2013年WTA巡迴賽錦標賽

Turnaj.

Istanbulská aréna Sinan Erdem Dome hostila mezi 22. až 27. říjnem 2013 čtyřicátý třetí ročník turnaje mistryň ve dvouhře a třicátý osmý ve čtyřhře. Událost organizovala Ženská tenisová asociace (WTA) jako součást okruhu WTA Tour 2013. Jednalo se o větší ze dvou závěrečných turnajů sezóny. Menším pak byl Tournament of Champions, hraný v následujícím týdnu po turnaji mistryň, určený pro nejlepší hráčky okruhu podle specifických kritérií, které se nezúčastnily istanbulské události.

Formát.

Soutěže dvouhry se účastnilo osm hráček, z nichž každá odehrála tři vzájemné zápasy v jedné ze dvou čtyřčlenných základních skupin – červené a bílé. První dvě tenistky z každé skupiny postoupily do semifinále, které bylo hráno vyřazovacím systémem pavouka. První z bílé skupiny se utkala s druhou z červené skupiny a naopak. Vítězky semifinále se následně střetly ve finále o pohár Billie Jean Kingové.  Do soutěže čtyřhry nastoupily čtyři páry, jež hrály přímo vyřazovacím systémem pavouka semifinále a vítězky pak finále.

Kritéria pořadí v základní skupině.

Konečné pořadí v základní skupině se řídilo následujícími kritérii:

Finanční odměny a body.

Celkový rozpočet turnaje činil šest miliónu dolarů.

Ženská dvouhra.

Kvalifikované hráčky.

"Serena Williamsová se 5. srpna stala první hráčkou, která se kvalifikovala na Turnaj mistryň."

Serena Williamsová.

Serena Williamsová vyhrála před istanbulskou událostí 10 singlových titulů, nejvíce během své kariéry v rozmezí jediného roku. V únoru se vrátila na 1. místo žebříčku WTA, které již neopustila a na antuce neprohrála žádný zápas.  Sezónu odstartovala titulem na Brisbane International, kde ve finále zdolala Anastasii Pavljučenkovovou 6–2, 6–1. V celém turnaji ztratila pouze 17 her a na Australian Open přijížděla jako hlavní favoritka. V úvodním kole ženské dvouhry proti Gallovitsové-Hallové si však poranila kotník. Přesto prošla do čtvrtfinále, v němž ji vyřadila Sloane Stephensová 6–3, 5–7 a 4–6.  Čtvrtfinálovou výhrou na únorovém Qatar Total Open nad Petrou Kvitovou, se pošesté vrátila do čela klasifikace WTA. Ve finále nestačila na Viktorii Azarenkovou 6–7, 6–2 a 3–6. Po prohře však odstartovala šňůru 34zápasové neporazitelnosti na Sony Open Tennis, kde po zdolání Marii Šarapovové 4–6, 6–3, 6–0, slavila titul. Série pokračovala triumfem na Family Circle Cupu po finálovém vítězství nad Jelenou Jankovićovou 3–6, 6–0, 6–2, trofejí z Mutua Madrid Open, kde na ni nestačila opět Šarapovová 6–1, 6–4, a další turnajovou výhrou na římském Internazionali BNL d'Italia, kde si poradila s Azarenkovou 6–1, 6–3. Výbornou formu potvrdila svým druhým titulem z French Open, když v rozhodujícím střetnutí zdolala obhájkyni titulu Šarapovovou 6–4 a 6–4. Po Martině Navrátilové, Chris Evertové a Steffi Grafové se stala čtvrtou ženou, jež vyhrála každý z grandslamových turnajů alespoň dvakrát. Její neporazitelnost ukončila až v osmifinále Wimbledonu Němka Sabine Lisická.  O tři týdny později si připsala premiérové vítězství kariéry v kategorii International na Swedish Open, kde si ve finále poradila se švédskou Johannou Larssonovou 6–4, 6–1. Trofej znamenala, že v sezóně 2013 zůstala na antuce neporažena. Letní US Open Series rozehrála na Rogers Cupu, na němž získala osmý triumf roku po finálové výhře nad Soraně Cîrsteaové 6–2, 6–0. Do boje o titul se probojovala další týden na Cincinnati Masters a finálová účast jí zajistila výhru v celé sérii US Open. Turnaj však nevyhrála, když v posledním zápase byla nad její síly Viktoria Azarenková. Sedmnáctou grandslamovou trofej kariéry si připsala na US Open, kde ve finále oplatila Azarenkové čerstvou porážku. Na čínském China Open pak triumfovala podesáté v roce, když v duelu o titul hladce zdolala Jelenu Jankovićovou 6–2, 6–2. Poprvé v kariéře tak během jedné sezóny dosáhla na dvouciferný počet titulů z dvouhry.  "Druhou účastnicí turnaje se 24. srpna stala Viktoria Azarenková."

Viktoria Azarenková.

Viktoria Azarenková vyhrála tři singlové tituly a v únoru přišla o první příčku světové klasifikace WTA. Z několika turnajů v průběhu sezóny odstoupila pro zranění.  Do nového roku vstupovala jako světová jednička. Z úvodního turnaje Brisbane International odstoupila před semifinále se Serenou Williamsovou. Následně obhájila titul na Australian Open, kde ve finále zdolala Li Na 3–6, 6–4 a 6–3 Navzdory další úspěšné obhajobě na únorovém Qatar Total Open, jí bodový zisk nestačil na setrvání v čele žebříčku WTA, kde byla vystřídána Williamsovou, přestože Američanku ve finále zdolala (poprvé od roku 2009) po setech 7–6, 2–6 a 6–3.  Před čtvrtfinále s Caroline Wozniackou odstoupila z BNP Paribas Open a odhlásila se i z navazujícího Sony Open Tennis. Do finále se probojovala na antukovém Internazionali BNL d'Italia, kde ji Serena Williamsová oplatila poslední porážku poměrem 1–6, 3–6. Na French Open si zahrála semifinále, když byla nad její síly obhájkyně titulu Maria Šarapovová po výsledku 1–6, 6–1 a 4–6. Před druhým kolem wimbledonské dvouhry proti Flavii Pennettaové odstoupila pro poranění kolena. Na okruh se vrátila letním Southern California Open, kde v boji o titul nestačila na Samanthu Stosuroou 6–2, 6–3. Třetí titul roku si připsala na Cincinnati Masters, když podruhé v sezóně zdolala ve finále Serenu Williamsovou 2–6, 6–2 a 7–6. Stejné složení měla i finálová dvojice na navazujícím grandslamu US Open, z něhož vyšla vítězně Williamsová po setech 5–7, 7–6 a 1–6. Na tokijském Toray Pan Pacific Open a pekingském China Open utržila porážky vždy v úvodních zápasech. Nejdříve podlehla Venus Williamsové a poté ji přehrála Andrea Petkovicová.  "Jako třetí a čtvrtá hráčka se na závěrečnou událost sezóny 23. září kvalifikovaly Maria Šarapovová a Agnieszka Radwańská".

Maria Šarapovová.

Maria Šarapovová vyhrála dva tituly ve dvouhře. Probojovala se do finále French Open a poslední část roku vynechala pro zranění ramena.  Úvodní událostí roku se stalo Australian Open, do nějž vstupovala jako druhá nasazená. Postupem do semifinále překonala grandslamový rekord, když na cestě do této fáze turnaje, ztratila pouze 9 gamů. V něm však podlehla Číňance Li Na 2–6, 2–6. V březnu získala první titul sezóny na kalifornském BNP Paribas Open finálovou výhrou nad Caroline Wozniackou 6–2, 6–2. Na navazujícím miamském Sony Open Tennis se probojovala opět do posledního zápasu turnaje, v němž nestačila na světovou jedničku Serenu Williamsovou 4–6, 6–3, 6–0.  Antukovou část zahájila úspěšnou obhajobou halového Porsche Tennis Grand Prix, kde oplatila porážku Li Na z úvodu roku poměrem 6–4, 6–3. Do finále prošla také na Mutua Madrid Open. V bitvě o titul ji však opět zdolala Serena Williamsová 1–6, 4–6. Na French Open přijížděla v roli obhájkyně trofeje. Ve finálovém duelu však utržila čtvrtou porážku v sezóně od Williamsové výsledkem 4–6 a 4–6. Jako druhá nasazená pak překvapivě vypadla již ve druhém kole wimbledonské dvouhry, když se její přemožitelkou stala Michelle Larcherová de Britová 3–6, 4–6. Pro zranění pravého ramena se odhlásila z US Open, Toray Pan Pacific Open a China Open. Ze stejného důvoda pak odřekla účast také na Turnaji mistryň.

Agnieszka Radwańská.

Agnieszka Radwańská vybojovala tři tituly ve dvouhře a zahrála si semifinále Wimbledonu. Během roku byla členkou elitní pětky světového žebříčku.  We Wimbledonu se probojovala do semifinále, v němž ji po dramatickém třísetovém boji vyřadila pozdější finalistka Sabine Lisická 6–2, 4–6 a 7–9. Na letním Bank of the West Classic ji ve finále oplatila drtivou porážku z ledna Cibulková výsledkem 6–3, 4–6 a 4–6. Osmifinálová fáze US Open se pro ni stala konečnou, když ji stopku vystavila Jekatěrina Makarovová po dvousetovém průběhu 4–6 a 4–6. Třetí titul sezóny si připsala ze soulského KDB Korea Open po finálové výhře nad Ruskou Anastasií Pavljučenkovovou 6–7, 6–3 a 6–4.  "Li Na se na Turnaj mistryň kvalifikovala jako pátá v pořadí 27. září."

Li Na.

Li Na si připsala jediný titul sezóny z úvodní události roku. Zahrála si finále Australian Open a jako první Asiatka také semifinále US Open.  Sezónu započala sedmým kariérním titulem na premiérovém ročníku Shenzhen Open, kde ve finále zdolala Kláru Zakopalovou. O týden později skončila v semifinále Apia International na raketě pozdější šampiónky Agnieszky Radwańské. Druhé finálové účasti roku dosáhla na Australian Open, kde podlehla obhájkyni titulu a světové jedničce Viktorii Azarenkové po třísetovém průběhu 6–4, 4–6 a 4–6. Po sedmitýdenním výpadku způsobeném poraněním hlezna se na okruh vrátila březnovým Sony Open Tennis, kde ji ve čtvrtfinále vyřadila staronová první hráčka žebříčku Serena Williamsová.  Antukovou část rozehrála na halovém Porsche Tennis Grand Prix, na němž ve finále podlehla obhájkyni titulu Marii Šarapovové. Zhoršení formy se dostavilo na Mutua Madrid Open, kde ji stopku v úvodní fázi turnaje vystavila Bulharka Cvetana Pironkovová, a navazujícím Internazionali BNL d'Italia, v němž nepřešla třetí kolo. Horší výkonnost prodloužila porážkou od Bethanie Mattekové-Sandsové ve druhém kole French Open po třísetovém průběhu 7–5, 3–6 a 2–6. Na travnatých dvorcích AEGON International a ve Wimbledonu skončila vždy mezi poslední osmičkou hráček. Na prvním z nich prohrála s Jelenou Vesninovou a na londýnském pažitu pak s Agnieszkou Radwańskou po dramatickém průběhu 6–7, 6–4 a 2–6.  V severoamerické US Open Series se nejdále probojovala do semifinále kanadského Rogers Cupu a také Cincinnati Masters, když nejdříve nestačila na Soranu Cîrsteaovou a ve druhém případě ji vyřadila Serena Wiliamsová. Na US Open si jako první Asiatka v historii zahrála semifinále, z něhož odešla hladce poražena 0–6 a 3–6 opět Serenou Williamsovou.  "Tři hráčky – Petra Kvitová, Sara Erraniová a Jelena Jankovićová, doplnily startovní listinu turnaje 7. října, čímž původně naplnily osmičlenný „numerus clausus“."

Petra Kvitová.

Petra Kvitová vyhrála dva singlové turnaje a na grandslamu se nejdále probojovala do čtvrtfinále Wimbledonu. Na Turnaj mistryň se kvalifikovala potřetí v řadě.  Česká tenistka zaznamenala nepřesvědčivý vstup do sezóny, když na několika úvodních turnajích nedokázala vyhrát dvě utkání za sebou, a to včetně Australian Open, na němž podlehla ve druhém kole Lauře Robsonové po dramatickém průběhu 6–2, 3–6 a 9–11.  První ze dvou titulů roku získala na Dubai Tennis Championship, když ve finále porazila Italku Saru Erraniovou ve třech setech 6–2, 1–6 a 6–1. Druhé finále si zahrála na premiérovém ročníku polského BNP Paribas Katowice Open, kde v posledním utkání turnaje podlehla další Italce Robertě Vinciové 6–7 a 1–6. Na pařížském French Open jí ve třetím kole stopku vystavila americká hráčka Jamie Hamptonová po výsledku 1–6 a 6–7.  Na wimbledonské trávě dokázala čtvrtý rok za sebou dojít do čtvrtfinále, v němž nestačila na Belgičanku Kirsten Flipkensovou 6–4, 3–6 a 4–6. V roli obhájkyně titulu New Haven Open at Yale si na americké události podruhé v řadě zahrála finále, kde ji přesvědčivě udolala Simona Halepová poměrem 2–6 a 2–6. Na newyorském US Open vypadla za hodinu a pět minut ve třetí fázi turnaje s americkou kvalifikantkou Alison Riskeovou po hladkém průběhu 3–6 a 0–6. Jedenáctý kariérní a druhý sezónní titul vybojovala na tokijském Toray Pan Pacific Open, když zvládla finále proti německé světové devítce Angelique Kerberové 6–2, 0–6 a 6–3.

Sara Erraniová.

Sara Erraniová obhájila v sezóně acapulský singlový titul, z dalších třech finále dvouhry odešla jako poražená finalistka. Na Grand Slamu si poprvé zahrála semifinále French Open.  Sezóna byla méně úspěšná, než předcházející, přestože dosáhla svého maximálního postavení ve světové klasifikaci WTA, když vystoupala až na 5. místo. Na úvodní grandslam Australian Open přijížděla jako sedmá nasazená. V prvním kole ji však zastavila Španělka Carla Suárezová Navarrová poměrem 4–6 a 4–6. V únoru si zahrála první finále roku na pařížském Open GDF Suez, v němž podlehla Němce Moně Barthelové 5–7 a 6–7. Poté se do přímého boje o titul probojovala na Dubai Tennis Championships, kde opět neuspěla v utkání proti Petře Kvitové 2–6, 6–1 a 1–6. Další týden se přesunula na americký kontinent, kde úspěšně obhájila turnajové vítězství na Abierto Mexicano Telcel. Ve finálovém střetnutí oplatila čerstvou porážku Carle Suárezové Navarrové po setech 6–0 a 6–4. Na antukovém grandslamu French Open dosáhla poprvé semifinálové účasti, v němž utrpěla debakl od pozdější vítězky Sereny Williamsové 0–6 a 1–6.  Podruhé v prvním kole grandslamu probíhající sezóny prohrála na wimbledonské trávě s Portoričankou Mónicou Puigovou 3–6 a 2–6. V roli obhájkyně titulu se na antukovém Internazionali Femminili di Palermo probojovala opět do finále, v němž byla nad její síly krajanka a deblová spoluhráčka Roberta Vinciová. Podlehla jí ve třech setech 3–6, 6–3 a 3–6. Na newyorském US Open pak skončila ve druhém kole na raketě další krajanky Flavii Pennettaové po dvousetovém průběhu 3–6 a 1–6.

