Nomenklatura.

Etymologie.

Pro dinga jsou používána různá označení, jak v odborné literatuře, tak v beletrii. V Austrálii je široce používán i termín „wild dog“ ("divoký pes"), ten však označuje jak divoké dingy, tak i jejich křížence. Samotný název „dingo“ má pravděpodobně původ v období rané kolonizace Nového Jižního Walesu, kdy slovo „tingo“ označovalo táborové psy.  Domorodí Australané, Aboridžinci, tyto divoké psy nazývají různými jmény, v závislosti na určitém jazyce, například "joogong", "mirigung", "noggum", "boolomo", "papa-inura", "wantibirri", "maliki", "kal", "dwer-da", "kurpany", "aringka", "palangamwari", "repeti" nebo "warrigal." Některé kmeny též rozlišují dingy na dva typy: ti, co s nimi žijí, "walaku", a divocí "ngurakin".

Taxonomie.

Od prvního popisu a zoologické klasifikace Friedrichem Albrechtem Antonem Meyerem v roce 1793, kdy byl dingo popsán jako "Canis dingo", byl vědecký název několikrát změněn. Ale již rok před Meyerem popsal psa dinga Kerr jako "Canis antarticus", nicméně, tento odborný název se shodoval se jménem psa bojovného a na základě toho vydalo ICZN výnos, ve které upřednostňuje Meyerův popis. Samotný popis byl založen na nekvalitní kresbě a stručném popisu z časopisu australského prvního koloniálního guvernéra Arthura Phillipa. Neexistuje tedy z té doby žádný vzorek, který by bylo možné porovnat se současnými dingy. Taxonomie, která se používala po většinu 20. století, popisovala dinga jako "Canis familiaris dingo". Ta tedy předpokládala, že pes domácí je samostatný živočišný druh odlišný od vlka obecného a naopak dingo je poddruh psa domácího.  Taxonomie počátku 21. století označovala dinga latinským názvem "Canis lupus dingo", tedy jako poddruh vlka obecného, paralelně vedle domestikovaného psa ("Canis lupus familiaris"). Studie z roku 2014 pak zvažuje dinga jako samostatný druh. Vychází z popisů typových exemplářů z 19. století a starších a prokázala, že ovlivnění křížením je nepravděpodobné. Ke křížení mezi dingy a psy domácími sice docházelo a stále dochází často, avšak čistokrevní dingové se od psů liší například ve větší šířce patra nebo kratší lebce. Ani klasifikace dinga pod hlavičkou samostatného poddruhu ale není jistá, například mammalog W. Christopher Wozencraft své studii z roku 2005 založené na mitochondriální DNA uvádí dinga jako poddruh vlka obecného. Jeho práce je mezi ostatními mammalogy široce diskutovaná. Genetický, morfologický a ekologický výzkum publikovaný v roce 2017 doporučuje dinga (a taktéž dinga pralesního) uvádět jako zdivočelou formu psa domácího, tedy jen jako "Canis familiaris."  Blízkým příbuzným dinga je i dingo pralesní, též zvaný novoguinejský zpívající pes. Ten obývá Novou Guineu a jeho taxonomické zařazení je sporné. Výzkum ukázal, že lebky dingů pralesních se shodují s lebkami kříženců dingů. Též studie mitochondriální DNA prokázaly podobnost s dingy, ale odlišnost od vlků.

Fylogeneze.

Na základě fosilních a antropologických nálezů lze určit, že v minulosti zahrnoval areál výskytů dingů ještě větší plochu, než je tomu v současné době. Díky testům mitochondriální DNA bylo zjištěno, že tyto psovité šelmy pocházejí z jižní Asie, kde se vyvinuli z místních domestikovaných psů, kteří žili ve společnosti kočovných lovců a sběračů. Švédský vědec Peter Savolainen, který stál za zrodem tohoto výzkumu, využil velké množství genetického materiálu; 211 dingů z Austrálie, 676 psů ze všech kontinentů, 38 vlků eurasijských a 19 fosílií psů z Polynésie.  Před přibližně 5000 lety se dingové dostali do Austrálie a na některé ostrovy Asie a Tichomoří. V Austrálii žili v izolaci od ostatních psovitých, než začala kolonizace Austrálie Evropany, kteří s sebou přivezli psy domácí. Na základě nalezených fosílií se předpokládá, že se dingové v Austrálii vyskytují pouze 3000 až 5000 let.

Popis.

Domestikovaní psi z jihu Asie sdílí mnoho fyzických vlastností s australskými dingy. Samotní dingové jsou také podobní některým plemenům asijských špiců.  Dingové mají poměrně širokou hlavu, špičatý a krátký čenich a vztyčené ušní boltce. Barva očí se pohybuje od žluté přes oranžovou až po hnědou. Špičáky jsou dlouhé a ostré. Ocas je dlouhý, hustě osrstěný. Čistokrevní jedinci mají na tlapách a ocase bílé chlupy. Právě ocas při dorozumívání s jinými zvířaty, nejčastěji jinými dingy nebo psy, hraje důležitou roli. V porovnání se stejně velkými domestikovanými psy mají dingové delší čenichy, větší špičáky a plošší lebky s výraznější šíjovou linkou.

Velikost.

Psi (samci) jsou obvykle větší a těžší než feny stejného věku: průměrná délka těla australských dingů je 914 mm (rozptyl 835–1110 mm při vzorku 51 kusů) a hmotnost se pohybuje mezi 12 až 22 kg. Feny váží 11 až 17 kg a průměrná délka jejich těla je 883 mm (813–1010 mm při vzorku 38 kusů). Thajští dingové jsou poněkud menší: hmotnost samců kolísá mezi 7 až 17 kg při délce 750 až 917 mm (21 kusů ve vzorku) a samic mezi 8 až 14 kg při délce 703 až 810 mm (16 kusů ve vzorku). Kohoutková výška dingů se pohybuje mezi 47 až 67 cm. Ocas měří 20 až 37 cm. Existují i záznamy o jedincích, kteří vážili až 27 kg. Dingové ze severní a severozápadní Austrálie jsou obvykle větší než ti z jihu. Jedinci z Austrálie bývají téměř vždy větší než dingové v Asii. Dingové mají dlouhé, dobře osvalené končetiny zakončené kulatými a mohutnými tlapkami s černými, nezatažitelnými drápy. Na zadních nohách chybí paspárky. Dingové mívají ocas šavlovitého tvaru, který v klidu nosí pod hřbetní linií, pokud ale zbystří, vztyčí se vysoko nad ni.

Srst.

Dospělí jedinci mají srst krátkou a měkkou, hustou na ocase. V závislosti na klimatu může být hustší nebo mírně delší. Barva srsti je většinou písečná až červenavě hnědá, avšak existují i výjimky, například černá nebo čistě bílá. Jednolitě černí dingové a dingové se zbarvením černá s pálením (black and tan) bývali v Austrálii poměrně běžní, v současné době jsou však vzácní, běžněji je lze potkat v Asii. Existují i bíle zbarvení dingové (nikoliv albíni). Na hrudi, tlamě, nohách a tlapkách mohou být malé bílé znaky.

Výskyt.

Prokazatelně dingové obývají pouze Austrálii, Thajsko a Sulawesi. Běžně bývá uváděna i Kambodža, Čína, Indie, Indonésie (mimo Sulawesi), Laos, Malajsie, Barma, Papua Nová Guinea, Filipíny nebo Vietnam, avšak existence populací v těchto oblastech je sporná. Na Nové Guineji a Filipínách již pravděpodobně dingové vyhynuli, naopak populace v Indii zůstává otázkou. Dingové se nikdy nevyskytovali v Tasmánii.  Australští dingové obývají především severní, centrální a severozápadní část kontinentu, dle IUCN jsou zdejší populace oproti zbytku Austrálie hojné. V jižní a severovýchodní Austrálii jsou vzácní. Na jihovýchodě kontinentu (v oblasti oddělené od zbytku kontinentu plotem Dingo Fence) již pravděpodobně vyhynuli. Existují sice zprávy o výskytu dingů v Novém Jižním Walesu nebo dokonce Victorii, avšak není jasné, zda se jedná o skutečné dingy nebo zdivočelé psy.  Jediný ostrov Indonésie, na kterém se dingové prokazatelně vyskytují, je Sulawesi, situace ve zbytku Indonésie je neznámá. V Koreji a Japonsku již dingové vyhynuli nebo zde žijí pouze kříženci s převahou psích genů.  Existence čistokrevných dingů v Thajsku byla prokázána díky porovnání lebek místních psů s australskými dingy. Právě v Thajsku je zvýšená koncentrace skutečně čistokrevných dingů. Dingové obývají severní a centrální část Thajska, jen výjimečně je možné vidět je na jihu.  Dingové využívají všechny typy vegetace, které lze v Austrálii nalézt. Primárně vyhledávají sušší nezalesněné oblasti v blízkosti zdrojů vody, například okraje lesů nebo pláně. Mimo jiné ale mohou žít i v tropických alpinských vřesovištích. Dokáží žít i v pouštích centrální Austrálie.

Chování.

Dingové jsou převážně noční zvířata, chování se však může lišit i dle klimatu, například jedinci z Indie mohou být více aktivní ve dne než v noci. Přesto je jejich hlavním obdobím činnosti soumrak a svítání. Období aktivity jsou krátká (často méně než jedna hodina) s krátkými dobami odpočinku. Obecně se uvádí, že mají dva typy pohybu: pohyb vyhledávací (zřejmě spojený s lovem) a pohyb průzkumný (pravděpodobně pro kontakt a komunikaci s ostatními psy). Psovité šelmy, tedy i dingové, mezi sebou komunikují mimikou obličeje a pohyby těla a jednotlivé postoje jsou stejné jako například u psa domácího; pokud je dingo napnutý, má ocas nad hřbetní linií a uši natočené dopředu, většinou to značí nepřátelství. Dingové štěkají, avšak ne tak, jako psi domácí a častěji se vyjadřují vytím. Dokáže ale vydávat až 19 různých zvuků.  Dingové jsou většinou vůči lidem plaší, nicméně existují zprávy o jedincích, kteří byli nalezeni v okolí táborů, na předměstích nebo sídlištích. Podle studií z Queenslandu se divocí kříženci dingů volně pohybují v noci přes městské oblasti.

Stravovací návyky.

Jako součást stravy dingů bylo identifikováno přes 170 druhů zvířat, od hmyzu až po buvoly domácí. Obecně platí, že hospodářská zvířata tvoří jen malou součást jejich potravy. Většina studií na téma strava dingů se týká pouze Austrálie, o potravě dingů v Thajsku nebo jinde máme jen málo informací. Obecně se tvrdí, že asijští dingové se živí více komenzálně, jejich strava se tedy skládá především z potravin a jídel běžně konzumovanými lidmi. Mimo to se živí i hmyzem a ještěrkami. Při výzkumu australských dingů vyšlo najevo, že 80 % stravy divokých psů tvořilo těchto 10 živočišných druhů: klokan rudý ("Macropus rufus"), klokan bažinný ("Wallabia bicolor"), tur domácí ("Bos primigenius" f. "taurus"), krysa "Rattus colletti", husovec strakatý ("Anseranas semipalmata"), kusu liščí ("Trichosurus vulpecula)", krysa "Rattus villosissimus", klokan hbitý ("Macropus agilis)", králík divoký ("Oryctolagus cuniculus") a vombat obecný ("Vombatus ursinus"). Zřídka dingové loví i velké ještěry. V žaludcích některých zabitých dingů bylo nalezeno i maso lišek nebo psů domácích a fotopast v centrální Austrálii v roce 2009 zachytila skupinku dingů požírat dva mrtvé dingy. Složení jídelníčku záleží na klimatu; v oblasti Carpentarského zálivu a Queenslandu se dingové specializují na divoká prasata a klokany hbité, v deštných pralesích na severu kontinentu jsou nejčastější kořistí husovci strakatí, hlodavci a klokani hbití. V jižních oblastech Severního teritoria tvoří jídelníček divocí králíci, hlodavci, ještěrky a klokani rudí, to se týká především pouště Tanami. V centrální Austrálii se živí především hlodavci, ještěrkami, klokany rudými a dobytkem. Na jídelníčku dingů ze západu se objevují především vombati. Na některých místech či ostrovech často loví i ryby. Je jim přičítáno snížení populace divokých prasat i králíků, což je pro místní farmáře přínosem.  Dingové většinou vypijí jeden litr vody za den v létě a asi půl litru v zimě. I v době sucha se stává jen málokdy, aby kojící fena neměla dostatek živin. Dingové dokáží zužitkovat tekutiny i z kořisti, především krev, kojící fena navíc konzumuje i moč a výkaly svých štěňat, takže udržuje doupě v čistotě a navíc si doplňuje tekutiny, aniž by musela štěňata opouštět. Existují záznamy o několika dinzích, kteří v zimě přežili 22 dní bez vody.

Strategie lovu.

Strategie lovu dingů většinou závisí na dobrém načasování a rychlosti, málokdy zde hraje roli úkryt. Své lovecké strategie přizpůsobují tak, aby vyhovovaly okolnostem. Pro větší a potenciálně nebezpečnou kořist jsou zapotřebí dva nebo více jedinců, při lovu králíků a hlodavců loví sami. Téměř všechny jejich útoky, ať už se jedná o útoky na buvoly, nebo klokany, se soustřeďují na mláďata a staré jedince, kteří nejsou dostatečně rychlí a vytrvalí. Při lovu buvola spíše než taktiku uhnání zvířete využívají svých zubů a hbitosti. Skupinka psů běží společně s buvolem a střídavě jej kousají do nohou, dokud není buvol úplně vysílený nebo neschopen běhu. Tato taktika je ale pro lovce nebezpečná v tom, že buvol může kdykoliv vykopnout. Dingové svoji kořist zabijí protržením krční tepny, podobně jako například vlci. Ptáky loví dingové pouze výjimečně.

Sociální chování.

Společenské chování dingů je nápadně podobné chování vlků nebo divokých psů. Zatímco mladí samci častěji cestují z místa na místo, dospělí samci se usadí v jednom rozsáhlém teritoriu s několika fenami. Velikost takové smečky většinou odpovídá velikosti a nebezpečnosti kořisti, kterou loví, běžně čítá jedna smečka tři až dvanáct jedinců. Nicméně, smečka není tak stmelená jako je tomu u vlků. Je běžné, že ji jedinec na několik dní opustí a později se znovu přidá. Ve smečce funguje hierarchická pyramida. Na vrchu je alfa pár, samec a samice, přičemž samec bývá obvykle dominantnější. Součástí smečky jsou i nová štěňata a běžně i vrh z předchozího roku. Obecně platí, že při ulovení kořisti se první nají alfa samec, pak alfa samice, následuje zbytek smečky a poslední na řadě jsou štěňata. Poznat alfa samce je jednoduché; při jeho příchodu všichni podřízení jedinci klopí uši a stahují ocas mezi nohy, často mu také olizují pysky, aby tak dali najevo svoji podřízenost. To samé dělají i štěňata, která si tím způsobem také vymáhají potravu.

