Demografie.

Z demografického hlediska lze migrace vyjádřit několika ukazateli. Jedním z nich je migrační saldo (někdy též „čistá migrace“), které vyjadřuje rozdíl počtu přistěhovalých (imigrantů) a vystěhovalých (emigrantů) v dané oblasti. V závislosti na výsledku pak hovoříme buď o migračním růstu/zisku či o migračním úbytku/ztrátě. Vypočítá se následovně:  kde M je migrační saldo, I je počet přistěhovalých a E je počet vystěhovalých. Celkový počet migrantů je uváděn jako migrační objem či migrační obrat, který je součtem počtu přistěhovalých a vystěhovalých v dané oblasti. Při stejných proměnných se vypočítá jako:  Podíl migračního salda a migračního objemu vyjadřuje index migračního salda či migrační účinnost (někdy je tento ukazatel označován i jako index atraktivity nebo index efektivity). Dosahuje hodnot od -1,0 do 1,0. Vypočítá se následovně:

Imigrace.

Je výraz z pohledu cíle pohybu, tak jak to vidíme jako číslo jedna na ilustraci imigraci - přistěhování obyvatelstva. Právě o imigraci mluvíme, když jde o pohyb přes hranice státu či států, kde jsou podobné či stejné stejné ekonomické podmínky či platí podobné či stejné politické či náboženské zákony do státu, v němž jsou podmínky z některého zmíněného důvodu výrazně výhodnější. Například ve Spojených státech amerických (USA) můžeme mluvit o irské imigraci - připlutí lidí z Irska, méně často jako o lidech připluvších z Irska, o mexické imigraci - příchodu lidí z Mexika, méně často jako o lidech přišedších z Mexika. O skupinách lidí přišedších ze stejné země či části země se spíše mluví jako o lidech nějakého původu: na příkladu opět Spojených států amerických (USA) můžeme mluvit o lidech irského či mexického původu.

Emigrace.

Je výraz z pohledu zdroje pohybu (odkud vychází), tak jak to vidíme jako číslo dva na ilustraci emigraci, vystěhování obyvatelstva. O emigraci mluvíme, když je ve hře prvek vůle - když lidé mají na vybranou. Pokud jde o akt, kdy si lidé nemohou vybrat nebo by museli změnit například náboženství, mluvíme o vyhnání a o exulantech a v některých souvislostech se spíše používá termín vyhnanci. Příčiny vystěhování opět mohou být ekonomické, politické nebo náboženské či kombinací několika. Na příkladu České republiky můžeme mluvit o československé emigraci, či několika československých emigracích - podle toho, zda máme na mysli souhrn či je chceme členit podle dat či událostí, před kterými nebo po kterých se konaly (předválečnou, poúnorovou, posrpnovou...), a můžeme mít na mysli samotný odchod (proces, pohyb) či lidi odešedší z Československa, podobně se například mluví o polské, o ruské či francouzské šlechtické emigraci.

Reemigrace.

Třetí případ je reemigrace, pohyb obyvatel, který zahrnuje emigraci a zpětnou imigraci.

Migrace z oblastí konfliktů.

V oblastech konfliktů, společenských (včetně politických) nebo ekonomických rozdílů migrace představují závažný socioekonomický problém. Migrace mohou být dobrovolné, za prací či za příbuznými, či nucené (jejichž příčinou je zpravidla silné zhoršení životních podmínek, válečný stav, diktatury atd.). Někdy nelze tyto dva druhy jednoznačně odlišit.  V současné době nejvíc emigrantů ve světě pochází z Afghánistánu (4 500 000) a Palestiny (4 123 000). Množství lidí, kteří žijí v jiném státě, než ve kterém se narodili, se odhaduje na 150 000 000 až 185 000 000. (Toto číslo závisí na způsobu výpočtu, tj. na to, kdo všechno je pod pojem „žijí“ zahrnut. Např. podle statistik USA stačí pobyt déle než jeden rok.) Před 30 lety bylo toto číslo zhruba poloviční. Populace některých států je tvořena z velké části právě těmito migranty, např. Austrálie (24 %), Kanada (17 %), Švédsko (12 %) a USA (přes 10 %). Mezi migrujícími lidmi výrazně převládají migrace dobrovolné. Uprchlíků a lidí žádajících o azyl bylo v roce 2002 asi 15 milionů, toto číslo proti stavu z roku 1993 mírně pokleslo (tehdy se jednalo o 16,3 milionu). OSN předpokládá, že v roce 2017 počet lidí, kteří nežijí v místě svého narození, překonal rekord. Dle jejich dat je nyní ve světě 244 milionů migrantů.  Ve většině států je velmi obtížné získat azyl, neboť jejich azylová politika je postavena na velmi důkladném zkoumání důvodů emigrace a úspěšnost žádostí o azyl se tak pohybuje v jednotkách procent, především z politických důvodů. Po dobu vyřizování žádostí žijí lidé ve zvláštních zařízeních, přičemž úroveň zde poskytovaných služeb je v řadě vyspělých států včetně USA velice nízká.  S ohledem na klesající populaci většiny vyspělých států se naskýtá otázka, jestli řízená migrace zejména vzdělanějších vrstev obyvatelstva není řešením hrozícího stárnutí obyvatelstva. Existují zde ovšem rozdíly kulturní a náboženské a v řadě případů též xenofobní nálady domácího obyvatelstva, obávajícího se ztráty zaměstnání a nárůstu kriminality.

Lidská migrace je pohyb lidí z jedné oblasti do druhé s úmyslem se v nové oblasti dočasně či trvale usadit. Pohyb lidí obvykle probíhá na dlouhé vzdálenosti, přičemž překračuje hranice jednotlivých států, ale vnitřní migrace je také možná. Součástí migrace mohou být jednotlivci, rodiny anebo větší skupiny.

人口迁徙是一种人类族群集体或个别改变居住地域的现象,其形式有自愿或非自愿、合法或非法之别,原因则可能包括(但不限于)资源短缺、气候变迁、战争、奴隶贸易、种族清洗、政治迫害、经济压力等。


O albu.

V květnu 2014 Rihanna opustila hudební nahrávací společnost Def Jam Recordings, kde vydala svých prvních sedm alb. Následně se upsala ke společnosti Roc Nation, která jí již v té době vedla managment. V roce 2014 rovněž podepsala reklamní smlouvu se společností Samsung, dle které měla Rihanna propagovat výrobky Samsung, zatímco Samsung zase album "Anti".

Singly.

V lednu 2015 byl vydán singl „FourFiveSeconds“ (ft. Kanye West a Paul McCartney), který byl označován za první píseň z alba "Anti". Folk-popový singl byl úspěchem, v řadě zemí se umístil na první příčce hitparád. V USA dosáhl na 4. příčku v Billboard Hot 100 a získal certifikaci 2x platinový singl. Další singl „Bitch Better Have My Money“ byl zveřejněn v březnu 2015. Píseň nahraná v žánru trap byla opět komerčním úspěchem. V USA se vyšplhala na 15. příčku hlavního žebříčku a prodalo se jí přes milion kusů. V dubnu poté následoval třetí singl „American Oxygen“. Ten se umístil v USA na 78. příčce. Na všech třech se produkčně podílel Kanye West, který byl rovněž označen za výkonného producenta alba.  Od dubna 2015 ovšem příval nových písní utichl. Další singl byl vydán až v lednu 2016. Dne 27. ledna byl vydán singl „Work“ (ft. Drake) s tím, že se jedná o první singl k albu. "Work" debutoval na 9. a vyšplhal se na 1. příčku žebříčku Billboard Hot 100. První tři singly se na finální verzi alba neobjevily.  Dne 30. března byly současně vydány dva singly, a to „Kiss It Better“ a „Needed Me“.

Po vydání.

Album "Anti" bylo překvapivě vydáno 28. ledna 2016 bez předchozího ohlášení. Vydání alba předcházelo vydání singlu „Work“ (ft. Drake), jež byl vydán 27. ledna. Žádný z předchozích singlů se na finální verzi alba neobjevil. Album bylo exkluzivně vydáno na streamovací hudební službě Tidal, kde bylo dáno zdarma ke stažení jak pro uživatele Tidalu, tak i pro všechny ostatní. Tidal ke streamování alba získal týdenní exkluzivní práva. Album tak sloužilo rovněž k propagaci Tidalu, jehož hlavním vlastníkem je Jay-Z, rovněž majitel nahrávací společnosti Roc Nation, kde "Anti" vyšlo. Částečným vlastníkem služby je i sama Rihanna.  Za pouhých čtrnáct hodin od vydání bylo album "Anti" z Tidalu staženo milionkrát a téměř 14 milionkrát streamováno. Po stažení milionu kusů skončila možnost stahování zdarma, která byla součástí kampaně ANTIdiaRy, sponzorované společností Samsung. Společnost RIAA udělila albu certifikaci platinová deska již den po vydání. Nicméně další hudební giganti jako Billboard 200 a Nielsen SoundScan do svých žebříčků nepočítají milion prodaných kusů společnosti Samsung, která je poskytla zdarma ke stažení přes Tidal.  O první týden se v USA prodalo jen malé množství kusů, jelikož počítaná doba skončila brzy poté, co Tidal přestal nabízet album zdarma. Album tak proto debutovalo na 27. příčce žebříčku Billboard 200. V druhý týden skočilo na první příčku se 124 000 prodanými kusy (166 000 ks i po započtení streamů). Byl to nejlepší mezitýdenní skok za posledních osm let. Celkem se v USA prodalo přes 300 000 kusů alba, které díky stremingu získalo ocenění 2x platinová deska.  Album bylo doprovázeno propagačním turné Anti World Tour, které začalo v únoru v USA. Americká část probíhala až do května 2016. Od června probíhala evropská část turné. V Praze se koncert konal 26. července 2016. Celé turné skončilo ve Švýcarsku v srpnu 2016.  V prosinci 2019 album překonalo 200. týden v řadě v žebříčku Billboard 200. Rihanna tak byla první afroamerickou zpěvačkou, která toho dosáhla.

Anti je osmé studiové album barbadoské R&B a Pop zpěvačky Rihanny. Album bylo nahráno u Roc Nation a překvapivě vydáno 28. ledna 2016. Vedoucím singlem je píseň „Work“ (ft. Drake), která byla vydána jen den před vydáním alba. Album bylo vydáno exkluzivně na streamovací hudební službě Tidal, která držela výhradní streamovací práva na první týden od vydání. Po dobu jednoho dne bylo album zdarma ke stažení. Fyzický release na CD proběhl 5. února 2016.

《反了》(英语:Anti)是巴巴多斯歌手蕾哈娜的第八张录音室专辑,于2016年1月28日通过Tidal发行免费数字下载,并于翌日29日正式发行。专辑至今发行了四支单曲,包括获得美国告示牌百强单曲榜九周冠军的《加把劲》,以及前十单曲《需要我》、《无法忘怀的爱》等。专辑以约166,000张的销售单位登上美国告示牌二百强专辑榜位置,成为其第二张美国冠军专辑,并于发行两天后因三星先行购买了100万张专辑供用户免费下载而获美国唱片业协会认证为白金唱片。


Lokalita.

California Academy of Sciences je situována v parku Golden gate v San Francisku. Zahrnuje planetárium, akvárium, muzeum přírodní historie a výzkumné centrum. V blízkosti se nachází "de Young Memorial Museum" od dvojice Herzog & amp; de Meuron se sbírkami amerického, afrického a tichomořského umění.

Koncept stavby.

Objekty jsou umístěny pod zvlněnou střechou, která reaguje na kopcovitou krajinu v okolí San Francisca. Zároveň tento tvar umožňuje přirozenou ventilaci a osvětlení.  Důležitou roli při architektonickém návrhu sehrála ekologie. Většina použitých materiálů je z obnovitelných zdrojů a byla dovezena ze vzdálenosti kratší než 800 km. Konstrukční ocel obsahuje 95 procent recyklovaného železa. I beton obsahuje recyklovanou škváru a izolace recyklovaný textil. Dřevo pochází také z obnovitelných zdrojů.  Energetická náročnost budovy je o 30 až 35 procent menší než u podobných typů budov této velikosti díky ekologicky navržené skladbě střechy, kde vrstva 15 centimetrů zeminy zajišťuje teplotu interiéru o 6 stupňů nižší než u konvenční střeše. Vrchní vrstva střechy je tvořena zeleným kobercem z místních trav a květin.  Kolem celého půdorysu střechy je veden zasklený baldachýn pokrytý fotovoltaickými články, což přispívá ke snížení energetické spotřeby.

Funkce.

Kalifornské centrum tvoří zelená střecha, která spojuje starší budovy kalifornské akademie spolu z nově vzniklými prostory planetária, pralesa a akvária. Uprostřed dispozice se nachází sklem zastřešené prostranství volně propojené s podélně orientovaným výstavním prostorem. Prostranství tvoří spojovací linii mezi dvěma vstupními vestibulů, které propojují původní budovy akademie.  Na západě je deštný prales imitující ekosystém Bornea, Madagaskaru, Kostariky a Amazonie. Z přízemí vede výtah do válcové zakřiveného akvária představujícího prales při povodních. V podzemí najdou návštěvníci Steinhartovo akvárium navržené Studiem Thinc and Urban Urban A & O se skuplturálním prostorem připomínajícím podmořské dno. Akvárium je v současnosti nejhlubším korálovým akváriem na světě s 795 000 litrovými nádržemi tvořícími filipínský podmořský ekosystém. Součástí je i 360 stupňová skleněná bublina, díky které návštěvníci mohou zažít pocit z potápění. Na východ od centrálního prostranství je situováno Morrisonovo planetárium s projekcí ve vysokém rozlišení schopnou přijímat přímé přenosy z NASA.

Konstrukce.

Návrh klade velký důraz na transparentnost a vizuální propojení výstavních prostor s okolním parkem. Vzdušnost je také podpořena štíhlými sloupy s výztužným systémem lan a použitými materiály jako sklo s nízkým obsahem železa a světlého pohledového betonu.

Budova California Academy of Sciences slouží pro instituci stejného jména v San Francisku, v USA. Byla navržena architektem Renzem Pianem v roce 2008. Získala ocenění Silver Holcim Award v kategorii "Sustainable Construction a Enwiromental Award" za unikátní ekologické zpracování a design.

加利福尼亚州科学院(英语:California Academy of Sciences)位于美国旧金山金门公园,是世界上最大型的自然历史博物馆,于2008年建筑改装。本馆历史起于1853年,是一个学习社会和科学研究的学校, 同时也有展览厅, 于20世纪转型成博物馆。全面翻新后的主大楼于2008年9月27日开放。


Příklady.