Jelena Jankovićová.

Jelena Jankovićová vyhrála jeden titul v kolumbijské Bogotě. Dvakrát odešla z finále dvouhry jako poražená hráčka. Poprvé od roku 2011 se vrátila do elitní světové desítky.  Bývalá světová jednička prožila vzestup formy, když se poprvé od roku 2011 vrátila do elitní desítky žebříčku WTA. Na melbournském Australian Open vypadla ve třetím kole s krajankou Anou Ivanovićovou po setech 5–7, 3–6. Po třech letech dosáhla na singový titul, když opanovala turnaj Copa Colsanitas po jednoznačné finálové výhře nad mladou Argentinkou Paulou Ormaecheaovou 6–1 a 6–2. Druhé sezónní finále si zahrála na americkém Family Circle Cupu, v němž nestačila na světovou jedničku Serenu Williamsovovou po třísetovém vývoji utkání 6–3, 0–6 a 2–6.  Do premiérového čtvrtfinále Grand Slamu od roku 2010 se probojovala na French Open. Stopku jí však vystavila ruská obhájkyně titulu Maria Šarapovová ve třech setech 6–0, 4–6 a 3–6. Pokles formy zaznamenala na travnatém Wimbledonu, kde opustila turnaj již ve druhé fázi po porážce od mladší krajanky Vesny Doloncové 5–7 a 2–6.  Na US Open se probojovala do osmifinále, v němž ji vyřadila čínská tenistka Li Na po jednoznačném průběhu 3–6 a 0–6. Finále si zahrála na pekingském China Open, kde po semifinálové výhře nad Kvitovou, odešla podruhé v roce poražena z boje o titul od Sereny Williamsové, tentokrát výsledkem 2–6 a 2–6.  "Po odstoupení Marii Šarapovové připadlo 11. října uvolněné místo další hráčce v pořadí žebříčku WTA Race, kterou byla Angelique Kerberová."

Angelique Kerberová.

Angelique Kerberová získala jediný turnajový titul v závěru sezóny na lineckém turnaji. Z dalších dvou finále odešla poražena. Během roku neopustila elitní světovou desítku a na istanbulský turnaj se kvalifikovala podruhé v řadě.  Ačkoliv byla sezóna méně úspěšná než předchozí, figurovala v jejím průběhu v první světové desítce. Premiérové finále si zahrála na mexickém Monterrey Open, v němž podlehla Anastasii Pavljučenkovové 6–4, 2–6 a 4–6. Do druhého boje o titul se probojovala až na sklonku sezóny na tokijském Toray Pan Pacific Open, kde nestačila na Češku Petru Kvitovou poměrem 2–6, 6–0 a 3–6. Po návratu do Evropy si připsala jediný turnajový triumf roku, když na říjnovém Generali Ladies Linz přehrála ve finále Srbku Anu Ivanovićovou 6–4, 7–6 poté, co proměnila čtvrtý mečbol.  Na grandslamech se neprobojovala dále než do osmifinále. Ve čtvrtých kolech skončila na Australian Open, kde ji vyřadila Jekatěrina Makarovová po setech 5–7, 4–6, na French Open po prohře se Světlanou Kuzněcovovou 4–6, 6–4, 3–6, a také na US Open po porážce od Carly Suárezové Navarrové 6–4, 3–6, 6–7. Ve Wimbledonu, kde obhajovala semifinálovou účast, skončila již ve druhém kole na raketě Estonky Kaii Kanepiové poměrem 6–3, 6–7, 3–6, přestože v tiebreaku druhé sady vedla 5–1 a byla dva míče od postupu.

Náhradnice.

Caroline Wozniacká.

První náhradnicí je bývalá světová jednička Caroline Wozniacká z Dánska. Do finále se probojovala na kalifornském BNP Paribas Open z kategorie Premier Mandatory, v němž nestačila na Mariu Šarapovovou 2–6, 2–6. Na grandslamech se jí nedařilo, když nejdále došla na úvodním Australian Open, kde ji v osmifinále vyřadila Světlana Kuzněcovová 2–6, 6–2, 5–7. Ve druhých kolech skončila na French Open i ve Wimbledonu, když na prvním z nich podlehla Bojaně Jovanovské a na druhém pak Petře Cetkovské, vždy po dvousetovém průběhu. Na závěrečném majoru roku US Open ji ve třetím kole stopku vystavila až 136. hráčka žebříčku Camila Giorgiová.

Sloane Stephensová.

Druhou náhradnicí je Američanka Sloane Stephensová, která se v sezóně neprobojovala ani do jednoho finále, ale body sbírala dobrými výsledky na Grand Slamech. Na Australian Open se postarala o překvapení, když ve třísetovém čtvrtfinále vyřadila Serenu Williamsovou. V semifinále pak nestačila na pozdější vítězku Viktorii Azarenkovou 1–6 a 4–6. Osmifinále si zahrála na French Open a na US Open, když v prvním případě vypadla se Šarapovovou a ve druhém ji oplatila porážku z úvodu roku Serena Williamsová. Ve wimbledonské dvouhře nestačila ve čtvrtfinále na pozdější šampiónku Marion Bartoliovou.

Předešlý poměr vzájemných zápasů.

Tabulka uvádí poměr vzájemných zápasů hráček před turnajem mistryň.

Výsledky a body.

Tabulka uvádí sezónní výsledky a odpovídající bodový zisk kvalifikovaných hráček a náhradnic Turnaje mistryň.

Ženská čtyřhra.

Kvalifikované páry.

"Prvním párem, který si zajistil start na závěrečné události sezóny, se 23. září staly světové jedničky Sara Erraniová a Roberta Vinciová".  Sara Erraniová a Roberta Vinciová si první finále zahrály na lednovém Apia International Sydney, kde podlehly páru Petrovová a Srebotniková 3–6, 4–6. Poté pokračovaly ve 20zápasové neporazitelnosti během níž získaly třetí grandslamový titul na Australian Open, když ve finále zdolaly mladou australskou dvojici Bartyová a Dellacquová 6–2, 3–6 a 6–2. Vítězná šňůra pokračovala únorovými trofejemi z pařížského Open GDF Suez, kde v boji o titul přehrály česko-americký pár Hlaváčková a Huberová poměrem 6–1, 6–1, a poté výhrou na Qatar Total Open po výhře nad Petrovovou se Srebotnikovou 2–6, 6–3, [10–6]. Probojovaly se také do dvou finále navazujících antukových událostí, z nichž odešly poraženy. Na římském Internazionali BNL d'Italia nestačily na tchajwansko-čínskou dvojici Sie a Pcheng po setech 6–4, 3–6, [8–10], a poté nezvládly poslední utkání čtyřhry na majoru French Open, kde je zastavily ruské hráčky Makarovová s Vesninovou 5–7 a 2–6.  "Tři zbývající páry – Pcheng Šuaj se Su-wej Sieovou, Naděžda Petrovová s Katarinou Srebotnikovou a konečně Jelena Vesninová s Jekatěrinou Makarovovou, se kvalifikovaly na turnaj 4. října".  Šuaj Pchengová a Su-wej Sieová zaznamenaly nejúspěšnější sezónu svých kariér. Premiérový titul vyhrály na antukovém Internazionali BNL d'Italia, kde si ve finále poradily se světovými jedničkami Erraniovou a Vinciovou po setech 4–6, 6–3 a [10–8]. Vítězství v ženské wimbledonské čtyřhře znamenalo pro obě hráčky jejich první grandslamovou trofej. V boji o titul zdolaly australský pár Bartyová a Dellacquová 7–6 a 6–1. Třetí výhra pak přišla na srpnovém Cincinnati Masters, když v dramatickém finálovém zápasu přehrály německo-českou dvojici Grönefeldová a Peschkeová výsledkem 2–6, 6–3 a [12–10]. Čtvrtý triumf slavily na čínském Guangzhou International Women's Open, kde si v posledním utkání turnaje poradily s americko-kazašským párem Kingová a Voskobojevová 6–3, 4–6, [12–10]. Naděžda Petrovová a Katarina Srebotniková se probojovaly do šesti finále, z nichž polovinu vyhrály. Premiérový titul si odvezly na úvod roku z lednového Apia International Sydney, když ve finálovém duelu porazily nejlepší pár světa Erraniovou s Vinciovou poměrem 6–3, 6–4. O turnajovou trofej si zahrály na dvou následných událostech, a to nejdříve na Qatar Total Open a poté na navazujícím Dubai Tennis Championships. Z obou únorových turnajů však odjely jako poražené finalistky. Na prvním z nich jim čerstvou porážku oplatila italská dvojice Erraniová a Vinciová po setech 6–2, 3–6 a [6–10]. Ve druhém klání byl nad jejich síly americko-indický pár Mattek-Sandsová a Mirzaová 4–6, 6–2, [7–10], když neuspěly opět až v supertiebreaku.  Dvě následná finále si zahrály ještě jednou na březnových turnajích kategorie Premier Mandatory ve Spojených státech, tentokrát se smíšeným výsledkem. V prvním boji o titul na kalifornském BNP Paribas Open nestačily na ruský pár Makarovová a Vesninová 0–6, 7–5, [6–10]. Druhý titul sezóny získaly na miamském Sony Open Tennis, když zdolaly americko-britskou dvojici Raymondová a Robsonová poměrem 6–1 a 7–6. Třetí trofej dobyly na travnatém AEGON International v Eastbourne, když jako první nasazené zvládly finálový duel s rumunsko-českým párem Niculescu a Zakopalová 6–3 a 6–3 Srebotniková navíc vyhrála Rogers Cup po boku Srbky Jeleny Jankovićové, když v posledním utkání turnaje přehrály Grönefeldovou s Peschkeovou po vyrovnaném průběhu 5–7, 6–2 a [10–6]. Slovinka si také zahrála finále v páru se Španělkou Anabel Medinaovou Garriguesovou na New Haven Open at Yale, v němž podlehly indicko-čínské dvojici Mirzaová a Čeng.  Jelena Vesninová a Jekatěrina Makarovová zaznamenaly poměrně úspěšnou sezónu, přestože se do finále probojovaly pouze ve dvou případech. Pokaždé z utkání o titul vyšly vítězně. První trofej si Rusky odvezly z březnového BNP Paribas Open, kde zdolaly Petrovovou se Srebotnikovou 6–0, 5–7 a [10–6]. Premiérový grandslamový triumf z ženské čtyřhry si připsaly na antukovém French Open po finálové výhře nad italskými obhájkyněmi titulu Erraniovou a Vinciovou ve dvou setech 7–5, 6–2. Semifinálové účasti dosáhly také na melbournském majoru Australian Open, kde je vyřadil nejlepší pár světa Erraniová a Vinciová.

Výsledky a body.

Tabulka uvádí sezónní výsledky a odpovídající bodový zisk kvalifikovaných párů a první nepostupující dvojice na Turnaji mistryň.

WTA Tour Championships 2013, známý také jako Turnaj mistryň 2013 či se jménem sponzorů TEB BNP Paribas WTA Championships 2013, představoval jeden ze dvou závěrečných tenisových turnajů ženské profesionální sezóny 2013 pro osm nejvýše postavených žen ve dvouhře a čtyři nejlepší páry ve čtyřhře na žebříčku WTA Race.

2013年WTA巡回赛总决赛,于2013年10月22日至27日在土耳其的伊斯坦布尔举行。本届赛事是女子网球赛事的第43届单打总决赛和第38届双打总决赛。比赛由冠军积分排名的前8名的单打球员和排名前4名的双打球员组成,是2013年赛季最后一个大型的巡回赛。


Válka na poloostrově a situace před bitvou.

V březnu 1808 vpadla francouzská vojska pod velením maršála Joachima Murata do Španělska, dobyla Madrid, a zajala krále Karla IV., místo něhož dosadila Napoleonova bratra Josefa, s čímž se ale odmítlo Španělsko smířit. Okamžitě vypukla takzvaná Španělská válka za nezávislost. K španělské vzpouře se přidalo zanedlouho i Portugalsko, které Francouzi dobyli již o rok dříve. Rovněž připlul britský expediční sbor, kterému velel sir Arthur Wellesley, vévoda z Welingtonu. Francouzský generál Junot zahájil ústup z Portugalska, přičemž sváděl ústupové bitvy, ale 17. srpna 1808 byl poražen u města Roliça a 21. srpna téhož roku u Vimeira. Junot uzavřel dohodu a na britských lodích byl i se svou armádou dopraven do Francie. Obě dvě strany se od tohoto okamžiku snažily získat co největší podporu mezi místním obyvatelstvem, které ale nebylo příliš nadšené z války na svém poloostrově. Na konci roku 1810 však Francouzi získali nad Anglo-španělsko-portugalskou armádou převahu, a ta se musela stáhnout na takzvanou obrannou linii „Torres Vedras“ na řece Tagus. Maršál Masséna, který velel francouzským vojskům však rovněž ustoupil, a to z toho důvodu, že kraj byl absolutně vydrancován po britských jednotkách. Na jaře 1811 zahájil vévoda Arthur Wellesley tažení, jež mělo skončit dobytím pevností Ciudad Rodrigo a Badajoz. Sám táhl s hlavními silami na Ciudad Rodrigo, zatímco na Badajoz poslal menší část sil, jimž velel sir William Beresford, zkušený velitel, který sloužil pro Velkou Británii skoro po celém světě. Badajoz, který měl Beresford se svou armádou dobýt, byl ještě v březnu v područí španělských jednotek, ty se ale vzdaly vojskům Francouzů. 4. května 1811 po rychlém postupu Beresford dorazil k pevnosti, ale u ní zjistil, že nemá prakticky žádné prostředky k obléhání. Ustoupit už ale nemohl, zvláště po zprávě ze severu, že Wellington porazil maršála Massénu u Fuentes de Oñoro. Zároveň dostal zprávu, že se blíží z Andalusie další francouzský maršál, Nicolas Soult, s pětadvacetitisícovým vojskem. Beresford rozkázal ukončit obléhaní, a zároveň vydal rozkaz, ať se nic nedělající španělská armáda, které velel Joachim Blake, přimkne k němu. Společně obě dvě armády zaujaly pozici u malé vesničky Albuera, ve které čekaly na Soultovy síly, které měly přijít po cestě ze Sevilly.

Popis armád.

Anglická armáda.

Anglickou armádu na Pyrenejském poloostrově tvořilo pravidelné, kvalitní vojsko.

