zimami. Srážky se pohybují od 600 mm do 1300 mm ročně a jsou dobře rozloženy po celý rok. Na severovýchodě, na Kosově poli a v údolí řeky Ibar je sušeji (s celkovými srážkami asi 600 mm za rok) a je zde větší vliv kontinentálních vzdušných mas, s chladnější zimami a velmi

Politika.

Administrativní dělení.

Až do roku 2007 bylo Kosovo bylo rozděleno na 30 obcí (albánsky:, srbsky: ). V současné době v souladu s právními předpisy Kosova a Dohodou z Bruselu z roku 2014,

Ekonomika.

Před vleklými nepokoji, bombardováním a válkou byl rozvinut těžební a cementárenský průmysl, hlavní složkou ekonomiky bylo přesto ale stále zemědělství. Kosovo bylo nejchudší částí bývalé Socialistické federativní republiky Jugoslávie (SFRJ) a v 90. letech 20. století jeho ekonomika trpěla díky kombinaci výsledků politických nepokojů, jugoslávských válek, srbského propouštění kosovských zaměstnanců a mezinárodních sankcí vůči Srbsku, kterého bylo Kosovo součástí. Po roce 1999 prošlo ekonomickým boomem v důsledku poválečné rekonstrukce a zahraniční pomoci. Mezi roky 2003 a 2011, navzdory klesající zahraniční pomoci, HDP rostlo v průměru o více než 5 % ročně. Bylo to navzdory globální finanční krizi v roce 2009 a následující krizi eurozóny. Inflace byla nízká. Největší hospodářský rozvoj od roku 1999 byl v obchodě, maloobchodě a ve stavebnictví. Soukromý sektor, který se významně objevil od roku 1999, je především malého měřítka. Průmyslový sektor je stále jen slabý. Ekonomika a jeho zdroje růstu jsou proto zaměřeny mnohem více na poptávku než na produkci, jak je vidět z běžného účtu, který měl v roce 2011 schodek zhruba 20 % HDP. V důsledku toho je Kosovo vysoce závislé na finanční podpoře z diaspory (většina je v Německu a ve Švýcarsku), přímých zahraničních investic (z nichž velká část rovněž pochází z diaspory) a z dalšího přísunu kapitálu.<ref name="IMF Country Report No 12/100"> " IMF Country Report No 12/100 " http://www.imf.org/external/pubs/ft/scr/2012/cr12100.pdf "Unemployment, around 40% of the population, is a significant problem that encourages outward migration and black market activity."</ref> V roce 2009 průmysl Kosova představoval 22,60 procent HDP a vytváří pracovní místa pro 800 000 zaměstnanců. Je na 150. místě ve srovnání se zbytkem světa. Existuje mnoho důvodů pro tento druh stagnace, sahající od trvalé okupace, přes politické vřavy a nedávné války v Kosovu (1999). Sektor elektrické energie závisí na uhelných elektrárnách (97 %) a je považován za jedno z odvětví s největším potenciálem rozvoje. Zděděné problémy po válce v Kosovu a přechodové období měly obrovský vliv na vývoj tohoto odvětví. Za regulaci aktivit v energetickém sektoru v Kosovu je odpovědný Energetický regulační úřad (ZRrE). Dalším činitelem v odvětví energetiky v Kosovu je Ministerstvo hospodářského rozvoje (MZHE), které má zodpovědnost zabývat se otázkami, které mají co do činění s energiemi. MZHE připravuje legislativu a vypracovává strategie a projekty. Kosovo má velké zásoby olova, zinku, stříbra, niklu, kobaltu, mědi, železa a bauxitu. K dispozici jsou také odhadované zásoby kolem 14 000 miliard tun hnědého uhlí. V roce 2005 Ředitelství pro těžbu a nerosty a Světová banka odhadovaly, že Kosovo mělo minerály v hodnotě 13,5 miliard €  Kosovo má silně negativní obchodní bilanci. V roce 2004 byl schodek bilance zboží a služeb téměř 70 procent HDP, a v roce 2011 byl 39 % HDP. Převody peněžních prostředků z kosovské diaspory představují podle odhadů 14 procent HDP a málo se změnily v průběhu předchozího desetiletí. Prozatímní mise OSN v Kosovu (UNMIK) představila externí obchodní úřad a celní správu dne 3. září 1999, kdy byly vytvořeny hraniční kontroly v Kosovu. Veškeré zboží dovezené do Kosova čelí zatížení 10% clem. Tyto daně jsou shromažďovány na všech celnicích na hranicích Kosova,

Obyvatelstvo.

V Kosovu žije přibližně 1 900 000 obyvatel (odhad 2014), z čehož Albánci tvoří 92 %, Srbů je 5,3 %, přičemž jsou soustředěni zejména na severu země. Další etnika tvoří Bosňáci, Gorani, Romové, Turci, Aškalové a Egypťané. Negramotnost se pohybuje kolem 16 procent, z toho většina jsou ženy. Do školy chodí pravidelně jen méně než 20 % dětí starších 12 let, střední vzdělání dokončuje pouze necelých pět procent. V obzvláště složité situaci se nacházejí menšiny a znevýhodněné skupiny obyvatelstva, jako jsou zrakově, sluchově či mentálně postižení. Na místě se věnují problému integrace do většinové společnosti mezinárodní humanitární organizace, poskytují potřebné vybavení či pomáhají sjednat legislativní podmínky. Působí zde mj. organizace Člověk v tísni či ADRA.

Historie demografie Kosova.

Je značně obtížné stanovit starší vývoj počtu obyvatel Kosova a poměr jednotlivých národností, neboť národnost byla ve starších časech fakticky neexistující či nedůležitý pojem. Osmanská říše prováděla svá sčítání primárně podle náboženství, takže krom toho, že její sčítání nejsou považována za nejpřesnější, je nutno z nich potřebné údaje složitě dedukovat, přičemž výsledné odhady jsou snadno zpochybnitelné. Obyvatelstvo pravoslavné, které obývalo Kosovo a přilehlé regiony v dobách středověku v raných etapách nadvlády Osmanské říše nad Kosovem migrovalo postupně tento region opouštělo.  V 19. století se už objevuje na scéně pojem národ a je věnována větší pozornost etnickému původu a jazyku obyvatel a to jak od tureckých úřadů (jejichž údaje jsou ovšem i nadále hodnoceny jako nepřesné a nerealistické), tak od různých evropských zeměpisců. Jednotlivé práce se ovšem mezi sebou dost liší, někdy udávají jako

Společnost.

Vztahy mezi albánskou a srbskou komunitou.

Vztahy mezi etnickými Albánci a srbským obyvatelstvem Kosova byly nepřátelské od vzestupu nacionalismu na Balkáně v průběhu 19. století, rivalita zesílila poté, co Srbsko v roce 1913 získalo Kosovo od Osmanské říše a poté, co se Albánie stala ve stejném roce nezávislou. Během Titovy éry komunistického režimu v Jugoslávii byly populace etnických Albánců a Srbů v Kosovu silně

Romové a další menšiny.

Přestože je naplánována jejich integrace do kosovské společnosti a jsou uznány v kosovské ústavě, tak romská a jiné menšiny (tj. Aškalové a tzv. Egypťané) čelí i nadále mnoha obtížím. Příkladem je například segregace a diskriminace v oblasti bydlení, vzdělávání, zdravotnictví, zaměstnanosti

Kultura a média.

Díky tomu, že i hudba v Kosovu je rozdělená, tak stále existuje autentická albánská a srbská hudba. Albánská hudba se vyznačuje použitím čifteli (autentický albánský nástroj), mandolíny, mandoly a "bicích". Klasická hudba je v Kosovu dobře

Sport.

V Kosovu bylo v rámci zákona č 24/2003 (zákon o sportu) schváleného Shromážděním Kosova v roce 2003 vytvořeno několik sportovních federací. Zákon formálně zřizuje národní olympijský výbor, reguluje zřízení sportovních federací a zavádí pokyny pro sportovní kluby. V současné době pouze některé z ustanovených sportovních svazů získaly mezinárodní uznání. Olympijský výbor Kosova byl uznán jako

Kosovo (, ), úředním názvem Kosovská republika je sporné území a částečně uznaný stát v jihovýchodní Evropě, který v únoru 2008 vyhlásil nezávislost na Srbsku jako Kosovská republika. Srbsko považuje tuto republiku za své území a stále na ni vznáší nárok jako na svou vlastní Autonomní provincii Kosovo a Metochie. K listopadu 2019 uznalo samostatnost Kosovské republiky 93 členů OSN z celkových 193.

科索沃共和国(;)(英文: Republic of Kosovo ),简称科索沃,是一个主权争端地区及有限承认国家,位于欧洲东南部巴尔干半岛,于2008年单方面宣布独立。塞尔维亚虽然承认其民选政府,但只承认该地区为塞尔维亚的两个自治省之一(科索沃和梅托希亚自治省)。


Funkce a základní charakteristiky.

Krabice slouží jako místo k propojení kabelů a vodičů v bodech, kde se elektrický rozvod rozbočuje do několika větví nebo kde se napojuje větev procházející do jiné místnosti. Další funkcí může být zakončení kabelu a napojení instalačního přístroje – zásuvky, spínače, ovladače. Stejné krabice mohou zastávat obě funkce. Například silové zásuvky na 230 V AC mají zdvojené svorky a vedení k nim může být provedeno tzv. smyčkováním, kdy průběžně vedený kabel je přerušen právě v zásuvce. Jsou také dostupné elektronické přístroje (časové spínače, stmívače, přijímače dálkového ovládání) přizpůsobené tvarem a velikostí pro montáž do krabice. Krabice slouží buď pouze pro umístění přístroje a kabel je v krabici přerušen, nebo je elektronický přístroj vložen na dno krabice, na kterou je montován ovladač. Typicky takto může být vložen časový spínač do krabice, na niž je namontovaný spínač – tlačítko. Připojovací rozměry krabic pro umístění instalačních přístrojů jsou normalizované pro celou Evropu a není tak problém kombinovat přístroje (i krabice) různých výrobců. Základní vlastnosti krabic popisuje (září 2013) harmonizovaná norma ČSN EN 60670-1: "Krabice a úplné kryty pro elektrická příslušenství pro domovní a podobné pevné instalace – Část 1: Všeobecné požadavky."

Rozdělení krabic.