Reprodukce.

Dingové jsou monogamní zvířata. Feny mohou mít štěňata jen jednou ročně, i v případě, že by u nich během roku nastal estrální cyklus dvakrát. Hárají běžně v období od ledna do července. Samci jsou připraveni k rozmnožování po celý rok, ale v době, kdy necítí estrogen, mají produkci spermií výrazně nižší. Samotné páření obvykle probíhá mezi březnem a květnem (podle jiných zdrojů v období od dubna do června). V jihovýchodní Asii k páření dochází mezi srpnem a zářím. Během této doby samci pečlivě stráží své partnerky i teritoria. Případné cizince zaženou alfa samci vrčením a vytím, pokud se tak ale nestane, rozpoutá se rvačka. V případě, že cizí pes vyhraje, poražený alfa samec buď zemře nebo odejde z teritoria a přenechá samice novému alfa samci. Pokud by to bylo naopak, souboj vyhrál alfa samec, pak cizinec utíká a hledá jiné teritorium, které by mohl zabrat.  Feny jsou pohlavně vyspělé ve dvou letech života, samci jsou připraveni na rozmnožování v období od jednoho do tří let, závisí na jedinci.  Obecně platí, že ze smečky se rozmnožuje pouze alfa pár (alfa samec a samice) a zbytek smečky se stará o štěňata. Nemusí tomu tak vždy být, ovšem v případě, když se mláďata narodí podřízené samici, je obvyklé, že je alfa samice zabije.  Březost trvá 61 až 69 dní a velikost vrhu se pohybuje v rozmezí od jednoho do deseti štěňat (průměrně pět), přičemž počet narozených samců bývá vyšší, než počet narozených fen. Ve věku tří týdnů štěňata poprvé opouští doupě, avšak až do věku přibližně dvou měsíců je fena kojí. Běžně se štěňata pohybují ve vzdálenosti maximálně 3 km od doupěte, na delší vzdálenost je doprovázejí dospělí členové smečky. Mladí dingové se obvykle stávají nezávislými ve věku tří až šesti měsíců, ve smečce nejpozději ve věku 12 měsíců, kdy začíná další období páření.

Migrace.

Dingové obvykle zůstávají v jedné oblasti a nepodnikají sezónní migraci. Nicméně v době hladu cestují blíže k farmám a lidem, kde se mohou přiživit na ovcích nebo dobytku. Nejdelší doložená migrační cesta dinga měřila přibližně 250 km, což bylo zjištěno z čipu, který měl umístěný na krku.

Zdraví a úmrtnost.

V přírodě se dingové dožívají okolo 7 až 8 let.  Mezi hlavní příčiny úmrtí dingů patří vyhladovění nebo dehydratace v obdobích sucha nebo po rozsáhlých požárech buší, dále také uštknutí hadem a úmrtí jako následek zranění buvoly nebo skotem.  Dingové jsou vnímaví k podobným onemocněním jako psi domácí. Jsou hostiteli až 38 druhů různých patogenů a parazitů, převážná většina těchto druhů ale nemá na životnost psů žádný vliv. Mezi nejvýznamnější mikrobiální a parazitární původce schopné snížit stav populace patří virus psinky, měchovec psí ("Ancylostoma caninum") a vlasovec psí ("Dirofilaria immitis"). Dingové jsou důležitým rezervoárem vlasovců, kteří jsou přenášeni komáry na domácí psy. Figurují rovněž jako definitivní hostitelé kokcidie "Neospora caninum", jež způsobuje potraty u skotu a volně žijících přežvýkavců. Ve vztahu ke člověku má zásadní význam fakt, že dingo je jedním z hlavních hostitelů měchožila zhoubného ("Echinococcus granulosus") v Austrálii. Infekce tasemnicí "E. granulosus" je pro psy dingo neškodná, u dobytka a u člověka však způsobuje nebezpečnou nemoc echinokokózu. Riziko představuje především trus dingů s vajíčky tasemnic.  V roce 2008 proběhlo pozorování několikačlenné rodiny dingů, kdy zemřelo štěně staré tři týdny. I přesto jej matka přenášela společně s dalšími štěňaty po dobu několika dní a vždy se pohybovala v jeho blízkosti.

Vztah k lidem.

Útoky na člověka.

Jedná se o poměrně plachá zvířata, ve většině případů se od lidských obydlí drží v dostatečné vzdálenosti a pokud není jedinec přímo ohrožen, před možným nepřítelem prchá. Až na několik výjimek se většina případů pokousání dingem odehrála na ostrově Fraser, kde žila a stále žije největší čistokrevná populace tohoto druhu, proto je na ostrov zakázán přístup domestikovaných psů. Samotné útoky si ve většině případů způsobují lidé sami, a to krmením dingů nebo jejich provokací.  Pravděpodobně nejznámějším případem napadení člověka dingem mimo ostrov Fraser je kauza z roku 1980. Dne 17. srpna 1980 se devítitýdenní dívka Azaria Chamberlainová ztratila na rodinném výletě poblíž Uluru (Ayers Rock). Kolem tábora byly nalezeny stopy dingů, nejprve proto přišel v úvahu únos zvířaty, poté však byla obviněna matka. 29. října 1982 ji soud shledal vinnou, ve vězení strávila tři roky. Propuštěna byla na základě bundy nalezené v blízkosti doupěte dingů. Tělo Azarie nikdy nebylo nalezeno.  Mezi známé incidenty z ostrovu Fraser patří například případ z dubna roku 1998, kdy dingo pokousal a poškrábal tříletou dívku. Další případ se odehrál 30. dubna 2001, kdy byl devítiletý Clinton Gage napaden a zabit dvěma dingy. Incident způsobil utracení více než 31 dingů a vyústil v pobouření obyvatel ostrova Fraser.

Kontrolní opatření.

Kvůli četným útokům dingů na hospodářská zvířata byla v některých oblastech a farmách zavedena různá ochranná opatření, která dingy mají odradit. Obzvláště farmáři často žádají o finanční náhrady za zardoušené ovce. Nejčastějším opatřením bývá věšení zabitých dingů na ploty, což má údajně hladové psy odpudit. Účinnost není prokázána. Další možností, kterou hospodáři využívají, jsou hlídací zvířata. Nejen psi bývají k tomuto účelu používání, oblíbené jsou i lamy nebo osli.  Mezi další opatření patří jedy. Strychnin je používán v celé Austrálii, především pro svoji účinnost i v malém množství (0,3 mg na kg). Zvíře, kterému se jed dostane do těla, umírá ve křečích.

Dingo Fence.

Stavba plotu, později známého jako "Dingo Fence", začala i skončila v 80. letech 19. století. Stavba probíhala za finanční podpory vlády. Původním účelem bylo ochránění jihovýchodní části kontinentu od králičího moru, avšak plot svůj účel nesplnil a chátral. Počátkem 20. století však začal být opravován, aby sloužil jako ochrana před dingy. Je to jedna z nejdelších staveb na světě a oficiálně také nejdelší plot na světě. Jeho délka činí 5 614 km a táhne se od města Jimbour (Queensland) až po Velký australský záliv. Samotný plot má dva metry na výšku a je z pletiva.

Analýza.

Za útoky dingů na lidi pravděpodobně stojí jejich krmení, ať už úmyslné, či naopak. Dingové tak ztrácejí přirozenou ostražitost. Čím více budou lidmi krmení, tím větší je pravděpodobnost, že se k nim budou chovat agresivně. Pokud také dingo najde jiné zdroje potravy, například popelnice, pak může případné lidi brát jako konkurenci, která jej chce o jídlo připravit, a proto útočí.  Některé útoky v minulosti byly způsobeny i špatnými reakcemi lidí, kteří si nedokáží správně vyložit mimiku a pohyby těla dingů. Dr. Bradley Smith uvádí, že ostrov Fraser má problém s lidmi, nikoliv s dingy. Také uvádí, že psi, kteří byli označováni jako agresivní, se jen chovali přirozeně.

Legální status a ochrana dinga v Austrálii.

Ochrana dingů se liší v každé spolkové zemi Austrálie. V Severním teritoriu je dingo chráněn, avšak v případě ohrožení člověka či dobytka je možné jej beztrestně zabít. Naopak v Západní Austrálii není dingo nijak chráněn a jako domácí mazlíčci mohou být tato zvířata držena pouze za určitých podmínek. Pro lov dingů v chráněných oblastech si lidé musí obstarat povolení. V Jižní Austrálii se dingové a jejich kříženci dělí na dvě skupiny: ty za oplocením "Dingo Fence" a ty v něm. Dingové uvnitř oplocené oblasti jsou považováni za škůdce a chovat je mohou pouze autorizované zoologické zahrady a přírodní parky. Vně plotu nejsou sice dingové chráněni, avšak návnady a pasti na ně jsou zakázané. Také v Queenslandu jsou dingové a kříženci bráni jako škůdci. Každý zemědělec je povinen snižovat počty dingů na svých pozemcích. V Novém Jižním Walesu jsou dingové pod ochranou jen v případě, že se nacházejí na území chráněných oblastí nebo parků. V západní části NJW je zakázán i chov dingů jako domácích mazlíčků, chovat je člověk může jen v případě, že má soudní povolení. V jiných částech země je možné dingy beztrestně chovat i v domácnostech. V Teritoriu hlavního města jsou dingové chránění, zabít je je možné pouze na vlastním pozemku. Ve Victorii mají zemědělci povinnost snižovat stavy dingů na svých pozemcích, podobně jako v Queenslandu.  V roce 2013 byla na ostrově Fraser provedena studie, jejímž účelem bylo přijít na vhodný způsob snížení útoků dingů na lidi a zároveň udržení populace těchto savců. Jako nejvhodnější řešení se jevil plot. Podle této studie by také měli lidé i turisté být více informováni o tom, jak nebezpečné je krmení dingů. Autoři také navrhli poplatek pro všechny turisty, kteří by chtěli Fraser navštívit. Na základě tohoto výzkumu jsou dingové čipováni a byla zavedena elektronická evidence.

Křížení s domácími psy.

Evropští domácí psi se v Austrálii poprvé objevili během její kolonizace Evropany. Tito psi zdivočeli a docházelo tak ke křížení původně domestikovaných psů s divokými dingy. Jejich křížence v současné době lze najít v mnoha domácnostech v Austrálii. Podle některých zdrojů křížení dokonce probíhalo tak intenzivně, že již dnes téměř není možné najít čistokrevného dinga bez příměsi psí krve. I přesto pravděpodobně existuje čistokrevná populace na ostrově Fraser a další takové dingy je možné najít v Thajsku.  Pro rozeznání čistokrevných dingů od kříženců je nejspolehlivějším faktorem barva srsti. Kříženci mohou mít různé barvy, zatímco dingové jsou převážně píseční, výjimečně i jednolitě černí nebo bílí. Kříženci také umí štěkat, feny ve většině případů mohou mít štěňata až dvakrát ročně a stavba lebky kříženců je taktéž odlišná. Právě na základě výzkumu tvaru lebek se zjistilo, že počet čistokrevných dingů klesl mezi lety 1960 až 1980 z 49 na 17 %. Aktuální počet kříženců není známý. Vědci se obvykle v této problematice dělí dva tábory; jedni prosazují zachování čistokrevných dingů prostřednictvím přísných kontrol a druzí jsou toho názoru, že se lidé musí smířit s jejich nenávratným vymizením. Nebezpečí pro tento druh představuje právě křížení s domácími psy.  V minulosti nebyly téměř žádné snahy o udržení čistokrevné populace dingů, na velký podíl kříženců se přišlo až ve 21. století. Právě kvůli tomu roku 2004 Mezinárodní svaz ochrany přírody přiřadil druhu pes dingo status zranitelný (VU).  Psí plemeno australský honácký pes údajně vzniklo na základě křížení domestikovaných psů s dingy.

Význam v kultuře.

Dingové tradičně zaujímají významné místo v kultuře domorodých Austrálců, kde pravděpodobně převzali roli vyhubených vakovlků. Austrálci dingy v minulosti běžně chovali a využívali především jako hlídače, strážce pastvin a stejně tak i jako zdroj masa v případě hladu. Lze je najít i na starých jeskynních malbách. Jednu ze zachovalých maleb lze najít v Národním parku Namadgi, konkrétně v Yankee Hat (obrázek vpravo). Malba stará nejméně 800 let zobrazuje dinga, klokana, emu a člověka.  Dochovalo se mnoho příběhů, jejichž hlavními aktéři jsou psi dingové. Ty se přenášejí většinou ústně mezi Austrálci. Na většině starých děl jsou vyobrazeni jako nadpřirození hlídací psi varující před zlými silami. Existují důkazy, které popisují i pohřbívání psů s jejich majiteli (podobně tomu bylo například u indiánů, kteří byli pohřbívání se svými koňmi).  V době kolonizace Austrálie je Evropané nejdříve považovali za inteligentní a mrštná zvířata, avšak postupem času, když zjistili, že mají na svědomí úbytky ovcí a dobytka, nazývali je zbabělci, kteří místo boje utíkají do buše. Začali být oceňováni lovci, kteří dinga ulovili.  V Asii a Oceánii je maso psů, tedy i dingů, považováno za delikatesu a běžně jsou zde dingové zabíjeni kvůli lidským potřebám. Jen v severovýchodním Thajsku byla k roku 1985 situace taková, že za týden bylo zabito a na trzích prodáno přes 200 dingů pro maso.

Vliv na ostatní živočišné druhy.