V obchodování s akciemi, které je poměrně riskantní, může pštrosí efekt pomoci vysvětlit chování investorů. Ti totiž podle studie Karlssona a kolektivu (2009) vyhledávají (kontrolují) investice mnohem častěji, když jde burzovní index nahoru a naopak je nevyhledávají („strkají hlavu do písku“), když jsou zprávy o stavu burzy neutrální nebo špatné. Galai a Sade (2003) definují pštrosí efekt na finančních trzích jako „vyhýbání se očividně riskantní finanční situaci tím, že se předstírá, že neexistuje.“ Jde tedy o vyhýbání se takovým informacím, které by mohly způsobit psychické nepohodlí.  Chování založené na pštrosím efektu se objevuje také v partnerských vztazích. Když jeden partner zavírá oči před nevěrou druhého tím, že záměrně ignoruje např. pozdní návraty domů a vůni cizího parfému. Negativním informacím se tak vyhýbá a nevyhledává je.  Jiným příkladem, kde se pštrosí efekt vyskytuje, je problematika domácího násilí. Oběť útočníkovy útoky omlouvá tak často, až dojde ke ztrátě schopnosti problém si vůbec uvědomit, přiznat a narušený vztah vyřešit.

Pštrosí manager.

Na osoby v managerských pozicích jsou kladena určitá očekávání, jak se manager bude chovat, jednat a rozhodovat. Jednou z rolí managera je být dobrým stratégem. Strategický manager se snaží pochopit současnou situaci, použít ji jako základ pro budoucí krátkodobá i dlouhodobá rozhodnutí či plány a naplnit tak vizi a misi organizace.  Opakem strategického managera je pštrosí manager, který se vyhýbá realitě, která by mohla být nepohodlná nebo ohrožující. Nezáleží na původu této nekonformní situace či informace, pštrosí manager reaguje tak, že hrozbu ignoruje, odsune ji na stranu nebo předstírá, že vůbec neexistuje. Tento typ managerského chování je obzvlášť nebezpečný ve vysokých postech, kdy manager nese zodpovědnost za celou organizaci a svým chování a neřešením situace ji může dostat do vážných problémů. Avšak ne vždy si takový manager své pštrosí chování uvědomuje.  Dokonce, i když je správné řešení naprosto evidentní všem okolo, pštrosí manager racionalizuje a omlouvá svůj nečinný postoj a neschopnost řešit daný problém. Nehledají změnu nebo řešení, ale hledají jistotu, bezpečnost a snaží se zachovat status quo. V minulosti se přitom mohlo jednat o úspěšné managery, kteří se však drží hesla "takhle se to dělalo vždycky".  Příčiny tohoto chování mohou být různé - konflikt, nečekaná informace nebo okolnosti, ztráta reputace, ztráta finanční pobídky, složité vztahy, selhání, zklamání, odmítnutí, přílišná důvěřivost, přecenění sil nebo příliš obtížný úkol. Mohou tak jednat také proto, že věří, že skrývání pravdy pomůže více než její odhalení.  V roce 2010 byl dokonce vyvinut "Ostrich Manager Quick Test", který pomocí otázek pomáhá managerům odhalit, zda jsou spíše strategickými managery, nebo těmi pštrosími.

Následky pštrosího chování.

Vyhýbání se nebo odmítání relevantních informací může mít za následek snížení efektivity seberegulace a zhoršit tak dosažení cílů, protože bez sledování aktuální situace (nebo dokonce vyhýbání se jí) není možné na nepříznivou situaci zareagovat a upravit cestu, kterou má být úspěchu dosaženo. Monitorování cílů, cesty k nim i případných dílčích neúspěchů pomáhá lidem odhalit nesrovnalosti mezi současným a požadovaným stavem, a tím snadněji cílů dosáhnout. Monitorování pomáhá odhalit, co je třeba udělat.  Jedna studie (Polivy a kol., 1986) odhalila, že lidé na dietě snědli méně čokolád, pokud byli požádáni, aby prázdné obaly nechávali na stole, kde na ně bylo vidět a oni tak byli nuceni čelit skutečnosti, kolik čokolád snědli. Snadněji tím mohli sledovat své výsledky, na rozdíl od situace, kdy by prázdné obaly vyhazovali do koše - v této situaci by množství snězené čokolády neměli na očích, před reálným větším množstvím by se tak schovávali, protože v případě pštrosího efektu platí "sejde z očí, sejde z mysli".

Pštrosí efekt je jedním ze známých kognitivních zkreslení, kvůli kterým může jedinec dojít k chybnému úsudku. Název tohoto kognitivního biasu je odvozen od rozšířené lidové pověry, podle které pštros v ohrožení strká hlavu do písku, protože si myslí, že tím pro něj nebezpečí zmizí. Pštrosí efekt je postaven na principu „nevidím-li to, pak to neexistuje". Jde tedy o záměrné popření negativní informace.

鸵鸟效应(Ostrich effect),在行为经济学中用来形容投资者对负面信息进行选择性忽视的现象。据说,鸵鸟在面对危险的时候会停下来把头埋在沙子里以避免风险,尽管实际通常并非如此,但该效应却因此得名。


Vývoj.

SCS Software oznámil práci na hře 6. září 2013. Odhalení se konalo na výstavě E3 17. června 2015.  11. dubna 2014 vývojáři z SCS Software oznámili, že ve hře bude přes 100 měst a zveřejnili několik obrázků. Zpočátku budou v "American Truck Simulator"u k dispozici dvě značky licencovaných nákladních vozů a to Kenworth a Peterbilt, ale další včetně Freightlineru a Volva budou následovat po získání licence. První dva státy jsou Kalifornie a Nevada, čtyři měsíce po vydání byla do hry přidána Arizona jako DLC zdarma. SCS plánuje postupně pokrýt celou Severní Ameriku včetně Kanady a Mexika. 26. ledna 2015 SCS Software zveřejnil na YouTube video z rozpracované hry. 18. prosince 2015 SCS Software na jejich blogu oznámil datum vydání American Truck Simulatoru, bylo stanoveno na 3. února 2016.

Licencované nákladní vozy.

SCS Software na svém blogu potvrdil, že Peterbilt 579 a Kenworth T680 budou první dva nákladní vozy dostupné v den vydání. Potvrdili také jednání se společností PACCAR o získání dalších vozů jimiž jsou Kenworth W900 a Peterbilt 379. Volvo VNL 780 je jedním z dalších kamionů, které budou později přidány do hry po boku Freightlineru Cascadia.  Kenworth W900 byl přidán do hry 15. února 2016, Peterbilt 379 byl přidán do hry 3. listopadu 2016 a Volvo VNL ke konci roku 2018. Dalším tahačem který do hry přibyl, byl v závěru roku 2019 tahač International LoneStar. Aktualizace hry z 28. dubna 2020 pak obsahuje tahač Mack Anthem.

Státy.

V den vydání byly dostupné první dva státy Kalifornie a Nevada. Arizona byla přidána krátce po vydání hry v podobě DLC zdarma (6. května 2016). Podle SCS však budou další DLC, které přidají budou další státy placené. Nové Mexiko vyšlo jako placené DLC 9. listopadu 2017, Oregon vyšel 4. října 2018, Washington vyšel 11. června 2019, Utah vyšel 7. listopadu 2019. V lednu 2020 bylo oznámeno Idaho, jež má vyjít v průběhu roku 2020. V březnu 2020, ještě před vydáním Idaha, bylo oznámeno rozšíření o stát Colorado, jež má vyjít v závěru roku 2020.

American Truck Simulator je simulátor nákladní dopravy na území Severní Ameriky. Hru vytvořila česká společnost SCS Software, která stojí za úspěšnou hrou "Euro Truck Simulator 2".

是一款由捷克公司SCS Software开发的运输模拟游戏,属《欧洲卡车模拟2》同一系列的续作。游戏于2016年2月3日正式发布。游戏的世界地图位于美国的西岸地区;玩家可以驾驶铰接式卡车驶入多处地点的运输站来运送货物。随着游戏的进展,玩家将可以购买更多的车辆、车库,并可以雇用更多司机为其工作。玩家亦可以透过使用模组去实现更多车种以及其他的功能。


Život.

Narodil se 14. července 1936, několik měsíců před vypuknutím Španělská občanské války v chudé rodině katalánského zedníka. Otec, republikán, odešel bojovat do Madridu, kam ho později následovala i rodina. Antonio přerušil v 11 letech školní docházku a nechal se zaměstnat, aby pomohl vylepšit finanční situaci rodiny. Pracoval jako pomocník ve fotografickém studiu i jako poslíček ve vydavatelství madridského deníku ABC a ve volných chvílích se věnoval tanci.  V roce 1949 se zapsal na taneční akademii, kterou ukončil diplomem v roce 1952. Vystupoval v různých varietních pořadech v Teatro Circo Price, kde ho objevila známá španělská tanečnice a choreografka Pilar López Júlvez, pozvala ho k vystupování ve své skupině a dala mu umělecké jméno Antonio Gades. Jako první tanečník vystupoval v její skupině 9 let, v roce 1960 navštívili na společném turné Japonsko. Po celém světě pak představili vystoupení "El sombrero de tres picos", "El amor brujo" a "El concierto de Aranjuez". V tomto období vytvořil i své první samostatné dílo "Ensueño".  V roce 1962 začalo jeho působení v Itálii. V prosinci téhož roku debutoval jako první tanečník a mistr tanečního souboru v milánské La Scale ("Carmen" a "Čarodějná láska"), kde pobýval devět měsíců; účinkoval v různých televizních programech a natáčel film s Vittorio Gassmanem.  Poté co opustil taneční soubor Pilar López, vybudoval v letech 1963 a 1964 první základy budoucího Ballet de Antonio Gades. Se svým souborem pak sklízel úspěchy v New Yorku, Chicagu i Paříži.  V roce 1978 také spoluzaložil a stal se uměleckým ředitelem španělského Národního baletu (Ballet Nacional de España). V roce 1980 byl Ministerstvem kultury odvolán z místa ředitele. Spolu se členy Balletu, kteří se k němu na důkaz solidarity připojili, vytvořil Grupo Independiente de Artistas dela Danza (GIAD). Skupina debutovala v srpnu 1980 ve španělském městě Pamplona a poté odjela na turné po celé rodné zemi a po Spojených státech.  Zásadním pro něho bylo setkání s kytaristou Paco de Lucíou. Svoji tvorbou se navzájem inspirovali a ovlivňovali.  Spolupracoval úzce s režisérem Carlosem Saurou a také s Cristinou Hoyosovou, známou španělskou tanečnicí flamenca; ztvárnil hlavní mužské role v jeho filmech "Bodas de sangre" ("Krvavá svatba") v roce 1980, "Carmen" v roce 1983 a "El amor brujo" ("Čarodějná láska") v roce 1986. Vytvořil též choreografii k filmovému zpracování opery Georgese Bizeta "Carmen", režiséra Francesca Rosiho z roku 1984.  V roce 1987 byl členem poroty na 15. Mezinárodním filmovém festivalu v Moskvě. V roce 1990 cestoval po světě s vystoupením "Fuenteovejuna" (Ovčí pramen), založeném na stejnojmenné hře Lope de Vegy. V roce 1994 se vrátil ke spolupráci s Carlosem Saurou a podílel se na přípravě jeho filmu "Flamenco".  Krátce před smrtí obdržel "Řád José Martího", jeden z nejvyšších vyznamenání Kuby, který mu předal v Havaně kubánský vůdce Fidel Castro.  Zemřel v Madridu 20. července 2004 ve věku 67 let poté, co po dlouhou dobu trpěl rakovinou. Jeho popel byl téhož roku uložen na ústředním hřbitově v Santiago de Cuba. Na náměstí Plaza de la Catedral ve staré Havaně stojí jeho socha, jejímž autorem je sochař José Villa Soberón.

Soukromý život.

Zatímco pracovní partnerství s tanečnicí Cristinou Hoyosovou trvalo téměř 20 let, v soukromém životě vystřídal mnoho partnerek. Byl pětkrát ženaty, jeho manželkou byla herečka a zpěvačka Marujita Díaz (1964 – 1965) nebo herečka a zpěvačka Marisol (1982 – 1986), se kterou měl tři dcery, též herečky a zpěvačky. Další dvě děti měl z předešlého vztahu s tanečnicí Pilar San Clemente.

Politický život.

Antonio Gades byl členem Komunistické strany Španělska. Velkou polularitu si získal na Kubě, nejen pro své taneční umění, ale i pro podporu Kubánské revoluce a osobní přátelství s Fidelem Castrem. Fidel Castro, spolu s tanečnicí Alicií Alonsovou mu byli za svědky na kubánské svatbě se zpěvačkou Pepou Flores (Marisol). Splněno bylo i Gadesovo přání, aby místo jeho posledního odpočinku bylo na Kubě.

Dílo.

Antonio Gades pomohl popularizovat španělské taneční umění na mezinárodní scéně. Jeho nejvýznamnější díla jsou taneční úpravy děl Prospera Mérimée "Carmen" a Federica Garcíi Lorcy "Krvavá svatba" ("Bodas de Sangre"), stejně jako celovečerní adaptace předlohy Manuela de Fally, balet "El Amor Brujo".

Antonio Gades, vlastním jménem Antonio Esteve Ródenas, (14. listopadu 1936, Elda, Alicante – 20. července 2004, Madrid) byl španělský tanečník flamenca, choreograf a herec.

安东尼奥·加德斯(Antonio Gades,1936年-11月14日-2004年-7月20日) 是一个西班牙佛朗明哥舞者、编舞家。


Řetězcové izomery.

U řetězcových izomerů jsou jejich hlavní (obvykle uhlíkové) řetězce rozdílně uspořádány a vytvářejí tak odlišné struktury, například pentan má tři strukturní izomery: "n"-pentan (často nazývaný pouze jako "pentan"), isopentan (2-methylbutan) a neopentan (dimethylpropan).

Poziční izomery (regioizomery).

U pozičních izomerů jsou funkční skupiny nebo jiné substituenty navázány na odlišná místa základní struktury. V níže zobrazeném případě může hydroxylová skupina na n-pentanovém řetězci zaujímat tři různé pozice a tvořit tak tři různé sloučeniny.  U mnoha aromatických sloučenin existují poziční izomery, protože mají substituenty různé vzájemné polohy na benzenovém jádru. Fenol má pouze jeden izomer, zatímco u kresolu existují tři izomery, jelikož se druhá methylová skupina může nacházet ve třech různých polohách vzhledem k první skupině. Xylenol má na benzenovém jádru připojenou jednu hydroxylovou a dvě methylové skupiny a vysktuje se celkem v šesti izomerech.

Funkční izomery.