Krabice můžeme dělit podle způsobu montáže na stěnu nebo do stěny, podle toho zda jsou určeny pro samostatný přístroj nebo skupinu elektroinstalačních přístrojů. Další charakteristikou může být materiál, ze kterého jsou zhotoveny. Krabice mohou mít miskovitý tvar, kdy "dno" by mělo být uvnitř stěny nebo doléhat na stěnu a otevřená část je směrována do volného prostoru pro zakrytí instalačním přístrojem nebo k tomu konstruovaným víčkem. Do těchto krabic vstupují kabely zpravidla přes vylamovací otvory, kterých je ve stěnách krabice připraveno několik. Krabice na povrch a se zvýšeným krytím mohou být kompaktní, s utěsněným víkem. Kabely do těchto krabic vstupují přes průchodky nebo kabelové vývodky.

Samostatná nebo skupinová montáž krabic.

Jde především o krabice k montáži do stěn, krabice pro vkládání do parapetních kanálů jsou pro spojování určeny všechny.

Zakrytí krabic, které nejsou využity pro montáž instalačních přístrojů.

Elektroinstalační krabice, v nichž jsou umístěny svorky, svorkovnice nebo drobné elektronické přístroje musí být ze strany volného prostoru zakryty k tomu konstruovaným víčkem. Krabice určené do stěny (pod omítku) měly ve starším provedení uprostřed výstupek, do kterého se šroubovalo víčko s trnem. Při opakované demontáži a montáži hrozilo rozlomení výstupku a následně nutnost celou krabici vysekat ze zdi a nahradit. Další možností je víčko přišroubované šrouby do otvorů připravených pro montáž instalačních přístrojů. Při použití šroubů s nekvalitní povrchovou ochranou ale hrozí nevzhledná koroze díky tomu, že víčka se při malování místností běžně přetírají malířským nátěrem na vodní bázi. Jednou z možností zakrytí jsou i víčka s pružnými vroubkovanými křidélky, která v krabici drží díky pružnosti plastu. Krabice s vyšším krytím, určené pro montáž na povrch jsou konstruovány pro opakovanou montáž víka. Víko bývá přichyceno šrouby v rozích (je-li krabice čtyřúhelníkového tvaru) a z vnitřní strany opatřeno elastickým těsněním.

Montáž instalačních přístrojů do elektroinstalační krabice.

Instalační přístroje v evropském provedení se upevňují k elektroinstalačním krabicím dvěma základními způsoby:

Materiály pro výrobu elektroinstalačních krabic.

Historicky (1. polovina 20. století) byly zhotovovány elektroinstalační krabice z tenkého ocelového plechu s povrchovou úpravou žárovým pozinkováním. Vnitřek krabice byl vyložen izolačním materiálem, což byl často papír (lepenka). Když se jako izolační materiál prosadily reaktoplasty, konkrétně bakelit, zhotovovaly se elektroinstalační krabice jako výlisky z bakelitu. V současnosti se zhotovují elektroinstalační krabice přednostně z termoplastů, některé druhy se zvýšeným krytím a zlepšenou mechanickou odolností se zhotovují jako tlakové odlitky z hliníku. Použité plasty mohou být například: samozhášivý polyvinylchlorid, bezhalogenový PP, ABS, polyamid.

Elektroinstalační krabice je elektrotechnická součástka používaná v pevných elektrických rozvodech nízkého napětí. Slouží k umístění prvků pro propojení vodičů a kabelů, nebo k připevnění zásuvek (silových, slaboproudých, datových) i ovládacích přístrojů (spínačů a ovládačů všeho druhu). Běžně se tímto názvem označují krabice instalované do svislých stěn nebo na jejich povrch. Krabice pro instalaci do podlahy nebo do stropu mají odlišnou konstrukci a svébytné názvy a nejsou v tomto článku popisovány. V literatuře lze narazit na pojmy krabice rozbočovací (pro umístění svorkovnice) a krabice přístrojová (pro montáž vypínače nebo zásuvky). Současné krabice pod omítku i na povrch ale lze použít jako rozbočovací i přístrojové. Krabice ve zvýšeném krytí (pro venkovní použití) jsou převážně rozbočovací, zásuvky a spínače ve zvýšeném krytí se vyrábějí tak, aby je bylo možné montovat přímo na povrch, nevyžadují použití krabice.

电源接线盒是容纳电源连接的外壳,用于保护电源连接并提供安全屏障。


Klubová kariéra.

S Celtikem nepostoupil ze základní skupiny H do vyřazovacích bojů Ligy mistrů 2013/14, skotský tým v ní obsadil se ziskem 3 bodů poslední místo. V posledním utkání skupiny 11. prosince 2013 vstřelil jednu branku proti katalánskému týmu FC Barcelona, ale drtivou prohru 1:6 neodvrátil. V závěru mohl přidat ještě druhý korigující gól. V celtiku strávil celkem 6 sezón.  V srpnu 2014 přestoupil z Celtiku po vypršení smlouvy do anglického klubu West Bromwich Albion, kde podepsal dvouletý kontrakt. 3. února 2015 odešel na hostování do saúdskoarabského klubu Al-Hilal FC.

Speciální fanoušek.

Během svého působení v Celticu FC získal Samaras mj. speciálního fanouška, chlapce Jaye Battyho (v roce 2014 jedenáctiletého), který má Downův syndrom. Spolu v květnu 2014 oslavili titul pro Celtic FC. Při následném mistrovství světa v kopané se stalo na facebooku sledované video, na kterém malý Jay velmi emotivně prožívá závěr utkání Řecko - Pobřeží slonoviny a Samarasem proměněnou penaltu v závěru utkání. Vznikla tak iniciativa, podporovaná řadou sponzorů, aby chlapec mohl sledovat osmifinálové utkání Řecka a Kostariky přímo v dějišti šampionátu. Vzhledem k tomu, že odcestoval s rodiči na předem zaplacenou dovolenou, se tato akce nakonec neuskutečnila.

Reprezentační kariéra.

Ačkoli mohl hrát na reprezentační úrovni za Austrálii (jeho otec Ioannis Samaras se narodil v Melbourne), Georgios zvolil řecký národní tým. Nastupoval i za řecký mládežnický výběr U21.  V A-mužstvu Řecka debutoval 28. února 2006 proti týmu Běloruska, kde nastoupil na hřiště v základní sestavě a zažil vydařenou premiéru, vstřelil totiž jedinou branku zápasu (hrálo se v kyperském Lemesosu v rámci turnaje Cyprus Tournament 2006).  Účast Georgiose Samarase na vrcholových turnajích:

Georgios Samaras (řecky Γεώργιος Σαμαράς; * 21. února 1985, Iraklio) je bývalý řecký fotbalový útočník, který po skončení kariéry působí jako viceprezident kyperského klubu OFI Kréta. Během své aktivní kariéry nastupoval rovněž za řeckou reprezentaci.

佐治奥斯·森马拉斯(,1985年-2月21日)出生于希腊伊拉克利翁,是一位希腊足球员,司识前锋/翼锋。


Historie.

Malá firma FutureWave Software původně definovala formát souboru s jedním hlavním cílem: vytvořit malé soubory pro zobrazení zábavných animací. Hlavní myšlenkou bylo vytvořit formát, který je možné pustit v přehrávači na kterémkoli systému a který by bez problémů pracoval i s pomalejším připojením k síti. FutureWave vydala v květnu 1996 FutureSplash Animator (v r. 2016 jako Adobe Animate). V prosinci 1996 společnost Macromedia koupila FutureWave a z FutureSplash Animator se stal Macromedia Flash 1.0.  V roce 2005 proběhla akvizice Macromedia firmou Adobe.  Dne 1. května 2008 Adobe opustilo licenční omezení specifikace formátu SWF jako součást projektu Open Screen Project. Rob Savoye, člen vývojového týmu Gnash, však některé části formátu Flash ponechal uzavřené. 1. července 2008 Adobe vydala kód umožňující vyhledávačům Google a Yahoo indexovat soubory SWF.

Popis.

Formát původně limitovaný pouze na prezentaci vektorově založených objektů a obrázků v jednoduchých sekvencích umožňuje v pozdějších verzích přehrát audio (od verze Flash 3), video (od verze Flash 6) a poskytuje mnoho různých forem interakce s uživatelem. SWF soubor může být po jeho vytvoření přehrán v přehrávači Adobe Flash Player, který funguje jako samostatná aplikace nebo jako modul v prohlížeči. SWF soubor je také možné zabalit s přehrávačem a vytvořit tak samospustitelný film zvaný "projektor". Adobe poskytuje moduly Adobe Flash Player a Adobe Integrated Runtime k přehrávání souborů SWF v prohlížečích na mnoha operačních systémech včetně Microsoft Windows, Mac OS X a Linux pro architekturu x86. Od roku 2007 je v intenzivním vývoji Gnash, bezplatná implementace SWF přehrávače. Další variantou je open source projekt Swfdec.  Z nezávislé studie provedené Milwardem Brownem vyplývá, že přes 99% uživatelů internetu má nainstalovaný modul SWF a cca 90% uživatelů používá nejnovější verzi Flash Player.  Konzole PlayStation Portable může omezeně přehrávat soubory SWF v prohlížeči (od verze firmwaru 2.71). Konzole Nintento Wii a Sony PS3 také přehrají soubory SWF ve svém prohlížeči.

Licence.

Adobe uvolnila částečnou specifikaci formátu SWF. V dokumentu údajně chybí „velké množství“ informací potřebných ke kompletní implementaci SWF. Opomíná specifikace pro RTMP a Sorenson Spark. Specifikace RTMP byla však uveřejněna v červnu 2009 a kodek Sorenson Spark není majetkem společnosti Adobe. Až do května 2008 nebylo možné kvůli licenci implementovat software, který přehraje SWF. Od 1. května 2008 však Adobe upustila od těchto omezení na formátech SWF a FLV. Specifikace SWF je však stále vydána za velice omezujících licenčních podmínek.  Implementace software, který generuje soubory SWF bylo vždy povoleno za podmínky, že výsledné soubory se bezchybně vykreslí v poslední dostupné verzi přehrávače Adobe Flash Player.  GNU začala vyvíjet bezplatný přehrávač SWF zvaný Gnash pod licencí GPL (GNU General Public License). Další variantou je přehrávač Swfdec. GNU však neposkytuje finanční podporu ani jednomu projektu.  Scaleform GFx je komerční alternativa přehrávače SWF, která poskytuje plnou hardwarovou akceleraci využívající GPU. Scaleform GFx je licencován jako herní middleware a je využíván v mnoha hrách pro PC a konzole pro tvorbu uživatelských rozhraní, miniher a přehrávání videa.

SWF je formát souboru pro Adobe Flash, který se využívá v multimédiích, vektorové grafice a pro ActionScript. Formát vznikl ve společnosti FutureWave Software, kterou koupila společnost Macromedia v prosinci 1996. Od konce roku 2005 je formát pod kontrolou společnosti Adobe Systems díky akvizici Macromedia. SWF soubory mohou obsahovat animace nebo applety s různou úrovní interaktivity a funkce.