Dingo je širokou veřejností označován za ikonu Austrálie a má i velký vliv na její faunu. Přestože farmáři dingy považují za škůdce, kteří jim dáví ovce a zabíjí dobytek, existence dingů přináší spíše výhody. Jednou z nich je redukce přemnožených králíků, kteří ničí úrodu, nebo také to, že část jejich stravy tvoří mršiny. Na druhou stranu, dingové jsou hlavními predátory některých druhů klokanů, například klokana uzdičkového ("Onychogalea fraenata"), který je považován za ohroženého. Podobná situace je i u vombatů severních ("Lasiorhinus krefftii"). Roku 1971 byl vytvořen pro vombaty severní Národní park Epping, který měl zajistit navýšení jejich populace. Ta již byla tak nízká, že roku 1983 napočítali ochránci přírody jen 36 kusů. Během následujících let, kdy byla z parku vyhnána veškerá stáda dobytka, jejich populace pomalu narůstala. Roku 2000 ale do rezervace vnikli dingové a zabili asi 15–20 vombatů, což při celkovém počtu kolem 100 jedinců byla velká ztráta. Po tomto útoku byla rezervace obehnána dvacetikilometrovým plotem. Dingové také pravděpodobně stojí za vyhynutím vakovlků tasmánských ("Thylacinus cynocephalus") na australské pevnině před 2000 lety, ačkoli studie z roku 2008 tento názor zpochybňuje.  V roce 2013 byla provedena studie zkoumající vliv dingů na populaci a chov ovcí domácích. Ta zjistila, že rozsah chovu ovcí v roce 2010 je oproti 20. století výrazně menší. Například ještě v roce 1978 se ovce pásly i v severní části jižní Austrálie, k roku 2016 se zde ale chová převážně skot. Právě skot v mnohých oblastech nahrazuje ovce, jelikož pro farmáře je to finančně výhodnější. Závěrem studie je ale také fakt, že nejen predace dingů stojí za poklesem populace ovcí domácích. Nicméně, autoři výzkumu Allen a West také zmiňují, že pokud nebudou mít ovce a kozy domácí ochranu, dingové je dříve či později skutečně vyhubí.

Chov v zajetí.

Někteří Australané, i přes zjevnou divokost a neochočitelnost dingů, se rozhodli je chovat v zajetí. Obecně se odborníci dělí na dva tábory; první je považuje za nezkrotné a divoké psy, kteří se nehodí pro chov v zajetí, zatím co druhý tábor prosazuje názor, že se nijak neliší od psů domácích. Tento názor ale kritizuje například Barrie Oakman, prezident Asociace ochrany dingů, který tvrdí, že dingové jako domácí mazlíčci jsou nebezpeční. Většina chovatelů také tvrdí, že tím, že budou dingové chováni lidmi, se křížení s domácími psy nezabrání, spíše naopak.  Samotní dingové si na lidi dokáží zvyknout velmi rychle, pokud s nimi přijdou do kontaktu již v útlém věku. Obecně jsou to dobře cvičitelná zvířata, ale těžko se u nich potlačují jejich přirozené pudy. Alfred Brehm popsal případy, kdy byli dingové krotcí stejně jako domácí psi a jeden byl dokonce využíván jako honácký pes. Stejně tak ale připouštěl existencí jedinců, kteří byli plaší a nervózní. Brehm také zdůrazňoval, že dingo musí být v kontaktu s člověkem již od štěněcího věku.  Ze strany Mezinárodní kynologické federace (FCI) se jedná o neuznané plemeno.

Chov v zoologických zahradách.

Z českých zoologických zahrad vlastní několik dingů pouze zoo v Plzni. Zde se poprvé objevili v roce 2012, když sem byli přivezeni z berlínské zoo. V prosinci 2013 se zde pak narodila čtyři štěňata, dvě fenky a dva psi, všechna typického pískového zbarvení.  Obecně jsou dingové v evropských zoologických zahradách spíše vzácností, nalézt je je možné například v berlínské zoo, v zoologické zahradě ve Wingst v Dolním Sasku a dříve též v sättelstädtském parku, který již ale nefunguje. Naopak v australských zoo jsou poměrně běžní, několik dingů se nachází například v zoologické zahradě v Perthu nebo v Beerwah a Healesville. Ze severoamerických zoologických zahrad má dingy například clevelandská zoo nebo dětská zoo ve Fort Wayne v Indianě.

Dingo ("Canis dingo", syn. "Canis lupus dingo," syn. "Canis familiaris dingo", syn. "Canis familiaris"), také pes dingo, je psovitá šelma obývající Austrálii a některé oblasti jihovýchodní Asie. Taxonomie druhu je sporná, zvažuje se zařazení druhu pod samostatnou hlavičkou, jako poddruh vlka obecného či jako zdivočelou formu psa domácího. Přestože dingové jsou divoce žijící zvířata, v Austrálii je možné najít i domestikované jedince nebo jejich křížence s domácími psy.

澳洲野犬(学名:)或丁格犬(英语:dingo)是一群史前已经野化的犬,是狼的次级亚种,可能源自伊朗狼("Canis lupus pallipes"),尽管叫做澳洲野犬,但其分布并不限于澳大利亚,也不是澳大利亚的原生物种。


Vztah k dalším egejským písmům.

Lineární písmo B bylo jedno z pěti písem, které v egejské oblasti existovaly před rozšířením řecké abecedy. Nejstarší bylo Krétské hieroglyfické písmo, ze kterého vyšlo lineární písmo A, u kterého se pak vývojová linie rozdvojuje. V západní větvi dochází k přechodu k lineárnímu písmu B, které je doloženo na Krétě i v pevninském Řecku, na Kypru se pak rozvíjí písmo kypersko-mínojské a později kyperské. Stranou celé této vývojové linie stojí disk z paláce ve Faistu, popsaný po obou stranách zvláštním písmem, které nemá nikde jinde obdobu. Lineární písmo B vychází z lineárního písma A, ale je částečně přizpůsobené pro zápis řečtiny.

Rozluštění písma.

Základ písma rozluštil jazykově nadaný architekt se zájmem o egejskou kulturu Michael Ventris v letech 1950–1952. Ventris vytvořil slabičnou mřížku a zjistil, že se jedná o fonetické slabičné písmo. Když v roce 1952 rozluštil první znaky písma, překvapeně zjistil, že se jedná o formu starořečtiny, čímž dokázal Waceovu teorii mykénské expanze na Krétu. Na dalším luštění písma spolupracoval s mladým filologem Johnem Chadwickem v letech 1952–1955. Jejich závěry dešifrování lineárního písma B byly nezávisle potvrzeny americkým archeologem Blegenem na základě výkladu hliněné tabulky nalezené v Pylu, došlo k vytvoření kompletního čtecího klíče pro toto písmo. V Česku byl významným odborníkem a znalcem lineárního písma B profesor Antonín Bartoněk působící na Filozofické fakultě Masarykovy univerzity v Brně.

Charakteristika.

Lineární písmo B se skládá z 87 znaků pro slabiky a mnoha sémantických znaků. Tyto sémantické (významové) znaky (logogramy) zastupují objekty nebo zboží, ale neměly fonetickou podobu a nikdy nebyly užívány jako slova ve větách. Řečtina lineárního písma B je velmi zvláštní, Ventris pro ni užil označení mykénština, protože ač je nepochybně řeckým dialektem, je velmi podobná arkádo-kyperským dialektům, s prvky, které se objevují v pozdějších Homérových dílech.

Použití.

Lineární písmo B bylo používáno pouze pro byrokracii a inventarizaci. Zajímavé je, že na objevených tabulkách (necelých šest tisíc) pracovalo pravděpodobně jen málo písařů, a to 45 v Pylu (západní pobřeží Peloponéského poloostrova, v jižním Řecku) a 66 v Knóssu (na Krétě). Někteří historici z tohoto faktu usuzují, že písmo bylo užíváno nějakým druhem spolku profesionálních písařů, kteří sloužili centrálním palácům. Když byly paláce zničeny, písmo zaniklo.

Lineární písmo B je písmo užívané ve 14.–12. století př. n. l. pro psaní v pozdní mykénské civilizaci v rané formě řečtiny. Většina tabulek napsaných v lineárním písmu B byla nalezena v Knóssu, Kydonii, Pylu, Thébách a Mykénách. Časově předcházelo řecké alfabetě o několik století, vymizelo s pádem mykénské civilizace a bylo zcela zapomenuto. Není znám žádný důkaz, že by obyvatelé Řecka v období od pádu mykénské kultury až do vzniku alfabety užívali nějakého písma.

线形文字B是希腊迈锡尼文明时期的一种音节文字。线形文字B出现于青铜时代晚期,早于希腊字母(约公元前15世纪)数个世纪,随着迈锡尼文明的衰落而消逝。写有线形文字B的泥板大部分发现于克诺索斯、科多尼亚、皮洛斯、底比斯、迈锡尼等地。后继的希腊黑暗时代,目前尚未发现线形文字B的实物。


Poloha.

V okrese Wunsiedel im Fichtelgebirge se nachází převážná část chráněného přírodního parku Smrčiny "(Fichtelgebirge)". Mezi ním se nachází "Wunsiedeler Hochfläche", plochá krajina asi 600 metrů nad mořem. Nejvýše položeným místem je Schneeberg, který leží na západě okresu. Největší a nejdelší řekou, která okresem protéká, je Ohře "(Eger)", která právě ve Smrčinách pramení, a podél Hohenbergu poté pokračuje na české území.

Historie.

Převážná část dnešního okresu patřila do roku 1800 Bayreuthskému knížectví, které v podstatě právně nahradilo Prusko. Dělilo se na šest úředních obvodů: Hohenberg, Kirchenlamitz, Selb, Thierstein, Weißenstadt a Wunsiedel. Kvůli tomu bylo území také známé jako Sechsämterland "(Země šesti úřadů)". V roce 1810 připadlo území Bavorsku. V roce 1812 byly zřízeny zemské soudní obvody Wunsiedel, Kirchenlamitz, Rehau a Selb. Město Marktredwitz, které zpočátku patřilo svobodnému říšskému městu Cheb "(Eger)", připadlo v roce 1816 také Bavorsku, a bylo zařazeno pod správu soudního obvodu Wunsiedel. Obvody Wunsiedel, Kirchenlamitz, Rehau a Selb spadaly do roku 1817 do správy okresu Mohan "(Mainkreis)", od tohoto roku poté pod správu Hornomohanského okresu "(Obermainkreis)". Hornomohanský okres byl v roce 1838 přejmenován na Horní Franky "(Oberfranken)". V roce 1859 vznikl z dvanácti obcí soudního obvodu Wunsiedel a čtyř obcí obvodu Selb nový soudní obvod Thiersheim. Roku 1862 byl ze soudních obvodů Wunsiedel, Thiersheim a Kirchenlamitz vytvořen okres Wunsiedel, a z obvodů Selb a Rehau okres Rehau. V roce 1879 byli některé obce okresu Rehau připojeny k okresu Hof. Roku 1919 opustilo město Selb okres Rehau, a město Marktredwitz okres Wunsiedel, a stala se z nich samosprávná města. V rámci Bavorské územní reformy v roce 1972 byl vytvořen nový okres, který zahrnoval území stávajícího okresu Wunsiedel, jižní část okresu Rehau a doposud samosprávná města Selb a Marktredwitz. Pro nově vzniklý okres se uvažovalo o jménech Wunsiedel nebo Fichtelgebirge, ale v roce 1973 byly nakonec oba názvy spojeny, a vznikl zemský okres Wunsiedel im Fichtelgebirge. Z důvodu ztráty samosprávy byl městům Selb a Marktredwitz udělen alespoň status velkého okresního města.

Zemský okres Wunsiedel im Fichtelgebirge je okres na východě vládního obvodu Horní Franky, ve spolkové zemi Bavorsko. Na severu sousedí se zemským okresem Hof, na východě s českým Karlovarským krajem, na jihu se zemským okresem Tirschenreuth a na západě se zemským okresem Bayreuth.

文西德尔郡(Landkreis Wunsiedel im Fichtelgebirge或Landkreis Wunsiedel i. Fichtelgebirge)是德国巴伐利亚州的一个郡,隶属于上弗兰肯行政区,首府文西德尔。


Lékařská diagnostika.

Mezinárodní klasifikace nemocí MKN-10 uvádí tzv. poruchy pohlavní identity v kapitole F64 (F64.0: Transsexualizmus, F64.2 Porucha pohlavní identity v dětství). Transsexualizmus definuje jako „přání žít a být akceptován jako příslušník opačného pohlaví“, přičemž za obvyklé označuje pocit nespokojenosti s vlastním anatomickým pohlavím nebo pocit jeho nevhodnosti a přání hormonálního léčení a chirurgického zásahu, aby tělo odpovídalo preferovanému pohlaví. Pro stanovení této diagnózy je vyžadována přítomnost transsexuální identity trvale alespoň dva roky, přičemž by neměla být příznakem žádné duševní poruchy nebo (jiné) intersexuální, genetické nebo chromozomové abnormality.  Americký diagnostický a statistický manuál obsahoval „transsexualism“ od verze DSM-III (1980) a zůstal i ve verzi DSM-III-R (1987). Ve vydání DSM-IV (1994) byla nahrazena diagnózou 302.85 „gender identity disorders“, která zůstala i v DSM-IV-TR. Pojetí transsexuality v připravovaném vydání DSM-V je předmětem značného mediálního a lobbistického zájmu.  Na jednu stranu organizace transsexuálů prosazují, aby transsexualita nebyla patologizována, na druhou stranu právě zařazení transsexuality mezi poruchy umožňuje, aby se zdravotní pojišťovny podílely na nákladech na změnu pohlaví. Lékařství tvrdí, že transsexualita je vrozená, tudíž není důvod, aby byla uvedena v psychiatrických poruchách a měla by být uvedena ve vrozených vadách, deformacích a chromozomálních abnormalitách.

Příčiny.

Mezi neurology a sexuology postupně převažuje názor, že psychické pohlaví je determinované speciálním mozkovým centrem pohlavní identity a že psychická pohlavní identita je určena nejpozději během nitroděložního vývoje. Žádné výzkumy však nejsou stoprocentně exaktní.

Přístupy k řešení.

Reparativní terapie.

Některé psychiatrické a psychologické přístupy se pokoušejí přizpůsobovat psychiku transsexuála jeho anatomickému pohlaví a vést jej k tomu, aby se se svým anatomickým pohlavím smířil a přizpůsobil mu svou životní roli. Obecně je tento přístup považován za překonaný, avšak přesto se jím jako jednou z alternativ zabývají i někteří odborníci.

Genderový nomádismus.

Některé přístupy, vycházející zejména z myšlenkového zázemí feminismu, vidí problém především ve stereotypních rolích a očekáváních spojených s pohlavími. Tento přístup bojuje proti přísné dichotomii pohlaví a hájí široký prostor pro nejrůznější role a stavy na pomezí mezi mužem a ženou.

Přeměna.