Funkční izomery jsou strukturní izomery, které mají stejný sumární vzorec, ovšem jejich atomy jsou odlišně pospojovány, a tak neobsahují stejné funkční skupiny.  Jako příklad lze uvést cyklohexan a hex-1-en, které mají shodný sumární vzorec CH. Patří mezi funkční izomery, protože cyklohexan je cykloalkan, zatímco hex-1-en patří mezi alkeny.  Aby dvě molekuly byly funkčními izomery, musí mít funkční skupiny uspořádané určitým způsobem; příkladem může být vzorec CHO, který, v závislosti na uspořádání atomů, může patřit dvěma různým sloučeninám, kterými jsou dimethylether CH-O-CH a ethanol. Ethanol a dimethylether jsou tedy funkční izomery.  Pokud jsou funkční skupiny stejné, pouze umístěné na různých místech, pak tyto strukturní izomery nejsou funkčními izomery. Propan-1-ol a propan-2-ol jsou strukturní, ovšem nikoliv funkční izomery - obě tyto látky patří mezi alkoholy.  Funkční izomery se obvykle identifikují pomocí infračervené spektroskopie. Infračervené spektrum látky odpovídá energiím spojeným hlavně s vibracemi molekul. Alkoholová skupina má díky vodíkové vazbě výraznou vibraci na určité vlnové délce a všechny alkoholy v kapalném a pevném skupenství absorbují infračervené záření o této vlnové délce.

Strukturní (podle Mezinárodní unie pro čistou a užitou chemii (IUPAC) konstituční) izomery jsou molekuly, které mají stejný sumární vzorec, ale mají různě uspořádané atomy, čímž se liší od stereoizomerů, u kterých se vyskytují stejné vazby ve stejném pořadí a liší se pouze jejich prostorové uspořádání.

结构异构,也称构造异构,是指由于化合物具有不同的原子连接顺序而产生的同分异构现象,与立体异构相对。存在结构异构的化合物互称结构异构体。它们又可分为碳链异构、位置异构和官能团异构三类。


Místo konání.

Hostující televizní kanál Sveriges Television (SVT) oznámil dne 24. května, den po vítězství v soutěži Eurovision Song Contest 2015, že dějištěm první volby byla Tele2 Arena ve Stockholmu. Přesto byla vyzvána k předložení nabídky i jiná města a arény. Měly asi tři týdny na to, aby předložily svou nabídku SVT. Ta 1. června oznámila podmínky, které musela města a místa splňovat, aby se mohla o hostování soutěže ucházet.  Svoje nabídky podaly Saab Arena v Linköpingu; Fjällräven Center v Örnsköldsvik; Göransson Arena v Sandvikenu; Malmö Arena v Malmö, které hostilo už Eurovision Song Contest 2013; Ullevi a Scandinavium (hostilo Eurovision Song Contest 1985) v Göteborgu; Annexet, Friends Arena, Ericsson Globe, Hovet a Tele2 Arena ve Stockholmu. Hostitelské právo nakonec obdržela aréna Ericsson Globe, která v minulosti hostila Eurovision Song Contest 2000 a také Mistrovství světa v ledním hokeji 2012 a 2013. Hala disponuje běžnou kapacitou 16 000 diváků.

Formát.

Nový systém hlasování.

EBU dne 18. února 2016 oznámila, že se bude hlasovat novým hlasovacím způsobem. Poslední změny v hlasováním proběhly v roce 1975. Nový systém byl inspirován hlasovacím systémem v Melodifestivalenu. V minulých letech ohlašovaly jednotlivé země svou top desítku, která byla vytvořena na základě kombinace hlasů poroty a diváků. Od letošního ročníku se budou body poroty a diváků udělovat zvlášť. To znamená, že nedojde ke kombinaci bodů každé hlasující skupiny v daném státu. V praxi to bude vypadat tak, že všechny účastnící se země ohlásí během velkého finále top desítku svých národních porot. Top desítky televizních diváků z každého státu se sečtou a vytvoří jeden velký společný žebříček. Ten bude ohlášen a následně přičten moderátory přenosu po prezentaci bodů poroty. Začínat se bude od nejméně úspěšné země až po tu nejúspěšnější. To zajistí, že do poslední chvíle nebudeme znát jméno vítěze soutěže. Jelikož půjde o obrovský přísun bodů, zvítězit bude moci v takový moment i ten interpret, který byl prozatím v hlasování poroty například na čtvrtém místě. V minulých letech se stávalo, že vítěz byl znám několik minut před bodováním poslední země, čímž show ztrácela na napětí.  Bodovací systém zůstal stejný, tedy 12 bodů pro první místo, 10 bodů pro druhé, 8 bodů pro třetí až k desátému místu, za které se udělil jeden bod. Po skončení finále se daly k dispozici kompletní žebříčky všech národních porot a hlasujících diváků z jednotlivých zemí na Internetu. Jednotlivé vysílací stanice měly možnost prezentovat v závěru večera samostatné pořadí svých televizních diváků.  Stejný systém byl využit i během semifinálových kol, avšak ohlášeno bylo pouze deset postupujících zemí bez pořadí či počtu bodů. Další pravidla zůstala beze změny. V případě remízy by o vyšším umístění rozhodl vyšší počet hlasujících zemí pro daného interpreta. V případě, že by byl shodný, rozhodující by byl vyšší počet dvanáctibodových hodnocení.

Rozlosování a pořadí.

Rozlosování účastníků jednotlivých semifinálových kol proběhlo 25. ledna 2016 na Stockholmské radnici. Účastníci vyjma automatických finalistů byli rozděleni do šesti košů.

Grafický design.

Grafická podoba soutěže včetně loga byla prezentována 25. ledna 2016. Hlavní symbol tohoto ročníku, inspirovaný pampeliškou, vytvořil Rikard Holst z firmy INGO. Odváté květy představují jednotlivé evropské národy, které se v květnu spojily do jedné magické květiny. Ta měla vyzařovat pozitivní energii, kterou přináší společná oslava hudby evropského kontinentu. Sloganem tohoto ročníku Eurovize se stalo „Come Together“, což lze česky přeložit jako „Spojme síly“, „Dejme se dohromady“ nebo „Buďme spolu“. Jedná se o aktuální výzvu pro rozdělenou Evropu, aby hledala porozumění, spolupracovala a snažila se najít společnou řeč. Hlavní inspiraci pro slogan hledali organizátoři v současné problematice migrační krize.

Výsledky.

Finále.

Finále se konalo 14. května 2016. Pořadová čísla finálových zemí určili organizátoři show po skončení obou semifinálových večerů, ale Švédsko si vylosovalo startovní pozici ve velkém finále již dne 14. března 2016.

Eurovision Song Contest 2016 byl 61. ročník Eurovision Song Contest. Soutěž se konala v Ericsson Globe ve švédském hlavním městě Stockholmu, a to po vítězství Månse Zelmerlöwa s písní „Heroes“ v předchozím ročníku. Švédsko hostilo Eurovision Song Contest již pošesté. Moderátory soutěžních večerů byli Petra Mede a Måns Zelmerlöw.

2016年欧洲歌唱大赛(Eurovision Song Contest 2016),是第61届的欧洲歌唱大赛,主办国是由2015年欧洲歌唱大赛的获胜国瑞典,地点选在斯德哥尔摩的爱立信球形体育馆。2015年瑞典歌手曼斯·赛尔梅勒夫以Heroes一曲夺得当年冠军。这是继1975年及2000年之后,斯德哥尔摩第三次主办欧洲歌唱大赛,其中2000年的赛事也选定了爱立信球形体育馆。整个比赛包括了两次半决赛(5月10日及5月12日)以及决赛(5月14日),三场的主持人皆为曼斯·赛尔梅勒夫及佩特拉·梅戴。


Historie.

Potvrzení formální suverenity.

Území Wolfenbüttelu bylo jako suverénní stát uznáno na Vídeňském kongresu v roce 1815. Bylo částí středověkého vévodství Brunšvicko-Lünenburského. Od roku 1705 byly všechny ostatní části někdejšího vévodství Brunšvicko-Lünenburského s výjimkou Wolfenbüttelu drženy knížectvím Calenberským a Cellským, tj. Hannoverským kurfiřstvím, ale Wolfenbüttelská linie si na Hannoveru udržela nezávislost.  Wolfenbüttelské knížectví bylo v letech 1807–1813 součástí království Vestfálského. Kongres z něj učinil nezávislé území s názvem Brunšvické vévodství.

Karel II. (1815–1830).

Nezletilý vévoda Karel, nejstarší syn vévody Fridricha Viléma (který padl ve válce), byl dán do opatrovnictví Jiřímu IV., princi regentovi Velké Británie a Hannoveru a pozdějšímu králi.  Nejprve měl mladý vévoda spor ohledně data svojí plnoletosti. Poté, v roce 1827, Karel označil některé ze zákonů vydaných v jeho nezletilosti za neplatné, čímž způsobil konflikty. Po zásahu Německého spolku byl nucen tyto zákony akceptovat. Jeho správa byla považována za zkorumpovanou.  Následkem červencové revoluce v roce 1830 musel Karel definitivně odstoupit. Jeho absolutistický styl vlády odcizil šlechtu a buržoazii, přičemž nižší třída se stala neloajální kvůli špatné ekonomice. Během noci ze 7. na 8. září 1830 byl brunšvický vévodský palác napaden rozzuřeným davem, zapálen a kompletně zničen. Karel ze země uprchl.

Vilém VIII. (1830–1884).

Když se Karlův bratr Vilém VIII. vrátil 10. září do Brunšviku, byl lidem radostně přijat. Vilém se původně ustanovil pouze bratrovým regentem, ale po roce se prohlásil za vládnoucího vévodu. Karel učinil několik zoufalých neúspěšných pokusů o sesazení svého bratra.  Vilém přenechal většinu vládních záležitostí svým ministrům a trávil velkou část svého času mimo stát, ve slezské Olešnici. Po revoluci v roce 1830 byly prosazeny liberální reformy a 12. října 1832 byla přijata nová ústava. Přestože volební systém umožňoval volit pouze asi 40% mužské populace Brunšvicka, získal brunšvický parlament více pravomocí než v ostatních německých státech a moc vévody byla výrazně omezena.  I když se Vilém v roce 1866 připojil k Pruskem vedenému Severoněmeckému spolku, jeho vztahy s Pruskem byly napjaté, neboť to odmítlo uznat Ernesta Augusta Hannoverského, 3. vévodu z Cumberlandu, Vilémova nejbližšího mužského příbuzného, jako jeho dědice.  Když v roce 1866 Prusko napadlo Hannoverské království, vévodství Brunšvické si zachovalo suverenitu a nezávislost. Nejprve se připojilo k Severoněmeckému spolku a následně k Německému císařství.  V 70. letech 19. století se stalo zjevným, že s vévodou Vilémem vymře tehdejší vládnoucí větev rodu Welfů. Podle rodové zvyklosti měl vévodský trůn připadnout hannoverské dynastii. Nicméně Hannoverští stále odmítali přijmout pruskou anexi jejich území. Ve výsledku zde byl silný pruský tlak proti získání Brunšvicka Jiřím V. Hannoverským nebo jeho synem bez splnění tvrdých podmínek, zahrnujících přísahu věrnosti Německému spolku a zřeknutí se veškerých vazeb k Hannoveru.  Zákonem z roku 1878 vytvořilo Brunšvické vévodství dočasnou regentskou radu, která by se postarala o stát v případě vévodovy smrti, a v případě, že by trůn nemohl převzít vévoda Cumberlandský, se měla postarat o jmenování regenta. S Vilémovou smrtí zanikla v roce 1884 Wolfenbüttelská linie rodu. Vévoda Cumberlandský se poté prohlásil i vévodou Brunšvickým. Vzhledem k tomu, že se stále považoval za právoplatného krále Hannoveru, Spolková rada uvážila, že by mohl svými brunšvickými nároky narušovat mír v Německém císařství. Následovala zdlouhavá jednání, ale problém nebyl nikdy vyřešen.

Regentství (1884–1913).

Byli jmenováni dva regenti. Prvním byl až do své smrti v roce 1906 princ Albert Pruský. Následoval jej vévoda Johan Albert Meklenburský.

Ernst August III. (1913–1918).

Potřeba mít na trůně regenta skončila v roce 1913. Nejstarší syn cumberlandského vévody v roce 1912 zemřel a starý vévoda se rozhodl vzdát Brunšvicka ve prospěch svého mladšího syna Ernsta Augusta, který se oženil s dcerou císaře Viléma II., přísahal loajalitu Německému císařství a vzdal se všech nároků na Hannover. Tím pádem mu bylo v roce 1913 umožněno usednout na vévodský trůn.  Následkem Německé revoluce v roce 1918 byl vévoda nucen abdikovat a byl založen "Svobodný Brunšvický stát", jako součást Výmarské republiky.

Brunšvické vévodství (německy "Herzogtum Braunschweig") byl německý historický státní útvar. Jeho hlavním městem byl Braunschweig. Vzniklo jako nástupce knížectví Brunšvicko-Wolfenbüttelského na Vídeňském kongresu v roce 1815. Během vývoje německého politického uspořádání v 19. století bylo součástí Německého spolku, Severoněmeckého spolku a od roku 1871 Německého císařství. S koncem první světové války zaniklo a jeho území bylo začleněno do Výmarské republiky jako Svobodný stát Brunšvicko.

不伦瑞克公国()为一前德意志国家,首都为不伦瑞克。1815年维也纳会议建立此国家以取代前布伦瑞克-沃尔芬比特尔亲王国。19世纪该公国先后为德意志邦联及北德意志邦联成员邦国,而在1871年则成为德意志帝国邦国。第一次世界大战后不伦瑞克公国宣告完结,为不伦瑞克自由邦所取代并加入魏玛共和国。


Život.

Shep se pravděpodobně narodil v roce 1930 v divoké Montaně ve Spojených státech. Své mládí strávil se svým majitelem (jméno neznámé), pastevcem, kterému pomáhal s hlídáním a pasením ovcí a dobytka. Sám jeho majitel byl velice chudý a pracoval za nocleh a jídlo.  V létě roku 1936, když bylo Shepovi okolo šesti let, pastýř náhle onemocněl a byl hospitalizován ve městě Fort Benton. Po dobu jeho hospitalizace se o Shepa staraly jeptišky. Pastýř nakonec ale zemřel a jeho rodina požádala, aby bylo jeho tělo vlakem převezeno zpět na východ USA, kde měl příbuzné. Shep následoval rakev svého majitele až ke vlaku, avšak průvodčí jej do vlaku nevpustili a on zůstal na nádraží. Shep se tedy schoval pod jeden z vagónů, o několik dní později jej našli železničáři, kteří se nejdříve snažili psa vyhnat, avšak ten se nedal. Až později se dozvěděli, že Shepův pán z nádraží odjel v rakvi.  Následovalo dalších šest let čekání. Nejdříve byl Shep vídán, jak se chodí napít k řece několik kilometrů daleko, ale pracovníci nádraží se rozhodli postarat se o něj. I v zimě, kdy se průvodčí snažil psa nalákat do budovy, zůstával venku a čekal na svého pána. Po krátké době si místní obyvatelé psa všimli a jeho příběh byl otisknut v regionálních novinách. Netrvalo dlouho a Shep se objevil nejen v Daily Express, ale i v The New York Times. Několik lidí se dokonce nabídlo, že se psa ujmou.  V posledních letech života byl Shep téměř hluchý a špatně viděl, většinu času spával v nádražní budově. Dne 12. ledna 1942 nešťastnou náhodou uklouzl na kolejích a spadl pod projíždějící vlak, srážku nepřežil. Shepa pohřbili pracovníci nádraží na kopci nedaleko Fort Bentonu, pohřbu se účastnilo téměř dvě stě lidí. Samotné nádraží bylo později uzavřeno a přestože budova tam stojí i v současné době, samotné nádraží nefunguje. Ve městě existují hned dva památníky oslavující tohoto křížence; jedna kovová silueta na místě jeho hrobu, a druhá vedle hotelu Grand Union u řeky Missouri. Ta byla odhalena roku 1994.  Shepův příběh je také popsán ve fikci "Shep Forever Faithful".