Bitva u Albuery byla bitva španělské války za nezávislost, která se odehrála poblíž vesnice Albuera, a při níž se střetly vojska Francouzského císařství, podpořené několika jednotkami Varšavského vévodství (velitel maršál císařství Nicolas Jean-de-Dieu Soult), s britskými vojsky, které podporovaly portugalské, španělské a hrstka německých jednotek z Hannoverska (velitel sir generál William Beresford).

奥布维拉战役是半岛战争里的其中一战。一支英国、西班牙、葡萄牙组成的多国部队在奥布维拉的一个西班牙小村庄与法国南方军(Armée du Midi)遭遇,大约位于西班牙巴达霍斯的堡垒南方20公里(12英里)处


Historie.

Klub vznikl roku 1895, ale fotbalový oddíl byl ustanoven až v roce 1911. U jeho zrodu stáli bývalí hráči Fluminense a právě s tímto dalším klubem z města Rio de Janeiro pojí Flamengo dlouholetá vzájemná rivalita. Ještě před začátkem pro Flamengo úspěšných 80. let se tento tým nevzmohl na jediný triumf v brazilské lize. To se změnilo v roce 1980, kdy mužstvo okolo dlouholeté opory Zica přezdívaného „Bílý Pelé“ opanovalo Brasileirão. Zico se předvedl 21 góly za sezónu a pomohl uspět proti Coritibě v semifinále a Atléticu Mineiro ve finále. Úřadující brazilský mistr se další rok vydal na cestu za ziskem prvenství v jihoamerickém klubovém šampionátu Copa Libertadores a v roce 1981 stihl ještě získat Interkontinentální pohár.  Flamengo se druhého Poháru osvoboditelů od roku 1981 dočkalo až roku 2019, kdy v jednozápasovém finále uspělo proti argentinskému River Plate. Jakkoli byl argentinský celek po valnou část zápasu lepším mužstvem a díky gólu Rafaela Santose vedl 1:0, závěr patřil Flamengu a dvougólovému Gabrielu Barbosovi, který otočil na 2:1.

Rivalita.

Flamengo versus Botafogo.

Flamengo i Botafogo vznikly v sousedících čtvrtích Rio de Janeira. Na hřišti se kluby poprvé střetly 13. května 1913 a od té doby se tyto týmy v rámci derby " střetly už ve více než 300 zápasech. Roku 1926 uštědřilo Flamengo Botafogu porážku 8:1. Další rok se však Botafogo pomstilo výhrou 9:2. Velké vítězství Botafogo vybojovalo 15. listopadu 1972 přesně v den výročí založení Flamenga, když svého rivala v červenočerných dresech porazilo 6:0, na čemž se hattrickem podepsal Jairzinho. Příznivci Botafoga tento historický výsledek následující roky připomínali při derby v hledišti, minimálně tedy do 8. listopadu 1981. Parta kolem Zica vyhrála na Maracanã právě 6:0 a byl to Andrade, kdo vstřelil šestý gól, symbolicky ve dresu s číslem 6.

Flamengo versus Vasco da Gama.

Souboj Flamenga a Vasco da Gama je soubojem brazilských velkoklubů s nejvíce fanoušky. Poprvé na sebe narazily v dubnu 1923. Nováček mezi brazilskou elitou Vasco da Gama se zkušenějšího Flamenga nezalekl a vítězstvím 3:1 se přiblížil k prvnímu titulu, který posléze získal. Během 30. let vzájemné zápasy nabraly na intenzitě, neboť " uštědřilo Flamengu roku 1931 porážku 0:7, která zůstala historicky nejvyšší do dnešních dní.

Clube de Regatas do Flamengo je brazilský fotbalový klub sídlící v Rio de Janeiru. Pravidelně se účastní nejvyšší brazilské fotbalové soutěže, Campeonato Brasileiro Série A. Klub Flamengo vznikl v roce 1895, mezi fanoušky je přezdíván jako "Mengo".

法林明高竞赛会,是一间巴西的体育会,位于里约热内卢。法林明高的足球队在巴西十分有名,在国际足协二十世纪著名球会(FIFA Clubs of the 20th Century)排名中,法林明高排第九名。


Charakteristika.

Seriál pojednává o osudech obyvatel fiktivní čtvrti Hollyoaks ve městě Chester (seriál je nicméně natáčen převážně ve filmových studiích v Liverpoolu). Seriál do svého děje zahrnuje mj. konfliktní témata jako jsou drogová závislost, vraždy, sebevraždy, žhářství, potraty, poruchy příjmu potravy, bezdomovectví, finanční problémy, rasismus, náboženství, bisexualita, homosexualita, homofobie, rakovina, alkoholismus, AIDS, znásilnění, domácí násilí, zneužívání dětí apod.  Vzhledem k velkému podílu mladých diváků, je často na konci epizody uvedeno telefonní číslo informační linky pro diváky, kteří mohli v příběhu vidět vlastní zkušenosti. V roce 2007 byl odvysílán díl, ve kterém byli účastníci večírku přiotráveni oxidem uhelnatým. Jedna divačka si uvědomila, že pociťuje stejné příznaky a zjistila únik kysličníku uhelnatého ve svém domě. "Hollyoaks" se rovněž stal první mýdlovou operou v Británii, ve které bylo tematizováno domácí násilí v homosexuálním páru mezi postavami Brendan Brady (Emmett J. Scanlan) a Ste Hay (Kieron Richardson).  Seriál patří rovněž k těm, kde jsou postavy odstraňovány z děje násilnou cestou. V listopadu 2012 byla uvedena epizoda "Enjoy The Ride", v níž zahynuly čtyři pravidelné postavy: Rhys Ashworth (Andrew Moss), Maddie Morrison (Scarlett Bowman), Neil Cooper (Tosin Cole) a Jono (Dylan Llewellyn).  V říjnu 2013 zahynulo během jediného týdne sedm hlavních postav v seriálech "Hollyoaks" a "Hollyoaks: Later" – Callum Kane (Laurie Duncan) a Jade Hedy (Lucy Gape) byli zabiti, Ash Kane (Holly Weston), Doug Carter (PJ Brennan) zemřeli při výbuchu nastražené bomby a Claire Devine (Gemma Bissix) při autonehodě; zemřeli rovněž Paul Browning (Joseph Thompson) a Leanne Holiday (Jessica Forrest).  Dne 26. února 2007 seriál změnil svou znělku i grafiku a jeho titul má formu: H♀LLY♂AKS. Tyto změny vzešly z toho, že většina postav předchozích sérií již byla mrtvá či seriál jinak opustila nebo změnila vzhled.

Vysílání.

Seriál je v Británii vysílán ve všední dny od 18:30 na kanálu Channel 4. "Hollyoaks" se vysílá i v některých zahraničních státech: Kanada (BBC Kids channel), Norsko (TV2 Zebra), Srbsko (Studio B), Bosna a Hercegovina (RTRS), Švédsko (TV400), Finsko (Sub), Island (Stöð 2 extra, Stöð 2) JAR (MNET Series), USA (BBC America), Turecko (e2) i dalších zemích.

Hollyoaks je britská mýdlová opera, kterou od 23. října 1995 vysílá veřejnoprávní televizní kanál Channel 4. V říjnu 2013 měl seriál přes 3700 epizod. Seriál je zaměřený na mladší diváky a hlavní postavy jsou proto převážně ve věku kolem 20 let. Seriál má několik derivátů, které jsou mnohem dramatičtější: "Hollyoaks: Movin' On" (2001), "Hollyoaks: Let Loose" (2005), "Hollyoaks: In the City" (2006) a "Hollyoaks: Later".

圣橡镇少年(Hollyoaks)是一部英国的电视肥皂剧,自1995年10月23日开始在英国第四台播出。电视剧的舞台是位于车士打郊区的一座名为圣橡镇(Hollyoaks)的城镇。该电视剧起用了大量16至35岁的年轻演员。虽然《圣橡镇少年》是英国正在播出的肥皂剧中历史最短的,但已经获得众多奖项的肯定。


Příběh.

První díl celého seriálu uvádí Marii Stuartovnu jako mladou dívku a zároveň skotskou královnu, vychovávanou v klášteře, aby byla pod ochranou do doby, kdy bude dost stará a zralá ke svatbě s následníkem francouzského trůnu. Je odloučena od všech známých a po pokusu o její vraždu je poslána do Francie, kde se má vdát za budoucího krále Františka II., se kterým se setkala naposledy ve věku 6 let. Po celou první řadu se potýká s místní politikou, vzrůstajícími city vůči Františkovi, i se svojí sokyní Kateřinou Medicejskou, Františkovou matkou, která v pozadí „tahá za nitky“, aby ochránila život svého syna. Marie je ve Francii nucena neustále se dožadovat vojenské síly na pomoc Skotska, které drží v šachu Anglie a její protestanti, a také čekat na svůj sňatek, který se králi přestává líbit, jelikož by Francie mohla hodně ztratit. Marie je neustále v nebezpečí, protože hrad skrývá víc tajemství, než si kdo myslí. Několik lidí by mělo neskonalou chuť připravit skotskou královnu a pozdější provdanou ženu a novou dauphinku o život.  Druhá řada začíná smrtí šíleného krále Jindřicha II., kterého utajeně zabil sám František poté, co se jeho otec údajně zbláznil a při „hře na bitvu“ nechal potopit celou jednu loď s více než 50 lidmi. Pod identitou hraběte Montgomeryho ho při rytířském turnaji smrtelně zraní. Jindřich se také v posledních dnech života snažil o zabití svého prvorozeného syna, aby si mohl vzít jeho manželku Marii. Krátce po Jindřichově smrtí se vše může zdát idylické, ale jen do doby, než se ve Francii nerozmůže mor a na povrch vyplují spory mezi protestanty a katolíky. Marie otěhotní, ale vzápětí o dítě přijde a začne se od Františka později odcizovat, za což nemůže jen její neúspěch, ale i fakt, že byla pošpiněna francouzskými nekatolíky a vzbouřenci, kteří vtrhli do hradu. Naopak lady Lola, jedna ze skotských dvorních dam Marie, porodí Františkovi dítě, jež bylo počato jedné noci, které oba litují. František o potomkovi nevěděl, jelikož Lola nechtěla, aby zničila jeho manželství a také chtěla žít znovu normálně. Všechno však vypluje na povrch a nakonec se Marie a František dohodnou, že Lolina syna oficiálně prohlásí za následníka trůnu. Marie stále překonává strach, který vznikl po jejím znásilnění, ale potom se odcizí od všech přátel a pomocnou ruku jí nabídne až princ z rodu Bourbonů, Ludvík I. de Condé, do kterého se zamiluje. Ten je ale protestant a František jej nechá pronásledovat a zajmout. Při jeho zajmutí jej ale osvobodí lidé anglické královny Alžběty I., která Ludvíkovi slíbí, že si jej vezme, pokud získá francouzský trůn. Marie a František si k sobě znovu najdou cestu, neboť se král snaží před svými nejbližšími skrýt strašné tajemství.  Ve třetí řadě se naplňuje proroctví o Františkově smrti, kterou přivodí sňatek s Marií. Františkovi se znovu dostává do ucha infekce a počítá se s nejhorším. Jeho bratr Karel se vrátí ze Španělska, aby byl s bratrem v jeho posledních chvílích a aby se připravil na svou pozici nastávajícího francouzského krále. Role dauphina mu však radost vůbec nedělá. František se nepřestává snažit s Marií zplodit dítě, ale nakonec odejde na věčnost a Mariin život se zhroutí. Uvažuje se o jejím sňatku, ať už s Karlem nebo někým jiným, avšak silným, jelikož Skotsko potřebuje pomoc jako nikdy dřív. Na anglickém trůnu sedí po smrti Marie Tudorovny její sestra, rusovlasá ďáblice Alžběta I., které svou pomoc nabídla uražená Kateřina Medicejská. Marie získává silné sokyně, se kterými bude muset bojovat nejenom o Skotsko, ale i o Francii a své bezpečí a život. Začíná se psát jedna z posledních kapitol života Marie Stuartovny.  Kromě osudů Marie seriál sleduje i osudy jejích skotských dvorních dam: Kenny, Ayleen, Loly a Greer. Kenna se stane milenkou Jindřicha II., později si vezme Františkova nevlastního bratra Sebastiana, se kterým ale po čase přestane být šťastná a hledá lásku někde mimo manželské lože. Lola porodí syna Františkovi a postupně si nachází cestu k lordu Narcissovi. Greer si bude chtít vzít bohatého obchodníka, ten je ale protestant a ze země musí utéct. Ayleen se naplní proroctví a už nikdy se nesetká s rodinou, jelikož umírá. Seriál sleduje i politickou scénu, vyostřující se vztah Skotska a Anglie, kdy proti sobě stojí katolíci a protestanti.

Vysílání.

V Česku seriál premiérově vysílaly stanice AXN White (1. a 4. řada) a Nova Cinema (2. a 3. řada).

Království (v anglickém originále Reign) je americký dramatický televizní seriál, jehož autorkami jsou Laurie McCarthy a Stephanie SenGupta. Premiérově byl vysílán v letech 2013–2017 na stanici The CW. Celkově bylo natočeno 78 dílů ve čtyřech řadách.

《风中的女王》(英语:Reign)是将于2013年第三季度在美国CW电视台播出的宫廷爱情电视剧,由哥伦比亚广播公司制作,讲述的是玛丽·斯图尔特成为苏格兰女王玛丽一世的经过。


Geografie.

Bormio leží v horní části údolí Valtellina na řece Adda. Přes čtyři průsmyky je možno dostat se na další místa:

Historie.

Díky své poloze v Alpách a horkým termálním pramenům je místo dlouhodobě oblíbené. Cestovali sem už příslušníci římské aristokracie. Většina lázeňských pramenů je využívána doposud. Město se rozprostírá okolo historických míst Piazza Cavour a Via Roma, jež ležela na obchodní stezce mezi Benátkami a Švýcarskem. Bormio tak disponuje zachovalým středověkým středem města. Nad městem stojí zřícenina hradu Castello di San Pietro. První zmínky o něm pocházejí z doby před rokem 1200 a dobyt byl roku 1376, z čehož se již nikdy nevzpamatoval. Těsně pod hradem je zřícenina kostela svatých Petra a Pavla, který byl postaven po zničení hradu a roku 1817 vyhořel.

Alpské lyžování.

Bormio je také známé lyžařské středisko, kde jsou pravidelně pořádány závody Světového poháru v alpském lyžování. V letech 1985 a 2005 zde byla uspořádána mistrovství světa v alpském lyžování. Okolo města se nachází řada sjezdovek s celkovou délkou přes 50 km. Nejdelší sjezdovka je dlouhá 6 km. Je zde také 14 lyžařských vleků a řada lyžařských škol.  Do ski areálu patří kromě samotného Bormia na svazích Cima Bianca ještě další menší lyžařská střediska San Colombano a Santa Caterina Valfurva.  Na sjezdovce Pista Stelvio, která je pojmenována po průsmyku Stelvio, jsou pravidelně pořádány závody Světového poháru v alpském lyžování. Jedná se o jednu z nejnáročnějších sjezdovek na světě a v rámci závodů světového poháru o druhou nejdelší sjezdovku po trati Lauberhorn ve švýcarském Wengenu. V sezóně světového poháru 2010/2011 měla sjezdovka na délce 3270 m celkové převýšení 1010 m.