Současný dominantní přístup lékařských institucí i organizací transsexuálů považuje za optimální řešení hormonální léčbu a chirurgické zásahy, jejich cílem je změna anatomického pohlaví. Státy, které to umožňují, zpravidla stanoví i pravidla a podmínky pro úřední změnu pohlaví.  V České republice je změna pohlaví přípustná na základě posouzení diagnózy i prognózy Odbornou komisí pro provádění změny pohlaví transsexuálních pacientů Ministerstva zdravotnictví ČR. Změna pohlaví nemá vliv na osobní poměry člověka. Automaticky však zaniká manželství nebo registrované partnerství. Weiss uvádí, že "„Klient se rozhoduje v zásadě mezi třemi variantami – adaptací na biologické pohlaví, adaptací na psychické pohlaví a procesem přeměny pohlaví. V současné době není dost dobře možné určit, jaký typ rozhodnutí mezi lidmi s transsexualitou převažuje. Informace, které máme, pocházejí především od klientů našich ordinací. Jistě existuje skupina lidí, kteří se na lékaře... nikdy neobrátí a adaptují se bez asistence pomáhajících profesí.“"  Přeměna z muže na ženu či naopak probíhá v několika fázích. Operativní změně pohlaví předchází tzv. RLE („real life experience“), jindy označováno také jako RLT („real life test“), tzn. že po dobu nejméně jednoho roku vystupuje za všech okolností v souladu se svou psychickou identitou, a podávání hormonálních přípravků (u MtF antiandrogenů a estrogenů, u FtM testosteronů), přičemž pořadí těchto dvou fází záleží na konkrétních případech. FtM v době příchodu k sexuologovi již většinou vystupují v mužské roli na rozdíl od MtF, v jejichž případě se často přistupuje nejprve k hormonální terapii, která umožní snadnější přechod k RLT. Třetím krokem je operativní změna pohlaví.  U MtF pacientů spočívá chirurgická změna v odstranění penisu a vytvoření vagíny. Hormonální léčba spočívá v podávání hormonálního přípravku, který způsobuje zaoblování boků, růst prsou, změnu tvaru ramen a redukci ochlupení.  U FtM je chirurgická změna opačná. Podmínkou pro úřední změnu pohlaví je v České republice i odstranění dělohy. Hormonální léčba způsobí zastavení menstruace, mohutnění svalové struktury, růst ochlupení a vousů a změnu hlasu. Pro nesnáze spojené s vytvořením neopenisu někteří FtM od této varianty ustupují.

Hnutí transsexuálů.

Hnutí se začalo zřetelněji formovat v 90. letech 20. století. Brzy se začlenilo k hnutí homosexuálů, jež počalo o několik desetiletí dříve a celosvětově prosadilo značné splynutí homosexuální, bisexuální a transsexuální problematiky pod zkratku LGBT.

Transsexualita (odborně též transsexualismus) je stav nesouladu mezi psychickým a anatomickým pohlavím. Projevuje se obvykle neztotožněním člověka s biologickým pohlavím a touhou být opačného pohlaví, mít jeho tělesné znaky a projevy. Transsexuál je buď člověk, který má primární pohlavní znaky muže, ale cítí se být ženou (tzv. „male to female“, MtF, „z muže na ženu“), nebo člověk, který má primární pohlavní znaky ženy, ale cítí se být mužem (tzv. „female to male“, FtM, „z ženy na muže“). Pro transsexuála se někdy používá zkratka Ts.

变性人又称换性、性转者(英语:Transsexual),其经历性别认同与其出生时的指定性别不一致或没有文化的相关性,并希望身体永久转变为符合他们的性别认同,通常寻求医疗援助(包括激素替代疗法和其他性别转换疗法),以帮助他们将自己的生物性别与其性别认同对齐。


Historie a současnost.

ILTF byla založena v Paříži (Francie) 1. března 1913 zástupci 13 národních tenisových svazů. Ke změně názvu s vynecháním "Lawn" ("travnatý") došlo na valném shromáždění federace v Hamburku (SRN) v roce 1977.  Sídlo ITF je v Londýně (Spojené království). Do roku 1987 měla adresu: "Church Road, Wimbledon, London, SW 19 5TF". V roce 1988 se přestěhovala na "Barons Court", blízko Queens Clubu a o deset let později (1998) znovu tentokrát na "The Bank of England Sports Ground, Roehampton v Londýně".

Oficiální sídlo ITF.

"The International Tennis Federation" "Bank Lane" "Roehampton" "London" "SW15 5XZ" "United Kingdom"

Orgány.

Nejvyššími orgány ITF jsou "výroční shromáždění zástupců všech členských zemí", kteří se scházejí obvykle po wimbledonském turnaji a "řídící výbor" ("Committee of Management"), který řídí celou agendu federace.

Soutěže.

ITF pořádá 3 základní týmové soutěže založené na národním charakteru:  Dále organizuje čtyři Grand Slamy:  Organizuje mužský a ženský okruh ITF, tj. turnaje nejnižší kategorie (turnaje vyšších kategorií organizují ATP a WTA). Pořádá také turnajové okruhy pro věkové kategorie tenistů do osmnácti let.

Mistři světa v tenise.

Mistři světa ITF jsou každoročně vyhlašováni od roku 1978 Mezinárodní tenisovou federací na základě dosažených výsledků v uplyné sezóně.  Mistři světa mužů, žen, juniorů a juniorek ve dvouhře jsou vyhlašováni od roku 1978, kategorie juniorských čtyřher byly doplněny v roce 1982, vozíčkáři pak v roce 1991 a konečně mužská a ženská čtyřhra se vyhlašuje od roku 1996. Juniorské singlové a deblové kategorie byly v roce 2003 sjednoceny do jediné.

Mezinárodní tenisová federace "(anglicky ITF – International Tennis Federation, dříve ILTF – International Lawn Tennis Federation") je mezinárodní tenisová organizace, která řídí dění ve světovém tenise. K roku 2008 bylo jejími členy 205 národních tenisových svazů, včetně Českého tenisového svazu.

国际网球总会(英语:International Tennis Federation,缩写:ITF)又称国际网球联合会,简称国际网总或国际网联,是一个管理网球运动比赛的国际体育组织,由205个协会组成。


Děj.

Jednoho dne se hlavní hrdina Jurij Orlov stane svědkem přestřelky mafiánů v Malé Oděsse a dostane nápad, že bude prodávat zbraně. Na židovský svátek jde s otcem do synagogy nikoli z duchovní potřeby, nýbrž tam nachází svůj první kontakt, jenž mu dodá jeho první izraelskou poloautomatickou zbraň Uzi, kterou následně prodá. Akci poté komentuje slovy „Prodávat poprvé zbraně je jako poprvé se milovat“. Do obchodu se zbraněmi naverbuje i svého bratra Vitalije (hraje Jared Leto). Společně jedou do Berlína na zbrojařský veletrh, aby vyhledali legendárního obchodníka se zbraněmi Simeona Weisze (Iam Holm), kterému chtějí předložit obchodní nabídku. Jsou ale odmítnuti. Musejí se smířit s provozováním nelegálního obchodu se zbraněmi. Jedou tedy do Libanonu (1982), aby tam prodávali americké použité zbraně (když Američané opouštějí bojovou zónu, tak s sebou neberou munici, protože je levnější koupit novou, než starou dovézt zpět). Yurimu se nelíbí výdělky a rozhodne se prodávat zbraně intenzivněji: prodává izraelské Uzi muslimům, komunistické kulky fašistům, dodává do Afghánistánu (když ještě bojuje se Sovětským svazem); nikdy ale neprodává zbraně Usámovi bin Ládinovi (protože v té době rozdává falešné šeky). Jednou musel narychlo vyměnit jméno lodi i vlajku před agentem Jackem Valentinem, který mu usilovně „dýchá na záda“. „Jsou tři druhy obchodu: černý (nelegální), bílý (legální) a můj oblíbený šedý. Někdy jsem obchod tak zamotal, že jsem ani nevěděl, jestli je legální.“ V rámci jednoho obchodu s kolumbijským drogovým magnátem dostane Orlov místo peněz 6 kg kokainu a protože projeví nespokojenost, je zákazníkem postřelen. Jeho bratr Vitalij v ten den utíká s 0,5 kg kokainu a stává se z něj drogově závislý. Následně ho Jurij posílá do léčebny sv. Františka. Jurij si namluví svoji životní lásku Avu Fontaineovou (Bridget Moynahanová) a se lží na rtech se s ní zasnoubí. Mezitím se Vitaly snaží skoncovat se závislostí, neúspěšně. Jurijovi se narodí chlapec, ale on raději jásá ze skončení studené války. Dostává se na Ukrajinu, kde má svého strýce generála Dimitrije (Eugene Razalev). Ten mu ze začátku nechce nic prodat, ale to by nebyl Jurij Orlov, aby někoho nepřemluvil, takže dostává obrovské množství samopalů AK-47, řízené i neřízené střely, minomety, miny, vojenská vozidla a také tanky. Dokonce se mu podaří vyvézt ze země vojenskou helikoptéru, díky strnulým zákonům ji dokáže vykázat jako záchrannou a Jack Valentine z Interpolu je na něj i tentokrát krátký. Nejvíce obchoduje v Libérii, kterou zrovna zotročuje diktátor Andée Baptiste. Ten Yuriho pozve do svého domu a dohodne se na uzavření obchodu. Jurijova žena neví o tom, co je jeho zaměstnáním (raději to nechce vědět, nikdy se neptá). Liberijský diktátor zajme Simeona Weisze a následně ho Jurij (s diktátorovou pomocí) zastřelí. Ava se nakonec dozví, co dělá za „práci“ a zjistí, že to nechce. Jurij jí slíbí, že bude podnikat legálně a nějaký čas své slovo dodrží, ale když v Americe kontaktuje Andrée Baptiste se synem, opět se vrhne do obchodování se zbraněmi. Ava ho s dítětem opustí. Jurij přemluví Vitalije, aby s ním jel do Západní Afriky. Tam si ale Vitalij uvědomí, že dělá špatnou věc, a zničí granátem nákladní vůz plný zbraní a střeliva – za to je zastřelen. Z jeho těla dá Jurij vyjmout kulky, ale doktor tam jednu nechá a právě tu najde letištní kontrola. Ve zfalšovaném úmrtním listu je však napsáno, že zemřel na selhání srdce, a tak Jurije dostane Interpol. Není odsouzen, někdo mocnější nad ním drží ochrannou ruku.

Produkce.

Jedna scéna ve filmu obsahuje záběr na 50 tanků seřazených vedle sebe. Tyto tanky pocházely z českého zdroje a byly zapůjčeny do prosince 2005, pak byly prodány do Libye. Produkční tým si pronajal samopaly české výroby vzor 58 místo ruských AK-47, protože byly levnější než rekvizity.  Vrtulník nachystaný k přepravě ve scéně, kdy zasáhne agent Jack Valentine, je ruská bitevní helikoptéra Mil Mi-24A (v kódu NATO Hind-A). Od pozdějších verzí se zřetelně liší pilotním kokpitem, ten byl pro další verze přepracován na dvoumístný tandemový.

Obchodník se smrtí (anglicky "Lord of War") je americký dramatický akční film z roku 2005 napsaný a režírovaný Andrewem Niccolem. Film se odehrává ve světě nelegálního obchodu se zbraněmi. V hlavní roli amerického obchodníka ukrajinského původu Yuriho (Jurije) Orlova vystupuje Nicolas Cage. Orlov se ocitá v nejnebezpečnějších válečných zemích světa, kde s nadhledem a chladnou hlavou dodává zbraně místním diktátorům.

《军火之王》(英语:"Lord of War")是由尼古拉斯·凯奇主演的一部电影,导演是新西兰人安德鲁·尼可,于2005年9月16日在美国上映。影片的DVD版本于2006年1月17日在美国发行。


Popis sondy.

Sonda vážila přibližně tunu, do vesmíru byla vynesena raketou Molnija-M. Skládala se z obslužného modulu a kulového atmosférického pouzdra. Sonda byla optimalizována pro atmosférická měření. Obslužný modul vstupoval do atmosféry zároveň s atmosférickým pouzdrem a shořel. Pouzdro vysílalo data přímo k Zemi.

Konstrukce sondy.

Planetární sonda Veněra 8 byla postavena ve strojírenských závodech S. А. Lavočkina.  V konstrukci sondy byly zohledněny údaje, které získala předcházející sonda Veněra 7. Při stavbě přistávacího pouzdra Veněry 7 se počítalo s atmosférickým tlakem větším než 150 atmosfér. Podle údajů získaných při misi Veněra 7 bylo zjištěno, že reálný tlak atmosféry na povrchu Venuše nepřesahuje 105 atm a teplota místo předpokládaných 540 °C dosahuje 493 °C. Použitím těchto údajů při konstrukci přistávacího pouzdra Veněry 8 se ušetřilo 38,5 kg z celkové hmotnosti přistávací části.  Proti předchozí misi byla zdokonalen anténní systém přistávacího pouzdra. Hlavní spirálová anténa byla použita pouze při přistávání. Po dosednutí na povrch byla vysunuta přídavná vysílací anténa.  Pro měření úrovně osvětlení na povrchu Venuše byl přistávací modul vybaven fotometrem IOV-72. Modul přistál na osvětlené straně planety. Orbitální část sondy se od Veněry 7 nelišila.

Průběh letu.

Sonda odstartovala 27. března 1972 pomocí rakety Molnija-M z kosmodromu Bajkonur. Zhruba v polovině letu (6. dubna 1972) byla provedena dráhová korekce. Po 117 dnech letu se přistávací pouzdro oddělilo od obslužného modulu, aby 22. července 1972 v 08:37 UT vstoupilo do atmosféry Venuše. Ve výšce 60 km na povrchem se otevřel padák o průměru 2,5 m. V průběhu přistávání vysílala sonda naměřené údaje, ve výšce 30-35 km byl zaznamenán silný pokles úrovně osvětlení a ve výšce kolem 10 km rychlost větru menší než 1 km/s.

Přistání.

Veněra 8 přistála v 09:32 UT v oblasti Vasilisa Regio. Sonda vysílala údaje z povrchu ještě 50 minut a 11 sekund. Naměřené údaje potvrdily hodnoty zjištěné sondou Veněra 7 - vysoké teploty kolem 470 °C a tlak 90 atmosfér. Fotometrická měření ukázala, že mraky na Venuši jsou relativně vysoko a atmosféra nad povrchem je poměrně čistá. Gama spektrometr určil v povrchové hornině přítomnost uranu, thoria a draslíku, materiál byl podobný pozemské žule.

Veněra 8 (rusky: Венера-8) byla sovětská planetární sonda, která v rámci programu Veněra zkoumala planetu Venuši. Let se uskutečnil v roce 1972. Sonda se úspěšně dostala k Venuši a na povrch planety vysadila přistávací pouzdro s vědeckými přístroji.

金星8号是由苏联制作的金星太空探测器。携带有大气侦测器、着陆器,科学仪器有温度计、气压计、光线感应器、高度计、γ射线光谱仪、气体分析仪和无线电通讯设备。


Zmínky v Bibli.