Shep (1930 – 12. ledna 1942) byl kříženec plemene border kolie, kterého, podobně jako například psa Hačika, proslavila věrnost pánu.

谢普(英语:Shep,?—1942年1月12日)是美国的一只雄性牧羊犬,其主人在蒙大拿州本顿堡去世、遗体被运走后,牠仍逗留在车站内继续等待主人归来,直至1942年遭火车撞死。


Historie.

Hydroxylamin poprvé připravil (v podobě hydrochloridu) německý chemik Wilhelm Clemens Lossen reakcí cínu s kyselinou chlorovodíkovou za přítomnosti dusičnanu ethylnatého. V čisté podobě jej poprvé připravil roku 1891 nizozemský chemik Lobry de Bruyn a Francouz Léon Maurice Crismer.

Deriváty.

Pokud je substituován vodík hydroxylové skupiny, vznikají "O"-hydroxylaminové deriváty, při substituci vodíku aminoskupiny jde o "N"-hydroxylaminy. Podobně jako u obyčejných aminů, i zde existují primární, sekundární a terciární hydroxylaminy.  Ke sloučeninám s hydroxylaminovou skupinou patří například "N-terc-"butylhydroxylamin a "N,O-"dimethylhydroxylamin.

Výroba.

NHOH se vyrábí několika různými způsoby. Nejčastější je Raschigův proces, kde je dusitan amonný ve vodném roztoku redukován oxidem siřičitým za vzniku hydroxylamido-N,N-disulfonátového aniontu:  NHNO + 2 SO + NH + HO → 2 NH + N(OH)(OSO).  Aniont se následně hydrolyzuje, přitom se vytváří (NHOH)SO:  N(OH)(OSO) + HO → NH(OH)(OSO) + HSO.  Pevný hydroxylamin se získá reakcí s kapalným amoniakem, síran amonný, vedlejší produkt této reakce, se odstraní filtrací a amoniak se odpaří.

Reakce.

Hydroxylamin reaguje s elektrofily, například s alkylačními činidly: R-X + NHOH → R-ONH + HX R-X + NHOH → R-NHOH + HX.  Reakcí s aldehydy a ketony vznikají oximy: RC=O + NHOH∙HCl, NaOH → RC=NOH + NaCl + HO

Použití.

Hydroxylamin a jeho soli se používají jako redukční činidla v mnoha organických a anorganických reakcích. Také mohou fungovat jako antioxidanty mastných kyselin.  Při syntéze polyamidu 6 se cyklohexanon nejprve převádí na oxim, z něhož Beckmannovým přesmykem za přítomnosti kyseliny sírové vznikne kaprolaktam. Hydroxylamoniumnitrát, dusičnan hydroxylaminu, byl zkoumán jako pohonná hmota pro rakety, jak ve vodném roztoku, tak jako pevná látka.

Bezpečnost.

Hydroxylamin může při zahřívání vybouchnout. Rychlost rozkladu 50% roztoku NHOH urychlují železnaté a železité soli. Hydroxylamin a jeho deriváty jsou mnohem bezpečnější ve formě solí.  Tato látka dráždí kůži, dýchací cesty a oči. Může být vstřebána kůží, je škodlivá při polknutí a pravděpodobně jde o mutagen.

Hydroxylamin je chemická sloučenina obsahující aminovou a hydroxylovou funkční skupinu. Jedná se o bílou nestabilní hygroskopickou krystalickou látku. Nejčastěji se používá ve vodném roztoku. Používá se k výrobě oximů a také je meziproduktem nitrifikace.

羟胺——又称羟基胺——可看作NH中的一个H被OH取代而形成的衍生物,其分子式为NHOH。室温下为不稳定的白色晶体,容易潮解, 常以水溶液的形式使用。


Rozšíření a ekologie.

Druhy rodu "Piper" mají pantropické rozšíření a zpravidla se vyskytují v podrostu nížinných tropických deštných lesů, mohou se však vyskytovat i mimo les a ve vyšších polohách, např. v mlžném lese; jeden druh ("P. kadsura"), rostoucí v jižním Japonsku a nejjižnější Koreji, je subtropický a snáší mírný mráz. Pepřovníky jsou často dominantními druhy ve svém prostředí.  Většina druhů rodu jsou byliny nebo liány; některé rostou jako keře až malé stromy. Několik druhů, např. "Piper cenocladum", žijí v mutualismu s mravenci. Plody pepřovníku rozšiřují v přírodě zejména ptáci, ale i někteří drobní plodožraví savci, např. netopýři rodu Carollia. Navzdory vysokému obsahu ochranných látek škodlivých pro býložravce si některé druhy hmyzu vytvořily odolnost a staly se škůdci na kulturách pepřovníku.  Některé druhy jsou od pradávna využívány v ájurvédské medicíně, jiné jsou zdrojem opojných látek (pepřovník opojný) nebo skýtají koření zpestřující jednotvárnou stravu. Pro uspokojení rostoucí poptávky se některé druhy (pepřovník černý) začaly pěstovat v nových oblastech a téměř průmyslovým způsobem na plantážích, mimo přirozené prostředí.  Ke zdárnému růstu, květu a vývoji plodů vyžadují pepřovníky teplo a pravidelný dostatek vláhy. V Evropě, kde se občas některé drobnější druhy pěstují jako ozdobné rostliny, není žádný druh původní.

Popis.

Jsou to vesměs aromatické polokeře, keře, malé stromky nebo velmi často liány. Jejich listy s řapíky vyrůstají střídavě ze ztlustlých uzlin, čepel mají po obvodě celokrajnou se zpeřenou nebo dlanitou žilnatinou a postranní žilky viditelně vypouklé a žebříčkovitě propojované. Mnoho druhů rodu se s ohledem na rozdílné místní podmínky vyvíjí jako různě vysoké a tvarované dřeviny a také vzhled listů a jejich zbarvení bývá variabilní; identifikace nekvetoucí rostliny je proto obtížná.  Rostliny jsou obvykle dvoudomé, méně často jednodomé. Jednopohlavné květy se vyskytují častěji než oboupohlavné a vytvářejí květenství samčí, samičí nebo smíšená. Květy jsou holé, bez okvětních lístků, mají drobné listeny a vytvářejí hustá hroznovitá nebo klasovitá květenství vyrůstající z uzlin proti listům, která jsou někdy sestavena do koncových okolíků. Samčí květenství jsou méně nápadná a jejich květy mají krátkou životnost. Oboupohlavné květy mohou obsahovat dvě až šest tyčinek s krátkými nitkami nesoucími prašníky se dvěma váčky a dále dvou- až pětiplodolistový, jednovaječný semeník se dvou- až čtyřlaločnou bliznou. Květy bývají opylovány větrem.  Plody jsou drobné, kulovité či vejčité, přisedlé nebo stopkaté, hladké, jednosemenné bobule či peckovice 1 až 3 mm velké, které ve zralosti bývají červené nebo žluté.

Rozmnožování.

Všechny druhy pepřovníku produkují velké množství plodů, jenž jsou ve zralém stavu atraktivní potravou pro netopýry, semena jsou pak po průchodu jejich zažívacím traktem šířena po celém netopýřím území. Semena mají různě dlouhou dobu dormance, která je u některých druhů regulována vlhkosti, teplotou i barvou dopadajícího světla (zda má barvu slunečního světla nebo je modifikováno prostupem přes listy).  Další vývoj těchto rostlin, tvořících v podstatě podrost mohutných stromů, závisí na místě, kde zakořenily, a na nárocích jednotlivých druhů. Mnohé, ač začaly růst na místech s dostatkem světla, se v krátké době dostanou do hlubokého stínu a uhynou dříve, než stačí vykvést. Rostliny užitkových druhů bývají pěstovány na plantážích, kde v zájmu co největších výnosů je o jejich potřeby postaráno.

Pepřovník a člověk.

Mnohé pepřovníky slouží jako zahradní okrasné rostliny v subtropech a tropech. Popínavé pepřovníky mohou nahradit břečťan i v mírném pásmu. Jiné druhy, např. "P. magnificum", rostou jako mohutné, husté a vzhledné keře s tuhými lesklými listy. Menší druhy, např. indonéský "P. ornatum" s jemnou kresbou na listech jsou vhodné jako pokojové rostliny.  Nadměrné kácení tropických pralesů ohrožuje řadu druhů pepřovníku. Důsledky takového hromadného ničení biotopů pro rod "Piper" nejsou známy, bylo však zjištěno, že v lesích Ekvádoru, jediném větším regionu, pro který jsou k dispozici komplexní data, je více než deset druhů na pokraji zániku. Naproti tomu jiné druhy pepřovníku, např. "P. aduncum", se díky člověku značně rozšířily a v některých oblastech se staly nepříjemnými invazivními druhy.  Nejvýznamnější pro člověka však není vzhled pepřovníku, nýbrž široké spektrum látek, obsažených především v plodech.

Koření a zelenina.

Kulinární využití pepřovníku je doloženo z doby až před 9000 lety. Pepřová zrna byla nalezena v severozápadním Thajsku v odpadcích po hoabinhské kultuře. Plody byly získány spíše sběrem než pěstováním.  Užití pepře jako koření je významné v mezinárodním měřítku. V klasickém starověku již existoval čilý obchod s kořením včetně černého pepře z jižní Asie do Evropy. "Apicius", sbírka receptů z doby kolem r. 400 n.l. uvádí pepř jako koření u většiny hlavních chodů. Ke konci římského impéria byl černý pepř drahý, přesto natolik dostupný, že byl používán častěji než sůl či cukr.  Počátkem středověku se obchodní cesty narušily a používání pepře poněkud pokleslo, protože se však pepř snadno skladoval a nezabíral mnoho místa, nikdy nepřestal být výnosným zbožím. Později vedly evropské mocnosti války mezi sebou a ve složitých vztazích spojenectví či nepřátelství s vládci zemí na březích Indického oceánu mj. o nadvládu nad cestou koření, v první řadě černého pepře. Dodnes je pepř ve svých třech podobách (zelený, bílý a černý) ve světovém měřítku jedním z hlavních druhů koření rostlinného původu.  Díky velkému rozšíření rodu "Piper" jsou i plody dalších druhů významným kořením, často v mezinárodním měřítku. Zřejmě druhým nejoblíbenějším kořením tohoto druhu je pepřovník dlouhý ("P. longum"), ostrostí připomínající chili; protož plody jsou velmi drobné, používá se celé plodenství. Svůj význam v obchodu s kořením měl i pepřovník kubebový ("P. cubeba"). Španělský král Filip IV. údajně před rokem 1640 potlačil obchod s tímto druhem, aby zvýhodnil svůj podíl na obchodu s černým pepřem. Pepř kubebový nicméně zůstává významným kořením v okolí Indického oceánu. Západoafrický pepřovník guinejský ("P. guineense") je běžně používán v západoafrické kuchyni a někdy se přidává do etiopské kořenící směsi "berbere". Ač byl kdysi dosti obchodován, není již tento druh mimo Afriku příliš znám.  Nejen plody rodu "Piper" se využívají v kuchyni. Listy pepřovníku guinejského, lokálně známé jako "uziza", slouží jako zelenina k ochucení nigerijských dušených jídel. V Mexiku a okolí má několikeré využití "hoja santa" neboli mexický pepřový list ("P. auritum"). V kuchyni jihovýchodní Asie jsou významné dva druhy pepřovníku: do listů "P. lolot" se v Indočíně balí maso ke grilování a planý betel ("P. sarmentosum") se používá jako syrová nebo vařená zelenina v malajské a thajské kuchyni. Stonky a kořeny druhu "Piper chaba" slouží jako koření v Bangladéši.

Léčivo.

Pepřovník kubebový ("P. cubeba") je využíván v lidovém léčitelství a bylinářství a zejména ve 20. století také k aromatizaci cigaret. "P. darienense" využívá jako léčivo kmen Kuna v panamsko-kolumbijském pohraničí a na jiných místech se používá k intoxikaci ryb, které se pak snadno loví. Pepřovník úzkolistý ("Piper angustifolium" Lam., syn. "P. aduncum"), původem z tropické Ameriky, slouží k stavění krvácení, proti chorobám plicním a pohlavním a je zřejmě účinné desinficiens a antibiotikum. Olej z pepřovníku černého bývá užíván v bylinářství a podobně pepřovník dlouhý je uplatňován v ájurvédě jako složka v pilulkách, mj. k omlazujícím a detoxikačním účelům.  Jeden druh pepřovníku dosáhl širokého využití jako stimulans: do listů pepřovníku betelového ("P. betle") se balí plátky arekového ořechu a spolu s hašeným vápnem, příp. listem gambirovníku trpkého ("Uncaria gambir") tvoří tzv. betelové sousto, oblíbenou drogu zejména v jihovýchodní Asii.  Podobně i pepřovník opojný ("P. methysticum"), působící jako sedativum, antiseptikum a euforians, je využíván jako droga: je rošířen v Oceánii, kde se z něho připravuje sociální nápoj zvaný kava nebo kava-kava s podobnými účinky jako alkohol a benzodiazepiny, avšak bez řady nežádoucích vedlejších účinků a s menším rizikem návyku. Od konce 20. století dochází obliby i jinde a slouží jako léčivá rostlina. Tablety připravené z celé rostliny však opakovaně vykázaly hepatotoxický účinek, a proto byla kava v řadě zemí zakázána. Tradiční příprava uklidňujícího nápoje z kořenových hlíz však zřejmě nepředstavuje žádné nebo jen malé riziko.

Pepřovník ve vědě.

Rod obsahuje řadu druhů, vhodných pro výzkum v oborech přírodopisu, molekulární biologie, chemie přírodních látek, komunitní ekologie a evoluční biologie.  "Piper" je modelovým rodem pro studium ekologie a evoluční biologie díky své diverzitě a ekologickému významu. Výzkum se většinou zaměřuje na hospodářsky významné druhy "P. nigrum" (černý pepř), "P. methysticum" (kava), a "P. betle" (betel). Studie založená na sekvenční analýze DNA nasvědčuje původ "P. nigrum" v Západním Ghátu v Indii.  Obligátní a fakultativní mutualismus mezi některými druhy rodu a mravenci má silný vliv na jejich biologii; díky tomu jsou ideálními systémy pro výzkum evoluce symbióz a vlivu mutualismu na biotická společenstva.  Významnými sekundárními metabolity u druhů pepřovníku jsou piperin a chavicin, poprvé izolované z pepřovníku černého, které mají údajně antibiotické vlastnosti. Předběžný výzkum prokázal antibakteriální účinek piperinu např. na druhy "Staphylococcus aureus", "Streptococcus mutans" a žaludeční patogen "Helicobacter pylori"; omezuje také pronikání toxinu H. pylori do buněk žaludečního epitelu.  Významnými sekundárními metabolity pepřovníku opojného jsou kavalaktony a flavokawainy. Za hlavní hepatotoxickou látku ve stoncích a listech tohoto druhu je považován pipermethystin.