Bormio (lombardsky "Bormi", rétorománsky "Buorm") je město a obec v italské provincii Sondrio v oblasti Lombardie. Leží nedaleko státní hranice se Švýcarskem v Italských Alpách. Je známé především jako lyžařské středisko, kromě toho se zde nacházejí také horké termální prameny soustředěné v lázních Bagni Vecchi, Bagni Nuovi a Terme di Bormio. V roce 2010 zde žilo přes čtyři tisíce obyvatel.

博尔米奥(意大利语:)是意大利伦巴第大区松德里奥省的一个镇,位于阿达河畔。


Děj.

Ve volbách v roce 2006 se kongresman David Norris neúspěšně pokouší o zvolení do Senátu. Během nácviku svého povolebního projevu se potká s Elise Sellasovou. Díky její inspiraci pronese David nezvykle upřímný projev, který je dobře přijat a dělá z něj tak jednoho z favoritů pro volby v roce 2010.  O měsíc později se David připravuje na novou práci. V parku Madison Square dostane Harry Mitchell od svého šéfa Richardsona upomínku, aby zařídil, že se David polije v 7:05 kávou a zmešká tak autobus. Mitchell ale usne a David se tak dostane do autobusu, kde potká Elise a získá její telefonní číslo. David přijde do práce a nejde svého kamaráda Charlieho Traynora zamrzlého v čase, jak ho vyšetřují nepřátelští muži v oblecích. David se pokusí utéct, ale je přemožen a odvezen do skladiště. Richardson mu vysvětlí, že jsou správci osudu. Starají se o to, aby životy lidí běžely podle určeného "plánu", komplexního dokumentu, který je tvořen "předsedou". Správci zkonfiskují a zničí poznámku, na které je Elisino telefonní číslo a varují Davida, že pokud někdy odhalí existenci správců, tak bude "resetován". Podle plánu se prý nemá už nikdy s Elise setkat.  Následující tři roky David jezdí pravidelně stejným autobusem, aby znovu potkal Elise. Nakonec ji znovu potká, seznámí se, např. se dozví, že tančí balet. Správci se pokoušejí zabránit tomu, aby se mezi nimi vytvořil nějaký vztah, když mění jejich plány. David utíká před správci městem, aby omezil jejich možnosti ovládat ho a mohl se tak potkat s Elise. Správci využívají obyčejné dveře, s jejichž pomocí se rychle dostávají na vzdálená místa. Jeden z výše postavených správců Thompson zavede Davida zase na skladiště, kde David hájí svoje právo určit si svou cestu. Thompson prozradí, že lidstvo dostalo svobodnou vůli po pádu Římské říše, ale pak nastaly temné časy. Správci znovu převzali kontrolu a stvořili renesanci a osvícenství, ale když lidstvu svobodnou vůli navrátili v roce 1910, tak to vyústilo ve světové války a studenou válku, a tak správci znovu převzali kontrolu. Thompson také prozradí, že bez Elisina vlivu by se David mohl stát prezidentem Spojených států a být světu prospěšný. Pokud s ní zůstane, zničí prý budoucnosti jich obou. Thompson, aby demonstroval svou sílu, způsobí, že si Elise během baletního vystoupení vyvrtne kotník. David ji pak v nemocnici opustí, aby je ochránil od osudu, který Thompson popsal.  O jedenáct měsíců později, znovu v době kampaně, Charlie Davidovi řekne, že se má Elise vdávat. Harry Davida kontaktuje na tajné schůzce během deště a blízko vody, což správcům znemožní je sledovat. Harry odhalí, že Thompson přehnal negativní důsledky vztahu Davida a Elise. Naučí také Davida používat teleportační dveře a vyhýbat se zásahům správců. Těsně před svatbou se David setká s Elise a odhalí ji existenci správců a také jí ukáže, jak cestuje dveřmi. Správci je pak pronásledují New Yorkem. David se rozhodne, že najde předsedu a honičku tak ukončí. Elise chvíli váhá, ale nakonec odejde s Davidem. Společně se dostanou do sídla správců a podaří se jim uniknout.  David a Elise se ale nakonec ocitnou v obklíčení na vyhlídce na GE Building. Před tím, než může být David resetován, si vyznají lásku a políbí se. Než se pustí, tak jsou správci pryč, objeví se Thompson, ale Harry jej přeruší. Ukáže mu předsedův pozměněný plán - od daného momentu je prázdný. Ocení to, že si projevili takovou oddanost, a řekne jim, že jsou volní. Na konci filmu se David a Elise prochází ulicemi a Harry spekuluje o tom, že by předsedův plán mohl připravit lidstvo na to, aby si svoje plány tvořilo samo.

Ohlas.

Během úvodního víkendu ve Spojených státech snímek utržil přes 21 milionů dolarů a byl tak poražen pouze filmem "Rango". V České republice utržil film během prvního víkendu po uvedení přes 88 tisíc dolarů a stal se tak nejúspěšnějším filmem víkendu. Celkové celosvětové tržby filmu činily 127 869 379 dolarů.  U kritiky sklidil film převážně pozitivní reakce. Agregátor filmových recenzí Rotten Tomatoes ohodnotil film 72% na základě 247 recenzí. Roger Ebert z "Chicago Sun-Times" udělil snímku 3 hvězdičky ze 4 a popsal jej jako "chytrý a dobrý film, který mohl být skvělý, kdyby byl o trochu odvážnější. Mám podezření, že se tvůrci zdráhali sledovat zápletku filmu příliš daleko."

Správci osudu (v anglickém originále The Adjustment Bureau) je americký romantický sci-fi film režiséra George Nolfiho z roku 2011 v hlavních rolích s Mattem Damonem a Emily Blunt.

是一部2011年的美国爱情惊悚电影,由乔治·诺尔菲执导。电影根据菲利普·K·迪克的短篇小说《规划小组》改编。主演是麦特·戴蒙、爱蜜莉·布朗、安东尼·麦基、约翰·斯拉特里和泰伦斯·史坦普。


Vydání.

První série byla vydávána od roku 1972. Autory byli Len Wein a Berni Wrightson, kteří vytvořili třináct čísel. Poté je nahradili David Michelinie, Gerry Conway a Nestor Redondo.  Roku 1982 byla série restartována a začala vycházet pod názvem "Saga of the Swamp Thing". Hlavním autorem byl Martin Pasko. Po sporech byl Pasko nahrazen Alanem Moorem, který udělal řadu koncepčních změn. Mooreova "Saga of the Swamp Thing" byla prvním komiksem, který začal vycházet pouze pro dospělé čtenáře. Moore byl autorem Swamp Thing mezi lety 1984 a 1987. V čísle 65 byl Moore nahrazen Rickem Veitchem. Toho brzy nahradil Doug Wheeler. Roku 1991 přešla série pod Nancy A. Collins, ta napsala čísla "Swamp Thing #110-138". Roku 1994 se série pro čtyři čísla chopil Grant Morrison ve spolupráci s tehdy neznámým Markem Millarem. Číslem 171 se sága uzavřela.  Třetí série začala být vydávána v roce 2001 a jejím hlavním autorem byl Brian K. Vaughan.  Čtvrtá série odstartovala v roce 2004. Jejími autory byli Andy Diggle (#1–6), Will Pfeifer (#7–8) a Joshua Dysart (#9–29). Poté se titul Swamp Thing přesunul k vydavatelství Vertigo.  Po událostech z DC story arcu "Brightest Day" se však Swamp Thing vrátil do DC univerza. Byla vydána trojdílná minisérie "Search for the Swamp Thing".  Od roku 2011, v rámci restartu DC vesmíru známém jako New 52 je vydávána již pátá série. Jejím prvním autorem byl Scott Snyder ve spolupráci s řadou kreslířů. V devatenáctém čísle (červen 2013) ho nahradil Charles Soule. Série skončila v květnu 2015.

Fiktivní biografie postavy.

Poprvé se Swamp Thing objevil v roce 1971 v komiksu "House of Secrets #92". Komiks se odehrává na počátku 20. století, kdy je vědec Alex Olsen obětí výbuchu vědecké laboratoře, který zinscenoval Olsenův spolupracovník Damian Ridge s cílem získat Olsenovu manželku. Olsen je vlivem chemikálií a působení blízké bažiny přeměněn do stvůry, která později zabije Ridge. Swamp Thing nemohl říci své manželce pravdu a v tichosti odešel do své bažiny.  To byl příběh v "House of Secrets". Po jeho úspěchu byli autoři osloveni, aby začali vydávat vlastní sérii. Ta započala v říjnu 1972 v "Swamp Thing #1". Autorské duo přeneslo Swamp Thing do sedmdesátých let a přidalo nový charakter, jímž byl dr. Alec Holland. Dr. Holland byl vědcem pracujícím v bažinaté krajině Louisiany. Cílem jeho tajného výzkumu bylo vytvořit bio-regenerační látku, která by dokázala „nechat vyrůst les na poušti“. Holland se však stal obětí bombového útoku, který nastražil tajemný Mr. E. V důsledku vypuknutého požáru vyběhl Holland z laboratoře a skočil do bažiny. V důsledku působení bažiny se z něj stal Swamp Thing. Rozdíl mezi původní Swamp Thhing a druhé (Alec Holland) je ve fyzické podobě, kdy nová je více svalnatá, ale také ve schopnosti plynule hovořit lidským jazykem.  Autor Alan Moore během svého psaní Swamp Thing v osmdesátých letech přepracoval původ postavy. Swamp Thing zde byl elementální entitou vytvořenou po smrti Hollanda, která absorbovala jeho vzpomínky i mentalitu. Ze Swamp Thing se již nikdy nemohl stát znovu člověk. Moore také popsal, že mimo Hollanda se do Swamp Thing vtělili i další lidé, například sestřelený pilot z druhé světové války Albert Höllerer (viz "Swamp Thing #47", 1986) a ještě před ním Aaron Hayley (viz "Swamp Thing: Roots", 1998). Vtělením byl i Alan Hallman, a to v 50. letech (viz "Swamp Thing Vol. 2 #102", 1990). Moore také zavedl praxi, kdy je Swamp Thing spojen se zelení a proto se nemusí vázat na své tělo, jelikož je součástí veškeré flóry.  Po restartu DC vesmíru v roce 2011 se navázalo na pojetí Alana Moorea. Autor Charles Soule vytvořil pojetí, kdy je Swamp Thing avatárem zelené síly, který je vybírán Parlamentem stromů. Tento parlament přitom funguje na bázi frakcí, které proti sobě staví své kandidáty na avatár. Alec Holland se zdá jako hlavní kandidát, ale v roce 2013 se musel utkat s vyzyvatelem, kterým byl Seeder (James Woodrue). Seeder nakonec v boji porazil Swamp Thing a stal se novým avatarem zelené síly (volume 5, #24). Nicméně Swamp Thing s pozůstatky vědomí Hollanda přežil v zeleni. Po návratu zabil Seedera i Parlament stromů a zůstal jedinou osobou spojenou se zelení a zelenou sílou (volume 5, #28).

Česká vydání.

V České republice vydává komiksové knihy Swamp Thing nakladatelství BB/art. První tři díly byly vydány ve spolupráci s nakladatelstvím CREW.

Swamp Thing (česky také překládán jako Bažináč) je fiktivní postava komiksových příběhů vydávaných nakladatelstvím DC Comics. Je výtvorem tvůrčího dua, které tvořili Len Wein a Berni Wrightson. Poprvé se objevil v komiksovém sešitu "House of Secrets #92" v červenci 1971. Swamp Thing je napůl humanoid a napůl entitou na bázi rostliny, jeho úkolem je chránit svou domovskou bažinu, životní prostředí a lidstvo před ničivými silami. Inspirací byly komiksové postavy Man-Thing a Heap.

沼泽异形(英语:英语:Swamp Thing)是一位出现于DC漫画出版物的虚构角色。该人形植物生物存在于DC宇宙中。由作家莱恩·韦恩和艺术家伯尼·莱特森创作的超级英雄。沼泽异形有几次人形怪物或化身的模样,这取决于不同的故事线。他最早出现于《秘密之家》的一个独立的恐怖故事,在20世纪初#92(1971年7月)被配置的角色。人物后来回归于一个单独的系列,作为DC的一个延续性。


Vývoj.

V červnu 2011 oznámil Wargaming novou hru World of Warplanes, která bude vystavěna na podobných základech jako jejich velmi úspěšný World of Tanks. Hra vstoupila do alfatestování v únoru 2012, do uzavřeného testování o tři měsíce později. Otevřené betatestování začalo 4. července 2013 a v listopadu 2013 byla hra spuštěna v ostré verzi 1.0. Od spuštění ostré verze 1.0 byla hra mnohokrát aktualizována. Vybrané aktualizace:

Hudba.

28. února 2014 byla zveřejněna zpráva o dostupnosti oficiálního soundtrack-u hry. Autorem hudby Mikhail Kotov. Soundtrack nahrán v nahrávacím studiu Abbey Road Studios. Soundtrack obsahuje celkem 8 skladeb o celkové délce 26:57 a je možné jej legálně stáhnout z oficiálních stránek hry, ale i prostřednictvím různých placených služeb (např. Play Google, iTunes Apple aj.):

Spolupráce s Bruce Dickensonem z Iron Maiden.

18. června byla uveřejněna zpráva o spolupráci s Bruce Dickensonem z Iron Maiden. V rámci projektu v roce 2018 vznikl videoklip "World of Warplanes | Aces High" s hudebním podkladem od Iron Maiden a animacemi kombinující archívní letecké záběry se záběry z enginu hry. Dále bylo natočeno 10 dílů Bruce Dickinson Warplane Diaries (Denníků válečných letadel Bruce Dickinsona) zveřejněných např. pomocí novinek na oficiálních stránkách a také na oficiálním YouTube kanálu Wargaming Europe.  Další spolupráce byla potvrzena zprávou z 6. června 2019 především o rozšíření video série o díly věnované sovětské technice.  Do hry také byl zakomponován speciální obsah:

Možná spolupráce s Sabaton.

16. srpna 2018 na oficiálních stránkách World of Tanks byla uveřejněná zpráva o spoluprácí švédské power metalové skupiny Sabaton, ačkoli první konkrétní výsledek práce se váže k WoT, zejména ze zprávy na oficiálních stránkách skupiny lze předpokládat, že do budoucna je možná spolupráce i na projektech WoWs a WoWp.

Hratelnost.

Základem hry jsou, stejně jako u World of Tanks, týmové bitvy, v nichž je nutné ničit letadla nepřátelského týmu i pozemní cíle. Hráč má na výběr ze tří typů letadel – stíhač, těžký stíhač a bombardér. Ovládání je možné na joysticku, gamepadu i klávesnici a myši, jelikož byla fyzika letu výrazně zjednodušena.