Podle Matoušova evangelia, kap. 2 verš 2, se mudrci od východu v Jeruzalémě ptali krále Heroda: „Kde je ten narozený král Židů? Viděli jsme na východě jeho hvězdu a přišli jsme se mu poklonit.“ Poté, podle verše 7, Herodes tajně povolal mudrce a podrobně se jich vyptal na čas, kdy se hvězda ukázala. Mudrcům nařídil, aby se vydali do Betléma, našli dítě a vrátili se zpět Herodovi podat zprávu.

Vysvětlení Betlémské hvězdy.

Astronomická vysvětlení.

Konjunkce planet.

Většina astronomů se přiklání k názoru, že biblický úkaz souvisí s konjunkcemi v r. 2, v r. 7 a v letech 10-12 před n.l., nebo se zákrytem Jupitera Měsícem dne 17. dubna r. 6 př. n. l. Nejčastěji je uvažována konjunkce Jupitera a Saturna v souhvězdí Ryb v r. 7 před n.l. Tyto konjunkce se opakují v 19letém cyklu. Tato byla však výjimečná tím, že byla trojnásobná a trvala téměř celý rok.  Podle výpočtů Johanna Keplera, který 17. prosince 1630 pozoroval jinou konjunkci Jupitera a Saturna, se však spíše jednalo o opakovanou (trojitou) konjunkci Jupitera a Saturna v souhvězdí Ryb, která nastala v roce 7 př. n. l., a to koncem května, koncem září a navíc i počátkem prosince. Takový úkaz mohl být astrology své doby vykládán jako zrození židovského krále v Judei, protože Jupiter je planeta královská, Saturn symbolizoval Židy a souhvězdí Ryb symbolizovalo oblast dnešní Palestiny. Jeroným Klimeš v souvislosti s touto konjunkcí poukazuje na význam periodických konjunkcí s Měsícem a na hebrejské názvy planet: Jupiter () – spravedlivý [král], židovský název pro Saturn () je odvozen od slova šabat a Saturn byla vždy hvězda Židů, Měsíc v novu () – zrozený. Takže tato konjunkce doslova odpovídá otázce, kterou položili Tři králové králi Herodovi: „Kde je ten "narozený král Židů"?" Navíc v hebrejštině se řekne planeta "chodící hvězda" (). I to odpovídá Matoušovu popisu: "Hvězda "šla" před mágy".  Jinou verzi konjunkce jako Betlémské hvězdy uvádí R. W. Sinnott. Velmi těsná konjunkce Jupiteru a Venuše, k níž došlo 17. června roku dva před naším letopočtem způsobila, že obě planety společně vytvořily úkaz připomínající velmi jasnou hvězdu. S ohledem na ostatní historická fakta je však tato možnost považována za méně věrohodnou. Zajímavá je v této souvislosti také informace, že se v srpnu v roce 0 astronomického systému překryly v linii všechny tehdy známé planety v souhvězdí Lva.

Kometa.

Jako kometu zobrazil Betlémskou hvězdu do vánoční scény poprvé zřejmě italský malíř Giotto di Bondone (1267–1337), a to v roce 1304. Učinil tak podle Halleyovy komety, která byla pozorovatelná jako velmi nápadný úkaz na noční obloze v roce 1301. Odborníci nemohou vyloučit, že v době Kristova narození mohla být na noční obloze viditelná jiná kometa. Tuto teorii zastává například A. A. Borett (1983). Záznamy tehdejších hvězdářů ale nenaznačují, že by se v daném období na obloze objevila nějaká jasná vlasatice.  Proti nápadným úkazům ale hovoří fakt, že podle evangelia sv. Matouše si nikdo v Jeruzalémě nevšiml Betlémské hvězdy až do příchodu Tří králů, i když se hvězdy v antice běžně používaly pro určování času v noci. Proti teorii komety hovoří i fakt, že v antice byly komety považovány za zlověstná znamení.

Nova či supernova.

Další možností je náhle vzplanuvší nova či supernova. Zastáncem této možnosti je například A. J. Morehouse (1978).

Teologická vysvětlení.

Teologické vysvětlení považuje betlémské světlo za součást zázraku dokazujícího narození Božího syna. Wolfgang Trilling se domnívá, že „evangelista zřejmě nemá na mysli astronomickou událost, nýbrž přímo zázračný, mimořádný úkaz. Něco takového by autor mohl sotva napsat po způsobu lidového vyprávění, kdyby myslel na konjunkci v souhvězdí Ryb. Řada badatelů je zajedno v tom, že se v tomto případě musíme vzdát spojitosti mezi astronomií a textem Písma." Betlémské světlo byla výzva k následování, kterou mágové přijali a nechali se jím dovést k narozenému Spasiteli.

Jiná zázračná světla.

V historii křesťanství byla zázračná světla zaznamenána často, například dle legendy při svržení těla Jana Nepomuckého do Vltavy. K nejznámějším patří Sluneční zázrak ve Fátimě z roku 1917.

Výtvarné umění a tradice.

Jako kometu zobrazil Betlémskou hvězdu do vánoční scény poprvé zřejmě italský malíř Giotto di Bondone (1267–1337), a to v roce 1304 na fresce "Klanění" pro padovskou kapli Scrovegni. Dílo bylo inspirováno úkazem Halleyovy komety v září 1301. Na jiných středověkých obrazech, například třeboňském Narození Páně, bývá Betlémská hvězda zobrazena mnohem nenápadnější.  Při vzniku tradice vyobrazení vánočního Betléma se ustálil i zvyk vyobrazení hvězdy, obvykle komety, nad scenérií betlémského chléva s jesličkami a Svatou rodinou.

Ohlasy.

Motiv hvězdy nebo hvězd ukazujících cestu se objevoval též v černošských spirituálech a gospelech, kde je často smíšen s motivy útěku z Egypta. V obou případech je zřejmá biblická inspirace.

Betlémská hvězda je biblický pojem známý z Matoušova evangelia, v němž je popsán příběh mudrců (v originále mágů) z východu (lidově Tří králů), kteří se s pomocí „hvězdy nového židovského krále“ dostavili do Betléma v Judeji, aby se poklonili malému Ježíškovi a předali mu své dary. Betlémská hvězda je tak spojena se symbolikou Vánoc.

伯利恒之星,也被称作圣诞之星或者耶稣之星,是耶稣降生时,天上一颗特别的光体,在耶稣降生后指引来自东方的「博士」找到耶稣。


Poloha magnetického pólu a dějiny výzkumu.

V roce 1831 se polohu magnetického pólu na severní polokouli poprvé pokusil určit polární badatel James Clark Ross. Další bádání provedl v roce 1904 norský polárník Roald Amundsen.  V roce 2005 byla jeho poloha odhadnuta na 82°42′ severní šířky a 114°24′ západní délky. Magnetický pól se neustále posunuje, což je dáno změnami v zemském magnetickém poli. Poloha pólu každý den driftuje v elipsách asi o 40 m směrem k severu. Rychlost posunu se mění. Od objevu severního magnetického pólu do roku 1904 zůstával prakticky na stejném místě.<ref name="idnes.cz/zpravy/zahranicni/severni-magneticky-pol-se-rekordnim-tempem-posouva-k-rusku.A091230_113422_vedatech_jw"></ref> V 90. letech 20. století se severní magnetický pól přesouval rychlostí asi 15 km/rok, od té doby se rychlost jeho přesunu zvýšila, v roce 2019 byla rychlost přesunu nejméně 50 km/rok.<ref name="idnes.cz/zpravy/zahranicni/rusko-kanada-zeme-poly-magnetismus-navigace-veda.A190207_112518_zahranicni_luka"></ref> V roce 2009 se posouval rychlostí 64 km/rok. Zrychlení přesunu se ale týká pouze severního magnetického pólu, jižní magnetický pól se přesouvá stále zvolna. Na rozhraní zemského pláště a jádra byla objevena řeka roztaveného železa. To by mohl být důvod posouvání severního magnetického pólu.  Jak severní magnetický pól na počátku 21. století opouští kanadskou Arktidu, je jeho pozemní výzkum stále obtížnější, na významu nabývá jeho satelitní sledování.  V roce 2007 byl v rámci pořadu Top Gear dosažen autem bod na 78° 35′ 42′′ s. š., kde se magnetický pól nacházel v roce 1996. Od roku 1996 se posouval o 64 km/ rok. Momentálně se sleduje satelity, protože z pevniny to nelze od doby, když opustil území kanadské Arktidy.  Od roku svého objevu se magnetický pól posunul již o 2200 km.

Severní geomagnetický pól je místo, kde osa magnetického dipólu nejlépe aproximujícího zemské magnetické pole protíná na severu povrch Země. Leží v severozápadním Grónsku na 79° severní šířky a 290° východní délky, čili asi 1 250 km od geografického severního pólu. Osa tohoto dipólu svírá úhel 11° s zemskou osou, dipól má magnetický moment 8,0.10 J T. S časem se poloha této osy mění.

地磁北极是地球表面地球磁场方向垂直向下的点。地磁北极与地理北极并不相同。地磁北极正在不断的改变,以每天20.5米的速度移动。另外,由于地球磁场并不是完全对称的,地磁北极与地磁南极并不是处在对跖点位置上。


Děj.

Film začíná, když si dvě kamarádky Katie (Jenny McCarthy) a Becca (Pamela Anderson) povídají a Katie říká, že viděla videokazetu, po jejímž zhlédnutí lidé za sedm dní zemřou. Becca pak nalezne Katie mrtvou a ujišťuje se, jestli je opravdu mrtvá i poté, co jí upadne hlava. Nakonec z televizoru vyleze dívka z videokazety a zabije i Beccu.  Na farmě nedaleko Washingtonu probudí Toma Logana (Charlie Sheen) jekot Sue Loganové – jeho dcery. Venku se potká se svým bratrem Georgem (Simon Rex), který mu řekne, že se psi chovají divně (hrají si na Caesara, kouří vodní dýmku a řídí traktor). Pak oba muži objeví velké kruhy v obilí. Při pohledu seshora je tam napsáno "ATTACK HERE" ("ZDE ZAÚTOČIT").  Ve Washingtonu jde Cindy Campbellová (Anna Faris) vyzvednout svého synovce Codyho do školy, kde dělá učitelku její kamarádka Brenda Meeksová (Regina Hall). Seznámí se tam s Georgem Loganem, který jde vyzvednout svou neteř, a pozve ji na rapové klání, kterého se bude účastnit. Na tomto klání dělá porotce i Simon Cowell, který hraje sám sebe, a je zastřelen za svá hodnocení. Cindy pak jde k Brendě domů a ta jí říká, že nedávno viděla vraždící videokazetu. Brenda si z ní dělá srandu že ji krvácí z nosu atd. Opakuje to pak ještě několikrát, nakonec se na televizní obrazovce objeví kruh začné z televize téct voda je na ní studna opravdu vyjde dívka z videokazety záhy vkročí do místnosi a Brendu zabije, ta volá Cindy o pomoc do kuchyně, ale ta už jí nevěří, že umírá. Cindy se diví že je všude voda a za gaučem leží Brenda mrtvá.  Na Brendině pohřbu získá Cindy videokazetu, doma ji zhlédne a potom i její synovec si jí pustí, musí tuto záhadu vyřešit. Cindy s ní jde k vědmě, které se říká tetě Shaneequa (Queen Latifah), která na pásce odhalí schovaný maják a pak bojuje s dívkou z kazety. Cindy maják najde, kde se setká s architektem, který jí vylíčí skutečný příběh dívky z pásky a jak se kazeta dostala na svět. Mezitím se v Bílém domě prezident Harris (Leslie Nielsen) obává invaze mimozemšťanů. Kvůli tomu spolu se svým agentem začnou hledat Cindy, která o tom předtím varovala ve zprávách.  Doma Cindy zjistí, že televizní stanice, ve které pracuje bude vraždící film pouštět na obrazovce, a tak ho uvidí mnoho lidí, kteří se tak dostanou do nebezpečí. Cindy se tak vydá na Loganovu farmu, o které si myslí, že se tam objeví mimozemšťané. Na farmě se všichni schovali do sklepa, pak jdou ale muži znovu ven bojovat s mimozemšťany. Nakonec ale, spolu s prezidentem Harrisem, zjistí, že mimozemšťané nejdou Zemi napadnout, ale chtějí zničit dívku z videokazety, protože také viděli její video.  Ve sklepě Cindy pozná záběr z filmu a náhle se dívka objeví za ní. George jde za Cindy do sklepa a najde Cindy a dívku, jak spolu bojují. Dívka se pak na chvíli uklidní, ale pak se chystá znovu k útoku. Vtom ale přijde prezident Harris, dveřmi ji shodí do studny, kterou pak Cindy s Georgem zavřou. Nakonec se Cindy a George vezmou. Když ze svatby odjíždějí, zapomenou s sebou vzít Cindyina synovce, vrací se pro něj, zastaví těsně před ním, ale srazí ho jiné auto, on vyletí do vzduchu a začínají titulky.

Scary Movie 3 je pokračování dvou amerických komedií. Tentokrát paroduje například filmy "Znamení", "Kruh", "Air Force One", "8 Mile", "Matrix", "Texaský masakr motorovou pilou", "Pán prstenů" a další.

《惊声尖笑3》(英语:Scary Movie 3),2003年美国喜剧电影,由大卫·萨克所执导,《惊声尖笑》系列作的第三部。全球票房高达$220,673,217美元,成为系列作里第二广为大众欢迎的电影。电影主要恶搞《七夜怪谈西洋篇》(The Ring)和《灵异象限》(Signs)情节,再结合其他电影时事作嘲讽。


Historie.