Externí odkazy.

Pepřovník ("Piper") představuje jeden z druhově nejbohatších rodů v celé rostlinné říši a hospodářsky i ekologicky významný rod v čeledi Piperaceae. Sestává z 1000 až 2000 druhů bylin, keřů (často ovíjivých), výjimečně i stromů. Listy jsou střídavé, jednoduché, celokrajné, někdy trojlaločné, obyčejně s palisty. Květy jsou přisedlé v jehnědovitých klasech, vzácně v hroznech; plod je bobule.

胡椒属植物在经济和生态方面都很重要,包括大约有1,000-2,000余种,有草本、灌木、藤本甚至是小乔木,胡椒科植物既不属于双子叶植物也不属于单子叶植物,和三白草科亲源关系较近,在胡椒科内,胡椒属和草胡椒属的亲源关系较近。


Tři typy vyslovení nedůvěry.

Demokratické státy nejčastěji využívají jeden ze tří typů vyslovení nedůvěry.

Konstruktivní vyslovení nedůvěry.

Pokud dojde k iniciaci hlasování o nedůvěře vlády, musí opozice zároveň předložit návrh na nového premiéra, kterého při následném hlasování o nedůvěře vlády zvolí jakožto následníka. Cílem využití konstruktivního vyslovení nedůvěry je snaha předejít případným vládním krizím. Návrh na upravení ústavy a zavedení tohoto typu vyslovování nedůvěry se v Česku pokusila vláda Petra Nečase v roce 2012. Stále tento typ hlasování využívá například Německo, Polsko, Španělsko, atd. Viz Konstruktivní vyslovení nedůvěry

Vyslovení nedůvěry absolutní většinou.

V tomto případě je při vyslovení nedůvěry potřeba, aby prohlasovala většina všech poslanců. V současné době se tento typ používá v Česku, na Slovensku a ve Francii

Vyslovení nedůvěry prostou většinou.

K vyslovení nedůvěry tímto způsobem stačí podpora většiny poslanců, kteří jsou na hlasování přítomni. Systém prosté většiny můžeme najít ve Velké Británii, dále v Dánsku nebo v Itálii

V různých státech.

Kontrolní mechanismus vyslovení důvěry lze najít ve většině demokratických státních zřízení.

Česko.

Jelikož zde je vláda odpovědná Poslanecké sněmovně, podle čl.68 Ústavy ČR, je to tedy pouze dolní komora parlamentu, která může iniciovat hlasování o nedůvěře vlády. K vyvolání hlasování je potřeba podpora alespoň 50 poslanců, kteří k tomu podají příslušný návrh. Za předpokladu, že je tato podmínka splněna, dojde k samotnému hlasování. Pro úspěšné hlasování o nedůvěře vládě je nutné, aby nadpoloviční většina všech poslanců (absolutní většina) vyslovila svůj souhlas. V případě úspěšného hlasování je vláda nucena podat demisi.  V českém prostředí byla vyvinuta snaha o vyslovení nedůvěry v každém volebním období po roce 2000, nicméně úspěšná byla pouze jedenkrát, a to v roce 2009.

Velká Británie.

Kvůli nepsané ústavě a politickému systému založenému na zvykovém právu je obtížné přesně stanovit podmínky pro vyslovení nedůvěry vládě. Členové opozice v dolní komoře parlamentu “vyslovují nedůvěru” různými vládními kroky, ale k samotnému aktu vyslovení dochází i jinými prostředky než prostým hlasováním většiny přítomných o nedůvěře. Může se jednat například o neschopnost prosadit zákon o státním rozpočtu nebo o zásadní zákony, jejichž schválení vláda, v případě zvolení, slibovala v předvolební kampani. Pokud k vyslovení nedůvěry skutečně dojde, dolní komora parlamentu- sněmovna (House of Commons) je rozpuštěna a vypisují se nové volby. Naposledy se tak stalo v roce 1979, kdy byla labouristické vládě Jamese Callaghana vyslovena nedůvěra o jediný hlas, 310 proti a 311 pro. Následně se postu ministerského předsedy ujala Margaret Thatcherová z konzervativní strany.

Francie.

Francouzské národní shromáždění může hlasovat o vyjádření nedůvěry vládě za předpokladu, že jej podpoří minimálně jedna desetina všech poslanců. Pokud se tak stane a návrh dostatečnou podporu skutečně získá, je povinností vyplývající z ústavy počkat 48 hodin před samotným hlasováním o vyslovení nedůvěry. K vyslovení dojde při kladném vyjádření absolutní většiny všech poslanců. Pokud je vládě nakonec vyslovena nedůvěra, premiér podává demisi za sebe i za vládu prezidentovi republiky. Posledním vyslovením nedůvěry byl v roce 1962 postižen Georges Pompidou. Za normálních okolností by vláda podala demisi prezidentovi, zde ovšem De Gaulle místo toho rozpustil Národní shromáždění, dle článku 12 ústavy a nechal Pompidoua jakožto předsedu vlády.

Itálie.

K tomu, aby byla vláda důvěryhodnou, potřebuje, na rozdíl od výše popsaných států, souhlas obou komor parlamentu. V případě nedůvěry je ale potřeba pouze názor dolní komory. Pro vznesení hlasování o nedůvěře vlády je potřeba alespoň jedna desetina ze všech 630 poslanců. Při podpoře návrhu je podle ústavy nutno počkat 3 dny před samotným hlasováním o nedůvěře. K vyslovení nedůvěry stačí prostá většina, tedy pouze většina všech přítomných poslanců[M5]. Nejnovější případ vyslovení nedůvěry byl v roce 2008, kdy tehdejší premiér Romano Prodi ztratil důvěru senátu.

Vyslovení nedůvěry vládě je akt, který používá parlament k odstavení vlády od moci. Při kladném výsledku hlasování vláda podává demisi. Parlament tak může učinit například kvůli nedostatečné akceschopnosti vlády nebo kvůli vládním korupčním aférám.

不信任动议(英语:Motion of No Confidence 或 英语:Motion of Non Confidence)、不信任投票(英语:Vote of No Confidence)或不信任决议(英语:Resolution of No Confidence),中文又俗称倒阁,是一种议会议案,一般适用于议会制及半总统制国家的议会。传统上由反对派提交给议会,希望打败政府(内阁)或使政府难堪。在少数情况下,它也可能由对政府已失去信心的昔日支持者放入议会的议程,该议案由议会投票决定通过或拒绝。一般而言,假如议会表决通过不信任动议或无法通过信任动议,阁揆(内阁)只有两个选择,一是阁员全部辞职(辞职后,亦可以复任),二是解散议会并进行议会大选。此制度源于十八世纪末叶,值美国独立,英军屡败时。时英国下议院通过决议称:「本议院毋可就现任各大臣身保信任。」致时任英国首相诺斯勋爵请辞。虽未即时成为定例,亦开后制先河。


Popis.

"TOS-1 Buratino" je postaven na osvědčeném podvozku tanku T-72, na kterém je nainstalované odpalovací zařízení pro 30 raket ráže 220 mm. Rakety jsou vybaveny termobarickou hlavicí o hmotnosti 100 kg. Samotnou munici tvoří dvě nálože. První nálož, která exploduje v předem určené výšce, rozptýlí explozivní hmotu do okolí, kde společně se vzduchem vytvoří vysoce explozivní aerosolový mrak. S odstupem několika sekund potom další nálož vzniklou směs zapálí, čímž dojde k explozi, která má několikanásobně větší sílu, než klasické trhaviny. Vzniká tak mohutná tlaková vlna s obrovskou ničivou silou. Celý ničivý efekt je umocněn podtlakem vzduchu, který se tvoří za tlakovou vlnou. Plamenomet tak dokáže zničit až 8 budov najednou a navíc způsobuje devastující škody na 4 kilometry čtvereční. Kromě samotného ničivého účinku dochází při použití této zbraně i k silnému psychologickému efektu na napadené jednotky.  Bojové vozidlo BM-1, na kterém je nainstalováný raketový systém, má hmotnost 45,3 t. Je dlouhé 9,5 m a široké 3,6 m. Jeho posádku tvoří 3 muži - velitel, střelec, řidič. BM-1 pohání vznětový motor V-84 o výkonu 630 kw (840 koňských sil). Vozidlo dokáže vyvinout rychlost až 60 km/h a na jedno natankování přejde do 550 km. Zbraň je schopna vystřelit na cíl 30 raket za 15 sekund a dosah zbraně činí 500-3 500 m.  Kromě vozidla BM-1 a samotných raket se systém TOS-1 skládá ještě ze dvou přepravně-nakládacích vozů TZM-T, které jsou postaveny také na podvozku tanku.  V roce 2001 byla vyvinuta nová verze "TOS-1A Solncepjok" s vylepšeným balistickým počítačem a palebným dosahem 6 000 m. Počet raket na spouštěcího zařízení byl snížen z 30 na 24. Odpalovací zařízení je chráněno pancéřováním, které odolá munici ráže 7,62 mm ze vzdálenosti od 620 m. Čas, který uplyne od zastavení vozidla až po bojovou připravenost k palbě, je 90 sekund. Rakety jsou následně vystřelovány každou 0,5 sekundu. To znamená, že při odpalování raket jednotlivě proběhne celá salva za 12 sekund a při střelbě v párech je všech 24 raket vystřelených do 6 vteřin.

TOS-1 ( „tjaželaja ogňomjotnaja sistema“) je sovětský 30-hlavňový (původní systém, Ob.634 nebo TOS-1M) nebo 24-hlavňový (Ob.634B nebo TOS-1A) raketomet a termobarická zbraň ráže 220 mm na podvozku tanku T-72.

TOS-1“布拉提诺”(,重型喷火系统)为一款苏联以T-72底盘开发的220毫米30管(原设计,634工程/TOS-1M)或24管(634B工程或TOS-1A)多管火箭炮。TOS-1被设计为轻装甲自行火箭炮,用于开阔地区的防御工事。其参与的第一场战斗为1988-1989年的苏联对阿富汗的战争中的战斗。TOS-1第一次被公开是在1999年的鄂木斯克。


Ekologie.

Je to rostlina rostoucí v půdě nebo v kamenité suti či skaní štěrbině v nadmořské výšce od 500 do 1200 m. Nejčastější si volí místech s mírným stínem, bývá součásti světlých lesů a řídkých křovin.

Popis.

Hoja mnohokvětá roste obvykle jako kompaktní, hustě větvený, někdy převislý keř vysoký do 1 m, ojediněle jako liána do výšky nejvíce 2,5 m. Větve keře jsou přímé nebo vystoupavé, mají hladkou kůru našedlé barvy a vespod patrné jizvy po opadaných listech. Tmavě zelené, kožovité listy s 1,5 cm řapíky vyrůstají vstřícně a jejich široce kopinaté čepele jsou dlouhé 10 až 20 cm a široké 2 až 6 cm, na bázi jsou klínovité a vrcholu tupě špičaté. Listy jsou lysé, mají zřetelnou nervaturu a bývají světle skvrnité či bez skvrn.  Mnohokvětá, polokulovitá okoličnatá květenství vyrůstají na koncích větví nebo z úžlabí listů na stopkách. Převislá květenství jsou tvořena dvaceti až čtyřiceti pětičetnými květy, velkými až 2 cm, které mají stopky dlouhé okolo 5 cm. Kališní lístky s mnoha podélními žlázkami jsou vejčité a 2,5 × 2 mm velké. Korunní lístky jsou podlouhle trojúhelníkovité (šípovité), 1,5 až 2 cm dlouhé, od báze silně nazpět ohnuté a jsou zbarveny bílé až slámově žlutě s oranžovými konci. Lístky bílé pakorunky směřující dopředu jsou úzce kopinaté a pokryté vzpřímenými, jakoby voskovitými šupinkami. Květy jsou variabilní a mohou se částečně lišit barevným odstínem i tvarem.  Květy mají vágní vůni (někomu připomíná citrón) a obsahuji hodně nektaru tvořícího se hlavně v podvečer nebo brzy ráno. Opylovány jsou hlavně nočními motýly a netopýry, květ je otevřen asi 12 dnů. Plodem je 1 až 2 cm dlouhý měchýřek dozrávající na podzim, který obsahuje vejčitá semena velká 4 × 2 mm; rostlina však vytváří měchýřky se semeny jen ojediněle.

Pěstování.

Rostliny se sice mohou rozmnožovat semeny, trvá to však poměrně dlouho a mnohdy je výsledek nevalný. Spolehlivě se množí kmenovými řízky zasazenými v mokrém písku, půdě nebo přímo ve vodě.  V tropických a subtropických krajích se vysazuje v parcích a zahradách jako okrasný keř. Ve středoevropských podmínkách lze hoju mnohokvětou celkem bez problémů pěstovat jako pokojovou rostlinu v rašelinovém substrátu na mírně přistíněném místě.

Externí odkazy.

Hoja mnohokvětá ("Hoya multiflora") je keřovitá, stálezelená rostlina pocházející z Malajsie a Filipín, která byla rozšířena ve velké části jihovýchodní Asie (Indonésie, Myanmar, Laos, Thajsko, Vietnam, jihovýchod Číny). Pěstuje se pro četné nádherné květy zdobící rostlinu po dobu nejméně třech měsíců.

流星毬兰(学名:'),又名火箭毬兰、蜂出巢。为萝藦科毬兰属下的一种常绿蔓状灌木。原生于中国云南、中南半岛、印尼以及菲律宾等地。


Historie vývoje.

Procesory Broadwell byly oznámeny ke konci roku 2012. Původně se spekulovalo, že by tyto procesory měly využívat pouze patice typu BGA a prodávat se přivařené k základní desce, což by znemožnilo změnu komponentů a tedy vylepšování počítače. Začátkem roku 2013 Intel oznámil, že ve čtvrtém čtvrtletí roku 2013 začne sériovou výrobu čipů, které měly být zákazníkům dodávány už v následujícím roce. Nedlouho poté bylo oznámeno, že Intel zůstane u LGA patice a procesory se k deskám vařit nebudou. V červenci bylo oznámeno, že se Broadwell posouvá na druhé pololetí roku 2014. Nedlouho poté bylo oznámeno další zpoždění, kvůli defektům vyrobených procesorů a jiným technickým problémům.  27. října 2014 bylo spuštěno několik mobilních procesorů řady Core M. Další procesory začaly vycházet v lednu 2015 a procesory pro stolní počítače řady Core i5 a i7 byly vydány 2. června 2015, jednalo se však pouze o dva modely, které byly navíc byly zastíněny vydáním procesorů Skylake o necelé tři měsíce později. Představitel Intelu Kirk Skaugen přiznal, že přeskočení desktopových procesorů u Broadwellu bylo špatné rozhodnutí.  V květnu 2016 Intel oznámil chystané procesory pro nadšence Broadwell-E, které měly být pokračováním modelů Haswell-E s 14-nanometrovým výrobním procesem Broadwellu.