Mapy.

Hra má přinést realitou inspirované oblasti s proměnlivým počasím, které by se mělo podepisovat na ovladatelnosti letadel.

Propojení s World of Tanks a World of Warplanes.

Sjednocení prémiových účtů bylo anoncováno zprávou ze dne 30. května 2013 a zavedení potvrzeno oficiální zprávou 28. srpna 2013. Hra nebude mít společné bitvy, jak se v minulosti předpokládalo, ale pouze společnou ekonomiku a Klanové války, ve kterých hráči bojují za svůj klan o teritoria na mapě světa. Společné jsou však získané prostředky a zkušenosti i VIP účet.

Módy.

Stejně jako World of Tanks, i World of Warplanes disponuje velkou tolerancí k uživatelským módům, které hry mění na straně klienta. Vše se tedy děje pouze u uživatelů a celková hra není dílčími změnami ovlivněna.

World of Warplanes (zkráceně WoWp) je free to play akční letecká MMO hra od společnosti Wargaming, vývojem byla pověřena společnost Persha Studia, spuštěná v Evropě 13. listopadu 2013 a "znovuspuštěna" po zapracování zásadních změn do updatu 2.0 (listopad 2017).

是一款以军事航空黄金时代为背景的大型3D大型多人线上空战游戏。乌克兰游戏开发工作室 Persha Studia 开发,由战游网发行营运。2013 年 11 月正式推出于独联体、欧洲、北美


Liga mistrů UEFA 2013/14 - základní skupiny

2013–14年歐洲聯賽冠軍盃分組賽

Formát.

V každé skupině se odehraje 6 zápasů, hrají týmy proti sobě, systémem každý s každým vždy dva zápasy (jeden zápas doma a druhý na hřišti soupeře). Vítězové skupin a týmy na druhých místech postupují do vyřazovací fáze, do osmifinále, zatímco týmy z třetích míst vstupují do Evropské ligy mezi nejlepších 32. Pokud kritéria 1) až 4) nedokáží určit pořadí, rozhodují kritéria vztažená ne všechny zápasy ve skupině;

Losování.

Losování proběhlo 29. srpna 2013, v Grimaldi Forum, Monako.  Všech 32 týmů bylo rozděleno do čtyř košů na základě svých UEFA koeficientů. Obhájce titulu Bayern Mnichov byl automaticky v 1. koši. Týmy byly rozlosovány do 8 skupin po čtyřech týmech, vždy z každého koše jeden, ale s omezením, aby v jedné skupině nebyly dva týmy z jedné národní asociace. Kromě toho bylo kontrolováno i nasazení týmů z jedné asociace tak, aby byly rovnoměrně rozděleny do dvou hracích dnů (skupiny A-D a skupiny E-H). Skupiny A-D hrají svoje zápasy v úterý, skupiny E-H hrají ve středu.  Byly i další omezení, např. pro týmy ze stejného města (např. Chelsea a Arsenal nebo Manchester United a Manchester City nebo Real Madrid a Atlético Madrid), ty by neměly hrát ve stejném kole, tedy ve stejný den nebo těsně po sobě hrát na domácím hřišti. A ruské týmy nehrají pro chladné počasí poslední dvě kola na domácím hřišti. Těchto 32 týmů se kvalifikovalo do základních skupin Ligy mistrů UEFA 2013/14.  Obhájce titulu (automaticky v 1. koši)

Skupiny.

Termíny zápasů ve skupinách byly stanoveny na 17.–18. září, 1.–2. října, 22.–23. října, 5.–6. listopadu, 26.–27. listopadu a 10.–11. prosince 2013.  Pokud budou mít dva či více týmů ve skupině stejný počet bodů, budou použita výše uvedená kritia.  Zápas CSKA Moskva proti Viktoria Plzeň se hrál na Petrovsky Stadion v Petrohradě kvůli špatné kvalitě hřiště v Arena Chimki v Chimki.

V základních skupinách soutěže Liga mistrů UEFA 2013/14 se hraje v období od 7. září do 11. prosince 2013. Během této části soutěže se rozhodne o 16 postupujících týmech do vyřazovací fáze Ligy mistrů UEFA 2013/14.

2013/14赛季欧洲冠军联赛分组赛将有 32 支队伍参赛,当中包括 22 支直接晋级小组赛之队伍,再加上 10 队从附加赛(5 队冠军组及 5 队非冠军组)晋级的球队。


Historie výzkumu.

PNA nasyntetizovali Peter E. Nielsen (Kodaňská univerzita), Michael Egholm, Rolf H. Berg a Ole Buchardt v roce 1991. Ti se snažili vyvinout malou molekulu, která by byla schopná rozeznávat na dvoušroubovici DNA specifickou sekvencí bází, s cílem navrhnout léky specificky působící na konkrétní geny.

Struktura a vlastnosti.

Kostra.

Kostru PNA tvoří opakující se monomery "N"-(2-aminoethyl)glycinu spojené peptidovou vazbou. PNA neobsahuje žádné cukerné ani fosfátové zbytky. Každý monomer v PNA nese obdobně jako v DNA jednu ze čtyř nukleových bází (adenin/guanin/cytosin/thymin). Kostra PNA je na rozdíl od DNA a RNA achirální, acyklická a neutrální. Neutralita kostry (cukr-fosfátová kostra DNA je záporně nabitá) významně ovlivňuje vlastnosti PNA. Má za následek silnější vzájemnou vazbu vláken v duplexu DNA/PNA než v klasické dvoušroubovici DNA/DNA. Kromě afinity je zvýšena také specifita vazby DNA/PNA. Případné špatné párování bází je však v duplexu DNA/PNA více destabilizující než v duplexu DNA/DNA (při jedné špatně spárované bázi klesá teplota tání T u DNA/PNA průměrně o 15 °C v porovnání s poklesem o 11 °C u DNA/DNA). Vzhledem k absenci elektrostatických interakcí mezi PNA a DNA je jejich vzájemná hybridizace nezávislá na koncentraci solí v roztoku (vysoká hodnota T DNA/PNA se s rostoucí koncentrací solí takřka nemění, u DNA/DNA se T zvyšuje společně s koncentrací solí). U dvoušroubovice DNA je hodnota T ovlivněna obsahem G-C párů v řetězci, u duplexu DNA/PNA je hodnota T výrazně ovlivněna také obsahem purinových bází ve vláknu PNA. Neobvyklá kostra chrání PNA před degradací nukleázami a proteázami, čímž prodlužuje její životnost "in vivo" i "in vitro". Zároveň však PNA není rozeznávána polymerázami a nemůže být použita jako primer.

Vazba s DNA.

PNA se může s bázemi vlákna DNA vázat na základě Watson-Crickova párování nebo pomocí Hoogsteenova párování. K vláknu DNA se může vázat paralelně i antiparalelně (preferováno). Při vazbě PNA na komplementární úsek dvoušroubovice DNA mohou vznikat čtyři různé struktury - triplex, triplexní invaze, duplexní invaze a dvojitá duplexní invaze. Při použití jednovlákna PNA může dojít ke vzniku triplexu, kdy je vlákno PNA vázáno do velkého žlábku dvoušroubovice DNA. Tím na každé pozici podél vlákna vzniká trojice bází a to v kombinaci T-A=T nebo C-G=C („=“ značí Hoogsteenovo párování). Tento triplex může vznikat pouze, pokud je jednovlákno PNA homopyridinové, protože každý Hoogsteenův pár vyžaduje v řetězci dvoušroubovice G nebo A. Za použití homopyridinového dvojvlákna PNA dochází na dvoušroubovici DNA k tzv. triplexní invazi. Jedno vlákno PNA vytěsní jedno z vláken DNA a utvoří pomocí Watson-Crickova párování dvoušroubovici se zbylým vláknem DNA. Na něj se pomocí Hoogsteenova párování váže druhé vlákno PNA (vzniká triplex PNA-DNA=PNA), vytěsněné vlákno DNA vytváří podél trojšroubovice jednovláknovou smyčku. Tato smyčka vzniká rovněž při duplexní invazi, kdy jednovlákno PNA utvoří s jedním z vláken DNA dvoušroubovici a zbylé vlákno DNA je vytěsněno. Další možnou strukturou je dvojitá duplexní invaze. Dva pseudokomplementární oligomery PNA (jejich vzájemná komplementarita je nízká, čímž nedochází ke vzniku dvoušroubovice PNA) proniknou do dvoušroubovice DNA a vytváří v daném úseku dvě dvoušroubovice PNA-DNA.

Konformace.

Vlákno PNA dokáže velmi dobře adoptovat konformaci nukleové kyseliny, se kterou se váže. Duplex RNA/PNA zaujímá konformaci v A-formě dvoušroubovice (stejně jako dvoušroubovice RNA). Duplex DNA/PNA zaujímá konformaci typickou pro dvouvlákno DNA - B-formu dvoušroubovice. Dvoušroubovice PNA zaujímá svou vlastní odlišnou konformaci, tzv. P-formu, která je širší než běžné formy (průměr 28 Å) a na jedno otočení dvoušroubovice připadá 18 párů bází.

Aplikace.

Inhibice transkripce a translace.

Schopnost PNA vázat DNA či RNA může být využita pro léčebnou terapii. Transkripci může PNA inhibovat vazbou na DNA v místech iniciace transkripce a blokovat tím nasednutí polymerázy a potřebných iniciačních faktorů. Vazba PNA ve větší vzdálenosti od promotorů brání polymeráze pokračovat v přepisování vlákna a vznikají zkrácené transkripty RNA. Translaci PNA inhibuje vazbou na transkripty mRNA. Na rozdíl od antisense nukleotidů, jejichž použití vede k degradaci mRNA RNázou H, PNA není RNázami rozeznávána a svou vazbou na transkript RNA brání provedení posttranskripčních úprav, transportu mRNA do cytoplazmy a následně samotné translaci. Rozšíření tohoto terapeutického přístupu brání především nedostatečný vstup PNA do buněk, stejně tak jejich poměrně rychlé vyloučení z organismu v moči. Vývoji případných léků (antibiotika, antivirotika, atd.) na základě použití PNA bude muset předcházet vývoj vhodných chemických a farmaceutických úprav, které vylepší biologickou dostupnost PNA.

PCR.

Vlastnosti PNA umožňují její použití při PCR k rozlišení alel s jednonukleotidovou záměnou a následnou specifickou amplifikaci či supresi jedné z nich. Další metoda využití PNA při realtime PCR nese název Q-PNA PCR. Na PNA je připojen „zhášeč“ (angl. quencher - Q-PNA), který maskuje fluorescenci připojeného fluorescenčně značeného DNA primeru. Při inkorporaci primeru do amplikonu dojde k oddělení Q-PNA, díky čemuž lze detekovat fluorescenci vydávanou těmito primery a na základě toho měřit koncentraci amplikonu.

In situ hybridizace.

Efektivita hybridizace PNA je využívána také při metodě fluorescenční in situ hybridizace (FISH). Větší specifita PNA umožňuje používat kratší sondy než v případě DNA sond. Výhodné je jich použití při studiu repetitivních sekvencí, kdy PNA-FISH umožňuje použití metody za nižší koncentrace solí, čímž se zabrání nechtěné renaturaci komplementárních vláken namísto hybridizace se sondami.

PNA svět.

Jedna z hypotéz o vzniku života předpokládá, že původní život na Zemi mohl být založen na PNA a že později se „PNA svět“ přeměnil v „RNA svět“. Hlavními argumenty je větší chemická stálost a jednoduchost PNA v porovnání s RNA, která by PNA umožnila vyvinout se a přežít v primitivních prebiotických podmínkách. PNA v sobě zároveň nese potřebnou informaci ve formě nukleotidů. Hlavní mezerou v této teorii je však absence molekul PNA s katalytickou aktivitou, které by umožňovaly replikaci PNA.

Peptidová nukleová kyselina (peptide nucleic acid, PNA) je uměle syntetizovaný polymer - analog nukleových kyselin. Na rozdíl od cukr-fosfátové kostry DNA a RNA, je kostra PNA tvořena opakujícími se jednotkami "N"-(2-aminoethyl)glycinu, které spojuje peptidová vazba.

肽核酸(Peptide nucleic acid;PNA)是一种与DNA和RNA相似的化学物质,可经由人工合成制造,用来作为生物学研究或是医学治疗。地球上已知的生物并未发现任何体内拥有PNA的个体。


Tenisová kariéra.

Sezóna 2006 představovala dosud nejlepší rok profesionální kariéry tenisty. V lednu se na okruhu ATP Tour probojoval do čtvrtfinále chorvatského PBZ Zagreb Indoors 2006, což znamenalo herní maximum. Na turnaji postupně vyřadil 170. izraelského hráče klasifikace Dudi Selu, 77. muže žebříčku Daniela Braccialiho z Itálie a 34. tenistu světa Feliciana Lópeze ze Španělska, mezi poslední osmičkou nestačil na krajana Novaka Djokoviće, kterému tehdy patřilo 81. místo.  Druhé kolo si zahrál na French Open 2006, kde jako kvalifikant nejdříve porazil krajana Borise Pašanskiho a následně ve čtyřech setech podlehl turnajové sedmičce Tommymu Robredovi. Do stejné fáze se po výhře nad Chorvatem Marinem Čilićem probojoval i na Australian Open 2007, kde mu stopku vystavil dvanáctý nasazený Němec Tommy Haas.  Na French Open 2008 neuspěl v posledním třetím kvalifikačním kole, v němž jej přehrál argentinský 75. hráč žebříčku Eduardo Schwank. O měsíc později naopak prošel jako šťastný poražený do hlavní soutěže Wimbledonu 2008, přestože v posledním kvalifikačním kole nestačil na Stefana Galvaniho v pěti setech. V úvodní fázi dvouhry vyřadil po čtyřsetovém průběhu Australana Chrise Guccioneho, aby poté skončil na raketě Francouze Marca Gicquela v pětisetovém dramatu. O dva roky později si tento výkon zopakoval, když si v úvodním kole Wimbledonu 2010 poradil s dvojnásobným olympijským vítězem Nicolásem Massúem. Ve druhém pak podlehl obhájci titulu Rogeru Federerovi po setech 3–6, 7–6, 4–6 a 6–7.  V sezóně 2013 se pohyboval především na okruhu Futures, na kterém v prvních třech měsících roku vybojoval tři tituly. Na okruhu ATP World Tour 2013 si zahrál první kola na chorvatském PBZ Zagreb Indoors, londýnském AEGON Championships v Queen's Clubu a vídeňském Erste Bank Open. Ve všech případech vypadl v úvodním kole.

Ilija Bozoljac (: ; narozený 2. srpna 1985 Aleksandrovac) je srbský profesionální tenista. Ve své dosavadní kariéře nevyhrál na okruhu ATP World Tour žádný turnaj. Na challengerech ATP a okruhu Futures získal do listopadu 2013 dvanáct titulů ve dvouhře a jedenáct ve čtyřhře.