SWF 是 Small Web Format 的缩写, 读作swiff),是用于多媒体、矢量图形和ActionScript的Adobe Flash文件格式。SWF文件可以包含不同程度的交互和功能的动画或applet。它们也可包含在浏览器游戏中。


Rozšíření jádra pro rychlejší běh.

Reference jako r-hodnota a move konstruktor.

Umožňuje použít referenci na objekt jako r-hodnotu. R-hodnota je dočasná konstanta, do které nelze nijak zapisovat.  int a; a = 5 + 10 // (5 + 10) je r-hodnota (5 + 10) = a; // nelze přiřadit hodnotu r-hodnotě.  int& b = 10; // nelze, nemůže existovat nekonstantní reference na r-hodnotu, konstanta není uložená v paměti, ale dosazena překladačem const int& b = 10; // lze, za b se vždy dosadí 10 int&& b = 10; // lze, uloží se do paměti jako dočasná proměnná, inicializuje se na hodnotu 10 Move konstruktor lze využít pro přesun zdrojů z jedné třídy do druhé bez alokace a dealokace paměti. C++11 zavádí operátor && jako referenci na r-hodnotu. Move konstruktor je definován jako codice_1, a zavolá se při konstrukci objektu z reference na objekt, který je r-hodnotou.  class Array {  public:  };  Array pole1(100); // Zavolá standardní konstruktor Array pole2(static_cast<Array&&>(pole1)); // Přetypuje pole1 na referenci na r-hodnotu, a zavolá move konstruktor // pole2 je stejné jako bylo pole1 a pole1 je prázdné

constexpr – Obecné konstantní výrazy.

C++11 zavádí klíčové slovo codice_2, které u funkce nebo objektu vynutí, že bude vyhodnocena (objekt konstruován) v době kompilace.  int get_five() {  int some_value[get_five() + 7]; // Nelze použít, get_five() není konstantní výraz  enum {  constexpr int get_five() {  int some_value[get_five() + 7];  enum {

Nová definice POD.

C++03 má přísná pravidla, pro označení třídy nebo struktury jako (POD – surová data, přístup z C++ ke struktuře v jazyce C). Taková třída (struktura) vyžaduje kompatibilitu s jazykem C a umožnit statickou inicializaci. Pro takovou třídu v C++03 nelze definovat nevirtuální metody, přestože v tomu nebraní technický problém.  C++11 umožňuje jako POD použít třídu nebo strukturu, která není virtuální, nedědí virtuální třídu ani ji nemá jako členskou proměnnou. Třídy dělí na a. Triviální třída musí mít triviální konstruktor a umožňuje statickou inicializaci a použití funkce codice_3.

Rozšíření jádra pro rychlejší kompilaci.

Externí šablona.

extern template class std::vector<MyClass>;

Rozšíření jádra pro lepší použití jazyka.

Initializer lists.

C++11 rozšiřuje statickou inicializaci pole nebo struktury známou z C. Pomocí codice_4 umožňuje konstruktoru předat pole inicializačních parametrů uzavřených v {}. // inicializace v C int pole[] = {10, 10}; // inicializace pole  typedef struct { } Struktura;  Struktura strukt = {10, 10}; // inicializace struktury  // inicializace v C++11 class Trida { public:  Trida pole[] = {10, 10}; // inicializace pole trid  class Trida { public:  Trida pole = {1, 2}; // inicializace tridy

Type inference.

C++11 zavádí dvě nové metody, jak deklarovat proměnné. Klíčové slovo codice_5 doplní typ proměnné automaticky podle přiřazované hodnoty. Funkce codice_6 vrací typ parametru.  auto i = 15; // i bude int; decltype(i) j; // j bude int; Výhodu přináší u složitých typů, zkracuje zápis.  // C++03 for(std::vector<int>::const_iterator it = data.cbegin(); it!= data.cend(); ++it);  // C++11 for(auto it = data.cbegin(); it!= data.cend(); ++it);

For cyklus.

Rozšiřuje o novou definici cyklu for. Tento cyklus je známý z jiných jazyků jako cyklus foreach.  int pole[10];  for(int& i : pole) { Tento cyklus lze také použít pro kontejnery, které poskytují metody begin a end.

Lambda funkce.

C++11 zavádí anonymní funkce (lambda funkce). Lambda funkce umožňuje deklarovat i definovat dočasnou funkci (například jako parametr funkce nebo uvnitř jiné funkce).  V hranatých závorkách lze předat proměnné z rozsahu platnosti, ve které je funkce definovaná. Lze předat všechny, nebo jen výčet a je možné je předat hodnotou nebo referencí.  [] // funkce nema pristup k externim promennym [x, &y] // k promenne x lze ve funkci pristupovat jako k hodnote, k y jako k referenci [&] // vsechny promenne jsou predany referenci [=] // vsechny promenne jsou predany hodnotou [&, x] // x je predano hodnotou, vsechny ostatni referenci Příklad lambda funkce:  [](int x, int y) { return x + y; } // Navratovy typ je implicitni, funkce nevidi zadne promenne mimo rozsah sve platnosti  int a = 10; [&](int x, int y)->int { return x + y + a; } // Navratovy typ je explicitni, funkce ma pristup ke vsem promennym z rozsahu platnosti [=](int x, int y)->int { return x + y + a; } // Promenne jsou predany hodnotou

Aliasy na jmenné prostory.

namespace ab namespace x=ab; x::zdvojnasob(5);//To samé jako ab::zdvojnasob(5)

Nová syntaxe typových aliasů.

//C++98 typedef int my_type; //C++11 typedef int my_type;//Zpětná kompatibilita using my_type=int;//Nová syntaxe  //Toto pomocí typedef nelze: template<typename T>using ptr=T*;

Rozšíření standardní knihovny.

Nové knihovny:

C++11 (dříve C++0x) je standard programovacího jazyka C++. Byl schválen organizací ISO dne 12. srpna 2011 a nahrazuje C++03. Označení navazuje na tradici pojmenovávání verzí jazyka podle roku publikování specifikace. C++11 přidává několik prvků k jádru jazyka a rozšiřuje standardní C++ knihovnu. V září 2011 byl standard publikován jako ISO/IEC 14882:2011.

C++11,先前被称作C++0x,即ISO/IEC 14882:2011,是C++程序语言的一个标准。它取代第二版标准ISO/IEC 14882:2003(第一版ISO/IEC 14882:1998公开于1998年,第二版于2003年更新,分别通称C++98以及C++03,两者差异很小),且已被C++14取代。相比于C++03,C++11标准包含核心语言的新机能,而且扩展C++标准程序库,并入了大部分的C++ Technical Report 1程序库(数学的特殊函式除外)。 ISO/IEC JTC1/SC22/WG21 C++标准委员会计划在2010年8月之前完成对最终委员会草案的投票,以及于2011年3月召开的标准会议完成国际标准的最终草案。然而,WG21预期ISO将要花费六个月到一年的时间才能正式发布新的C++标准。为了能够如期完成,委员会决定致力于直至2006年为止的提案,忽略新的提案。最终于2011年8月12日公布,并于2011年9月出版。


Klubová kariéra.

Hrál postupně za kluby SBV Excelsior, Tottenham Hotspur, Derby County, Willem II Tilburg, AZ Alkmaar, AFC Ajax, ACF Fiorentina, Málaga CF.  V dresu anglického Tottenhamu neodehrál jediný ligový zápas, pouze předsezónní přátelské střetnutí včetně turnaje Peace Cup v červenci 2005. Poté odešel na hostování do Derby County, kde ho pronásledovala zranění. Poté, co se nedokázal prosadit do kádru Spurs (Tottenham) následoval návrat do Nizozemska, konkrétně do Willem II Tilburg. Po jedné sezóně přestoupil do AZ Alkmaar, kde zažil velmi úspěšné období. V dresu AZ vyhrál Eredivisie, Johan Cruijff Schaal (nizozemský Superpohár), stal se nejlepším střelcem ligy a fotbalistou roku 2009. Následoval přestup do Ajaxu, s nímž vyhrál také jednou Eredivisie (v sezóně 2010/11). I následující sezónu 2011/12 byl členem Ajaxu, ale neodehrál jediný ligový zápas kvůli komplikovaným vztahům s trenérem Frankem de Boerem. Hrával pouze s rezervním týmem (Jong Ajax), tudíž nemá podíl na zisku ligového titulu, který klub v této sezóně dobyl.  V červenci 2012 El Hamdaoui konečně opustil Ajax a podepsal tříletou smlouvu s klubem italské Serie A, s ACF Fiorentina. Dostal dres s číslem 9. Po sezóně 29. srpna 2013 odešel na hostování do španělského celku Málaga CF.

Reprezentační kariéra.

Nizozemsko.

Hrál za nizozemskou mládežnickou reprezentaci do 21 let (3 zápasy, 1 vstřelený gól).

Maroko.

Poté, co se v roce 2006 v interview pro nizozemský fotbalový magazín "Voetbal International" vyjádřil, že by jednou rád hrál v A-mužstvu Maroka, se mu toto přání splnilo v roce 2009. Debutoval 11. února 2009 v domácím přátelském utkání s Českou republikou, které skončilo remízou 0:0. I přes výsledek podal kvalitní výkon, který ocenili fanoušci i média. Následně se začlenil do marockého národního týmu.

Mounir El Hamdaoui (; * 14. července 1984, Rotterdam) je v Nizozemsku narozený marocký fotbalista, který hraje na pozici útočníka, ofenzivního nebo krajního levého záložníka. V současné působí v saúdskoarabském klubu Al Taawon FC. Roku 2009 byl vyhlášen nejlepším fotbalistou Nizozemska. V sezóně 2008/09 se stal v dresu AZ Alkmaar s 23 vstřelenými brankami nejlepším střelcem Eredivisie.

蒙尼尔·艾哈达奥(Mounir El Hamdaoui,,1984年-7月14日),又译艾咸达奥,出生于荷兰鹿特丹,荷兰和摩洛哥足球员。职业生涯最大亮点是成为2008/09年荷兰足球甲组联赛神射手,以及当选为荷兰足球先生。


Sound of 2009.

Více než 130 kritiků, editorů a komentátorů se zúčastnilo ankety "Sound of 2009", ve které zvítězila electro-popová zpěvačka Little Boots. Úplně poprvé byl 5. prosince 2008 zveřejněn dlouhý list 15 uchazečů na stránkách BBC. Ostatní umělci zahrnuti v širším výběru byli The Big Pink, Frankmusik, Master Shortie, Mumford & Sons a The Temper Trap.

Sound of 2010.