Technické parametry.

Mezi varianty pro mobilní zařízení s patící typu BGA patří Broadwell-Y, Broadwell-U, Broadwell-H. První dva jmenované se vyznačují nízkou spotřebou energie a jsou určené primárně pro tablety a ultrabooky. Varianta H byla navržena pro chipsety HM68, HM87, QM87. Vznikl pro ní také nový chipset HM97 pro "all-in-one" systémy a malé základní desky.  Procesory pro stolní počítače označené jako Broadwell-DT jsou čtyřjádrové a přetaktovatelné. Mají integrovaný grafický čip Iris Pro 6200 a 128 MB L4 mezipaměti. V základní frekvenci mají tepelný výkon 65 W. Využívají patici LGA 1150 a jsou zpětně kompatibilní se základními deskami navrženými pro procesory Haswell.  Řada pro počítačové nadšence Broadwell-E využívá stejnou patici jako Haswell-E, tedy LGA 2011-v3. Také chipset zůstává stejný (je však třeba aktualizace BIOSu), proto jsou základní desky pro Haswell-E použitelné i pro Broadwell-E. Tyto procesory také podporují novější typ paměti DDR4 na čtyřech kanálech.

Broadwell je kódové označení pro pátou generaci mikroprocesorů vyvíjených společností Intel. Broadwell je zmenšením architektury Haswell; využívá 14-nanometrovou výrobní technologii. Procesory Broadwell však plně nenahradily procesory Haswell, protože nenabízí žádné low-endové desktopové procesory. První desktopové procesory vyšly 2. června 2015. Jejich nástupcem se staly procesory architektury Skylake.

Broadwell是英特尔(Intel)于2015年1月在消费性电子展(CES)发表的处理器架构代号,是tick-tock模式中Haswell微架构的14nm制程改进版本。移动及服务器领域为主,桌面领域为辅,而且没有零售版。


Popis.

Loriové límcoví jsou endemičtí pro Fidži, konkrétně obývají většinu velkých ostrovů v severní části souostroví Lau. Nejlepší podmínky pro jejich pozorování jsou na ostrově Viti Levu. Obecně si pro žití vybírá tento druh hlavně deštné lesy, avšak dobře se přizpůsobil životu s lidmi a proto jej uvidíme i na kokosových plantážích, zahradách nebo parcích. Malá populace loriů límcových se nachází i ve městě Suva. Fidži obecně je velmi vlhká oblast, ve které zimní teploty neklesnou pod 17 °C a i tomu je nutné přizpůsobit chov loriů.  Dospělý lori límcový má na délku okolo 20 cm a vykazuje pohlavní dimorfismus. Samečci mají světle rudé tváře, krk, hruď a horní část břicha. Korunka (vršek hlavy) je fialový. Zátylek je zářivě zelený, křídla, záda a ocas mají podobný odstín. Podbříšek je fialový. Zobák žlutý, velmi malý, nohy růžovo oranžové. Naopak samičky mají bledší korunku s nazelenalým odstínem. Mláďata jsou méně výrazná s hnědým zobákem a hnědými duhovkami.

Ekologie.

Lori límcový se běžně vyskytuje v párech, mimo sezónu hnízdění i v malých skupinkách čítajících okolo šesti kusů. Existují ale i záznamy o padesáti loriích límcových na jednom stromě, jedná se však o výjimky. Samotné období hnízdění probíhá od července do prosince a loriové většinou vyhledávají zetlelé kmeny palem. V době hnízdění jsou loriové límcoví vůči ostatním ptákům agresivní, především v okolí hnízda. Tento druh se živí nektarem květin, pylem, plody a drobným hmyzem. Podle literatury dávají loriové přednost nektaru z kokosových palem a stromů zarděnice pestré a spatodei zvonkovité.

Chov v zajetí.

Obecně panuje tvrzení, že chov loriů límcových v zajetí je náročnější a to především na složení stravy a hygienu. Tento druh se hodí pro voliérový chov. Samotné voliéry které se dají dobře udržovat (musí tedy být z dobře omyvatelného materiálu) a navíc musí být prostorné, jelikož loriové límcoví jsou velmi pohybliví a akční. Větší část jejich stravy by měl tvořit sladký nektar. Na druhou stranu nesmí to být příliš hustá kaše, kvůli které se v zobáku loriů tvoří kvasinky. Cenově se jedná o dostupné ptáky; běžná cena za jedno mládě je 1 300 eur. Co se odchovu týče, pak obecně platí, že jsou loriové límcoví dobří rodiče-  První jedinec se do Evropy, konkrétně do Velké Británie, dostal v roce 1870 a přivezl jej sem kapitán Hudson. V roce 1911 pak byli do londýnské Zoo importování další dva jedinci. Ve větším měřítku tyto ptáky začal chovat až švýcarský chovatel Bukard v 60. letech 20. století. V Česku se první lori límcový objevil až v roce 2002, jedním z prvních tuzemských chovatelů byl například Pavel Pecka.

Taxonomie a status.

Lori límcový byl poprvé popsán německým přírodovědcem Georgem Adolfem Suckowem v roce 1800. Do monotypického rodu "Phigys" se ale tento druh dostal až o sedmdesát let později, roku 1870, a to díky anglickému přírodovědci Georgi Robertu Grayovi. Někteří biologové stále loriho límcového řadí do rodu "Vini". Na Fidži tohoto ptáka přezdívají „Kula“.  Lori límcový je druh ptáka se stabilními populacemi, který se snadno přizpůsobí novým podmínkám a i proto mu dle IUCN přísluší status málo dotčený (LC).

Lori límcový ("Phigys solitarius") je monotypický druh ptáka z čeledi "Psittaculidae", z podčeledi loriů. Je endemický pro ostrovy Fidži. Tento druh se stal oblíbený jako klecový pták až v posledních deseti letech a obecně se jedná o druh náročnější na chov, především na hygienu a výživu.

绿领吸蜜鹦鹉(学名"Phigys solitarius")是斐济特有的一种鹦鹉。它们是唯一由雨林环境适应到城市生活的鸟类。它们长20厘米,下身及面部呈鲜红色,有紫色的冠,上身呈绿色。雄鸟及雌鸟相似,但雌鸟的冠较为淡色。


Historie.

Nový hospodářsko-politický systém zapřáhl cílevědomě architekturu do svých služeb, do programových záměrů výstavby a pro tyto úkoly si politicky vždy zformuloval vlastní směrnice i podmínky v architektuře i umění. Architektura tohoto období odrážela nejen způsob života, jeho technickou a kulturní úroveň, ale zejména jeho sociálně-ekonomický stav, a tak se stává nejspolehlivějším dějinným záznamem o vyspělosti života období socialistického realismu.  Ideologie období označovala funkcionalismus za přežitou, pochybnou a bezideovou cestu architektury, popisujíc ji za typickou pro kapitalistické zřízení. Požadavky dialektického materialismu vynucovaly zásady tvorby pro nový sloh, ke kterému se mělo dospět právě metodou socialistického realismu. Tato nová estetika a teorie proklamovala architekturu za takové umění, kde umělec musí vést politický a ideový zápas v zájmu diktatury proletariátu. Tedy v zájmu třídním musí dělat obecné závěry a přijatelnou ideovou stavbu.  Teoretici stalinského socialistického realismu proklamovali, že socialistická architektura má mít účast na jeho společenském soužití nejen účelově, ale i výtvarně. Hlásali, že musí pracujícího člověka přesvědčovat, že je to umění nejdemokratičtější, které musí být obsahem socialistické a formou národní. V samotných tvůrčích zásadách, jimiž se cílevědomě řídí socialistická umělecká tvorba, je vyjádřena potřeba rozvíjet národní formy. Má být, jak to výzva redakční rady časopisu "Architektura" formulovala, umění takové, "aby podle vzoru velkého příkladu architektury sovětské svou uměleckosti, vysokým uměleckým mistrovstvím za použití nejvyspělejší techniky obohatila naši krásnou vlast novými krásnými stavbami, které by nejen sloužily všem potřebám společnosti, ale právě tak svou krásou vzbuzovaly u všech pracujících nadšení a pocity hrdosti nad dosaženými úspěchy při budování socialismu v naší vlasti, aby vyjadřovaly skvělé myšlenky socialistického humanismu a vlastenectví, aby celému světu ukazovaly velkolepost mírového budování". Tak byly položeny hlavní směrné postuláty pro tvorbu formy. Byly účelově verbalisticky prospekulovány na cestu vysoce vytyčené ideovosti umění na dvou postamentech. Jedním z nich byla jednoznačná nutnost poslušně respektovat sovětské zkušenosti a druhým postamentem bylo, že zdroj krásy třeba hledat v tradici, v národní kultuře, v lidové tvořivosti.

Systém.

Po sociální lince se začala věnovat politická péče zejména o obyčejného člověka hledáním způsobů rovnoměrného rozdělení společenského bohatství. To si vynutilo požadavky po co největší industrializaci. To si zase žádalo standardizaci přes maximální typizaci. Na faktorech totalitou vnucených začalo bloudění. Protipólovost velké vůle za uměleckým projevem, abstraktní, vyjadřující krása na jedné straně, a technická pravda progresivních výrobních metod na straně druhé se dostávaly do kolize. Politicky nasměrovaný systém socialistického realismu za hledáním nového slohu života, nových forem tak jak byl interpretován, byl výbojem krátce časovým. Do předepsaného schématu nebylo mnoho zájmu. Právě proto to byla příležitost pro čile myslící architekty, kteří z pózy nezkušených samozvaných interpretátorů vymýšleli teorie odtržení od pokroku techniky, vědy i stavu života. Utápěli se v neschůdných formulacích, aby směrnice slovesného umění aplikovali zcela mechanicky do propagace socialismu přes architekturu. Architektům v tvorbě už zdatným se tohle všechno těžce vstřebávalo. Socialistický realismus nebyl cestou přímého vývoje architektury v našich podmínkách, byl schématem vycházející ze společenského systému, který zde v období socialismu vládl. Rovnoměrné rozdělení společenského bohatství mělo za následek neúměrné zásahy do urbanizace krajiny v důsledku nastolení takového stavu. Asi nejvýstižnější forma staveb socialistického realismu je přes vyjádření monumentalizmu těchto staveb, jejich reprezentativní charakter a jasný symbol moci rozrůstající se světové velmoci, kterou v té době Sovětský svaz byl.  Socialistický realismus byl regionálním slohem v bipolárním rozdělení tehdejšího světa. Byl to svébytný sloh, reflektující situaci své doby, především ve společensko-politické a na mezinárodní scéně.

Socialistický realismus v architektuře je architektonický styl používaný u reprezentativních staveb v Sovětském svazu a jeho satelitech během vlády Josifa Stalina a v krátkém období po jeho smrti.

斯大林式建筑(Сталинский Ампир)风格指苏联斯大林时代发展并大量运用的一种建筑风格。开始于1933年(以苏维埃宫最后设计方案的确定为标志),并于1955年结束(苏维埃建筑学会的废止)。1940年代以来,苏联境内建成了大批斯大林风格建筑的高楼大厦。这种建筑风格对1950年代即存在的东欧各附属国以及中华人民共和国等共产主义国家的也有很大影响。在前民主德国的首都的东柏林、波兰首都华沙、中国的北京以及朝鲜平壤等地,受此影响的建筑物在今日仍随处可见。


星际旅行 (1969年游戏)

Hra.

Hra Space Travel je simulací letu ve vesmírném prostoru, prezentována dvojrozměrnou soustavou a pohledem shora. Prostředí tvoří monochromatická grafika tvořená bílými čarami na černém pozadí. V něm hráč ovládá vesmírnou loď letící přes simulaci sluneční soustavy. Hra nemá žádné jiné specifické cíle, než se pokusit přistát na různých planetách a měsících soustavy. Planety a většina měsíců ve sluneční soustavě jsou znázorněny v určitém měřítku a to jak co do velikosti, tak do vzdálenosti od sebe navzájem. Oběžné dráhy jsou zjednodušeny coby kruhy.  Aby hráč mohl přistát na vesmírném tělesu, musí jeho loď překročit hranici představující povrch tělesa a rovněž se musí pohybovat dostatečně nízkou rychlostí. Hráč má možnost pohybovat svou lodí dopředu i zpět a také lodí otáčet. Vesmírné plavidlo se pohybuje konstantní rychlostí vzhledem k měřítku prostoru, které hráč také může ovládat, čili je schopen ovládat rychlost lodi. Zvýšením měřítka může procestovat celou sluneční soustavu během několika málo sekund, ovšem riskuje, že svůj cíl přelétne. Na druhou stranu snížením měřítka může hráč dostatečně snížit rychlost pro přistání. Loď je vždy ve středu obrazovky, otočená nahoru. Otočení vpravo nebo vlevo otáčí sluneční soustavou okolo lodi.  Každá planeta nebo měsíc má definovanou hmotnost a tudíž i gravitaci. Tělesa se nemohou vzájemně ovlivnit a proto pouze to nejsilnější gravitační pole ovlivňuje hráče. To někdy vede k podivnému chování gravitace. Např. gravitační efekt Marsu je silnější než jeho měsíce Phobosu, což znamená, že aby hráč mohl na měsíci přistát, musí se nejdříve dostat až pod jeho povrch, což ho rázem vrátí zpět a teprve přistane na povrchu. Název planety nebo měsíce s aktuální nejsilnější gravitací se zobrazuje na obrazovce. Hráči si také mohli upravit parametry programu. Populárními úpravami bylo zvýšení úrovně gravitace a tím i obtížnosti hry nebo úprava souřadnicového zobrazovacího systému tak, že místo aby loď zůstávala v centru obrazovky a planety se pohybovaly kolem ní, se současná dominantní planeta vždy nacházela ve spodní části obrazovky a loď se pohybovala relativně vůči ní.

Vývoj.