伊利亚·博佐利亚奇(Ilija Bozoljac,1985年-8月2日),塞尔维亚职业网球运动员(2002年—),截至目前最高单打排名为世界第101。


Úvod.

Studium perturbací začalo s prvními pokusy předpovědět pohyby planet na obloze, i když v starověku příčiny zůstávaly mýtické. Když Newton formuloval pohybové zákony a zákon všeobecné gravitace, aplikoval je na první analýzu perturbací, spoznaje komplexní složitost jejich výpočtu. Mnoho jiných velkých matematiků od té doby věnovalo pozornost souvisejícím problémům, v 18. a 19. století byl požadavek na přesné tabulky pozicí Měsíce a planet pro navigaci na moři.  Komplexní pohyby gravitačních perturbací lze rozdělit. Hypotetický pohyb daného tělesa pod gravitačním vlivem pouze jiného tělesa je obvykle kuželosečka a lze jí lehce popsat metodami geometrie. Nazývá se to problém dvou těles nebo neodchýlený Keplerův orbit. Rozdíly mezi tímto a skutečným pohybem tělesa jsou perturbace pro další gravitační vlivy jiného tělesa nebo těles. Pokud existuje pouze jedno další důležité těleso, pak je perturbační (odchýlený) pohyb problém tří těles. Pokud existuje více jiných těles, je to problém n těles. Analytická řešení (matematické výrazy na predikci pozicí a pohybů v jakémkoli budoucím čase) pro problém dvou a tří těles existuje, ale zatím nejsou známa pro problém "n" těles kromě některých speciálních případů. Dokonce i problém dvou těles se stane neřešitelným, pokud má jedno z těles nepravidelný tvar.  Většina systémů obsahujících vícenásobné gravitační přitažlivosti prezentuje jedno primární těleso, které je dominantní ve svých vlivech (např. hvězda v případě hvězdy a její planety, nebo planeta v případě planety a jejího satelitu). Gravitační vlivy jiných těles lze uvažovat jako perturbace hypotetického neodchýleného pohybu planety nebo satelitu kolem jeho primárního tělesa.

Matematická analýza.

Všeobecné perturbace.

V metodách všeobecných perturbací se obecné diferenciální rovnice, buď pohybu nebo změny orbitálních elementů, řeší analyticky obvykle použitím rozvojů řad. Výsledek je obvykle vyjádřen pomocí algebraických a trigonometrických funkcí dráhových elementů daného tělesa a perturbujících těles. Tento postup lze obecně aplikovat na mnoho různých podmínek a není specifický pro nějakou určitou sestavu gravitačních objektů.

Periodická povaha.

Ve sluneční soustavě je mnoho rušení jedné planety druhou periodických, složených z malých impulzů vznikajících pokaždé, když se planety přiblíží na svém orbitu. To způsobuje, že tělesa konají pohyby, které jsou periodické nebo kvaziperiodické, např. Měsíc ve svém silně odchýleném orbitu, který je předmětem lunární teorie. Tato periodicita vedla k objevu Neptunu v roce 1846 jako výsledek jeho perturbací na orbit Uranu.

Související články.

Keplerova rovnice

V astronomii je perturbace (odchylka) komplexní pohyb masivního tělesa ovlivněný jinými silami jako je gravitační přitažlivost jednoho jiného masivního tělesa. Jiné síly mohou zahrnovat třetí (čtvrté, páté atd.) těleso, odpor např. atmosféry a mimostředovou přitažlivost sféroidu nebo jinak nepravidelného tělesa.

摄动是一个天文学术语,用来描述一个大质量天体受到一个以上质量体的引力影响而可察觉的复杂运动。


约翰·海因里希·施梅尔策

Život.

O jeho raných letech není téměř nic známo, do Vídně přišel zřejmě ve 30. letech 17. století, kde se uchytil jako skladatel a hudebník v habsburských službách, kde setrval po zbytek svého života.  S císařem Leopoldem I., rovněž vynikajícím hudebníkem a skladatelem, jej pojilo blízké přátelství. 13. dubna 1671 jej císař jmenoval místokapelníkem své dvorní kapely, kde přebíral stále více povinností churavějícího kapelníka Giovanniho Felice Sancese. Jeho výkon tohoto úřadu, spojený s dosavadní tvorbou a jeho stále rostoucím věhlasem, vedle osobního přátelství, stejně jako vojenské úspěchy jeho otce, které popsal ve své petici, mohly být impulsem pro Leopolda I. k udělení šlechtického titulu. Roku 1673 mu byl udělen predikát „von Ehrenruef“. Tento titul později převzal i jeho nejstarší syn Andreas Anton (1653–1701), který byl rovněž skladatel a houslista, i další synové.  Teprve po Sancesově smrti 24. listopadu 1679, byl J. H. Schmelzer oficiálně jmenován dvorním kapelníkem, prvním neitalského původu v císařské kapele. Jeho smlouva na tuto pozici vešla v platnost až v Praze 18. prosince 1679, kam císař se svou rodinou a dvorem přesídlil z důvodu řádící morové epidemie ve Vídni. Pražská smlouva byla podepsána se zpětnou platností od 1. července, nicméně skutečně mohla být plněna až od 1. října. Svou novou funkci však Schmelzer stihl vykonávat jen několik měsíců, neboť se v roce 1680 stal obětí moru, který mezitím zasáhl také Prahu.

Činnost.

Schmelzer byl jedním z nejvýznamnějších houslistů své doby. Jeden z jeho současníků v roce 1660 o Schmelzerovi píše jako "téměř nejdokonalejším houslistovi v Evropě". Významně přispěl k vývoji houslových hráčských i kompozičních technik, což byla do té doby doména především italských hudebníků. Zasadil se o rozvoj sonátové formy a suity v Rakousku a jižním Německu.  Významné jsou jeho "Sonatae unarum fidium" z roku 1664, které jsou první sbírkou sonát pro housle a basso continuo vydané tiskem od německy hovořícího skladatele. Skladby nepostrádají excelentní virtuositu, dílčí strukturu, ani délku bassocontinuových variací, typické pro houslové sonáty vrcholného baroka. Známé jsou také jeho houslové sonáty, napodobující např. zvuky zvířat apod.  Byl předním rakouským skladatelem tehdejší instrumentální hudby, hlavním své generace v Rakouském círařství s významným vlivem na pozdější německé, rakouské (i české) houslové skladatele. Silně ovlivnil zejména houslistu a skladatele ze severočeské Stráže pod Ralskem, Heinricha I. F. Bibera (1644-1704), který byl jeho přítelem a zřejmě také jedním ze Schmelzerových žáků.

Johann Heinrich Schmelzer (1620 až 1623, Šibice v dnešním Rakousku - 29. února až 20. března 1680, Praha) byl rakouský barokní hudební skladatel a houslista.

约翰·海因里希·施梅尔策(,1620年-1680年-3月),奥地利作曲家,小提琴家。1643年他被任命为圣斯蒂芬大教堂的小号手,1649年成为宫廷小提琴家,1671年升任副乐长。他为小提琴创作的大量作品开拓了这件乐器的表现力,并通过他的著名学生比贝尔传于后世。


Hratelnost.

Základní princip hry je stejný jako v předchozích verzích hry Counter-Strike.  CS:GO do hry přidává nové zbraně a vybavení. Základní zbraně ovšem zůstávají. Mapy jsou upraveny graficky, ale schematicky jsou podobné jako ve starších verzích.

Herní módy.

"Global Offensive" momentálně nabízí osm herních módů ke hraní online:  "Global Offensive "také nabízí offline módy: Offline s Boty a Trénink se zbraněmi. Hra umožňuje uživatelům vyzkoušet také mapy ze Steam Workshopu, kam může každý publikovat svůj výtvor a sdílet ho s komunitou.

Změny oproti starším verzím.

Do hry byl přidán inventář, který umožňuje kupování a prodávání různých skinů (vzhledů) zbraní. Skin je možné získat koupí, náhodně přímo ze hry, nebo výměnou.  Též lze nakoupit nálepky z různých turnajů či týmů.  Mezi kontroverzní a hráči často rozebírané téma je aktualizace, která do CS:GO přinesla Glove Case (česky doslova Bedna s rukavicemi), kdy se právě zmiňované rukavice jako hlavní výhra staly pro komunitu terčem posměchu.

Operace.

Operace jsou tří až pětiměsíční akce CS:GO. Pro odemčení všech částí operace je nutno zakoupit odznak. Zakoupením odznaku hráči dostávají nejen možnost zahrát si exkluzivní mapy v kompetitivním módu, ale i šanci na získání dražších skinů po splnění jednotlivých misí. Poznámky:

Progaming, tzv. esport.

Profesionální hráči soupeří v týmech o 5 hráčích. Mezi nejlepší hráče se řadí Christopher "GeT_RiGhT" Alesund, Gabriel "FalleN" Toledo, Nikola "NiKo" Kovač, Aleksandr "s1mple Kostyliev a další. Nejznámější českoslovenští hráči jsou Tomáš "oskar" Šťastný, Alex "AFU" Kory, David "frozen" Čerňanský, Ladislav "GuardiaN" Kovács,Nikolas "TECHNO" Kešner

Swiss System.

Švýcarský systém, většinou uváděno v anglické verzi jako Swiss System je systém základní skupiny využívaný na turnajích. Nejčastěji se používá verze pro 16 týmů.

CS:GO Major.

CS:GO Major Championship (fanoušky zkracováno na "Majors") jsou turnaje sponzorované VALVE. Prvním CS:GO Majorem byl v roce 2013 DreamHack Winter.

Týmy.

Legendy – 8 nejlepších týmů posledního Majoru, které byly automaticky kvalifikovány na další Major  Vyzyvatelé – 8 nejlepších týmů v kvalifikaci na Major

Samolepky a "Pick'em".

Samolepky jsou součástí novějších CS:GO Majorů. Jedná se o samolepky s logy týmů a podpisy hráčů. Tyto samolepky lze lepit na zbraně. Samolepky mají 4 typy – základní (cena na Steamu se obvykle pohybuje řádově kolem desítek centů), holografické, speciální a pozlacené (cena na Steamu se obvykle pohybuje řádově kolem několika eur). Část peněz z prodeje jde hráčům a týmům.  Pick'em je minihra, ve které hráči, kteří nakoupili samolepky svých favoritů, sází tyto nálepky na výsledky týmů v tabulce a play-off části turnaje. V některých majorech bylo možné tipovat i nejlepší hráče. Hráči za odměnu dostanou zlatý, stříbrný, nebo bronzový odznak, který jinak než účastí v této minihře získat nelze. Samolepky jsou po dobu turnaje uzamčeny a nelze je použít, vyměnovat ani s nimi obchodovat, po skončení turnaje se však odemknou a lze je použít, vyměnit, nebo prodat. Major IEM Katowice 2019 byl prvním turnajem, kde si hráči mohli zakoupit tzv. viewer pass, který po zakoupení umožňuje sázení na týmy bez ohledu na nakoupené samolepky. Cena viewer passu pro Evropu je 8,75 €.

Sběratelské bedny.

Na Majorech VALVe nabízí exkluzivní bedny. Tyto bedny dávají náhodně lidem, kteří Major sledují na Twitchi, steam.tv nebo přímo ve hře přes GOTV. Při MLG v Columbusu v roce 2016 šlo získat bedny i při sledování mlg.tv. Z těchto beden padají vzhledy na zbraně z kolekce mapy, která se hrála, když hráčovi padla bedna. Tyto vzhledy mají označení suvenýr a jsou cennější než vzhledy bez označení suvenýr.

Counter-Strike: Global Offensive (zkráceně CS:GO) je počítačová online FPS (First Person Shooter, česky střílecí hra z první osoby). Hru vyvinulo Valve ve spolupráci s Hidden Path Entertainment. Hra navazuje na předchozí verze hry Counter-Strike. Je to v pořadí čtvrtá hra ze série Counter-Strike. Verze pro Linux byla vydána v září 2014.

,通常简称为CSGO,是一款由Valve与密道娱乐合作开发的第一人称射击游戏。


Rozšíření.

Tento rod žije výhradně ve Střední a v severní polovině Jižní Ameriky. Je rozšířen v státech Mexiko, Honduras, Salvador, Nikaragua, Kostarika, Panama, Kolumbie, Venezuela, Guayana, Surinam, Francouzská Guayana, Brazílie, Ekvádor, Peru, Bolívie, Paraguay a na severu Argentiny.  Vyskytují se převážně v hustých lesích a to jak ve vlhkých deštných lesích kde je dostatek potravy po celý rok, tak i částečně v suchých lesích kde stromy po určitou dobu listy ztrácejí.

Popis.

Tito savci pokrytí dlouhou a huňatou srstí váží 3 až 5 kg a měří okolo 50 cm, pohyblivý ocas mají silný ale nedosahuje ani 10 cm. Chlupy jim vyrůstají zpod břicha směrem k hřbetu, takže pokud visí za drápy pod větví dešťová vody po srstí lehce stéká a tělo nesmáčí. Barva srstí je obvykle šedohnědá, někteří samci mívají hřívu a na zádech žluté skvrny, srst mívá obvykle nazelenalý nádech způsobený drobnými řasami rodu "Trichophilus" které v drsné srsti žijí.  Přední končetiny jsou až dvojnásobně delší než zadní, na každé mají tři srostlé prsty zakončené silnými zahnutými drápy až 10 cm dlouhými. Na jejich mírně dorzoventrálně zploštělé tělo je přes dlouhý krk nasazena krátká, zakulacená lebka. Mají 18 až 20 zubů, řezáky a špičáky jim ale chybí, zuby po opotřebení postupně dorůstají. Krk je tvořen osmi nebo devíti obratly (víc než ostatní savci) a proto mohou hlavu otáčet o více než 180° a pozorovat co se děle za nimi. Zrak je u nich slabě vyvinut. Mají nízkou tělesnou teplotu 30 až 34 °C která jim s chladem ještě klesá a často se při spánku vystavují slunečnímu svitu.  Nejsou to vyhraněná denní nebo noční zvířata, spí denně 18 až 20 hodin. Ve stromoví se pohybují velmi pomalu, za den ulezou nejvíce 40 m; tento pomalý pohyb je chrání před létajícími dravci kteří z výše sledují hlavně pohyb. Při lezení se nejčastěji zavěšují, visíce zády dolů, svými zakřivenými drápy za větve. V této poloze, nebo v sedě v rozsoše stromu, obvykle i spí. Po zemi, na kterou sestupují za jeden až dva týdny se vyprazdnit, se spíše vlečou než chodí, při pádu do vody však dokážou plavat.

Stravování.

Jsou to býložravci s málo energeticky vydatnou stravou, jejich jídelníček je tvořen téměř výhradně listy a bylinnými výhonky které si hledají pomoci hmatu a čichu. Také si slízávají řasy z kožichu. V 3dílném žaludku mají specializované bakterie, které napomáhají stravu s celulózou fermentovat a následně strávit.

Rozmnožování.