Výsledkem sporů mezi církevními hodnostáři a vojáky v oblasti původního osídlení Salisbury ("Old Sarum") bylo rozhodnutí přestěhovat katedrálu a biskupství do předchozího umístění v Salisbury. Toto stěhování proběhlo v době, kdy byl biskupem Richard Poore, bohatý vlastník pozemků, který věnoval půdu pro výstavbu nové katedrály. Výstavba nové katedrály byla financována i příspěvky od kanovníků a vikářů, kteří byli požádáni o každoroční příspěvek na její výstavbu.  Základní kámen byl položen 28. dubna 1220. V roce 1258 byly dokončeny hlavní chrámová loď, příčná chrámová loď a chór. Západní křídlo bylo dostavěno roku 1265. Křížové chodby a kapitula byly dokončeny okolo roku 1280. Vzhledem k tomu, že stavba katedrály byla dokončena v průběhu pouhých 38 let, je charakteristická jedním architektonickým stylem.  Vzhledem k výšce věže, která tvoří její výraznou dominantu, a její váze 6 397 tun musely být vybudovány dodatečné konstrukce, aby nedošlo k jejímu zřícení. V období po dokončení katedrály byly vybudovány opěrné pilíře, zalomené oblouky a železné vazníky. Salisburská věž je nejvyšší věží postavenou v období do 14. století.  Významné stavební práce na úpravě katedrály prováděl od roku 1790 architekt Jamess Wyatt. Nahradil původní lektorium a zbořil zvonici, která byla vysoká asi 100m a nacházela se na severozápad od hlavní budovy. Salisbury je tak jednou z mála anglických katedrál, které nemají zvony (dalšími jsou Elyská katedrála a Norwichská katedrála).  Kapitula je pozoruhodná osmibokým tvarem, štíhlým hlavním pilířem a zdobným středověkým vlysem. Vlys se táhne podél celého interiéru a zobrazuje příběhy z knih Genesis a Exodus. V kapitule je také vystaven nejzachovalejší ze čtyř exemplářů Magny Charty. Tento exemplář se do Salisbury dostal proto, že Elias z Debenhamu byl pověřen distribucí některých kopií originálu tohoto dokumentu.  Hodiny pocházející z roku 1386 jsou nejstaršími středověkými funkčními hodinami na světě. Hodiny byly původně umístěny na zvonici, která byla zbořena roku 1792. V té době byly uloženy do depozitáře a byly znovu objeveny až roku 1929. Roku 1956 byly restaurovány a uvedeny do provozu.

Salisburská katedrála, oficiálně "Katedrála Panny Marie", je katedrála anglikánské církve v anglickém městě Salisbury. Je považována za nejtypičtější příklad raně gotické architektury v Anglii. Katedrála se pyšní nejvyšší kostelní věží ve Velké Británii, vysokou 123 m. Má také největší křížovou chodbu a největší zastavěný prostor ve Velké Británii. Stavba hlavní budovy katedrály přesto trvala pouze 38 let.

索尔兹伯里大教堂(英语:Salisbury Cathedral),正式名称是荣福童贞女马利亚座堂(英语:Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary),是英国的一座教堂,位于英格兰索尔兹伯里。这座教堂是英国早期建筑的代表作品,教堂的主体建筑修建于1220年至1258年期间,只花了38年的时间。教堂的尖顶是英国最高的教堂尖顶,达123米(404英尺)。教堂还拥有英国最大的回廊和世界最古老的仍在工作的钟表。


Historie.

V roce 1920 se ve městě Canton ve státě Ohio sešli představitelé několika profesionálních týmů amerického fotbalu a nezávislých týmů, a založili American Professional Football Conference, později přejmenovanou na National Football League. První oficiální mistrovský zápas se odehrál až v roce 1933; do té doby neexistoval systém play-off, takže se šampionem NFL stal ten tým, který měl po základní části nejlepší bilanci. Po sezóně 1958, jejíž finálový zápas byl nazván „největším utkáním všech dob“, se profesionální americký fotbal stal jedním z nejpopulárnějších sportů v USA. Nová soutěž, American Football League, odstartovala v roce 1960, a její expandující trh a atraktivní ofenzivní fotbal měli za následek, že se od roku 1965 stal profesionální americký fotbal nejpopulárnějším televizním sportem v Americe. Sloučení NFL a AFL, které začalo v roce 1966 a skončilo 1970, umožnilo další expanzi tohoto sportu a vytvořilo Super Bowl, který se stal jednou nesledovanějších sportovních událostí na světě.

Oficiální pravidla a nejznámější odchylky.

Přestože pravidla pro NFL, vysokoškolský i středoškolský americký fotbal jsou v zásadě stejná, existuje několik výjimek. NFL často mění pravidla v závislosti na tom, co se děje na hřišti i mimo něj, a podle toho jedná. Některé zásadní odlišnosti v pravidlech:

Struktura sezóny.

Od roku 2002 má sezóna každého týmu tento pevný řád: Tradičně se hrají středoškolská utkání amerického fotbalu v pátek večer, vysokoškolská utkání ve čtvrtek a sobotu, a většina zápasů NFL v neděli. Protože sezóna NFL je delší než ostatní, sobotní zápasy a sobotní play-off zápasy NFL se hrají až po skončení vysokoškolské fotbalové sezóny. Stanice ABC přišla v roce 1970 s Monday Night Football (pondělní dohrávkou), čtvrteční předehrávky byly zavedeny v 80. letech.

Přípravné období.

Po malých soustředěních na jaře, a tréninkovém kempu během července a srpna týmy NFL sehrají každý 4 přípravné (exhibiční) zápasy. Každý tým hostí na svém stadionu dva zápasy ze čtyř. Tyto výsledky se nezapočítávají do základní části. Přípravné období začíná utkáním „Pro Football Hall of Fame Game“, takže dva týmy z dvaatřiceti odehrají pět utkání. Dříve se před začátkem základní části hrál „American Bowl“.  Tyto čtyři utkání jsou vhodné pro nováčky, kteří nejsou zvyklí hrát před spoustou diváků. Zkušení hráči do těchto zápasů nenastupují, nebo pouze na krátký časový úsek, aby snížili riziko zranění. Z tohoto důvodu i přes snahy manažerů týmů nejsou tyto zápasy příliš navštěvované.

Základní část.

Přichází po přípravném období, každý z 32 týmů sehraje 16 utkání během 17 týdnů, přičemž jeden týden uprostřed sezóny má tým volný. Základní část začíná po „Labor Day“ (státní svátek v USA) čtvrteční „Kickoff Game“, na nějž v současnosti vlastní vysílací práva stanice NBC. Nejranější začátek v poslední době tak připadl na 4. září v sezóně 2008, naopak nejpozdější na 10. září 2009, protože 1. září 2009 bylo úterý. Základní část neskončí dříve jak 3. ledna kteréhokoliv roku.  NFL používá pevně daný formát, kdo a kde se s kým v každé sezóně utká. Současný formát platí od sezóny 2002:  Ačkoliv tento řád určuje každému týmu soupeře, vedení soutěže obvykle nezveřejňuje data a časy jednotlivých utkání až do jara. NFL potřebuje několik měsíců k propracování rozpisu tak, aby nenastaly konflikty a byly maximalizovány televizní ratingy.

Play-off.

Po skončení základní části sezóna vyvrcholí zvláštním turnajem pro dvanáct týmů, který je zakončen Super Bowlem. Do play-off postoupí šest týmů z konference AFC a šest z NFC:  Nasazení do pavouka play-off je také pevně dané. V rámci každé konference se v prvním kole play-off (tzv. Wild Card Round) střetnou 3. a 6. nasazený tým, a ve druhém utkání 4. a 5. První a druhý nasazený tým mají volno. Ve druhém kole play-off (tzv. Divisional Round) záleží na tom, které týmy postoupily. Tým nasazený jako číslo 1 totiž musí hrát proti nejníže postavenému soupeři, tým nasazený jako číslo 2 dostane zbývajícího soupeře. Oba vítězné týmy si to ve finále konference (tzv. Conference Championships) rozdají o vítězství a postup do Super Bowlu. Ve všech těchto zápas automaticky platí, že utkání hostí výše nasazený tým.  Pořadatelství Super Bowlu je určeno několik let dopředu, takže se může stát, že jeden z týmů bude hrát na domácím stadionu. V historii NFL se nicméně ještě nestalo, aby takovýto tým získal Super Bowl. Protože jeden tým musí použít „domácí“ dresy a druhý venkovní, mění se rozdělení mezi konference každý rok.  NFL je jediná ze čtyř velkých profesionálních soutěží v USA, která používá eliminační systém jediného vyhraného zápasu ve všech kolech play-off.

Pro Bowl.

Pro Bowl, all-stars zápas NFL, se tradičně hrál týden po Super Bowlu. Utkání hostila řada stadiónů předtím, než Pro Bowl zakotvil na Aloha Stadium na Honolulu, kde se odehrálo 30 zápasů v řadě mezi roky 1980–2009. V roce 2010 se hrálo na Sun Life Stadium v Miami, kde se ten rok také odehrál Super Bowl, ale vůbec poprvé až po Pro Bowlu. Od roku 2012 se utkání hvězd vrací zpátky na Honolulu, ale termín před Super Bowlem už zůstává.  26. dubna 2012 reportér ESPN Chris Mortensen oznámil, že se po sezóně 2012 a i v následujících letech Pro Bowl hrát nebude. S odvoláním na zdroj ve vedení ligy uvedl, že komisař NFL Roger Goodell byl nespokojen s přístupem k utkání ze strany hráčů, přestože nedošlo k žádnému incidentu nebo zranění. Mortenson také řekl, že i když bude utkání stornováno, volící proces jednotlivých hráčů zůstane zachován, protože kontrakty mnoha hráčů s touto událostí pevně počítají. NFL se později rozhodla Pro Bowl zachovat, přičemž Honolulu jako místo zápasu i umístění týden před Super Bowlem zůstalo.

Kalendář.

Přestože NFL hraje svá utkání v pozdním létě, na podzim a na začátku zimy, celý zbytek sezóny je nabitý dalšími důležitými událostmi, jako je Draft NFL, podepisování smluv s volnými hráči nebo oznámením rozvrhu zápasů. Typický kalendář, navržený podle sezóny 2012, vypadá takto:

Týmy.

Současné týmy NFL.

NFL se skládá z třiceti dvou týmů. Každý klub může mít na své soupisce maximálně 53 hráčů, nicméně většina využívá dresy pouze pro 45 hráčů každý týden. V souladu s rozložením obyvatel v USA se drtivá většina týmů nachází ve východní části země: sedmnáct jich spadá do východního časového pásma, 9 do centrálního, 4 do pacifického a pouze 2 do horského časového pásma.  V téměř všech velkých metropolitních oblastí USA se nachází alespoň jeden tým NFL, i když Los Angeles, druhá největší oblast, neměl vlastní tým v letech 1994 až 2015. Rams a Raiders zde sídlili v letech 1949–1994, respektive 1982–1994. 9. srpna 2011 LA City Council odsouhlasil plány na vybudování stadionu Farmers Field, aby tak přilákal jeden již existující tým. Od sezony 2016 se do města vrátili Rams ze St. Louis. A hned další sezonu (2017) se do města budou stěhovat i San Diego Chargers.  Na rozdíl od MLB a MLS není v NFL zastoupený žádný plně kanadský tým, i když Buffalo Bills hraje jedno utkání ročně v Torontu a stále se diskutuje o přesunu klubu do tohoto města. Navíc Jacksonville Jaguars budou od ročníku 2013 hrát jedno domácí utkání základní části v Londýně.  Dallas Cowboys jsou s odhadovanou hodnotou 2,1 miliardy dolarů nejcennější značkou v NFL a druhou nejcennější na světě po Manchesteru United. New England Patriots a Washington Redskins jsou druzí a třetí s hodnotou 1,64, respektive 1,6 milionu dolarů. Všech 32 týmů NFL patří mezi 50 nejhodnotnějších sportovních klubů na světě. Od sezóny 2002 jsou týmy rozděleny takto:  Hvězdička (*) označuje přesunutí licence. Pro podrobnější informace viz jednotlivé týmy. „Majitel“ odkazuje na hlavního majitele, tedy takového, který reprezentuje klub na setkání majitelů.<br>

Bývalé týmy NFL.

V raných letech byla NFL nestabilní a chaotickou organizací, takže mnoho týmů vzniklo a zase zaniklo. Teprve od spojení s All-America Football Conference v roce 1950 se situace ustálila, posledním týmem, který se vzdal licence, byli v roce 1952 Dallas Texans.

Média.

Televize.

Pravidelně každý rok je Super Bowl nejsledovanějším televizním pořadem v USA a druhým nejsledovanějším sportovním pořadem na světě za finále Ligy mistrů UEFA. Jednotlivé televizní kanály si práva na NFL dělí a usilují tak o zvýšení prestiže své stanice. Super Bowl je dokonce tak populární, že se kvůli němu vyrábějí speciální televizní upoutávky.  Televizní práva na NFL jsou nejlukrativnější a nejdražší komoditou ve sportu v USA. Současný stav, který platí od sezóny 2006 říká, že se o práva na základní část dělí pět stanic: CBS, Fox, NBC, ESPN a NFL Network. Regionální a méně důležitá utkání vysílají stanice CBS a Fox od 13:00 východního času (utkání hraná v pacifickém a horském časovém pásmu nezačínají nikdy kvůli časovému posunu v 13:00), významnější pak v 16:05 nebo 16:25. Celonárodně vysílané zápasy včetně nedělního večerního utkání (na stanici NBC), pondělního večerního utkání (na ESPN), čtvrteční večerní předehrávky (na NBC), výročního utkání na Den díkůvzdání (CBS, Fox a od roku 2012 NBC) vysílá NFL Network, dceřiná společnost National Football League.  NFL také pro různé stanice vyrábí pořady, především sestřih zajímavých událostí „Inside the NFL“ a sestřih historicky významných utkání prostřednictvím své firmy „NFL Films“. Ostatní pořady zahrnují „Hard Knocks“ pro HBO podrobně ukazující tréninkové kempy jednotlivých týmů, „Turning Point“, týdenní seriál na NBC Sports Network a divizí NFL Films produkovaný „Game of the Week“.

Rádio.

Každý tým v NFL má svou vlastní rozhlasovou stanici a platí její zaměstnance. Celonárodně v USA se NFL věnují Dial Global Radio Networks, Sports USA Radio Network, Compass Media Sports Network a ve španělštině Univision Radio. Internetové rádiové vysílání zajišťuje služba FieldPass. Volné šíření rádiového signálu (streaming) je, stejně jako v případě televizního vysílaní, nezákonné, přesto ho mnoho subjektů porušuje.

Internet a nová média.

V říjnu 2006 NFL oznámila, že web NFL.com je plně funkční, včetně vývoje technologií, zázemí a vytváření obsahu. Nového vzhledu se adresa dočkala v srpnu 2007, poprvé od roku 1999. Web byl nejprve spravován společností ESPN.com a od roku 2001 na základě pětileté smlouvy za 120 milionů dolarů CBS SportsLine. V květnu 2009 byla NFL poprvé v historii nominována na cenu Emmy v kategorii Sport za živé pokrytí NFL Network’s Thursday a Saturday Night Football, a za pořad „Anatomy of a Play“. Před startem sezóny 2010 byla spuštěna hra Fantasy Football na NFL.com, ve které mohou fanoušci získat ceny a dokonce i vstupenky na Super Bowl.

Hráčské kontrakty.