V roce 1969, programátor Ken Thompson pracoval pro Bell Labs v operačním systému Multics. Při své práci vyvinul Space Travel na počítači GE 635.  Když Bell Labs upustili od projektu Multics, portoval kód z Multics k programu Fortran tak, aby mohl běžet na operačním systému GECOS a již na GE 635. Thompson a další zaměstnanci Bell Labs, jako je Ravi Sethi a Dennis Ritchie, hráli hru na systému, ale počítač byl spuštěn na bázi "interaktivní dávky", kde bylo připevněno několik terminálů a každý výkon programu musel být umístěn do fronty. Společnost interně sledovala využití počítače pomocí systému poplatků. Každá hra byla zpoplatněna částou od 50 do 70 USD, které se připisovaly na vnitřní účet. Hra dobře neběžela ani na systému GECOS tak jako to mělo být na Multics. Systém navíc vyžadoval zadávání uživatelských příkazů, namísto mačkání jednotlivých kláves. To vedlo k obtížnému ovládání lodi. Proto v Bell Labs chtěli najít jiné, lepší řešení. Thompson původně žádal Bell Labs o koupi počítače DEC-10. Toto řešení by ale stálo bezmála 120000 USD, díky nutnosti vývoje nového operačního systému. To Bell Labs zamítli, protože nejevili zájem o investici do vývoje dalšího operačního systému, když nedávno od jednoho takového projektu upustili. Thompsonovi se však podařilo zjistit, že sousední oddělení mělo starší minipočítač PDP-7, který byl málo používán, a který by mohl s trochou námahy mohl perfektně využít.  Jak Thompson začal portovat hru na nový systém, rozhodl se vytvořit kód, který by nenavazoval na některý stávající software, ale vyvinul zcela nový, vlastní. V důsledku toho se realizoval svůj vlastní aritmetický balíček s plovoucí desetinnou čárkou, grafický souřadnicový systém pro výstup na obrazovku a odladovací podsystém. Tyto počáteční subsystémy byly kódovány v jazyce symbolických instrukcí na systém GECOS a sestaveny, jejich výstup byl ukládán na papírové pásky, které měly být přeneseny do PDP-7. Thompson pak napsal assembler pro PDP-7, aby se zabránilo tomuto zdlouhavému a náročnému procesu. Hra na novém stroji běžela velmi pomalu, což Thompsona vedlo k tomu navrhnout svůj vlastní souborový systém založený na některých nápadech a poznatcích Dennise Ritchieho a Rudda Cassawaye, které získali při práci se souborovým systémem Multics, na kterém poté Space Travel běžel.

Odkaz.

V době, kdy Space Travel byla plně portován na PDP-7, Thompson rozšířil svou softwarovou sadu k plnému základnímu operačnímu systému, v takovém rozsahu, kdy by to projektem Multics a GE 635 nebylo možné. Operační systém rozšířil mezi další uživatele ve firmě a v podstatě vytvořil jádro toho, co dostalo v roce 1970 název "operační systém Unix". Space Travel byl vyvinut před vzestupem komerčního odvětví videoher v časné historii. Nikdy nebyla distribuována mimo místo jejího vytvoření. Takže jediným a vlastně tak trošku vedlejším, avšak velice důležitým odkazem je potlačení a vývoj Unixu.

Space Travel je jedna z prvních videoher vyvinutá Kenem Thompsonem v roce 1969. Videohra simuluje cestování ve sluneční soustavě. Hráč cestuje svou vesmírnou lodí modelem dvojrozměrné sluneční soustavy. Jediným cílem této hry je pokusit se přistát na různých planetách a měsících. Hráč může lodí pohybovat a otáčet. Lze také nastavit celkovou rychlost úpravou měřítka simulace. Loď je ovlivněna nejsilnější gravitační silou astronomických těles.

,是UNIX开发者肯·汤普逊于1969年编写的电子游戏。玩家可以模拟操作太空船在代表太阳系的二维画面内进行飞行,或者在不同的行星或卫星表面着陆。太空船会受到万有引力影响。


Život.

Rodina a mládí.

Bedřiška se narodila 9. října 1811 na zámku Gottorp v blízkosti Schleswig v Šlesvicku jako princezna Bedřiška Šlesvicko-Holštýnsko-Sonderbursko-Becká, druhá nejstarší dcera Fridricha Viléma, vévody Šlesvicko-Holštýnsko-Sonderbursko-Beckého, a jeho manželky Luisi Karolíny Hesensko-Kasselské.  Bedřiščin otec Fridrich byl hlavou dynastie, která si od roku 1448 držela norský trůn, byl tedy poměrně významný. Prostřednictvím otce tedy byl Bedřiška přímým potomkem Kristiána III. Dánského. Bedřiščina matka Luisa Karolína byla dcerou lankraběte Karla Hesensko-Kasselského, dánského polního maršála a místodržitele Šlesvicka a Holštýnska, a jeho manželky Luisi Dánské (dcera Frederika V. Dánského). 6. června 1825 byl Fridrich Vilém jmenován nevlastním bratrem Frederikem VI. vévodou glücksburským, jelikož roku 1779 stará glücksburská linie zanikla.

Vévodkyně Anhaltsko-bernburská.

Dne 30. října 1834, ve věku 23 let, si Bedřiška vzala Alexandra Karla, vévodu Anhaltsko-bernburského, syna Alexiuse Fridricha Kristiána. Svatba proběhla na zámku Louisenlund a manželství bylo bez potomků.  V listopadu 1855 byl Alexandr Karel uvězněn v zámku Hoym kvůli postupnému zhoršení jeho duševního zdraví (podle některých zdrojů dokonce trpěl schizofrenií). Tam Alexandr strávit zbytek svého života ve společnosti svého komorníka, malíře Wilhelma von Kügelgena. Odsud ale nemohl vládnout vévodství, proto všechny jeho pravomoci převzala právě manželka Bedřiška. Alexandr nakonec 19. srpna 1863 v zajetí zemřel. Protože Anhaltsko-Bernburští Alexandrem vymřeli, zdědili po nich vévodství Anhaltsko-Desavští, konkrétně Leopold IV., kterému se nakonec podařilo sjednotit celé Anhaltsko — stalo se tak po více než 280 letech a co více, titul by dědičný.  Vévodkyně vdova Bedřiška zemřela ve věku devadesáti let 10. července 1902 v Ballenstedtu.

Bedřiška Šlesvicko-Holštýnsko-Sonderbursko-Glücksburská (9. října 1811, Gottorp – 10. července 1902, Ballenstedt) byla dcera Fridricha Viléma, vévody Šlesvicko-Holštýnsko-Sonderbursko-Glücksburského, a jeho manželky Luisi Karolíny Hesensko-Kasselské, tím pádem byla Bedřiška starší sestrou budoucího dánského krále Kristiána IX. Po sňatku s Alexandrem Karlem Anhaltsko-Bernburským se stala poslední vévodkyní Anhaltsko-bernburskou; jejím manželem dynastie vymřela po meči, po přeslici vymřela již několik let před ním.

腓特丽克·卡罗琳·朱丽安妮(;1811年-10月9日-1902年-7月10日),是第一代石勒苏益格-荷尔斯泰因-索恩德堡-格吕克斯堡公爵腓特烈·威廉的二女儿,丹麦国王克里斯蒂安九世的次姐。


疯狂麦克斯 (2015年游戏)

Gameplay.

Mad Max je post-apokalyptická akční adventura, s těžkým důrazem na automobilový boj, v němž hráč přebírá roli titulní postavy Maxe Rockatanskyho. Podle vydavatele až 60% videohry vyžaduje po hráči, aby řídil automobil. Maxův automobil, s přezdívkou "Magnum Opus", lze i vylepšovat. Maxovým společníkem v autě je zručný mechanik "Chumbucket". Hra se zobrazuje z pohledu třetí osoby, ale během řízení lze přepnout do pohledu první osoby. Ve hře je hlavní příběh, ale samozřejmě jsou zde i vedlejší mise.  Měna ve hře je šrot, za který se vylepšuje Maxův automobil, ale i sám Max. Šrot se nachází různě po videoherní mapě. Max dále získává dovednosti z nasbíraných zkušeností, za které se pořizují další Maxova vylepšení.  Je uvedeno mnoho možností gameplaye, hlavně akční a stealth, ale hra upřednostňuje akci. Ačkoli má Max brokovnici, munice je vzácná, proto bojuje nejčastěji pěstmi. Hra má bojový systém volného proudění, která využívá profesionální útoky smíchané s boxerskými techniky, podobně jako série videoher.  Krajina hry se skládá z kaňonů, jeskyní, pouští, vyprahlého mořského dna a opuštěných budov. Herní svět je rozdělen do několika oblastí, přičemž každá oblast má svou vlastní jedinečnou krajinu a vedlejší příběh v podobě vedlejších misí. Unikátní památky a ruiny mohou být objeveny v každém regionu. Vedlejší činnosti, jako jsou například závody smrti, dobyvání nepřátelských pevností, shazování strašáků a ničení nepřátelských konvojů lze nalézt v každém regionu. Dále „úroveň hrozby" regionu se snižuje po splnění takových aktivit, a tím umožňuje hráčům procházet svět snadněji. Každý region ve hře má svého bosse ("Top Dog Boss"). Některé z pevností ve hře jsou lehčí, některé těžší. Každou oblast Max objeví pomocí horkovzdušného balónu. Ve hře též funguje "fast-travel", tedy okamžitý přesun z jednoho bodu na mapě do druhého.  Magnum Opus spotřebovává benzín, který se získává z plných kanystrů a spojeneckých základen. Hráči mohou najít sběratelské předměty, a to historické relikvie v průběhu celé hry. Hráč může vjéct do „"The Big Nothing"", nezmapované pouštní oblasti. Právě zde se dají nalézt vzácné součástky pro "Magnum Opus". Ve hře je i dynamický systém dne a noci, a systém elektrických a pouštních bouří.

Děj.

Videohra, stejně jako filmová série se odehrává v australské poušti zničené jadernou válkou o zbývající zdroje, která zpustošila civilizaci a vyprahla svět.  Samotář, "Max Rockatansky" (Bren Foster), projíždí ve svém automobilu "Interceptoru" "Pláně ticha" ("Plains of Silence"). Jeho jízda se změní, když narazí na skupinu bojovníků pod velením "Scabrouse Scrotuse" (Travis Willingham), psychotického syna "Immortana Joea" a vládce města "Gas Town". "Scrotusovi" bojovníci přepadnou "Maxe". Vezmou mu jeho automobil, věci a oblečení. "Max" se ale nenechá a stačí skočit na "Scrotusovo" vozidlo "War Rig". Zde zaútočí na "Scrotuse". Po krátkém boji "Max" zařízne motorovou pilu hluboko do hlavy "Scrotuse", který však kupodivu přežije a skopne "Maxe" z vozidla a nechá jej polonahého v pustině.  "Max" získá oblečení a brokovnici od nedaleké mrtvoly. Následně pozná zručného mechanika jménem "Chumbucket" (Jason Spisak), vyhoštěného hrbáče s vlastní vírou točící se kolem automobilů. "Chumbucket" začne "Maxovi" říkat „"Řidič"" („"The Driver"") a ukáže "Maxovi" automobil, kterému "Chum" říká "„Magnum Opus"". "Max" má v plánu se dostat pryč z "Plání ticha", ale pro překonání potřebuje motor V8. "Chum Maxovi" řekne, že "Magnum" má V8 a daruje automobil do rukou "Maxe", pokud získá karoserii. Proto se nejdříve vydají do nepřátelské základny pro karoserii, kterou také získají. Vrátí se, ale tehdy "Max" zjistí, že mu "Chum" lhal, protože "Magnum" má jen V6. Od "Chuma" zjistí, že se V8 nachází v nedalekém městě "Gas Town". "Max" má v plánu tam jet. "Chum" mu v tom zabrání, jelikož je "Magnum" moc slabý. Proto se tedy "Max" zaváže "Chumovi", že automobil vylepší. Avšak náhle na dvojici zaútočí bojovníci "Stunk Guma", a proto dvojice odjede pryč. "Chum" zavede "Maxe" do spřátelené základny "Jeeta" (Josh Keaton), nacházející se ve starém majáku. "Max" chce pokračovat dál ke "Gas Townu", ale v tom mu brání dlouhá zeď přes celé "Pláně". Jediným průjezdným místech je brána jménem „"Čelisti"" (“"Jaws""). Tu "Max" později úspěšně zničí. Pokračuje dál po "Pláních".  V pátrání po V8 se "Max" dozví, že v "Gas Townu" se konají závody smrti a jako hlavní cena je právě motor V8. Dojede proto do "Gas Townu". Zde objeví muže jménem "Outcrier", místního pořadatele závodů. Nechce "Maxe" zapsat do závodů, ale pokud "Max" získá světýlka ("vánoční žárovky"), tak ho zapíše. Proto se tedy "Max" vydá do „"The Big Nothing"", neprozkoumané pouštní oblasti ovládané frakcí "Krkavců" ("Buzzards"). Zde objeví rozpadlé letiště zasypané pískem. Nalezne zde světýlka a vrátí se. Je zapsán do závodů, ale potřebuje střelce ("Chumbucket" nestačí). "Max" proto nalezne ženu jménem "Tenderloin", která naplní úlohu střelce a "Max" přijede na závod. Závod vyhraje, ale je nucen "Tenderloin" zabít. Po úspěšném boji k "Maxovi" přijde "Scrotus", který jej pozná a vrhne se po něm. "Max" je zraněn. Zachrání ho žena, konkubína kterou "Max" v závodu vyhrál jako další cenu, jménem "Hope" (Courtenay Taylor), která "Maxe" odvede ke zdravotníkovi. "Max" má halucinace, ale nakonec se probouzí. "Max" dožaduje svou odměnu, a proto ukradne z "Gas Townu" vozidlo s V8.  Zamíří do spojeneckého chrámu muže jménem "Deep Friah" (Robin Atkin Downes), vůdce uctívačů ohně. "Chumbucket" zde namontuje V8 do "Magnumu". Zde se "Max" opět setká s "Hope", která má požadavek najít její dceru "Glory" (Madison Carlon), nacházející se v poušti „"The Big Nothing"". "Max" nejdříve odmítá, ale nakonec neochotně souhlasí. Dojede do pouště a vstoupí do letiště, ale v tom momentu "Chumbucket" odjede s "Magnumem" pryč. "Max" zachrání "Glory" a odjede zpět k "Deep Friovi" v jednom z automobilu "Krkavců". "Glory" se opět setká s "Hope". "Max" zjistí, že "Chumbucket" odjel do svého starého domova. Vydá se za ním. Když dorazí do "Chumova" starého obydlí, objeví nejen "Chuma", ale i "Stunk Guma". "Max Stunk Guma" zabije, ale ještě před smrtí mu řekně, že "Hope" i "Glory" brzy zemřou. "Max" s "Chumem" odjede v "Magnumu" k chrámu "Deep Fria". Zde však objeví všechny mrtvé - včetně "Hope". "Glory" zemře v "Maxově" náručí. "Max" dostane záchvat hněvu a rozhodne se za každou cenu "Scrotuse" zabít.  Avšak neví, kde je, proto dojede do "Gas Townu" a zeptá se jednoho "transfúzáka". Ten mu odpověď řekne. "Max" se vydá za "Scrotusem" do "Pustiny". Nalezne jej v jeho velkém vozidle ("War Rig"). "Max" toto vozidlo silně poškodí. Nakonec se vozidlo dostane až ke kraji útesu. "Max" se rozhodne "Magnumem" narazit přímo do něj. "Chumbucket" nesouhlasí, ale "Max" si nedá říct. Přes protest "Maxe", "Chumbucket" zůstává, protože „raději zemře společně s "Magnumem", než bez něj". "Max" se rozjede proti vozidlu. Včas vyskočí. Auto vybuchuje a společně s ním "Chumbucket" umírá. "Scrotusovo" vozidlo padá přes sráz, ale "Scrotus" se stačí zachránit v "Maxově" starém "Interceptoru". Po krátkém boji "Scrotus" vypadne z automobilu a zde ho "Max" zabije. Poslední scéna ukazuje, jak "Max" nasedá do "Interceptoru" a jede přes starou silnici vstříc "Pustině".