Širší výběr na anketu Sound of 2010 byl zveřejněn 7. prosince 2009. Mezi nominované patřili Daisy Dares You, Delphic, Devlin, The Drums, Everything Everything, Giggs, Gold Panda, Ellie Goulding, Hurts, Joy Orbison, Marina and the Diamonds, Owl City, Rox, Stornoway a Two Door Cinema Club. Na začátku ledna 2010 byli zveřejněni držitelé pátého až druhého místa. 8. ledna 2010 byl vyhlášen vítěz tohoto ročníku, jímž se stala zpěvačka Ellie Goulding. Ta se posléze umístila na první příčce se svým debutovým albem "Lights".

Sound of 2011.

6. prosince 2010 byl zveřejněn dlouhý list nominovaných muzikantů v anketě Sound of 2011. Mezi ně patřili Anna Calvi, Clare Maguire, Daley, Esben and the Witch, Jai Paul, James Blake, Jamie Woon, Jessie J, Mona, Nero, The Naked and Famous, The Vaccines, Warpaint, Wretch 32 a Yuck. 7. ledna 2011 byla vyhlášena vítězka ankety, kterou se stala zpěvačka Jessie J.

Sound of 2012.

Širší výběr kandidátů na Sound of 2012 byl odhalen 5. prosince 2011. Kandidáti na ocenění byli ASAP Rocky, Azealia Banks, Dot Rotten, Dry The River, Flux Pavilion, Frank Ocean, Friends, Jamie N Commons, Lianne La Havas, Michael Kiwanuka, Niki & The Dove, Ren Harvieu, Skrillex, Spector a Stooshe. 6. ledna 2012 bylo oznámeno, že se Michael Kiwanuka stal vítězem této ankety.

Sound of 2013.

Široký výběr nominovaných v anketě Sound of 2013 byl zveřejněn 9. prosince 2012. Mezi nominovanými byli AlunaGeorge, A*M*E, Angel Haze, Arlissa, Chvrches, Haim, King Krule, Kodaline, Laura Mvula, Little Green Cars, Palma Violets, Peace, Savages, The Weeknd a Tom Odell. 4. ledna 2013 byl na Radio 1 zveřejněn vítěz ankety, jímž se stala dívčí skupina Haim.

Kritika.

Častokrát bylo kritizováno, že anketa Sound of..., společně s ostatními podobnými anketami vytváří tak zvanou sebenaplňující předpověď. Kritik týdeníku "Guardian", Kitty Empire, v prosinci roku 2007 napsala:,Mnozí z nás jsou pověření editoři a přispivající žurnalisté předpovídající si své vlastní talenty, které bychom měli sledovat. Abychom nevypadali jako idioti, vybíráme umělce, jejichž alba jsou očekávaná, než abychom vybrali nějakého mladíka s cínovou píšťalkou, kterého jsme objevili na MySpace."  Stejný problém byl opět zmíněn v roce 2011, krátce po zveřejnění širšího výběru na anketu Sound of 2012. Joe Burgis z deníku "The Telegraph" napsal:,The Sound of 2012 čelí kritice kvůli svému očividnému zatížení na mainstreamové umělce."  Odpověď vedoucího oddělení hudby na BBC Radio 1 a 1Xtra zněla:,Tento seznam bude inspirovat k debatě, to jistě, ale co je nejdůležitější, povede k objevu umělců a hudebníků, kteří se snaží vystoupit z neustále se rozšiřujícího davu, což je zaručeně dobrá věc".

Sound of... je každoroční anketa hudebních kritiků a odborníků hudebního odvětví vyhlašovaná britskou společností BBC, s cílem nalézt nejslibnějšího hudebního nováčka roku. Poprvé byla anketa vyhlášena v roce 2003 stránkami "BBC News website" a nyní je široce zastřešena online korporacemi, rádiovými a televizními outlety a ostatními médii. V prosinci je zveřejňován širší list 15 uchazečů na toto ocenění a v lednu dochází k vyhlášení užšího výběru a nakonec i vítěze této ankety.

年度新声(又译年度之声,英语:Sound of...)是由英国广播公司每年主办的评选活动,由音乐评论家和业内人士投票选出最有潜力的音乐新人。活动于2003年由BBC新闻网开始主办,如今BBC旗下的网络、广播和电视以及其他媒体都会广泛报道这一评选活动。


Vlastnosti.

Operační systém SteamOS je určen primárně k hraní počítačových her v obývacím pokoji. Jeho uživatelé mohou streamovat hry z počítačů běžících na jiných operační systémech (Windows, macOS, Linux) na počítač používající SteamOS a mohou využít sdílení herní knihovny stejně jako v programu Steam. Valve tvrdí, že pomocí SteamOS dokázali zvýšit rychlost vykreslování snímků her (FPS).  Jelikož SteamOS je určený pouze k hraní her v obývacím pokoji, nemá mnoho jiných vestavěných funkcí s výjimkou prohližení internetu a hraní her; v základní instalaci chybí například správce souborů a prohlížeč obrázků, uživatelé ovšem mohou použít dostupné prostředí pracovní plochy GNOME a doinstalovat libovolný software. SteamOS zatím nepodporuje streamovací služby, ale Valve v současné době vyjednává se službami jako Spotify a Netflix o budoucí spolupráci a již nyní jsou na obchodu Steam k dispozici filmy nezávislých tvůrců. SteamOS nativně podporuje grafické karty od výrobců Nvidia, Intel a AMD.  Valve později do SteamOS přidalo podporu přehrávaní filmů (ovšem pouze filmů, které se prodávají na obchodu Steam), televizních programů a hudby z lokálních úložišť. Aktualizace systému z října 2015 přidala do vestavěného internetového prohlížeče podporu pro Netflix a další obsah chráněný ochranou DRM.  Současné hardwarové požadavky výchozí instalace SteamOS jsou: Existuje také upravený instalátor, pomocí kterého jde SteamOS nainstalovat na pevné disky o menší velikosti a instalátor, který podporuje základní desky využívající BIOS. Tyto instalátory se dají najít v repozitáři Valve.

Historie.

Při přednášce na LinuxConu v roce 2013 prohlásil spoluzakladatel a ředitel firmy Valve Gabe Newell, že věří, že „Linux a otevřený software jsou budoucností hraní“ (ačkoliv není jasné, zda si myslí, že i samotné hry by měly mít otevřenou licenci), oznámil, že jeho společnost pomáhá herním vývojářům, kteří chtějí dostat své hry na Linux a že Valve připravuje oznámení iniciativy, která dostane Linux do obývacích pokojů. Dne 20. září 2013 Valve na svém webu vydalo prohlášení sdělující, že „svět Steamu se rozšíří v roce 2014“ a že připravují tři oznámení pro „zákazníky, kteří chtějí Steam ve svém obývacím pokoji“. 23. září bylo odhaleno první oznámení, SteamOS. Valve prohlásilo, že „došli k závěru, že nejlepší prostředí pro jejich zákazníky bude operační systém postavený kolem samotného Steamu.“ Odhalení se soustředilo především na otevřenost SteamOS; bylo oznámeno, že uživatelé budou moci upravit či nahradit jakoukoliv z jeho částí a že bude k dispozici zdarma.  V říjnu 2013 Valve oznámilo dvoudenní konferenci „Steam Dev Days“, kde si herní vývojáři mohli ozkoušet SteamOS a Steam Machines a sdělit Valve své připomínky. Stejný měsíc Nvidia oznámila spolupráci s Valve na podpoře SteamOS s pomocí vývojového prostředí Nvidia GameWorks obsahujícího PhysX, OptiX, VisualFX a další API od Nvidie.  V listopadu 2013 Valve potvrdilo, že nebudou vyvíjet žádné exkluzivní hry pro SteamOS a doporučili ostatním vývojářům to samé, jelikož jejich cílem je rozšířit hry mezi co největší množství zákazníků. V prosinci Valve oznámilo, že beta verze SteamOS vyjde 13. prosince 2013. Po vydání této beta verze Valve doporučilo uživatelům, že pokud nemají zkušenosti s linuxovými systémy, měli by počkat až na další verze v roce 2014.

Výkon.

Web Phoronix v prosinci 2013 porovnal výkon tří grafických karet od firmy Nvidia na SteamOS a Windows 8.1. Závěrem bylo, že linuxové ovladače od firmy Nvidia dosahují srovnatelného výkonu jako ovladače na Windows, ze kterých vycházejí.  GameSpot v lednu 2014 porovnal výkon SteamOS ve hrách s výkonem Windows s použitím stejného hardwaru na dvou počítačových sestavách s grafickými kartami od Nvidia a AMD a nastavení. Bylo zjištěno, že na grafické kartě od AMD při použití SteamOS běží Dota 2, Left 4 Dead 2 a o poznání pomaleji. Left 4 Dead 2 se taktéž zasekávalo, což bylo přiřčeno chybě v ovladači. Na kartě Nvidia běželo Metro: Last Light o něco rychleji a Dota 2 běžela stejně. Ve článku bylo řečeno, že Left 4 Dead 2 na kartě Nvidia pod SteamOS běželo rychleji, ale nebylo specifikováno jak, protože podle grafu uvedeném ve článku mělo v porovnání s Windows méně snímků za sekundu. Na obou kartách měly v porovnání s Windows Left 4 Dead 2 a Dota 2 na SteamOS delší nahrávací časy.  Web Ars Technica v listopadu 2015 po oficiálním vydání Steam Machines porovnal výkon multiplatformních her na SteamOS a Windows 10 na stejném počítači a zjistil, že hry na SteamOS měly v porovnání s Windows 10 o 21% až 58% nižší průměrný počet snímků za sekundu. Dle názoru autora článku na Ars Technica to mohlo být způsobeno nedostatkem zkušeností vývojářů s optimalizací pro OpenGL a v budoucnu by mohlo dojít k zlepšení. V článku také bylo poznamenáno, že jejich test, obsahující pouhých šest her na jediném počítači, není příliš směrodatný.  Hry programované primárně pro OpenGL a Linux mohou běžet rychleji než jejich verze na Windows, což je vidět na testu webu Phoronix, kde freewarový klon hry Quake OpenArena běžel na Ubuntu 15.04 rychleji než ve Windows 10. Primární subjekty testu webu Phoronix byly hry OpenArena, Xonotic a program GpuTest. V OpenArena a GpuTest bylo Ubuntu 15.04 mírně rychlejší než Windows 10 pro všechny grafické karty použité v testu. Xonotic v0.8 ovšem běžel mnohem lépe na Windows 10 než na Ubuntu 15.04.

Přijetí.