Přestože to není tak časté jako v jiných velkých sportech v USA, ani NFL se nevyhnula problémům ve vyjednávání, jako v letech 1982, 1987 a 2011. Tyto potíže ale zatím ani jednou nevedly ke zrušení základní části. Asociace hráčů National Football League (NFLPA) slouží jako podpůrná organizace hráče NFL. Mezi její povinnosti patří vyjednání kolektivní smlouvy (CBA) s vlastníky ligy, čímž ovlivňují vyjednávání jednotlivých hráčských smluv všech hráčů ligy. Mezi položky v CBA patří:  Na základě kolektivní smlouvy z roku 1993 byly schváleny tři varianty pozic hráče pro vyjednávání s klubem:  Pro sezónu 2010 nebyla přijata kolektivní smlouva, takže se hráči stali "neomezenými volnými agenty" až po šesti letech v klubu a "omezenými volnými agenty" po třech až pěti letech. Kolektivní smlouva z roku 2011 upravila tyto pravidla:

Draft NFL.

V dubnu se každý tým NFL snaží přidat nové hráče na svou soupisku pomocí vysokoškolského draftu, známého jako "The NFL Annual Player Selection Meeting", který je známější pod zkratkou Draft NFL. Týmy se seřadí podle toho, jak byly úspěšné v předchozí sezóně, takže nejhůře postavené týmy mají nejlepší výchozí pozici a vybírající si nejlepší hráče. Draft se skládá ze sedmi kol, první dvě jsou v sobotu, zbývající v neděli. Tým má na vyjednávání v první kole 10 minut, ve druhém 7 a dalších 5 minut. Pokud se do této doby nerozhodne, může ho přeskočit v pořadí následující tým, jako se to stalo Minnesotě Vikings v roce 2010. Kluby mají právo své volby prodávat za jiné volby, peníze, hráče a kombinace těchto věcí. Výměna hráč za hráče je proti jiným sportům v sezóně poměrně raritní, ale během draftu je to běžná záležitost. Například v roce 1989 Dallas Cowboys vyměnili running backa Herschela Walkera do Minnesoty Vikings za pět veteránů a šest práv volby v následujících třech letech, čímž položili základy úspěšné dynastie v 90. letech.  Jednička draftu je brána jako nejlepší hráč svého ročníku. To může a nemusí být pravda, protože různé týmy potřebují pro své potřeby hráče na různých pozicích. Poslední draftovaný hráč má přezdívku " Mr. Irrelevant" (pan nedůležitý) a na jeho počest je pořádán slavnostní oběd v Newport Beach v Kalifornii. Draftovaný hráč může vyjednávat pouze s klubem, který je draftoval (nebo kam byl vyměněn). Klub pak má jeden rok na podepsání smlouvy s hráčem. Pokud to nedokáže, hráč může znovu vstoupit do draftu a být vybrán dalším klubem.  V sezóně 2011 byla vysokou školou s největším počtem hráčů v NFL University of Miami, jejích aktivních hráčů tehdy hrálo 42.

Doping.

Přístup NFL k užívání zakázaných látek je některými uznáván, a jinými kritizován, ale faktem je, že začal již v roce 1987 jako první v americkém profesionálním sportu. NFL pozastavuje činnost hráče bez nároku na plat ve chvíli, kdy byl pozitivně testován na zakázané látky, a to již od roku 1989: čtyři zápasy za první přestupek (čtvrtina základní části), osm utkání za druhé porušení (polovina sezony) a 12 měsíců za třetí přestupek. Stop platí jak pro základní část, tak play-off.  Zatímco MLB a NHL nedávno rozhodli o doživotním zákazu pro sportovce po třetím prohřešku, NFL je dlouho rezistentní proti tomuto opatření, a náhodné testování je teprve v začátcích. Do dubna roku 2005 bylo 111 hráčů NFL pozitivně testováno na zakázané látky, z nichž padesáti čtyřem NFL pozastavila činnost.  Kvůli Shawnemu Merrimanovi platí nové pravidlo, podle něhož od sezony 2007 nemůže hráč usvědčený z braní zakázaných látek hrát v Pro Bowlu ten rok. V roce 2009 v průměru 1 z 10 oslovených bývalých hráčů NFL uvedl, že osobně užil nyní zakázané anabolické steroidy během kariéry. 16,3 % ofenzivních linemenů přiznalo užívání steroidů, stejně jako 14,8 % defenzivních linemanů.

Počítačové hry.

Během let bylo vytvořeno několik her o americkém fotbalu vytvořených na základě NFL. K prvním patřili 10-Yard Fight,Tecmo Bowl série pro konzolový formát NES, a nejznámější a dodnes vydávaná „série Madden“. Ta je pojmenována podle bývalého trenéra NFL Johna Maddena a poprvé vyšla v roce 1988. Před sezónou 2005 vydávali hry jednotlivé společnosti jako 2K Games nebo Midway Games, ale v prosinci 2004 získala exkluzivní pětiletý kontrakt společnost Electronic Arts a stala se tak jediným vlastníkem práv na NFL. To vedlo společnost Midway Games k vytvoření titulu „Blitz: The League“, kde figurují fiktivní hráči a kluby. V únoru 2008 EA Sports obnovila svůj exkluzivní kontrakt až do Super Bowlu 2013. Kromě toho vydala firma Gameloft „NFL sérii“ pro handheldy a v roce 2010 vyšla flashová hra „Quick Hit Football“ s oficiální licencí NFL.

Vedení.

Komisionáři a prezidenti:  1. dočasný sekretář Ralph Hay (1920)  2. prezident Jim Thorpe (17. září 1920 – 30. dubna 1921)  3. prezident Joseph Carr (30. dubna 1921 – 20. května 1939)  4. prezident Carl Storck (25. května 1939 – 5. dubna 1941)  5. komisionář Elmer Layden (1. března 1941 – 11. ledna 1946)  6. komisionář Bert Bell (11. ledna 1946 – 11. října 1959)  7. dočasný prezident Austin Gunsel (14. října 1959 – 26. ledna 1960)  8. komisionář Alvin Rozelle (26. ledna 1960 – 5. listopadu 1989)  9. komisionář Paul Tagliaube (5. listopadu 1989 – 1. září 2006)  10. komisionář Roger Goodell (1. září 2006 – současnost)  Hlavní sídlo ligy:

Majitelé licencí.

Na rozdíl od jiných profesionálních lig NFL neumožňuje, aby se majitelem klubu stala akciová společnost. Vlastnické skupina musí mít 24 nebo méně členů a alespoň jeden parter musí vlastnit 30 procent akcií nebo více. Green Bay Packers jsou výjimkou, protože už před schválením tohoto pravidla byli veřejně obchodovatelnou akciovou společností.

Čísla dresů.

V NFL nosí hráči čísla na dresech podle toho, na jaké pozici hrají. Současný systém byl zahrnut do pravidel 5. dubna 1973, aby fanoušci a rozhodčí snadněji identifikovali hráče. Ti hráči, kteří v té době měli již svá čísla delší čas, si je mohli ponechat. Čísla se rozdělují takto: Před rokem 2004 wide receiveři používali pouze čísla 80-89. NFL jim umožnila používat také čísla 10-19 v důsledku přílivu nových wide recieverů a tight endů do ligy. Ofenzivní centr Oakland Raiders Jim Otto nosil většinu své kariéry v AFL číslo 00 a po sloučení NFL a AFL si toto označení ponechal. Devin Hester z Chicaga Bears nosí jako wide receiver číslo 23, protože byl draftován jako cornerback a teprve po své nováčkovské sezóně přešel na novou pozici.  Občas pošle vedení NFL některý hráč žádost, aby směl nosit číslo mimo svou řadu. Linebacker Brad Van Pelt, který vstoupil do NFL v roce 1973 v dresu New York Giants nosil číslo 10 jedenáct sezón své kariéry. V roce 2006 žádal running back New Orleans Saints Reggie Bush NFL, aby si směl nechat číslo 5, které nosil na univerzitě USC. Jeho žádost byla zamítnuta. Také bývalý lineman Seattle Seahawks Brian Bosworth žádal v roce 1987 o ponechání čísla 44 z University of Oklahoma, a také bez úspěchu. Seahawks se pokusili pravidlo obejít tím, že Boswortha zapsali jako safetyho, ale poté, co s číslem 44 odehrál zápas proti Kansas City Chiefs, mu vedení ligy přidělilo původní číslo 55.

Ocenění.

Seznam cen, které NFL uděluje hráčům a klubům:

Roztleskávačky.

26 z 32 týmů NFL podporuje svou vlastní skupinu roztleskávaček. Tato skupina se účastní utkání a fandí vlastnímu týmu. Týmy bez roztleskávaček jsou Pittsburgh Steelers, Cleveland Browns, Chicago Bears, Green Bay Packers, New York Giants a Detroit Lions.

Bezpečnost.

Existuje široká škála kritiků, kteří nesouhlasí se současným postojem NFL k bezpečnosti zejména v oblasti otřesu mozku. Do května 2012 NFL čelila kolem sedmdesáti žalob od zhruba 1 800 bývalých hráčů. Například v dubnu 2012 se skupina bývalých hráčů Dallas Cowboys, včetně členů síně slávy Randyho Whitea, Boba Lillyho nebo Rayfielda Wrighta připojila k žalobě na NFL, která podle nich ignoruje spojitost mezi otřesem a trvalým poškozením mozku.

National Football League (česky Národní fotbalová liga) je nejvyšší profesionální liga amerického fotbalu ve Spojených státech amerických. Byla založena v roce 1920 jedenácti týmy jako American Professional Football Association, o dva roky později se přejmenovala na National Football League. V současnosti ji tvoří 32 týmů z USA rozdělených do dvou konferencí AFC a NFC po šestnácti týmech. Každá konference se dále skládá ze čtyř divizí pojmenovaných podle světových stran, přičemž každá divize obsahuje čtyři týmy. NFL je federální zisková asociace nezapsaná v obchodním rejstříku v USA.

国家美式足球联盟(英语:National Football League,英语:NFL)是世界最大的职业美式足球联盟,也是世界最具商业价值的体育联盟之一。联盟最早在1920年以美国职业美式橄榄球协会(英语:American Professional Football Association)成立,于1922年1月28日改名为国家美式足球联盟(英语:National Football League)。国家美式足球联盟是北美四大职业运动之一。


Děj.

V úvodní scéně se Dr. Phil a Shaquille O'Neal probudí v koupelně. Shaquille musí prohodit balvan košem, aby tak získali pilky, pomocí kterých si mohou uříznout nohy, jež mají přivázané řetězy. Mají na to pouze dvě minuty, Shaq se nemůže do koše několikrát trefit. Když se konečně strefí, Dr. Phil si uřízne špatnou nohu. Nakonec oba zemřou.  Cindy Campbellová si hledá novou práci, a tak se dostane do strašidelného domu parodujícího film "Nenávist". K Cindyinu novému sousedovi Tomu Ryanovi, se kterým se hned seznámí, právě přijíždějí jeho děti Rachel a Robbie. Přes noc se v domě dějí divné věci, o kterých druhý den Tomovi vypráví. Dostanou se také k jejímu předchozímu životu boxerky, kdy nešťastnou náhodou při zápase způsobila smrt svého muže a několika dalších lidí, při zápase s ženskou verzí Mikea Tysona. Když se pak Tom a Cindy začnou líbat, najednou se zatáhne, začne bouřka a všechny elektrické přístroje přestanou fungovat. Tom vyběhne na ulici a zjistí, že svět napadly gigantické triPody (iPod), které nejdříve hrají hudbu z šedesátých let, pak ale nastavení přeskočí na "Zničit lidstvo".  Cindy běží zpátky domů, kde znovu narazí na chlapce-ducha (z filmu "Nenávist"). Začnou mluvit japonsky (používají ale pouze japonské názvy značek nebo známá slovo jako Sony, Honda nebo harakiri). Chlapec jí řekne, že odpověď na útok vetřelců najde, když nalezne jeho otce. Dá jí jeho souřadnice, ale Cindy je nemůže přečíst, a tak se změní na mapu v Yahoo. Cindy se rozloučí s Tomem, náhodou najde Brendu Meeksovou, která přežila svou smrt (už počtvrté) v předchozím díle a společně se vydají na souřadnice, které Cindy získala.  Následuje scéna s prezidentem Harrisem, který se dozvídá o útocích, ale raději si chce nejdříve doposlechnout pohádku o kachničce. Prezident pak vystoupí v OSN, kde svými vtipy urazí většinu přítomných. Oznámí, že jeho vědci získali lasery z triPodů, které zabíjejí lidi, ale nechávají jejich oblečení, a modifikovali ho tak, že mizí oblečení. Tuto zbraň mají použít proti vetřelcům. Nejdříve se objeví nahý prezident USA, což znechutí všechny přítomné, pak prezident omylem svleče všechny v sále.  Cindy a Brenda se dostanou do vesnice, která zaostává za ostatním světem o stovky let. Jsou ale chyceny a postaveny před soud, který skončí tím, že mohou ve vesnici zůstat, ale už ji nikdy nesmějí opustit.  Tom s dětmi se mezitím dostanou do bojů armády s triPody. Robbie chce armádě pomoct, Tom se ho snaží od toho odradit. Rachel je mezitím lákaná Michaelem Jacksonem, aby šla s ním a skupinou dětí. Robbie Tomovi uteče, ten Rachel od Jacksona dostane a spolu s neznámým mužem jdou do jeho domu, kde se schovají ve sklepě. Ten mluví o tom, že musí proti triPodům bojovat, že postaví vlastní, které budou mít čtyři nohy.  Stejné noci je vesnice napadena těmi, o kterých se nemluví, ale je odhaleno, že to jsou jen převlečení vesničané. Cindy a Brenda odhalí, kdo je otec chlapce-ducha. Ten jim řekne, že chlapec zemřel během Cindyina zápasu v boxu. Krátce na to jsou Cindy a Brenda, stejně jako Tom a Rachel, zajaty triPody.  Všichni se ocitnou v koupelně z filmu "Saw" a Jigsaw se objeví na obrazovce a řekne jim, že mají 60 sekund na to, aby odemkli pasti, které mají na sobě. Klíč má Cindy za okem, ta si oko vyndá, protože je umělé, klíč vytáhne a bez problému pasti odemkne. Jigsaw se pak ještě jednou pokusí zabít Toma a děti, ale nakonec se slituje, zastaví celou invazi na Zemi a omluví se. Brenda se vyspí s Jigsawovým bratrem Zoltanem, o devět měsíců později porodí dítě, které vypadá jako on.  V epilogu Tom paroduje vystoupení Toma Cruise v "Oprah Winfrey Show".

Scary Movie 4 je americká filmová komedie parodující například filmy "", "Vesnice", "Nenávist", "Válka světů", "Million Dollar Baby", "Zkrocená hora".