Lenochodovití tříprstí jsou, vyjma krátkého období páření, samotářská zvířata, krátce po spáření polygamní samec samici opouští; pářit se mohou v průběhu celého roku. Přibližně po pěti až šesti měsících březosti vrhne samice jedno mládě které s ní zůstává zhruba jeden rok. Po narození bývá potomek zavěšen na jejím břichu a je kojen ze dvou prsních žláz na hrudi, později ho matka zaučuje do sběru potravy. Rodí se bez žaludečních bakterií štěpících potravu a získává je od matky teprve v průběhu dospívání.

Ohrožení.

Na svých stromech jsou ohrožení hlavně šplhajícími dravci (jaguár a ocelot), velkými plazy (anakonda) nebo dravými ptáky (harpyje). Proti nim se dokážou, někdy i úspěšně, bránit sekáním dlouhými drápy. Nověji na ně číhá v některých oblastech nebezpečí spočívající v tom, že nemají kam ustoupit při rychlé likvidaci jejich přirozených biotopů, při velkoobjemové likvidaci lesů.

Bradypus je jeden ze dvou rodů se stejným českým pojmenováním lenochod, je jediný rod z monotypické čeledě lenochodovití tříprstí. Druhý rod s českým jménem lenochod má rodové jméno "Choloepus" a patří do čeledě lenochodovití dvouprstí.

树懒属(学名:'),生物分类学上属于树懒亚目下的树懒科,也是树懒科当中的唯一一属,更常见的俗称为三趾树懒。与同为树懒亚目下的另一属二趾树懒属是近亲,分布地区也相近。树懒的移动速度极慢,最高记录仅为时速0.15英里(约每秒0.07米) 。此属仅有四种,全分布在美洲地区。


Mezinárodní platnost.

Pod vliv zákona FATCA spadají nejen občané USA (ať už v USA žijí nebo ne), ale také držitelé zelených karet, jejich manželé, děti a všechny osoby bez ohledu na jejich bydliště nebo státní příslušnost, které mají značný majetek ve Spojených státech amerických. Jelikož tyto osoby jsou podle amerických daňových zákonů povinny přiznávat a platit daně z celosvětového příjmu, byl zákon FATCA navržen primárně jako zbraň do boje proti daňovým únikům.  Vlády a bankovní instituce se musí tomuto zákonu přizpůsobit a odesílat informace o bankovních účtech svých klientů do USA, jinak veškeré transakce, které půjdou přes území USA, budou zdaněny a sankciovány jednotnou 30% daní.

Česká republika.

Dohoda mezi Českou republikou a Spojenými státy americkými byla uveřejněna sdělením MZV č. 72/2014 Sb. m. s. a vstoupila v platnost 18. prosince 2014. Na základě Dohody je možné uplatňovat tzv. postupy náležité péče - podle zák. 164/2013 Sb., o mezinárodní spolupráci při správě daní, musí finanční instituce oznámit použití těchto postupů Specializovanému finančnímu úřadu. ČR dojednala k Dohodě FATCA Memorandum o porozumění (Memorandum of Understanding), které mimo jiné slouží jako interpretativní text.  Původní zákon č. 330/2014 Sb., o výměně informací o finančních účtech se Spojenými státy americkými pro účely správy daní (tzv. Lex FATCA) byl zrušen a celá problematika výměny informací s USA byla vložena do zákona č. 164/2013 Sb.  Oznamování o finančních účtech podle Dohody FATCA je zachováno a uskutečňuje se paralelně k oznamování podle CRS (Společný reportovací standard) – tj. oznamující česká finanční instituce podává oznámení dvě (podle CRS a podle FATCA).

Kontroverze.

Proti tomuto zákonu se zejména v řadách amerických občanů zvedá vlna odporu. Bez ohledu na to, že implementace tohoto zákona bude stát spoustu peněz vládu USA, nutí vláda USA prosazovat tento zákon FATCA také cizí státy, přičemž velmi často porušuje tamní zákony o ochraně osobních údajů.  FATCA zároveň zvyšuje náklady pro spoustu bank, které než aby zvolily nákladnou implementaci tohoto zákona, zbaví se raději svých amerických klientů. To ve výsledku znamená pro spoustu lidí z USA potíž otevřít si bankovní účet v cizí zemi. Nejen kvůli ochraně soukromí tak řada občanů USA volí možnost zbavit se svého občanství.

Foreign Account Tax Compliance Act (FATCA) je daňový zákon Spojených států, který požaduje po cizích finančních institucích předávat informace o účtech amerických daňových poplatníků americkému daňovému úřadu (Internal Revenue Service, IRS). Tento zákon byl přijat 18. března 2010 americkým Kongresem s počátkem platnosti 1. července 2014.

美国海外账户税收遵从法(英语:Foreign Account Tax Compliance Act,FATCA),简称「肥咖条款」。


Geografie raného křesťanství.

Dějiny křesťanství v tomto období se odehrávaly téměř výlučně v prostoru římské říše, který byl tehdy považován za "oikumené", tedy celý obydlený svět. Za hranicemi se v představách Římanů nacházela už pouze pustina a svět barbarů, a tyto hranice křesťané při misijní činnosti v tomto období téměř nikdy nepřekročili. Křesťanství však nevzniklo v jednom z center římské říše, nýbrž na její periferii, v menších vesnicích severní Galileje, kde působil Ježíš Kristus, a v židovském hlavním městě Jeruzalémě. To bylo důležitým geografickým a ideologickým centrem křesťanství až do jeho zničení římskými jednotkami během židovského povstání v r. 70 n. l. Křesťanství se šířilo především do velkoměstských center římské říše, jakými byly Antiochie, Alexandrie a také hlavní město Řím, přičemž již během jedné generace došlo k transformaci z původně židovského venkovského hnutí v plně samostatné městské náboženství.  Za příčinu tak rychlého rozmachu křesťanství se dá považovat příznivá hospodářská a politická situace spojená s vojenským mírem známá jako "Pax Romana". Tato situace umožnila vysokou mobilitu jak misionářů, tak obchodníků, vojáků a úředníků, kteří se na šíření křesťanství podíleli. Jedním z nich byl významný misionář a teolog Saul z Tarsu (známější pod svým latinským přídomkem Pavel), který působil v oblasti východního Středomoří, Egeidy a Malé Asie. Příkladem toho, že se na misijní činnosti podíleli také vojáci, je vojenská stanice Dúra Európos ležící na středním toku Eufratu, kde byly při vykopávkách nalezeny zbytky křesťanské obce.  Prvním velkým střediskem nového náboženství byla Antiochie, hlavní město římské provincie "Syria", ve které sídlilo kulturně, jazykově a nábožensky velmi pestré obyvatelstvo. Zde zřejmě poprvé vzniká křesťanská skupina z nežidovského obyvatelstva. Členové této skupiny jsou svým okolím označováni jako "Christiani", přičemž je dost pravděpodobné, že se jednalo o jejich oficiální označení.  Okolnosti vzniku křesťanské obce v Alexandrii je kvůli nedostatku pramenů obtížné vypátrat. Ve městě sídlila velká a vlivná židovská obec a počátky křesťanství je zde zřejmě nutno hledat uvnitř této obce. Díky specifickému intelektuálnímu klimatu města zde také pobývalo mnoho vzdělaných křesťanských učitelů. Od konce druhého století n. l. v Alexandrii například působili vzdělaní teologové Kléméns Alexandrijský a Órigenes.  Když přišel roku 60 či 61 n. l. Pavel z Tarsu do Říma, samostatná křesťanská obec zde již existovala. Mnoho členů obce, včetně Pavla a Petra, byla zřejmě popravena, když císař Nero v roce 64 n. l. nařídil křesťany pronásledovat. Ke křesťanství se zde hlásili lidé z nejrůznějších společenských vrstev, o čem svědčí například poprava římského konzula Tita Flavia Clementa či zprávy o svobodných učitelích a také vznešených dámách vyznávajících křesťanství.  Co se týče Galie a severní Afriky, zprávy o křesťanských obcích se dají doložit až od druhého století.

Helénistický kontext.

Zhruba po dobu prvních čtyř století existovalo křesťanské náboženství v kontextu kultury řeckořímské, křesťany nazývané pohanské. Náboženské systémy tohoto kulturního okruhu v této době byly helénistické, což znamená, že byly ovlivněny internacionalizací a v prostoru antického Středomoří, kterou spustila vojenská expanze Alexandra Makedonského, ptolemaiovskou kosmologickou revolucí měnící dosavadní představy o řádu světa a také jistým etickým znepokojením nad důsledky obou předchozích skutečností, které vyústilo ve zpochybnění tradiční lokální identity náboženství v rámci kosmologického univerzalismu.  Luther H. Martin uvádí, že tyto náboženské systémy nabývaly třech forem. Jednou z nich byla zbožnost, která byla reprezentována rituály vztahu. Soubor těchto rituálů v podstatě tvořil sociální systém a identita jedince v něm byla odvozována od provádění této praxe.  Jinou náboženskou formou reagující na nepředvídatelnost osudu byla mystéria. Ta byla spojována s takzvanými mystérijními kulty, které se vyrovnávaly s internacionalismem přenesením lokálních božstev do univerzálního řádu. Tato božstva mohla zasahovat do života svých stoupenců díky iniciaci, která navazovala harmonický vztah iniciovaného s božstvem.  Posledním helénistickou formou náboženství je gnóze, která odmítala veškeré pozemské techniky spásy a místo toho nabízela svým příznivcům útěk mimo hranice kosmu, který je chápán jako nedostatečný, skrze získání duchovního sebepoznání.

Rituály a každodenní život.

Rituál křtu byl mezi antickými křesťany chápán jako znovuzrození a jako takový byl považován za centrální akt liturgie. Myšlenka omytí vodou zřejmě pochází z židovské tradice iniciace proselytů, kde mělo sloužit k zpečetění konverze a očištění od předchozích hříchů. Zavedení křtu jako takového se však v raném křesťanství odvozuje od Jana Křtitele, který ve třetím desetiletí prvního století vedl židovské křestní hnutí působící při řece Jordánu. K praktikování křtu „ve jménu Ježíše Krista“ však v křesťanské obci dochází až po Ježíšově smrti. Prvním podrobnějším svědectvím o provádění křesťanské formy křtu a také křestního postu je spis "Didaché", který pochází nejpozději z druhého století.  U Hippolyta lze nalézt formu křtu, která se prováděla v majoritním proudu křesťanství. Uchazeč se zřekne Satana, je pomazán olejem exorcismu a v baptisteriu třikrát omyt vodou. Poté je pomazán olejem díkůvzdání, oblečený přichází k biskupovi, který jej pomaže, pokřižuje, požehná mu a adept se následně účastní eucharistické hostiny. V ostatních proudech křesťanství se procedura lišila, např. počtem omytí či sousledností jednotlivých kroků. Velký význam vedle vody hrál olej, který byl ve starověku používán podobně jako dnes mýdlo. Předtím musel adept podstoupit dvouletou až tříletou přípravu a bezprostředně před křtem dvoudenní půst. Pro pokřtěné bylo běžné pravidelné setkávání především o nedělích, které mělo edukační a modlitební charakter, zahrnovalo společné stolování a řešení kázeňských a finančních záležitostí. Běžná byla i praxe tzv. "agapé", což byla hostina pořádaná za účelem nasycení chudých.  Toto setkávání křesťanů se podobalo židovské synagoze a tento termín ("synagógé") také křesťané během prvních století užívali vedle pojmu "ekklésia", který nabývá shodně s předchozím významu „shromáždění“. Synagoga však pro židy byla především školou života, učili se zde následovat Boží Zákon, funkce modlitební a administrativní byly důležité, avšak ne přednostně. Zato kultická činnost ve smyslu oběti byla vyhrazena pouze Jeruzalémskému chrámu. Křesťané tuto obětní praxi zcela zavrhli, považovali ji buď za dočasnou a již neplatnou či ji odsuzovali jako omyl judaismu. V čem se ale křesťané s židy shodovali, byl odpor k modlám a modloslužebnictví. Bohy pohanů považovali za démony s omezenou mocí, nebo byla popírána vůbec jejich existence.  Dalším prvkem každodenního života, který křesťané převzali od soudobého židovství, byla modlitba. Ta tvořila ústřední praxi osobní zbožnosti a byla směřována jak k Bohu, tak k Ježíši Kristu. Náplň modlitby v tomto období tvořily především biblické žalmy, ale také modlitba Otčenáš, která je tradičně odvozována od Ježíše Krista. Zpočátku bylo – shodně s judaismem – zvykem modlit se ráno, v poledne a večer, ale brzy se prosadil nový vzor, podle kterého byla zrušena polední modlitba a zavedena modlitba půlnoční.  Rituál eucharistie neboli díkůvzdání se prosadil nejpozději ve třetím století jako ústřední část liturgie křesťanů. Zřejmě se vyvinul z tradičních židovských a raně křesťanských společných hostin. Tradičně je jeho původ odvozován od Poslední večeře. Apologeta Justin jako první uvádí popis eucharistického ritu. Chléb je nalámán, je proneseno dlouhé díkůvzdání Bohu a poté jáhni rozdělují chléb a zředěné víno mezi přítomné i ty, kteří se dostavit nemohou, přičemž pokrm je chápán jako tělo a krev Krista. Eucharistická hostina byla vnímána jako posvátná a jako taková byla odepřena nepokřtěným.  Křesťanský zvyk setkávat se v den zmrtvýchvstání Ježíše Krista, tedy v den následující po židovském šabatu, vznikl pravděpodobně již v obcích založených Pavlem. Tento den, neděle, má svůj předobraz ve zmiňované tradici šabatu, který byl zaveden v babylonské obci jako teologicky a sociálně legitimizovaný den odpočinku. V roce 321 byla neděle ustanovena císařem Konstantinem jako volný den pro celou říši.  Samotný svátek zmrtvýchvstání (či ukřižování), tedy velikonoce, byl v mnoha maloasijských obcích slaven v den předcházející židovskému svátku Pesach, což se tradičně odvozuje od evangelisty Jana. Naproti tomu podle ostatních evangelistů byl Ježíš popraven až dne následujícího. V římské tradici se však velikonoce slavily zásadně v den, který připadá na neděli. Mezi obcemi vyznávajícími tyto rozdílné tradice ohledně data velikonoc vznikl brzy spor, který byl vyřešen až na prvním nikajském koncilu v roce 325 odmítnutím maloasijského modelu.  Ve čtvrtém století se zřejmě také začal slavit svátek narození Ježíše Krista – vánoce. Nejranější zprávu o tom však máme až z roku 353 či 354.

Organizační struktury.