Oznámení systému SteamOS bylo komentováno spoustou vývojářů počítačových her. Tvůrce hry Minecraft Markus Persson prohlásil, že to je „skvělá zpráva“ a tvůrce hry Thomas Was Alone Mike Bithell nazval systém „povzbudivým“ pro nezávislé hry. Další vývojáři jako DICE, tvůrci série Battlefield, a Creative Assembly, tvůrci série Total War, prohlásili, že je možné, že jejich budoucí tituly vyjdou na Linux a SteamOS.  Ředitel studia Gearbox Software Randy Pitchford prohlásil, že podle něj SteamOS potřebuje nějakou exkluzivní aplikaci, která k němu přitáhne vývojáře a že „bez nějaké hry, kterou by každý musel mít, čekám, že herní průmysl bude SteamOS zvědavě pozorovat, ale celkově ho to příliš neovlivní.“ Richard Stallman, hlava nadace Free Software Foundation, SteamOS opatrně podporuje, ale nesouhlasí s použitím DRM a prodejem her.  Beta verze SteamOS se setkala se smíšenými recenzemi. Henry Winchester v recenzi webu TechRadar pochválil přehledné uživatelské prostředí a budoucí potenciál, ale zkritizoval obtížnou instalaci a chybějící funkce z programu Steam. Thomas Morgan z webu Eurogamer na problémy při instalaci nenarazil, ale negativně komentoval absenci detekce nativního rozlišení monitoru a audio výstupu a malý počet dostupných her. Také ovšem pochválil uživatelské prostředí a nazval beta verzi „dobrým začátkem.“  Od prvotního vydání se média jako Ars Technica k SteamOS vrátily a vydaly články o jeho růstu, kladech a záporech. Dva z výrobců, kteří plánovali vyrábět soustavy se značkou Steam Machine – Falcon Northwest a Origin PC – nakonec od plánu nabízet soustavy upustili kvůli limitacím SteamOS v porovnání s Windows; zástupci firmy Falcon Northwest ale prohlásili, že pokud dojde k zlepšení výkonu SteamOS, začnou o výrobě Steam Machines opět uvažovat.

SteamOS je linuxová distribuce založena na distribuci Debian, kterou vyvíjí společnost Valve Corporation jako primární operační systém pro své herní konzole Steam Machine. Byla odhalena 13. prosince 2013 zároveň s oznámením začátku uživatelského betatestování Steam Machines.

SteamOS,基于Debian发行版而开发的Linux操作系统,由Valve公司设计开发,使用于Steam Machine游戏终端机上。在2013年12月13日首次发布。


Život.

Émile Gaboriau se Narodil v malém městečku Saujon v departmentu Charente-Maritime. Střední školu vychodil v Jonzacu, krátce pracoval jako písař v kanceláři notáře, v roce 1852 vstoupil do armády a sloužil v Africe. Po čtyřech letech se vrátil do Paříže a sanžil se uchytit jako novinář. Cestu k literatuře mu otevřela právě žurnalistika a také to, že se stal tajemníkem Paula Févala staršího.  Začal psát pro noviny a časopisy romány na pokračování. Skutečný úspěch mu pak přinesl jeho detektivní román z roku 1866 "L'Affaire Lerouge" (Případ vdovy Lerougové), ve kterém pod vlivem Edgara Allana Poea a jeho detektiva C. Augusta Dupina představil světu mladého policistu pana Lecoqa, který se stal hrdinou všech jeho dalších detektivních knih. V nich vytvořil skutečný detektivní román s propracovanou technikou logického rozvíjení zápletky i jejího řešení.  Gaboriau zemřel v sedmatřiceti letech na plicní embolii.

Dílo.

Pan Lecoq.

Vytvořením policisty pana Gastona Lecoqa (francouzsky Monsieur Lecoq) se Gaboriau stal předchůdcem Lerouxe a Leblanca a jedním z průkopníků detektivní literatury vůbec. Vzorem pro vytvoření této postavy byl jednak detektiv C. Auguste Dupin z povídek Edgara Allana Poea, jednak detektiv Gregory Temple a vyšetřující soudce Remy d'Arx z románového cyklu "Černé hábity" od Paula Févala staršího (přičemž Lecoq je jméno jednoho ze zlotřilců z tohoto cyklu) a jednak Eugène-François Vidocq, původně zločinec, později policista a tajný agent, který se stal zakladatelem a velitelem Brigade de Sûreté, první moderní policejní organizace ve Francii. Lecoqova postava se pak stala vzorem pro postavu Sherlocka Holmese Sira Arthura Conana Doyla, která však svého předchůdce naprosto zastínila.  O Lecoqovi napsal Gaboriau pět románů:

Adaptace.

Literatura.

Existuje několik dalších Lecoqových dobrodružství od jiných autorů:

Émile Gaboriau (6. listopadu 1835, Saujon, Charente-Maritime – 28. září 1873, Paříž) byl francouzský spisovatel a novinář, jeden z průkopníků detektivní literatury, v jehož díle vrcholí proměna povídky s kriminální tematikou v román.

埃米尔·加博里欧(Émile Gaboriau、1832年-11月9日-1873年-9月28日)是法国作家,小说家,记者和推理小说先驱。


Výpravní budova.

Současná výpravní budova plzeňského hlavního nádraží byla slavnostně otevřena v roce 1907. Budova byla postavena v neorenesančním a secesním slohu (secese patrná zejména na štukové výzdobě a kovových prvcích) podle návrhu architekta Rudolfa Štecha, který se podílel i na financování stavby. Přitom se však významně zadlužil a nevida východiska z tíživé situace se 2. ledna 1908 oběsil.  Nádraží je koncipováno jako tzv. ostrovní, tj. výpravní budova je umístěna mezi kolejišti, která jsou vedena na vysokých náspech. Některé z kolejí byly navrženy jako železniční vlečky do plzeňských průmyslových podniků (Škodovy závody, pivovar).  Budova těžce utrpěla spojeneckým bombardováním na jaře 1945, kdy v noci ze 16. na 17. dubna zaútočily na Plzeň britské bombardéry. Když jedna z bomb zasáhla jihozápadní roh kopule výpravní budovy, celá kopule se výbuchem nadzdvihla a posunula o 15 cm. Poškozeno bylo i mnoho dalších nosných částí budovy. Po druhé světové válce se zvažovala i kompletní demolice poničené budovy. Kopuli nakonec opravila skupina 15 mostařů Škodových závodů, kteří pomocí hydrauliky vrátili kopuli zpět na její místo (opravovali ji ve svém volném čase). Celá budova byla poté rekonstruována do původní podoby.<br>  Nádraží několikrát změnilo jméno. V době svého vzniku bylo někdy označováno jako centrální nádraží, po dobu první republiky se používal název Plzeň hlavní nádraží. V roce 1949 bylo nádraží přejmenováno na Plzeň Gottwaldovo nádraží na počest prvního komunistického prezidenta Klementa Gottwalda. V 50. letech byly v hale instalovány sochy hutníka a posunovače, které se zachovaly až do současnosti. V roce 1971 byl před výpravní budovou odhalen pomník Klementa Gottwalda, ten byl ale po roce 1989 odstraněn. Po sametové revoluci se nádraží opět vrátilo k názvu Plzeň hlavní nádraží. V letech 2011–2012 proběhla velká rekonstrukce interiérů výpravní budovy, na to navázala rekonstrukce nástupišť a okolí budovy.  V roce 2014 byl dokončen spojovací podchod nástupišť směrem k pivovaru.  Budova i s okolím byla 15. května 2000 vyhlášena kulturní památkou. Památkově chráněná je především samotná výpravní budova, ale i zastřešení nástupišť, terasy před hlavním průčelím, náměstíčko před budovou (zde stojí památník československým legionářům s plaketou T. G. Masaryka) a opěrné zdi směrem k viaduktům. Budova je charakteristická také svou velkolepou kopulí, která sahá do výšky 40 m.  Dne 9. prosince 2018 se slavnostně otevřel nový autobusový terminál u hlavního vlakového nádraží v Šumavské ulici, který disponuje deseti autobusovými stanovišti a jednou provozní budovou s veřejnými toaletami. Projekt stavby byl spolufinancován z fondů Evropské unie a Ministerstva pro místní rozvoj České republiky. Terminál je v délce 134 metrů zastřešen. Nově vzniklá autobusová stání jsou bezbariérově spojena s železniční stanicí.

Železniční uzel.

Plzeňské hlavní nádraží je klíčovou součástí plzeňského železničního uzlu, vychází odtud tratě na Prahu (trať 170), České Budějovice (trať 190), Klatovy (trať 183), Domažlice (trať 180), Cheb (trať 178) a Žatec (trať 160). Trať Praha–Plzeň–Cheb je součástí budovaného III. železničního koridoru, tedy páteřní trati uzpůsobené pro rychlosti až 160 km/h. Na území města se nachází též železniční stanice " Plzeň-Křimice, Plzeň-Orlík, Plzeň-Doubravka, Plzeň-Jižní Předměstí, Plzeň-Bolevec, Plzeň-Doudlevce, Plzeň-Koterov, Plzeň-Skvrňany, Plzeň-Zadní Skvrňany, Plzeň zastávka a Plzeň-Valcha".

Plzeň hlavní nádraží je centrální železniční stanice v Plzni. Zprovozněna byla v roce 1862, kdy byla uvedena do provozu část České západní dráhy z Prahy do Plzně. Stanice je elektrifikovaná, výpravní budova je majetkem Správy železnic.

比尔森火车总站()是捷克共和国波希米亚西部最大的城市比尔森的主要火车站。1862年,从布拉格到比尔森的捷克西部铁路开通时,车站同时启用。


Historie.

Ukazatel Celkové efektivnosti zařízení (OEE) vytvořil v 60. letech Seiichi Nakajima ze společnosti Nippon Denso. Na konci 80. let se tato metodika dostává do povědomí díky rozšíření TPM. V polovině 90. let je pak aplikována v oblasti výroby polovodičových součástek za účelem zvýšení produktivity výrobních zařízení. Postupně metodiku přijala i ostatní odvětví průmyslové výroby.

Definice.

Základní myšlenka metodiky spočívá ve vztahu:  OEE = Užitečný čas zařízení / Disponibilní čas zařízení,  kde  Rozdíl mezi užitečným časem a disponibilním časem je dán mírou využití, výkonu a kvality. Nejčastější vyjádření vztahu pro výpočet OEE používá právě tyto tři ukazatele:  OEE = Availability x Performance x Quality,  kde  Pro praktický výpočet uvedených ukazatelů se používají následující definice a vztahy.

Availability.