《惊声尖笑4》(英语:Scary Movie 4)是2006年的一部幽默电影,为惊声尖笑系列电影的第四部。这部电影本来会是惊声尖笑系列的最后一部电影,但2009年,The Weinstein Company宣布将拍摄惊声尖笑5。这部电影戏仿了夺魂锯、咒怨、金刚、叔比狗、登峰造击、世界大战等电影。


Technické údaje.

Motor.

"F430" pohání zážehový osmiválec odvozený od motoru Ferrari/Maserati. Tato nová pohonná jednotka je velmi významná pro Ferrari: všechny předchozí modely s osmiválcem byly potomky Dino závodního programu z 50. let. Tento 50letý vývojový cyklus skončil právě tímto úplně novým motorem 4,3 l, architekturou, u které se předpokládá, že nahradí dvanáctiválce odvozené od Dina ve většině modelů Ferrari.

Design.

Karoserie byla upravena tak, aby byla více oblá a aerodynamická. Ačkoli součinitel odporu vzduchu zůstal stejný, přítlak se velmi zvýšil. Na voze najdeme několik Ferrari: vzadu byla přidáná zadní světla a vevnitř větrací otvory z Enza. Název automobilu je vytlačený na bočních zrcátkách ve stylu Testarossa. Velké oválné otvory v předním nárazníku připomínají závodní modely Ferrari ze 60. let, konkrétně modely 156 a 250 TR61 Le Mans Phila Hilla.

Brzdy.

Brzdy na "F430" byly navrženy v úzké spolupráci s firmou Brembo. Výsledkem jsou disky z nové slitiny. Tato slitina obsahuje molybden, který lépe odvádí teplo. Další volbou, kterou Ferrari poskytuje, je použití uhlíkolaminátových keramických (C/SiC) disků. Keramika je mnohem odolnější vůči vysokým teplotám, při nichž kovové brzdy více „uvadají“. Brzdy "F430" nabízejí nejen výborné vlastnosti, ale také delší výdrž. Ferrari tvrdí, že brzdy „neuvadnou“ ani po 300–360 kolech na jejich testovací dráze.

Doplňky.

"F430" obsahuje E-Diff, počítačem řízený samosvorný difernciál, který může měnit rozložení točivého momentu na základě vstupů, jako jsou úhel zatočení a bočního přetížení. Další důležitou věcí, kterou Ferrari poprvé použila u "F430", je ovladač manettino umístěný na volantu. Řidič může vybírat z pěti různých možností, které mění nastavení ESP systému, elektronického zavěšení, chování řazení, odezvu plynu a E-Diff. Toto ovládání je podobné jako „Terrain Response“ u Land Roveru. Tento model také obsahuje exkluzivní pneumatiky Goodyear Eagle F1 GSD3 EMT, které mají výrazný vzorek ve tvaru V, možnost nouzového dojezdu po defektu a technologii OnTRED.

F430 Spider.

F430 Spider je verze se sklápěcí střechou vycházející z verze kupé. Jedná se o 21. silniční Ferrari se sklápěcí střechou. Spider je stejně jako kupé podobné modelu 360.  Vůz měl premiéru na autosalonu v Ženevě. Byl navržen Pininfarinou, která použila aerodynamické simulace, používané u vozů F1.  Střešní panel se automaticky složí na místo nad motorem. Interiér je totožný s verzí kupé. Hmotnost vozu činí 1 420 kg celková a 1 520 kg pohotovostní, maximální rychlost je přes 310 km/h a zrychlení z 0 na 100 km/h za 4,1 s.

F430 Challenge.

F430 Challenge je závodní verze pro Ferrari Challenge. Motor zůstal nedotčený, ale hmotnost vozu se snížila na 1 225 kg (pohotovostní). Tento model byl odhalen na losangeleském autosalonu v lednu 2005.

F430 GT2.

Model F430 GT2 byl vytvořen, aby nahradil model 360 GTC v roce 2006. Je to závodní vůz navržený pro závody v mezinárodní třídě GT2, jako je American Le Mans Series, Le Mans Series, and FIA GT Championship. Vůz závodí také na 24 hodin Le Mans. Je to nejrychlejší a nejlépe vyvinutá závodní verze "F430".

F430 GT3.

Model vycházející z verze "F430 Challenge", navržený pro závod FIA GT3 European Championship, je také používán pro národní závody jako British GT a FFSA GT. Mechanicky je podobné jako "F430 Challenge", ale má lepší aerodynamiku a je výkonnější.  Motor produkuje výkon 410 kW (558 k), je mnohem výkonnější než verze GT2. Nicméně kvůli pravidlům GT3, vůz musí mít okolo 2,6 kg/k, vůz váží 1 219 kg (bez paliva a řidiče), což je o 119 kg víc než váží verze GT2. Navzdory vyššímu výkonu a trochu vyšší hmotnosti, je výrazně pomalejší než verze GT2.

430 Scuderia.

Jako následovník Challenge Stradale, model 430 Scuderia byl odhalen Michaelem Schumacherem na mezinárodním autosalonu ve Frankfurtu. Vůz má konkurovat automobilům jako Porsche 911 GT3 RS nebo Lamborghini Gallardo Superleggera („superleggera“ znamená superlehký). Vůz je lehčí (o 100 kg) a mnohem výkonnější (379 kW při 8 500 ot/min), než standardní "F430". Výkon se zvýšil díky přepracovanému sání, výfuku a vyššímu kompresnímu poměru. Tím se snížil poměr váha/výkon z 2,96 kg/k na 2,5 kg/k. Ferrari tvrdí, že je rychlejší na okruhu Fiorano než Enzo.

Scuderia Spider 16M.

Ferrari vytvořila model Scuderia Spider 16M k oslavení 16. vítězství poháru konstruktérů v závodech F1. Je to verze "430 Scuderia" se stahovací střechou. Má být vyrobeno pouze 499 kusů.

F430 Spider Bio Fuel.

Verze "F430 Spider", která jezdí na ethanol, nazvaná F430 Spider Bio Fuel, byla představena v roce 2008 na autosalonu v Detroitu.

SP1.

SP1 (Speciální projekt 1), byl prvním speciálem vyrobeným mimo program Ferrari. Karoserie byly navržena bývalým zaměstnancem Pininfariny Leonardem Fioravantim, na příkaz japonského obchodníka a sběratele Junichira Hiramatsy, který obdivoval Fioravantiho prototyp F100 z roku 1998.

Ferrari F430 je sportovní automobil, který byl představen v roce 2004 na autosalonu v Paříži. Je nástupcem Ferrari 360 Modena. Nahrazen v roce 2009 modelem 458 Italia, který byl odhalen 28. července 2009.

法拉利F430是由法拉利生产的车款之一。车型为V8发动机双门跑车,首次在2004年巴黎车展公开。2004年发售左軚版本。2005年发售右軚版本。2009年停止生产,由法拉利458 Italia代替。建议售价为175,000欧元。


Historie Pro Bowlu.

První profesionální utkání hvězd se odehrálo 15. ledna 1938 v Los Angeles na stadionu Wrigley Field. Účastnili se ho také tři hráči Hollywood Stars a Los Angeles Bulldogs, kteří nebyli členy ligy. "NFL utkání hvězd" se pak hrálo v roce 1940 v Los Angeles, v roce 1941 v New Yorku a 1942 ve Philadelphii. Ačkoli byla utkání původně plánována jako každoroční soutěže, byla po roce 1942 přerušena, protože byla zavedena cestovní omezení během druhé světové války. Během prvních pěti All-Star Games se střetli vždy vítěz ligy a nejlepší hráči z ostatních týmů. První čtyři zápasy vyhráli šampioni ligy, pátý výběr hvězd.  Koncept se nezměnil až do června 1950, kdy byl zaveden nový pod jménem "Pro Bowl". Sponzorem se stala společnost "Los Angeles Publishers Association". Bylo rozhodnuto, že se nově proti sobě postaví výběry hvězd dvou existujících divizí. To proto, aby nedocházelo k záměně s "Chicago College All-Star Game", kde proti sobě stanuli šampioni a výběr hvězd. Každý ze dvou týmů vedl trenér vedoucího celku té dané divize.  Prvních 21 zápasů v letech 1951-1972 se hrálo vždy v Los Angeles, poté se dějiště každý rok měnilo až do roku 1980. Od té doby do roku 2009 se utkání přestěhovalo na Aloha Stadium na Honolulu. V roce 2010 se utkání hrálo na Sun Life Stadium, domácím stánku Miami Dolphins, který ten rok hostil také Super Bowl. Bylo to vůbec poprvé, co se Pro Bowl konal před Super Bowlem, navíc s novým pravidlem, že se utkání nezúčastní hráči týmů, kteří nastoupí v Super Bowlu. Pro Bowly v letech 2011 a 2012 se vrátili zpátky na Havajské ostrovy, ale umístění týden před Super Bowlem zůstalo.  Vedení NFL vyjádřilo silné pochybnosti nad konáním dalších Pro Bowlů kvůli nízké kvalitě utkání roku 2012, nicméně kvůli prodaným právům se zápas v roce 2013 uskuteční.

Výběr hráčů.

Před rokem 1995 se výběru hráčů do Pro Bowlu účastnili pouze trenéři a hráči. V současnosti jsou voleni trenéry, hráči samotnými a fanoušky, přičemž každá skupina určuje třetinu startujících. Fanoušci hlasují online na oficiálních stránkách NFL. Jsou určeni také náhradníci pro případ, že by se startující hráč zranil.  Aby mohl být hráč považován za Pro Bowlera pro ten daný rok, musí být buď jedním z vybraných hráčů týmu, nebo musí přijmout pozici náhradníka; ti, kdo odmítnou, nejsou nazýváni Pro Bowlery. Být Pro Bowlerem je otázkou cti, protože tito hráči jsou považováni za elitu NFL.  Hlavními trenéry v Pro Bowlu jsou tradičně poražení trenéři z AFC a NFC Championship games (finále konferencí) té dané sezóny. Ročníky 2010 a 2011 přinesly nové pravidlo: z týmů, které prohrály v semifinále konference, se vybere hlavní trenér, jehož tým měl v základní části nejlepší poměr prohraných a vítězných zápasů. Pokud budou dva se stejnou bilancí, přednost dostane vyšší nasazený do play-off. To proto, aby trenéři měli více času na seznámení se všemi hráči, protože jeden týden od finále konference do Pro Bowlu se ukázal jako nedostatečný.

Ocenění hráčů.

Hráč utkání byl vyhlašován v letech 1951 - 1956. Mezi roky 1957 - 1971 byli ocenění Vynikající Back a Vynikající Lineman, v roce 1972 se toto změnilo na Vynikající ofenzívní hráč a Vynikající defenzivní hráč. V ročnících 1973 - 2007 byl vyhlašován pouze jeden Hráč utkání, i když třikrát tuto cenu dostalo více hráčů. Od utkání v roce 2008 je vyhlašován Nejužitečnější hráč utkání (MVP). Všichni hráči dostávají za zápas finanční kompenzaci, v roce 2011 do bylo 50 tisíc dolarů pro vítěze a poloviční částka pro poražené.

Dresy.

Týmy jsou složené z hráčů různých týmů NFL, takže používání jejich vlastních dresů by bylo matoucí. Každý hráč má helmu svého týmu, ale konference NFC používá modro-bílou kombinaci uniformy, zatímco AFC červeno-bílou. Design uniforem se mění každé dva roky a spolu s ním rotují i bílé dresy, které jeden tým obléká. Tato tradice se udržuje od roku 1979. Původně to byl marketingový tah firmy Nike, ale později ho převzal i Reebok, který dodával dresy mezi léty 2002 - 2010.  Hráči v prvních Pro Bowlech mezi NFL Western a Eastern divizemi užívali v 50. a do poloviny 60. let stále stejné uniformy: východní divize využívala fialové dresy s bílými číslicemi a bílými nárameníky, bílé kalhoty, červené ponožky a červenou helmou. Západní divize užívala bílé dresy s modrými číslicemi, bílé kalhoty s modrými pruhy, modré ponožky i helmy. Paradoxně tak "hostující" Eastern divize používali tmavé, "domácí" dresy. Mezi roky 1967 - 1970 používali oba týmy zlaté helmy s logem NFL na stranách, ale hráči z Eastern divize měli červeno-bílo-červený pruh, zatímco Western divize modro-bílo-modrý. Ve skutečnosti si každý hráč do Los Angeles přivezl svou vlastní helmu, která pak byla přebarvena a vyzdobena podle potřeby. V prvních letech AFC-NFC Pro Bowlu hráči nenosili své vlastní helmy a barvy dresů byly dány trvale. Konference AFC používala červené helmy s bílým A na straně, bílé dresy a červené kalhoty, zatímco NFC bílé helmy s modrým N, modré dresy a bílé kalhoty.  Dva hráči, kteří jsou vybráni do Pro Bowlu a nosí stejné číslo, ho mohou v utkání použít. Ukázkovým příkladem je Pro Bowl 2008, kdy několik hráčů Washingtonu Redskins použilo stejné číslo 21. Šlo o Chrise Samuelse, Chrise Cooleyho a Ethana Albrighta, kteří toto číslo normálně nenosí, ale v tomto případě ho použili jako vzpomínku na zavražděného spoluhráče Seana Taylora.

Výsledky utkání.

NFL Pro Bowly (1951 - 70).

+ Konference přejmenovány na NFL Western a Eastern Conference

Pro Bowl je v profesionálním americkém fotbalu utkání hvězd National Football League (Národní fotbalové ligy, NFL). Od sloučení s konkurenční American Football League (AFL) v roce 1970 až do sezóny 2013, a poté opět od ročníku 2017 je jeho oficiální název AFC-NFC Pro Bowl, a utkávají se v něm nejlepší hráči American Football Conference (AFC, Americké fotbalové konference) a National Football Conference (NFC, Národní fotbalové konference). Mezi roky 2014 až 2016 NFL experimentovala s odlišným formátem, kdy dva týmy vedli nehrající kapitáni (oba museli být zvoleni do Síně slávy amerického fotbalu) a každý z nich si následně na přeskáčku vybíral hráče do svého týmu, bez konferenční příslušnosti. Na rozdíl od utkání hvězd v jiných sportech se Pro Bowl neodehrává uprostřed sezóny, ale na jejím konci, týden před Super Bowlem.

职业碗是国家橄榄球联盟(NFL)的明星赛。在常规赛、季后赛(包括超级碗)结束后举行。自从1970年与前美国美式足球联盟(AFL)合并之后,比赛被正式的称为美联国联职业碗(AFC-NFC Pro Bowl),比赛的对阵双方是美国美式橄榄球联会(AFC)和国家美式橄榄球联会(NFC)选出的全明星队。比赛从1980年开始于每年1月在夏威夷檀香山的阿啰哈球场(Aloha Stadium)举行。