Proroci, apoštolové a učitelé zastávali pravděpodobně první církevní úřady v raném křesťanství. Zprávy o nich máme nejdříve z Pavlova Prvního listu Korintským a ze spisu Didaché. Stuart G. Hall píše, že „apoštolové byli cestující pověřenci mezi církvemi, proroci hráli hlavní roli při vedení kázání a modliteb a učitelé zodpovídali za tradici morální a liturgické výuky [...]“. Ve třetím století pak postupně charismatickou funkci proroků přebírají biskupové.  "Episkopos" (biskup) má význam „dohlížitel“ či „dozorce“ a toto slovo označovalo úředníka, který byl zodpovědný za vedení celé obce. Antiochejský biskup Ignatios důrazně prosazoval koncept autority jediného biskupa v obci, na kterém závisí veškeré konání. Biskupové jednotlivých oblastí byli vysvěcováni biskupy minimálně třech okolních obcí, čímž stvrzovali jednotu církve a jejich hierarchické uspořádání se rozvíjelo v souvislosti s administrativním systémem římské říše. Vymezení konkrétních sfér vlivu bylo jedním z témat koncilu v Nikáji. Biskupové však postupně začali také plnit funkci kněžskou, což zdůrazňoval také Polykarp ze Smyrny.  Úřad jáhna (z řec. "diakonos") zahrnoval původně podřadné práce pro místní společenství, tito služebníci však brzy nabyli značného významu a ve svých funkcích sekretářů významných biskupů často svým vlivem převyšovali méně významné biskupy. Ženy v úřadu jáhna (jáhenky) zpravidla takto významné funkce nezastávaly.  Presbyter (starší) byl podřízeným biskupa, působil jako jeho rádce a sdílel některé jeho povinnosti. Presbyteři pravděpodobně byli velice početní a mohli zastupovat biskupa v jeho nepřítomnosti, např. při vysluhování svátostí.

Prvotní církev.

Prvotní církev je období vývoje křesťanství od narození Krista po první Nicejský koncil v roce 325. Pro toto období jsou charakteristické spisy apoštolů Pavla a Jana. Také se o této době zmiňuje kniha Skutky apoštolů. Prvotní církev vznikala ze společenství apoštolů a učedníků kolem Ježíše. Už samotné řecké označení – ekklesia znamená svolání, shromáždění. Ve Starém zákoně se jednalo o shromáždění Izraele, které se sešlo před Bohem. Na tuto tradici navazovali první křesťané, když se scházeli k četbě z Božího slova a k Eucharistii podle Ježíšova přání při Poslední večeři: „To konejte na mou památku!“ (Lk 22, 19). Aby tato společenství odlišili od židovských shromáždění, přidávali ekklesia kýriaké (shromáždění Páně). Dávali tak najevo, že středem jejich setkání je Pán – Ježíš Kristus.

Perzekuce křesťanů.

Apoštolové Petr a Pavel byli popraveni za vlády císaře Nerona, kterému připisuje římský státník a spisovatel Tacitus zodpovědnost za smrt mnoha křesťanů. Poté projevovala římská vláda vůči křesťanství relativní toleranci až do třicátých let třetího století, kdy došlo v říši k několika katastrofám, které posílily vliv křesťanství, vůči němuž císařové Decius (249–251) a Valerianus tvrdě zasáhli. Nejkrutější pronásledování však křesťané zažili na konci století za vlády Diocletiana. Perzekucím učinil přítrž až edikt císaře Galeria (311) a Edikt milánský (313).

Pojmem rané křesťanství rozumíme období vývoje křesťanského náboženství od jeho vzniku v 1. století až do roku 325 n. l., kdy se konal první nikajský koncil.

在基督教历史中,早期基督教(英语:Early Christianity),又称原始基督教,指耶稣死后,使徒开始传播其教义,形成初代基督教会后,一直到325年第一次尼西亚公会议之间这段时期,是基督教形成的最初期阶段。一般又被区分为使徒时代与前尼西亚时期。


Historie.

Litecoin spatřil světlo světa 7. října 2011. Jeho tvůrce Charlie Lee alias satoshilite, zaměstnanec Google, tímto vytvořením přinesl světu jeden z prvních altcoinů. Hlavním rysem Litecoinu je použití algoritmu scrypt. Tento scrypt vyvinul v roce 2009 Colin Percival z Tarsnap Inc a slouží k potlačení hardwarové náročnosti těžby. Místo toho těžba vyžaduje k výpočtu velké množství paměti. Oproti Bitcoinu je tedy možné Litecoin těžit i na slabších zařízeních a k těžbě se užívalo dlouhou dobu pouze grafických karet.  Již na podzim roku 2013 se Litecoin svezl na vlně bitcoinové mánie a jeho hodnota vystoupila na cenu skoro 50 USD. Jenže krach nejznámější bitcoinové burzy Mt. Gox na konci února 2014 srazil i jeho cenu.  Další problém přišel v průběhu roku 2014, kdy firma KnCMiner vstoupila na trh s ASIC scrypt LTC minerem Titan. Skokově narostla výpočetní síla v síti a těžaři s grafickými kartami byli ze dne na den znevýhodněni. Vývojáři tomuto kroku nezabránili ze strachu před možným hard forkem, a kvůli tomu ztratil Litecoin spoustu drobných těžařů, přestal být "demokratickou měnou". Celé situaci nepřidal ani sám tvůrce Charlie Lee, který v prosinci roku 2014 prohlásil, že Litecoin nepotřebuje žádný další vývoj. Cena se několik týdnu poté propadla o více než 60 %. Dosáhla historického minima cca 1,3 USD.  K zázračnému vzkříšení Litecoinu došlo až 6. ledna roku 2017. Chalie Lee tehdy zveřejnil svou vizi SegWitu a Lightning Networks na Bitcoinu a Litecoinu. Představil SegWit nejen jako nástroj pro vyšší transakční kapacitu, ale také jako opravu známé chyby kryptoměn, maleability transakcí. Právě tato chyba mohla podle Marka Karpelese za pád burzy Mt. Gox a byla hlavní překážkou v rozvoji transakčních kanálů známých jako Lightning Network. Lighting Network nepřináší jen vyšší kapacity, ale také možnost provázat blockchainy různých kryptoměn pomocí tzv. atomic swaps – decentralizované směny různých kryptoměn na úrovni uživatelů, tj. bez nutnosti třetích stran.  Počátkem května 2017 byl v síti Litecoinu SegWit aktivován, což mělo za následek vzrůst burzovní hodnoty Litecoinu na 38 USD. Litecoin se znovu vrátil na výsluní mezi kryptoměny.  Od února 2018 s ním lze platit mimo jiné v českém internetovém obchodě Alza.cz, jeho výhodou jsou v porovnání s bitcoinem nižší transakční poplatky.

Scrypt.

Algoritmus scrypt, který používá Litecoin pro těžbu, byl stejně jako bitcoinový algoritmus "prolomen" specializovanými počítači (ASIC) určenými na těžbu digitálních měn. V okamžiku, kdy se objevily specializované obvody ASIC pro těžení nových Litecoinů, schopné počítat 50 milionů hašů za sekundu, a kvůli odmítnutí vývojářů přejít na jiný algoritmus jeho výpočtu podle Marka Palatinuse přestal mít litecoin smysl.  Litecoin je až třetí nejstarší kryptoměnou využívající scrypt, ale předchozí dvě kryptoměny využívající scrypt (Tenebrix a Fairbrix) zanikly krátce po svém vzniku. Mnoho alternativních digitálních měn používá scrypt algoritmus pro těžbu, Litecoin tak ovlivnil celou další generaci nových alternativních coinů jako Darkcoin, Dogecoin a další.

Směnárny a využití měny.

Litecoiny lze koupit (nebo prodat) těmito hlavními způsoby:

Litecoin je alternativní digitální měna a platební decentralizovaná P2P síť, založená na bitcoinu. Decentralizovaného konsensu o svém stavu dosahuje důkazem prací využívajícím paměťově náročnou hašovací funkci scrypt. Zkratka měny Litecoin je LTC. Tvůrcem Litecoinu je Charles Lee. Důležitá vlastnost Litecoinu je plná decentralizace – je navržen tak, aby nikdo nemohl měnu jakkoli ovlivňovat, ničit, padělat, zabavovat účty, kontrolovat peněžní toky nebo způsobovat inflaci. Neexistuje žádný centrální bod, který by mohl o síti rozhodovat. Kód Litecoinu je uvolněn jako open source.

莱特币(英语:Litecoin,简写:LTC,货币符号:Ł,字义:精简币)是一种点对点的电子加密货币,也是MIT/X11许可下的一个开源软件项目。莱特币受到了比特币(BTC)的启发,并且在技术上具有相同的实现原理,莱特币的创造和转让基于一种开源的加密协议,不受到任何中央机构的管理。莱特币旨在改进比特币,与其相比,莱特币具有三种显著差异。第一,莱特币网路大约每2.5分钟(而不是10分钟)就可以处理一个块,因此可以提供更快的交易确认。第二,莱特币网路预期产出8400万个莱特币,是比特币网路发行货币量的四倍之多。第三,莱特币在其工作量证明算法中使用了由Colin Percival首次提出的scrypt加密算法,这使得相比于比特币,在普通计算机上进行莱特币挖掘更为容易(在ASIC矿机诞生之前)。每一个莱特币被分成100,000,000个更小的单位,称为英语:Litoshi,通过八位小数来界定。


Historie.

Pojem skryté kurikulum bylo velkým tématem vzdělávací politiky 70. let dvacátého století. Vychází z pojmu kurikulum, který se v pedagogice objevil až ve 20. století v anglické terminologii. Běžným se stal až v 60. letech v souvislosti s tzv. kurikulárním hnutím. Dnes je nezastupitelným termínem nejen v anglicky mluvících, ale i v jinojazyčných zemích včetně Německa a Francie. V České republice se pojem kurikulum začíná aplikovat především při zkoumání základních a středních škol.

Příklady.

Příklad skrytého kurikula může být „zákulisí“ práce s kurikulem, který potřebuje znát např. nováček (ať už student nebo začínající učitel), aby „obstál“ na fakultě a také, aby věděl, které nástrahy na něj čekají a jak je má zvládnout. To, co se žáci učí ve škole, není primárně otevřené, zjevné kurikulum vyučovacích předmětů typu francouzský jazyk nebo biologie, ale hodnoty a přesvědčení jako jsou: umět být konformní, znát svoje místo, vyčkat, až na mě přijde řada, umět soutěžit, být si vědom své ceny, mít úctu k autoritě. Skryté kurikulum učí žáky, o čem je vlastně život; učí, že vzdělání je něco, co je dáno hotové, spíše než něco, k čemu se mají sami dopracovat. Převažujícími hodnotami společnosti jsou ty, které si žáci „odnesou" ze školy.  Skryté kurikulum popisuje vlivy, které utvářejí studenty, naučí je tomu, co není školou zjišťováno a často ani zamýšleno. V reálném životě je součástí skrytého kurikula schopnost studentů sdružovat se ve skupiny, vytvářet a měnit vztahy mezi učitelem a studenty, ovlivňovat pravidla výuky a postupy, jimiž jsou studenti vyučování, implicitní obsah učebnic, zastávání rozdílných sexuálních rolí ve škole, způsob odměňování a trestání studentů. Typickými výsledky učení ve skrytém kurikulu jsou: postoje vůči autoritě, poslušnost či revoltování, učení se hodnotám a kulturním zvyklostem, kulturní či politická socializace atp.  Za skryté kurikulum lze považovat i to, že žáci bedlivě sledují veškeré verbální i tělesné komunikační strategie své učitelky, a tím si osvojují vzorce chování přímo z modelu, který jim poskytuje. Také to, jak se žáci učí strategicky vyhýbat požadavkům své učitelky a jak tyto schopnosti zdokonalují, aniž by se s ní dostali do otevřeného konfliktu.  K obsahu skrytého kurikula patří např. schopnosti studentů sdružovat se, vytvářet a měnit vztahy mezi sebou i pedagogy, obsah učebnic, způsob odměn a trestů, charakteristika a přidělení mužských a ženských rolí včetně rozdílných způsobů, obsahů a účelů komunikace.

Skryté kurikulum nemá přesnou definici. Jsou to však skryté lekce, které uštědřuje škola, lekce které nejsou vedeny podle oficiálních záměrů a plánů školského systému či učitelů. Také bývá definováno jako všechno, co není naplánováno a postiženo v kurikulu formálním. Zjednodušeně lze říct, že se jedná o "zákulisí" školního života.

隐性课程指的是学校的教学计划中未有明文规定,但通过教育经验间接产生的实践或影响,例如某种规范、信念和价值的传达。它可以发生在课堂或社会环境之中,而学生的休息时间也是隐性课程的重要组成部分。


Technické parametry.

Schodišťová sedačka se povětšinou skládá ze sedačky, pohonné jednotky (převážně umístěna pod sedačkou) a vedoucí kolejnice, která se skoro vždy připevňuje na zeď.  Jednotlivé schodišťové sedačky se odlišují v konstrukci svých pohonných jednotek či způsobu jejich upevnění ke schodišti. Vždy se pracuje s daným prostorem. Liší se i typ transportu osob. Ty mohou být dopravovány v sedě či ve stoje. Speciální typy plošin zvládnou i transport osoby v invalidním vozíku.  Schodišťové sedačky mohou být instalovány i na točitá schodiště. Za tímto účelem jsou vyráběny speciální vedoucí kolejnice. Sedačka tak může překonat více pater nebo zatáčky pod různými úhly (90 nebo 180 stupňů).

Typy schodišťových sedaček.

Plošina určená pro transport invalidního vozíku.

Tyto plošiny tvoří speciální skupinu schodišťových sedaček. Imobilní osoba vjede se svým kolečkovým křeslem na rovnou podestu. Pomocí skládacích zábran a bezpečnostních klapek se zabrání jakémukoliv nechtěnému pohybu. Stejně jako u jiných typů schodišťových sedaček může být i tento typ zabudován vně i uvnitř budovy a na rovná či točitá schodiště. Pokud není plošina používána, jednoduše se sklopí ke stěně, aby nebránila průchodu.

Schodišťová sedačka.

Tato pomůcka je většinou vybavena sklopnou sedačkou. Některé typy mohou být opatřeny područkami, opěrkami pro nohy a bezpečnostním pásem. Schodišťové sedačky jsou vhodné jak pro rovná tak pro komplikovaná schodiště se zatáčkami. Mohou být instalovány v interiéru i exteriéru.

Bezpečnostní hledisko.

Všechny schodišťové sedačky by měly být v souladu s následujícími normami:  Výrobci těchto pomůcek se mohou dobrovolně stát členy mezinárodní asociace Lift and Escalator Industry Association (LEIA), která se stará především o dodržování vysokých bezpečnostních standardů.

Schodišťová sedačka (téže schodišťový či židlový výtah nebo plošina) je zařízení určené osobám se sníženou mobilitou pro překonání schodů či jiných bariér. Z technického hlediska se jedná o transportní prostředek určený k přepravě osob popř. nákladu spadající do kategorie zdvihadel.

楼梯升降椅(香港或译楼梯升降机,英语:Stairlift),是一种运行在楼梯侧面的升降设备,通常由轨道、驱动装置和座椅三个部分组成,其主要作用是帮助不良于行的人士(残疾人士和长者)上下家中的楼梯。作为无障碍设备之一,楼梯升降椅也见于很多公共空间,譬如医院。