Poměr mezi výrobním časem a disponibilním časem. Výrobním časem se myslí doba, kdy je zařízení v chodu. Disponibilním časem se pak myslí očekávaná doba chodu zařízení. Pro výpočet se používá vzorec v tomto tvaru:  Availability = Operating Time / Loading Time,  kde

Performance.

Poměr mezi skutečným výstupem a plánovaným výstupem. Pro výpočet se používá vzorec v těchto tvarech:  Performance = Total Output / Potential Output, Performance = (Total Output * Ideal Cycle Time) / Operating Time,  kde

Quality.

Poměr mezi výstupem kvalitních výrobků a výstupem všech výrobků. Pro výpočet se používá vzorec v tomto tvaru:  Quality = Good Output / Total Output,  kde

Příklad výpočtu.

"Zjištěné hodnoty z výroby:"  "Výpočet:"  Availability = Operating Time / Loading Time Availability = 16,075 hod / 22,83 hod = 0,704 = 70,4 %  Performance = (Total Output * Ideal Cycle Time) / Operating Time Performance = (2000 * 28,3 s) / 16,075 hod = 0,979 = 97,9 %  Quality = Good Output / Total Output Quality = 1970 ks / 2000 ks = 0,985 = 98,5 %  OEE = Availability x Performance x Quality OEE = 0,704 * 0,979 * 0,985 = 0,679 = 67,9 %  Uvádí se, že špičkové společnosti po úspěšné realizaci TPM dosahují OEE na úrovni 85%. Většina výrobních společností však dosahuje OEE na úrovni asi 60%.

Celková efektivnost zařízení (CEZ), anglicky Overall equipment effectiveness (OEE), je kvantitativním ukazatelem efektivnosti výrobních zařízení. Poskytuje měřitelné srovnání efektivnosti jednotlivých výrobních zařízení. Zahrnuje v sobě více složek ovlivňujících celkovou efektivnost, které lze samostatně vyhodnotit.

整体设备效率(英语:overall equipment effectiveness,OEE)是一个评量生产设施有效运作的指数。其计算结果是通用的,甚至可以比较不同行业。


Kryty domovní.

Domovní kryty jsou budovány v podsklepených částech činžovních, rodinných domů atp. Mnohdy se zesilují dodatečnými pilíři, vloženými průvlaky a překlady, popř. ocelovými stropnicemi a stojkami či dřevěnou výdřevou

Kryty zákopové.

Budovaly se již před válkou (i v Československu), často také otevřené typy nebo s dřevěnou výdřevou. Principiálně vycházely ze zkušeností se zákopy z 1. světové války. Za 2. sv. války se zákopové kryty nejprve budovaly z cihel a železobetonových prefabrikátů, později z dusaného betonu a žb. prefabrikátů a jejich kombinací nebo jako otevřené zákopy či dřevozemní stavby. Tvar chodeb zákopových krytů byl zprvu rovné stěny s valenou klenbou, později eliptický či vejčitý profil s rovnou podlahou, často budované z žb. prefabrikátů a dusaného betonu. Později zesilované různě silnými rozpraskovými deskami proti přímému zásahu leteckých pum malých ráží či proti přímému zásahu segmentů (submunicí) kontejnerových pum.  Počet ukrývaných ve druhoválečných zákopových krytech neměl přesáhnout počet 300 osob a byly rozděleny do jednotlivých až 6 sekcí. Realizovalo se několik základních půdorysných typů: přímé varianty s odskočením každé sekce, lomené varianty (typ zig-zag) ve tvaru velkého dvojitého W, ve tvaru písmene L, a různé kombinace. Ukrývaní do krytu nastupovali ve spořádaném tvaru (dvojstupu) a obsazovali lavičky po stranách chodby. Filtroventilace nebyla zřizována, každý ukrývaný měl mít při nástupu do krytu svoji plynovou masku, v případě potřeby se větrací otvory ucpávaly dřevěným špalkem s těsněním, dveře do krytu byly zpravidla z masivních fošen, tento typ krytu byl určen na ukrytí v řádu desítek minut po dobu náletu, ihned po ukončení náletu by se ukrývaní začali podílet na odstraňování škod způsobných náletem. Toalety (kbelíky) byly ve výklencích v místech lomení sekcí. Zákopové kryty ZPO se původně stavěly v těsné blízkosti výrobních objektů, často podél továren či na nádvoří závodů, továrních třídách atp. Později se budovaly ve větším perimetru (do 1500 m) od továren, ve skupinách 5-15 objektů v poměrně těsné blízkosti, s jedním velkým společnýcm stavebním dvorem. Veřejné zákopové kryty se budovaly na veřejných prostranstvích, parcích či domovních dvorech, podél ulic, podle možností. Už v době krátce po jejich výstavbě byly mnohdy zanedbané, bez laviček a nezřídka posloužily jako WC. Na území ČR se vybudovaly tisíce zákopových krytů, jen v Praze jich bylo cca 200. Těsně po válce se zákopové kryty začaly likvidovat, ale s ohledem na vývoj situace byla jejich likvidace zastavena a některé byly reaktivovány jako improvizované (protiradiační) kryty některé byly dokonce vybaveny FV aparaturou. Koncepčně z nich vycházeli poválečné trubicové kryty. Po uvolnění mezinárodní situace koncem 50. let byla většina zákopových krytů CO ve městech reaktivována, ale řada se jejich udržovala jako protiradiační pro závodní CO, ale především proto, aby se splnily kondice na počty ukryvaných.  Opuštěné a později zasypané zákopové kryty zděné, betonové či dřevozemní jsou často zaměňovány za různé "tajné chodby" - viz případ "tajné" chodby u zámku v Ostravě - Porubě.

Protiletecký kryt je zvláštní typ stavby (či adaptované stavební prostory stávajících budov či podzemních objektů) určená pro ochranu osob před leteckými útoky. PL kryty poskytují možnost ukrytí před tlakovou vlnou, požáry, bojovými plyny, pronikavým radioaktivním zářením, radioaktivním spadem, střepinami tříštivých pum, úlomky trosek budov při leteckých náletech, některé typy krytů jsou dimenzované i na přímý zásah leteckou pumou velké ráže. Některé stavby PL krytů jsou zřizovány jako trvalé či víceúčelové stavby, jiné jen jako provizorní či improvizované. Stavby protileteckých krytů mohou být různého provedení od nadzemních masivních staveb, adaptovaných či pro tyto účely vybudovaných suterénů a sklepů, mělce založených podpovrchových objektů až po hluboko (až desítky metrů) v podzemí umístěné protiletecké štoly. Jako prostor pro ukrytí slouží i rozptýlení do lesů, polí či zvláštních zón, kde se neprovádí letecké údery. Viz také Stálý tlakově odolný úkryt.

防空洞(英语:Air-raid shelter,或称人防地下室)是一种用来防备空袭及保护平民的军事掩体。其它原有地下建筑,如地铁车站、隧道、地窖、地下室、铁路拱门等亦作为防空洞使用。这类构筑低于地面,而且受特别坚固,能够支持以上的建筑物重量,因此特别适合用作保护人民受到空袭袭击。在核武发展出来后,有些防空洞加上了防止核武攻击的设计。


Vlastnosti hesla.

Odolnost hesla záleží na způsobu útoku, kterému má heslo odolat a proto nelze stanovit všeobecně platné parametry přesně měřící sílu hesla. Jsou dva základní principy používané k prolomení hesla: Odolnost prvnímu způsobu je úměrná délce hesla a počtu použitých znaků a dá se spočítat pomocí matematické kombinatoriky. K uhádnutí hesla může dojít v případě vytvoření hesla často používanými způsoby ("franta123") nebo použití zjistitelné osobní informace ("oblíbený film"). V praxi útočníci často oba způsoby kombinují.

Délka hesla.

Délka hesla má velký vliv na jeho sílu, protože počet možných kombinací exponenciálně stoupá s počtem znaků hesla. Počet kombinací se spočítá jako počet znaků použité sady (abecedy) umocněný na počet znaků hesla. Matematicky se jedná o variaci s opakováním, počet možností je formula_1, kde "n" je počet znaků sady a "k" délka hesla.

Počet znaků sady (abecedy).

Množství znaků, z kterých jsou vybírány znaky hesla, má také významný vliv na sílu hesla. Použití různých znaků, číslic a symbolů umožňuje vytvořit více kombinací než heslo tvořeno jen číslicemi.  Pro zvýšení síly hesla je proto občas požadováno použití malých a velkých písmen, číslic a speciálních znaků. Jak je patrné z tabulek, takové šestimístné heslo umožňuje méně kombinací (~8×1011) než devítimístné heslo složené jen z malých písmen (~5×1012).

Uhodnutelnost hesla.

Útočníci mají k uhodnutí hesla k dispozici databáze zcizených a prolomených hesel, ze kterých lze statisticky zjistit nejčastější lidmi používaná hesla a také obvyklé způsoby tvoření hesel. Základním prostředkem k uhodnutí hesla je slovníkový útok, při kterém útočník využívá seznamy existujících slov. Slovníkový útok pak dále kombinuje s dalšími metodami. Např. heslo "Franta23" je slabé i když obsahuje malá a velká písmena a číslice, protože obsahuje slovníkové slovo a velké první písmeno a dvě číslice přidané na konec jsou často používaný, proto útočníkům známý a tedy málo účinný způsob zesílení hesla.  Slabá také bývají hesla spojená s osobou uživatele. Např. "jméno psa, oblíbeného herce" nebo "babičky za svobodna" jsou informace, které útočník může, někdy nejen nelegálně, získat.  Nejodolnější vůči uhodnutí jsou hesla tvořená náhodně strojově generovanou posloupností znaků, která mají nejvyšší míru entropie. Jejich nevýhodou je, že jsou těžko zapamatovatelná a náchylnější k chybám a překlepům při jejich vyplňování uživatelem.

Vhodné heslo.

Ideální heslo je dlouhý řetězec náhodně generovaných různých druhů znaků. Takové heslo je vhodné, pokud se uchovává a vyplňuje strojově, tedy např. pomocí softwaru pro správu hesel.  Vhodné heslo pro lidského uživatele musí být zapamatovatelné a snadno vyplnitelné, což jsou požadavky v zásadě protichůdné požadavkům na silné heslo. Vhodné uživatelské heslo je tak tvořeno kompromisem mezi oběma těmito požadavky na základě pravidla, že zabezpečení na úkor použitelnosti jde na úkor bezpečnosti. Pro hodnocení síly hesla není rozhodující, zda splňuje jednotlivá doporučení, ale jak vlastnosti celého hesla vyhovují požadavkům na odolnost.  Proto někteří odborníci doporučují jako vhodné heslo "několik slovníkových slov psaných malými písmeny". Dvě typicky nevhodné vlastnosti hesla kompenzuje třetí vlastnost, jeho délka. Heslo tvořené čtyřmi náhodnými slovy tak může být zapamatovatelné, snadněji a rychleji vyplnitelné a zároveň silnější než kratší složitější heslo tvořené s využitím nejrůznějších symbolů.