Vývoj.

Videohra se sice odehrává v universu "Šíleného Maxe", ale nejedná se o oficiální kánon, jak uvedl George Miller, tvůrce filmové série Šílený Max, v rozhovoru v roce 2008. Miller spolupracoval s Cory Barlog, spisovatelem hry God of War II, po odchodu od svého bývalého zaměstnavatele, Sony Computer Entertainment. Projekt byl původně stanoven jako "doplněk" k novému filmu Šílený Max. Produkce filmu byla pozastavena tak, aby bylo více času pro vyvíjení hry, aby byla zachována její kvalita. Barlog oznámil, že hledá vydavatele pro hru v roce 2008, ale žádné další informace o projektu neodhalil. V roce 2010 Barlog pracoval pro Avalanche Studios jako konzultant, ale později odešel v roce 2012 pro Crystal Dynamics.  Dne 14. února 2013, rozmazaný snímek z videohry byl vydán jako ukázka ze strany zakladatele Avalanche Studios, Christophera Sundberga. Hra byla oficiálně odhalena na Electronic Entertainment Expo 2013 dne 10. června během tiskové konference Sony. Bylo to však kritizováno, aby se hra vypustila na Microsoft Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360 a Xbox One v roce 2014. Nicméně, během Expo, generální ředitel společnosti Avalanche Studios, Christopher Sundberg, prohlásil, že hru Mad Max nedělají Miller a Barlog společně. Nicméně připustil, že Barlog pracoval na Mad Max hře, když později pracoval u Avalanche. Navzdory nejasného vztahu mezi těmito dvěma projekty, podle ředitele pro design ve hře, Miller spolupracoval s Avalanche Studios během před-výrobní doby hry.  V dubnu 2014, Avalanche oznámil, že Mad Max bude odloženo až do roku 2015. Přes vydání ve stejném roce, videohra není přímo napojena na film, a nikdy nebyla plánována jako "doplněk". Jako výsledek, příběh ve hře je originální a samostatný. Důvodem pro rozhodnutí bylo, že vydavatel hry Warner Bros. Interactive Entertainment, se poučil z úspěchu her Batman: Arkham, a shledal, že samostatná hra může přinést více výhod pro hráče, než aby to byl jakýsi doplněk pro film. Avšak se ve hře objevila filmová místa, jako je Gas Town a Dóm hromu. Na rozdíl od předchozích her Avalanche Studios, jako například Just Cause 2, se v Mad Max dává větší důraz na vyprávění příběhu.  Podobně jako u filmů, Max málokdy mluví, anebo nevyjadřuje své emoce, ale jeho myšlenky se projevují prostřednictvím jeho konání. Tým se zaměřil na budování komplexní osobnosti Maxe. Podle ředitele hry, Max je traumatizován některými jeho minulými zkušenostmi, jako je například ztráta své rodiny, což je věc, kterou na Maxovi oceňují nejvíce, a tyto zkušenosti jej vedli k tomu, aby se stal "šílený", "nestabilní" a "vzteklý". Tyto vlastnosti se odrážejí v hraní, což vede k režimu "Fury". Je-li tento režim aktivován, Max uděluje větší poškození na nepřátelých. Chumbucket je Maxův mechanik a společník na jeho cestě, který doprovází Maxe. Chumbucket má posedlost k tomu vytvořit co nejsilnější Magnum Opus. Podle vedoucího autora hry, Chumbucket má pseudonáboženský vztah k motorům. Scabrous Scrotus je nastaven jako hlavní protivník ve hře. Byl navržen tak, aby byl "krvežíznivým netvorem, který nalézá útěchu v utrpení druhých z jeho vlastní bolesti". Tváře nepřátel jsou lakované a zjizvené, což má znamenat, že pustina je nehostinné a nebezpečné místo.  Od vedoucího designéra Emila Kraftinga bylo zjištěno, že hraní hry byla tou nejvyšší prioritou při vývoji. Podobně jako Just Cause série, vývojář má za cíl poskytnout hráči svobodu. Studia se rovněž zaměřila na vytvoření dynamického světa tím, že vytvoří "bezešvé série událostí". Inspirací pro hru bylo čerpáno z atmosféry filmové série Šílený Max, namísto přímého příběhu. Vývojáři ukázali, že neměli v úmyslu čerpat inspiraci od jiných post-apokalyptických videoher, jako je Fallout, Rage a Borderlands, protože mnoho z nápadů těchto her bylo čerpaných z původního Šíleného Maxe. Uvedli, že byla výzva vytvořit tuto automobilovou bojovou hru, kvůli jejich nezkušenosti s tímto stylem.  Herní mapa byla také inspirována sérií Just Cause, která se vyznačuje velkými oblastmi k prozkoumání. Svět hry je navržen tak, aby byl mrtvý, ohrožující a nepřátelský, ale vzrušující a poutavý, který podporuje touhu po poznání. Výzva při vývoji byla v tom, že chtějí vybudovat pustinu, která by byla "ohromující a dostatečně pestrá", díky čemuž je Mad Max první hra od Avalanche, kde je otevřený svět post-apokalyptického prostředí. Jako výsledek, vývojář strávil většinu svého času navrhováním terénu tak, aby se zabránilo tomu, že by se terén opakoval. Kvůli tomu, že se hra odehrává v poušti, která je většinou plná hnědé barvy, tým v Avalanche používal živější barvy při vytváření herní oblohy. Avalanche Studios také poslal tým navštívit džungli v Kostarice, aby si prohlédli místní krajinu a životní prostředí pro tvorbu světa v Mad Max. Garáže, které umožňují hráči provést vylepšení a opravení svého auta, byly jednou nastaveny tak, aby vystupovaly ve hře. Nápad byl později zrušen, protože si studio myslelo, že by se prvek "střetával s hratelností."  Mad Max je poháněn Avalanche Engine, což je engine vyvinutý společností Avalanche svými předchozími hrami, jako je Just Cause 2. Podle grafického designéra hry, Alvara Jansson, nové grafické prvky byly zavedeny do enginu během vývoje hry, a že engin byl navržen a optimalizován pro vývoj her s otevřeným světem.  První ukázky ukázaly, že Maxův přízvuk je americký, a ne typicky australský. Mnoho fanoušků protestovalo proti Maxovo americkému přízvuku. Nicméně, Avalanche Studios později potvrdilo, že postava bude mít australský přízvuk.

Vydání.

Hra byla vydána dne 1. září 2015 v Severní Americe a v Anglii, 2. září v Austrálii, 3. září na Novém Zélandu a 4. září v Evropě pro Microsoft Windows, PlayStation 4 a Xbox One. Před vydáním, dne 3. května 2015, bylo oznámeno, že verze hry pro PlayStation 3 a Xbox 360 byla zrušena kvůli jejich hardwarovému omezení. Verze hry pro Linux byla také zrušena.  Hráči, kteří si hru předobjednali, mohli obdržet další návrh Magnum Opus nazvaný "The Ripper". Hráči, kteří si zakoupili hru pro PlayStation 4, mohli získat přístup k exkluzivní části obsahu, dále ""Road Warrior Survival Kit"". Road Warrior Survival Kit obsahuje dvanáct různých obleků pro Maxe. Exkluzivita tohoto obsahu skončila dne 30. listopadu 2015.  Pro podporu hry, Warner Bros. Interactive Entertainment zastávala různé události. V Austrálii, Warner Bros. uspořádal akci, která pozval umělce vytvořit umělecké dílo na svých vozidlech, jen za použití prachu. Oni také spolupracovali s Uber pro časovou propagaci v Seattlu, ve kterém mohou uživatelé získat přístup k Uber zadarmo. Nabídka je zdarma, protože "dolary jsou bezcenné v pustině".

Příjetí.

Před vydáním.

Před vydáním, Mad Max dostal pozitivní recenze. Hra se označila za "vzrušující, rychlou, násilnou a zábavnou". Hardcorový hráči si mysleli, že by se hra mohla stát "největším překvapením roku 2015", přičemž se chvála upoutala na přizpůsobení vozidla, která jsou ve srovnání s přizpůsobení lodi, skvělá. Zatímco IGN nazývá hra roku 2015. Nicméně, PC hráči vyjádřili obavy, že hra "se snaží být příliš mnoho věcí najednou". Někteří kritici srovnávali hru negativně s úspěšným filmem Šílený Max: Zběsilá cesta.

Po vydání.

Mad Max obdržel smíšené, i když obecně pozitivní recenze. Weby GameRankings a Metacritic dal verzi Microsoft Windows 73,72% na základě 9 recenzí a 73/100 na základě 20 recenzí. Xbox One verze dostala 70,29% na základě 14 recenzí a 72/100 na základě 18 recenzí. PlayStation 4 verze dostala 69,40% na základě 53 recenzí a 69/100 na základě 71 recenzí.  Herní příběh přijal protichůdné reakce. Brandin Tyrrel z IGN si myslel, že příběh byl překvapující a originální, přesto říká, že většina z příběhu hry se objeví pouze v druhé polovině hry. Tyrrel si také myslel, že všechny postavy mají různé osobnosti, a považoval je za "opravdové hvězdy" z celé hry. Chris Carter z Destructoid si myslel, že herní příběh je dost poutavý pro hráče k pokroku. Leon Hurley z GamesRadar si myslel, že celkový příběh byl slabý. Nicméně se mu líbila herní dynamika. Matt Bertz z Game Informer také kritizoval příběh. Dodal, že příběh hry je slabý. Bertz také kritizoval nerovnoměrné výkony hereckých hlasů.  Design herního světa získal celkově pozitivní recenze. Tyrrel dodal, že svět je jako hřiště pro hráče k prozkoumávání. Leon Hurley z GamesRadar chválil herní měřítko, ve srovnání se. Martin Robinson z Eurogamer řekl, že herní měřítko je příznivé od Avalanche vzhledem na předchozí série Just Cause. Robinson si také myslel, že Avalanche úspěšně kombinoval universe Šíleného Maxe s moderním otevřeným světem. Bertz ocenil herní nehostinné prostředí, a pochválil Avalanche pro přidání různých stylů a zářivé nebe do jinak nudné pouště. Daniel Bloodworth z GameTrailers opakoval podobné myšlenky, a myslel si, že každý region v herním světě je jedinečný a rozdílný od ostatních. Bloodworth ocenil i studio pro úsilí vynaložené při tvorbě světa. Peter Brown z GameSpot chválil přírodní pohromy (silné bouře) ve hře, jelikož si myslel, že byl vytvořen nový standard pro herní svět. Nicméně, Filip Kollar z Polygon kritizoval rozložení hry. Dodal, že každé místo ve hře je totožné, a že nevýrazné prostředí odradí hráče od průzkumu.  Tyrrel považuje za jeden z nejlepších prvků právě automobilový boj. Brown pochválil automobilovou akci, kterou považoval za intenzivní, složitou a nepředvídatelnou, ale kritizoval nadměrné zjednodušení a stejný pěstní boj. Carter u automobilů ocenil lehké ovládání. Tyrrelovi se také zalíbil pěstní boj, konkrétně možnost použít zbraň a aktivování Fury. Hurley pochválil progresi, jelikož si myslel, že přináší pocit uspokojení hráčům. On také ocenil velkou rovnováhu mezi automobilovým bojem a pěstním bojem. Bloodworth si myslel, že boje na blízko jsou občas otravné, kvůli špatné poloze kamery. Kollar kritizoval souboje s bossy, kvůli tomu, že každý boss vpodstatě vypadá stejně a dělá to samé.  Ostatní aspekty hry přijal protichůdné recenze. Tyrrel kritizoval přizpůsobení systému auta, protože možnosti přizpůsobení mají dopad na hratelnost a celkový zážitek. Tento pohled byl adeptován Kollarem. Brown kritizoval obtížnost, jelikož podle něj má hráč pocit nevykonané práce. Brown také kritizoval zdraví, že se doplňuje vodou a potravinami, které nejsou zrovna časté. Kromě toho, Brown kritizoval systém sběru šrotu, jelikož si myslel, že sběr nabídl frustrující zážitek pro většinu hráčů a zpomaluje herní tempo. Nicméně, Robinson si myslel, že začlenění těchto prvků odráží barbarské povahy pustiny. Ocenil světový design, jelikož si myslel, že odráží styl filmů, a popsal ho jako "svět zkrouceného kovu a náhlého násilí". Bloodworth kritizoval pevnost herního systému, jelikož se podle něj neustále opakuje.  Herní design průzkumu také přijal protichůdné recenze od kritiků. Tyrrel ocenil množství obsahu a aktivit rozptýlené po celé mapě. Kromě toho si myslel, že všechny tyto aktivity jsou vytvořené pro každého hráče. Nicméně, neměl rád jejich opakující se systém. Brown kritizoval strukturu několika misí, které nutí hráče používat určitou metodu k dokončení, přičemž odrazuje svobodu a kreativitu hráčů. Chris Carter z Destructoid si myslel, že hra nedokázala nabídnout nic nového k žánru, a její úkoly a funkce nesou příliš mnoho podobností s typickým Ubisoft-ským otevřeným světem.  V první veřejné verzi hra trpěla některými technickými problémy. Tyrrel poznamenat, že hra má nestabilní snímkovou frekvenci a občas chyby v texturách. Kollar také poznamenal, že hra trpěla některými zvukovými problémy.  Mad Max byla druhá nejprodávanější hra ve Spojeném království v jeho prvním týdnu vydání. Byla hned za, který byl vydán ve stejném dni. Podle NPD Group, hra byla osmou nejprodávanější hrou ve Spojených státech v září 2015.

Mad Max je akčně adventurní videohra zasazená do mechanismu otevřeného světa a vytvořena na základě filmové série Šílený Max, přestože do oficiálního kánonu této série nezapadá. Hra je vytvořena společností Avalanche Studios a publikována Warner Bros. Interactive Entertainment. Byla vydána na Microsoft Windows, PlayStation 4, a Xbox One 1. prosince 2015 v Severní Americe, 2. prosince 2015 v Austrálii, 3. prosince 2015 na Novém Zélandu, a 4. prosince v Evropě.

是一款由雪崩工作室开发,并由《疯狂的麦克斯系列电影》特许授权的第三人称动作冒险游戏。2015年9月,该游戏于首先由华纳兄弟互动娱乐在Microsoft Windows,PlayStation 4,以及Xbox One平台上发行,2016年10月20日,Feral Interactive发行了MacOS及Linux版。