Málo účinné postupy.

Některé obvyklé postupy při tvorbě hesla nezajišťují odolnost, kterou od ní uživatelé zpravidla očekávají.

Ochrana hesla.

Obecně se doporučuje nikdy si heslo nezapisovat, obzvlášť ne v blízkosti počítače, kde je možné jej použít. Doporučuje se požívat jedno heslo pro bezvýznamné účty (u kterých není případné prolomení natolik závažné) a několik různých silných hesel pro důležité systémy (např. internetové bankovnictví).  Problémem se stává potřeba zapamatovat si množství hesel k různým systémům. Řešením může být vytvoření systému (jehož znalost je třeba obzvlášť chránit) vycházejícího z názvu služby, kde se používá. Triviální příklad je vynechání každého druhého písmena, např.: heslo Wkpda pro službu Wikipedia (v praxi je potřebné použít vlastní a složitější systém). Jiným řešením je uchování hesel v silně šifrovaném tvaru přístupných pomocí jednoho zapamatovatelného a silného hesla. Na toto slouží speciální programy, například open source program Keepass, nebo placený program Roboform. Další možností je vytváření silných hesel s pomocí kryptografické hashovací funkce, kde při použití hlavního hesla a klíčového slovo (např. název domény, kde chceme heslo použít) vznikne hash fixní délky, který následně můžeme použit jako heslo.

Software pro správu hesel.

Správce hesel je samostatná aplikace nebo rozšíření webového prohlížeče, které umožňuje ukládat větší množství silných a jedinečných hesel. Hesla jsou chráněna jedním hlavním heslem, které otevírá šifrovanou databázi hesel. Většina správců hesel umožňuje vytváření silných hesel pomocí generátoru náhodných hesel. Správce hesel by měl obsahovat ochranu proti odposlechu hesla.

Síla hesla () označuje stupeň obtížnosti s jakou neautorizovaná osoba dokáže uhádnout heslo.

密码强度,指一个密码对抗猜测或是暴力破解的有效程度。一般来说,指一个未授权的访问者得到正确密码的平均尝试次数。密码的强度和其长度、复杂度及不可预测度有关。强密码可以降低安全漏洞的整体风险,但并不能降低采取其他安全措施的需要。


Popis.

Vičence jsou jednoleté nebo vytrvalé byliny, řidčeji polokeře s lichozpeřenými listy složenými ze vstřícných celokrajných lístků. Palisty jsou blanité a většinou srostlé. Květy jsou purpurové, růžové nebo bledě žluté, v dlouze stopkatých úžlabních nebo zdánlivě vrcholových hroznech. Kalich je zvonkovitý, s víceméně stejně dlouhými cípy. Tyčinky jsou dvoubratré (9+1). Semeník je přisedlý a obsahuje pouze 1 až 2 vajíčka. Čnělka je nitkovitá, s hlavatou bliznou. Plody jsou obvykle jednosemenné, nepukavé, va vrcholu protažené v krátký silný zobánek, s vystouplými žilkami které vybíhají v silné ostny.

Rozšíření.

Vičence jsou rozšířeny v počtu asi 130 druhů v Evropě, severní Africe, Etiopii a jihozápadní a střední Asii. Nejvíce druhů se vyskytuje v Asii v oblasti od Kavkazu po západní Himálaj. V České republice se vyskytují 2 druhy vičenců. Vičenec ligrus byl od konce 18. století pěstován jako pícnina a v dnešní době je již v teplejších oblastech zcela zdomácnělý. Vičenec písečný se vyskytuje především na jižní Moravě.  V Evropě se vyskytuje dohromady 27 druhů. Nejvíce druhů se vyskytuje ve Středomoří, kde mají rozsáhlejší areál výskytu zejména druhy "Onobrychis aequidentata", "O. arenaria", "O. caput-galli", ve východní části i "O. gracilis". Většina evropských druhů vičenců má spíše omezený areál výskytu nebo se jedná o endemity. V Alpách roste v subalpínském stupni "Onobrychis montana", v montánním stupni "O. arenaria", "O. viciifolia" a v jihozápadní části i "O. supina" a "O. saxatilis". V Pyrenejích zasahuje do nejvyšších poloh místní endemit "Onobrychis pyrenaica" a "O. supina" (až 2100 metrů), v nižších polohách roste "O. saxatilis" a "O. argentea" subsp. "hispanica".

Obsahové látky.

Vičence obsahují zejména v semenech jedovaté neproteinové aminokyseliny, např. kanavanin, některé druhy obsahují také cyklitoly, např. pinitol.

Význam.

Vičenec ligrus je považován za jednu z nejhodnotnějších pícnin a je v Evropě pěstován již od 16. století. V Asii je pěstován také k ochraně půdy a vody.

Reference.

Vičenec ("Onobrychis") je rod rostlin z čeledi bobovité. Vičence jsou byliny se zpeřenými listy, motýlovitými květy v dlouze stopkatých hroznech a jednosemennými plody. Vyskytují se v počtu asi 130 druhů od Středomoří po Střední Asii. V České republice se vyskytují 2 druhy: vičenec ligrus a vičenec písečný.

红豆草,又称驴喜豆(Onobrychis),(英文:Sainfoin)是属于豆科植物,长有淡粉红的花朵和弯曲的荚,亚洲欧洲四季中,亦能不断开花的草本。红豆草适合在不列颠和北美洲草原的钙质土壤生出。欧亚的红豆草植物群有的23个种类。


Hypnóza.

Hypnóza představuje změněný stav vědomí, který se liší jak od stavů bdělosti, tak spánku. Jedná se o jedinečný stav, v němž mohou vznikat jevy (např. odolnost vůči bolesti), které se nemohou objevit za jiných podmínek. Žádný ze změněných stavů vědomí nevyvolává tolik otázek jako hypnóza. V hypnóze, stejně jako ve všech oblastech psychologického bádání, zůstávají nejasnosti, ale mnoho faktů již bylo ověřeno.

Skrytý pozorovatel.

Pojetí skrytého pozorovatele vychází z Hilgardových pozorování, na jejichž základě zjistil, že u řady hypnotizovaných jedinců existuje část mysli, která není uvědomovaná a která pozoruje všechny zážitky jedince. Jeho nález byl popsán následujícím způsobem:  Okolnosti Hilgardova objevu dvojkolejnosti myšlení v hypnóze byly dosti dramatické. V učebně prováděl demonstraci hypnózy ve spoluráci se zkušeným probandem, který byl slepý. Ernest Hilgard mu indukoval v případě hypnózy navíc hluchotu a sdělil mu, že až mu položí ruku na rameno, znovu začne slyšet. Tímto byl proband oddělen od okolního dění, začal se nudit, a tak myslel na zcela jiné věci. Hilgard ukázal posluchačům, že proband nevnímá hluk ani řeč. Někdo se však zeptal, zda proband skutečně ingnoruje okolí tak, jak se na první pohled zdá. Hilgard se probanda potichu zeptal, zda by mohla existovat nějaká část, která by i navzdory navozené hluchotě mohla slyšet. Pokud ano, mohl by zdvihnout ukazováček? K překvapení všěch přítomných – včetně zhypnotizovaného jedince – se ukazováček zdvihl. Nyní chtěl proband vědět, co se děje. Hilgard mu položil ruku na rameno, aby zase slyšel. Vysvětlení mu přislíbil později a mezitím se ho zeptal, co si pamatuje. Jedinec si pamatoval, že se kolem něj rozhostilo ticho, pak se začal nudit a přemýšlel o nějakém statistickém problému. Poté cítil, že se jeho ukazováček začal najednou zdvíhat a chtěl vědět proč. Při jiném experimentu měla hypnotizovaná osoba ruku ponořenou v ledové vodě a po sugesci hypnotické anestezie necítila bolest. Pokud jí však dr. Hilgard položil ruku na rameno, mohl vyvolat „skrytého pozorovatele“, který sděloval, že osoba do určité míry bolest pociťovala.  Metafora skrytého pozorovatele se tedy vztahuje k duševní struktuře, která sleduje vše, co se děje, včetně událostí, o nichž zhypnotizovaný jedinec vědomě neví, že je vnímá. Přítomnost skrytého pozorovatele byla prokázána v mnoha experimentech.

Studie zabývající se redukcí bolesti.

Ve studiích zabývajících se redukcí bolesti byly jedinci schopni pomocí automatického psaní nebo řeči popsat, jakou bolest cítí, přičemž ve stejném okamžiku jejich vědomí přijímalo sugesce hypnotizéra a reagovalo na ně, což vedlo k úlevě od bolesti.  Hilgard a další zjistili, že hypnotizované osoby mohou vykazovat zážitky rozděleného vědomí. Jestliže jsou např. aplikovány bolestivé podněty pod hypnotickou sugescí necítit jakoukoli bolest, bude osoby hlásit nepřítomnost bolesti, ale jiná její část (tzv. „skrytý pozorovatel“) bude hlásit utrpení. Obdobně pokyn „skrytému pozorovateli“, aby zvedl prst, vyvolá u osob úzkost z tohoto nevysvětlitelného pohybu.

Další experimenty.

Hilgard a jeho spolupracovníci přirovnávali tyto jevy „dvojkolejnosti“ ke každodenním zkušenostech, kdy jedinec dělí svoji pozornost mezi dva úkoly, např. současně řídí auto a konverzuje, nebo přednáší a současně hodnotí svoji řeč z pozice posluchače.  Přestože byly experimenty se skrytým pozorovatelem opakovány v mnoha laboratořích, jejich metodologie byla poměrně hodně kritizována. Skeptici tvrdí, že tyto výsledky mohou být způsobeny skrytými požadavky na probanda, aby se přizpůsobil očekávání experimentátorů.  V pečlivě prováděných experimentech zaměřených na úlohu přizpůsobení vědci prokázali, že je možné od sebe odlišit reakce skutečně zhypnotizovaných probandů od osob, které pouze spolupracovaly a přizpůsobily se. Požádali prokazatelně málo hypnabilní probandy, aby simulovali hypnotický stav, zatímco s vysoce hypnabilními probandy jednali obvyklým způsobem. Experimentátor nevěděl, ke které skupině každý proband patřil. Osoby, které simulovaly, se přizpůsobily požadavkům tak, jak si myslely, že se od nich očekává, avšak jejich výpovědi o subjektivních zážitcích se významně lišily od výpovědí jedinců, kteří skutečně byli zhypnotizováni.

Ernest Ropiequet „Jack“ Hilgard (25. července 1904 – 22. října 2001) byl americký psycholog, profesor Stanfordovy univerzity, 29. nejcitovanější psycholog 20. století. Proslul svými výzkumy v oblasti hypnózy. Vytvořil známou Stanfordskou škálu hypnotické citlivosti, která měří dispozici jedinců být zhypnotizován. Přišel s teorií, že v mysli hypnotizovaného působí tzv. „skrytý pozorovatel“ ("hidden observer"), a nakonec svůj koncept zobecnil a skrytého pozorovatele určil jako figuru působící v mysli každého člověka neustále. Proto také hovořil o „rozštěpeném vědomí“ člověka.

欧内斯特·希尔加德(Ernest Ropiequet Hilgard,1904年7月25日-2001年10月22日)是一位美国心理学家,以对催眠的研究而著称。


Průběh.

V průběhu mise se vážně zranil vojín Todd Blackburn, když minul lano během slaňování z vrtulníku MH-60 Black Hawk a zřítil se z jednadvaceti metrů na ulici pod ním. Oba vůdci milice byli rychle zajati a spolu se zraněným Rangerem byli naloženi do konvoje Humvee. Při následném stahování byl střelou RPG sestřelen americký MH-60 Black Hawk, „Super Six One“. Oba piloti byli na místě mrtví, avšak posádka vrtulníku pád přežila a snažila se udržet pozici před postupující milicí Somálské národní aliance. Krátce na to byl sestřelen další vrtulník Black Hawk. Tento stroj se však zřítil do části města, která byla vzdálena od hlavních bojů. Pád vrtulníku přežil pouze pilot Michael Durant. Dva odstřelovači z Delta týmu (Randy Shughart a Gary Gordon) se opakovaně nabídli, že se pokusí zabezpečit místo havárie do příchodu záchranného týmu. Po dvou zamítnutích jim bylo povolení nakonec uděleno však s plným vědomím toho, že je to pravděpodobně bude stát jejich životy. Během snahy o udržení místa nehody stříleli členové Delta force do davu ozbrojeného střelnými zbraněmi a kameny. Oba byli nakonec zabiti v akci, takže na místě zůstal pouze pilot, který by byl ubit davem, kdyby ho členové Aididovy milice nevzali do zajetí. Randy Shughart a Gary Gordon byl za obranu vraku vrtulníku in memoriam vyznamenáni Medailí cti, nejvyšším vojenským vyznamenáním USA.  Silné boje probíhaly i kolem místa dopadu prvního vrtulníku. Americké jednotky přišly k místu dopadu, ale zanedlouho byly samy obklíčeny postupující milicí Somálské národní aliance. Velitel této milice připravoval minometný útok na pozice Američanů, avšak nakonec kvůli informacím o možném ohrožení civilistů tuto akci odvolal. Během večera Američané s pomocí laserem naváděných raket a palby z helikoptér zničili pozice milice. Tento útok si podle údajů milice vyžádal přes 1000 obětí. Ztráty utrpěli také Američané.  Těžce vyzbrojený záchranný konvoj tvořený malajsijskými a pákistánskými jednotkami OSN dorazil na místo dopadu první helikoptéry dvě hodiny po půlnoci. Tato prodleva byla způsobena tím, že Američané neinformovali o svém přepadu ostatní členy mise OSN. Za pomocí jednotek OSN americké velení konečně evakuovalo všechny své vojáky na základnu OSN.

Následné události.

Dva dny po skončení bojů byl při minometném útoku somálské milice zabit další americký voják.  V reakci na bitvu o Mogadišo americký prezident Bill Clinton nařídil okamžité ukončení bojových operací všech zúčastněných jednotek. Následně stanovil datum stažení amerických jednotek ze somálského území na 31. březen 1994. Do roka po stažení amerických vojáků se ze Somálska stáhla také vojska OSN.

Odraz v kultuře.

O operaci pojednává americký válečný film "Černý jestřáb sestřelen" z roku 2001 režiséra Ridleyho Scotta a díl šesté série dokumentárního seriálu Vteřiny před katastrofou.  O tomto střetnutí pojednává i jeden z dílů videoherní série Delta Force s podtitulkem Black Hawk Down vytvořená známou vývojovou společností NovaLogic.

Bitva v Mogadišu (1993) bylo vojenské střetnutí během Občanské války v Somálsku mezi silami Spojených států, podporovaných silami OSN, a somálskou milicí loajální k samozvanému prezidentovi Mohamedu Farrahu Aididovi, které v rámci Operace Gothic Serpent proběhlo v noci z 3. na 4. října 1993 v somálském Mogadišu. Ačkoliv Američané dosáhli stanoveného cíle, zajetí dvou Adidových pobočníků, ztráty, které během operace utrpěli, vedly americkou administrativu ke stažení ze Somálska.

摩加迪沙之战(英语:Battle of Mogadishu)是一场在1993年10月3日至4日之间,于索马里首都摩加迪休市区爆发的军事冲突。在这场战斗之中,美国陆军特种部队和当地民兵在摩加迪休市区进行巷战,最终造成双方与民众伤亡。


Historie a vývoj.

Od roku 1963 produkoval čínský výrobce Harbin Aircraft Manufacturing Corporation v Charbinu vrtulníky Harbin Z-5. Jednalo se o licenčně vyráběné sovětské vrtulníky Mil Mi-4. V roce 1966 se rozhodli čínští konstruktéři osadit vrtulník Z-5 turbohřídelovým motorem Wozhou WZ-5 o výkonu 1618 kW. Šlo o vůbec první čínský vrtulník vybavený turbohřídelovým motorem. Vzhledem k tomu, že byl motor umístěn pod hlavní rotor, došlo k přesunu pilotní kabiny až do přídě vrtulníku. Současně došlo k úpravám celé přídě a zvětšila se také nákladová kabina. S využitím výkonnějšího motoru vzrostl rovněž dolet i rychlost vrtulníku. Nový stroj získal brzy označení Harbin Z-6. První prototyp byl dokončen již v roce 1967, ale první let uskutečnil až 15. prosince 1969. Druhý prototyp vzlétl 25. prosince téhož roku. Prvním pilotem se stal Wang Pejmin, který byl již dříve testovacím pilotem pro vrtulníky Z-5.  Po čínsko-sovětských ozbrojených střetech na hranicích obou zemí byl vývoj vrtulníků Z-6 přesunut z Charbinu do Čchang-čou a Changhe. Zde se na vývoji spolupodílel Institut pro výzkum a vývoj helikoptér. 7. srpna 1972 došlo k havárii jednoho ze strojů Z-6, při které zahynulo šest osob. Jako příčina nehody byla určena špatná konstrukce motoru, který se při letu zadřel. Vzhledem k tomu, že tou dobou se ve velkém množství prosazovaly nové sovětské vrtulníky Mil Mi-8, kterým se stroje Z-6 konstrukčně podobaly, rozhodla se čínská vláda výrobu ukončit. Celkem bylo vyrobeno 15 kusů. V Čínské lidové republice byly vrtulníky certifikovány až v roce 1977.  V roce 1979 byl experimentálně jeden z vrtulníků Z-6 osazen turbohřídelovým motorem Pratt & Whitney Canada PT6T-6, ovšem výsledky zkoušek nejsou známy.

Uživatelé.

Čínská lidová republika

Specifikace.

Data podle publikace "Chinese aircraft : China's aviation industry since 1951".

Harbin Z-6 (označován někdy také jako Zh-6) je víceúčelový užitkový vrtulník střední hmotnostní kategorie s čtyřlistým nosným rotorem a třílistým tlačným vyrovnávacím rotorem. Vrtulník vznikl na konci 60. let úpravou čínských licenčně vyráběných strojů Harbin Z-5. Ve své době se jednalo o vrtulník podobný úspěšným sovětským strojům Mil Mi-8.

直-6(Z-6)是中华人民共和国哈尔滨飞机制造厂(简称“哈飞”)在直-5直升机的基础上进行改进的、以空降为主的通用直升机;是中国直升机从活塞到涡轮过程中的产物。


Klubová kariéra.

Wilson hrál v mládežnických týmech anglického klubu Liverpool FC. V červenci 2015 byl zařazen do 30-členného kádru pro předsezónní tour Liverpoolu v Thajsku, Austrálii a Malajsii.  V srpnu 2015 odešel na hostování do klubu Crewe Alexandra FC. Tam se mu však moc nevedlo, což bylo způsobeno i dlouhodobým zraněním. Od začátku sezóny 2016/17 je zpět v Liverpoolu. Je kapitánem juniorského týmu U23.

Reprezentační kariéra.

V září 2013 odehrál 3 zápasy za velšský mládežnický tým U17. 23. září se jedním gólem podílel na remíze 5:5 s Maďarskem, 25. září nastoupil do utkání se Skotskem (remíza 0:0) a 28. září dvěma góly výrazně přispěl k vítězství 3:0 nad Slovinskem.

A-mužstvo.

Díky svým výkonům ve velšském výběru U17 obdržel v říjnu 2013 poprvé pozvánku od reprezentačního trenéra Chrise Colemana do seniorského národního týmu Walesu. Zápas s Makedonií 11. října strávil ještě na lavičce náhradníků, za A-mužstvo Walesu nastoupil poprvé 15. října 2013 v kvalifikačním zápase proti Belgii (remíza 1:1), kdy se dostal na hrací plochu v 87. minutě. Tímto se stal nejmladším velšským reprezentantem (ve věku 16 let a 207 dní, čímž překonal o 108 dní dřívějšího držitele rekordu Garetha Balea). Jeho premiéře ve velšském dresu napomohlo rovněž to, že o hráče měla zájem i Anglie (Wales tedy nechtěl ztratit talentovaného mladíka). K jeho debutu ve velšském národním týmu se také váže nevšední zajímavost. Jeho dědeček Peter Edwards si u sázkové kanceláře William Hill v roce 2000 (kdy měl Harry pouhé dva roky) vsadil padesát liber na to, že se Harry jednou stane velšským reprezentantem. Při kursu 1:2 500 bral výhru 125 000 liber.

Harry Wilson (* 22. března 1997, Wrexham, Wales, Spojené království) je velšský fotbalový záložník a reprezentant. Momentálně hraje za anglický klub Liverpool FC.

哈利·威尔逊(英语:Harry Wilson;1997年-3月22日)是一位威尔士足球运动员,司职翼锋。他出身自英超球队利物浦青训,另外他曾是利物浦U23队长。他现在被英超球队利物浦外借至英超球队般尼茅夫。2013年10月15日,他以16岁207天成为威尔士最年轻上阵球员,打破之前由巴利所保持的纪录。