Vznik a vývoj.

Hru vyvinula společnost Maxis v roce 1999. Byla publikována společností Electronic Arts.  Plány hry byly původně vyrobeny v roce 1996 k rozvoji "SimCity 3000" jako plně 3D hra, v melodii s nástupem 3D videoher. Ačkoli byla myšlenka považována společností Electronic Arts za nepraktická, protože byla příliš graficky náročná, vedení Maxis prosadilo tento koncept a hra byla vyvinuta na rok. Snímek z předběžné verze původní verze navrhuje grafiku podobnou té, kterou lze vidět v "SimCopteru" i v "Streets of SimCity", a měl zahrnovat rozsáhlé mikromanagement. Když hra byla poprvé představena v roce 1997 na E3, byl herní zážitek „stále považován za rozpaky.“Očekávalo se, že 3D verze hry se stane propadákem, a její budoucí vydání bylo dokonce považováno za fatální ránu již tak špatně vedoucí se společnosti Maxis, který v letech od "SimCity 2000 nedokázal" vydat ziskové tituly.  Po podpisu akviziční dohody Maxis ujistil veřejnost, že "SimCity 3000" bude ještě uveden do provozu v prosinci 1997. Poté, co EA dokončila akvizici Maxis, byl Luc Barthelet přidělen EA jako nový generální ředitel Maxis. Byl znepokojen 3D "SimCity 3000" a zpochybňoval životaschopnost hry s takovou grafikou. Nakonec, 3D verze byla úplně vyřazeny, Lucy Bradshaw byl předložen od EA v listopadu 1997, aby vedl "3000 SimCity" projekt a nové verze na základě "SimCity 2000"'s izometrickou dimetrickou grafikou. Nový plán se zaměřil na zachování základního kódu hry, na zlepšení drobnějších funkcí ve hře, jako jsou větší mapy, nové úrovně přiblížení a další parametry hry.  Druhá verze "Sim City 3000" by během svého vystoupení v roce 1998 E3 získala pozitivnější příjem a po svém vydání v únoru 1999 byla dobře přijata (ačkoli Maxis původně zamýšlel hru vydat do Vánoc 1998; bez ohledu na to EA ochotně čekala do dokončení hry).

Hratelnost.

Grafika.

Hra má lepší grafiku než předchůdce. Stále ale jde o izometrický pohled.

Engine.

"Toto info prosím doplňte..."

Hratelnost.

Hra má kategorizování staveb. Je to přehledné.

Hudba a zvuk.

Další významnou změnou oproti "SimCity 2000" je přidání živého hudebního skóre, jehož hlavním skladatelem je Jerry Martin. Nový soundtrack obsahuje nové věkové a živé jazzové písně. Patnáct skladeb ze hry je k dispozici také jako MP3 ke stažení na webových stránkách EA "SimCity 3000" pro poslech mimo hru. Mezi hudebníky patří Glenn Letsch na basu, David Lauser na bicí, Darol Anger na housle, John R. Burr a Art Hirahara na klavír. K novému vydání bylo přidáno 5 nových skladeb, ale překlep ve hře AUDIO.INI způsobí, že se dvě ze starších skladeb neobjeví v nabídce výběru. Nelze je přehrát, pokud není soubor upraven z "0x0a" na "0x13". (Betonová džungle) Všechny skladby by měly mít také "0,1,0,1". (Hlavní téma SimCity 2000) Kromě této chyby existují tři skryté stopy. Také „Sim Broadway“ není zahrnuta v opakování a „SimCity 3000 Main Theme“ a „Loading Loop Music“ byly nahrazeny novými skladbami.

Verze a distribuce.

Linux.

Verze na linux byla vyvinuta společností Loki, která je už zaniklá.

Nintendo DS.

"SimCity DS" je silně modifikovaná verze "SimCity 3000" pro Nintendo DS propuštěn v Japonsku 22. února 2007, Severní Americe dne 19. června 2007 a v Evropě 22. června 2007. Hra dědí "SC3K"'grafiky s, ale využívá duálních obrazovek kapesního počítače k zobrazení dalších rozhraní. Zahrnuty jsou také funkce specifické pro konzolu, jako je použití integrovaného mikrofonu konzoly, který se používá k odpálení ohně, a dotykové obrazovky, která se používá k ovládání rozhraní. Hra má také režim „Uložit město“, ve kterém hráč musí pomoci jednomu z několika měst zotavit se z katastrofy a dosáhnout konkrétního cíle, aby uspěl.

iPhone a iPod Touch.

"SimCity 3000", známá jako "SimCity for iPhone", byla vydána v roce 2008 pro iPhone a iPod Touch. Na rozdíl od "SimCity DS" je tato verze portem původní hry, upravenou pro použití uživatelského rozhraní dotykové obrazovky. Verze pro iPhone však chybí mnoho funkcí, včetně meziměstských vztahů nebo více typů silnic. Proto byla hra odstraněna z App Store v roce 2011.

Rozšířená edice.

V květnu 2000 byla hra znovu vydána pod různými názvy v různých regionech, jako jsou SimCity 3000 Unlimited (v Severní Americe a Oceánii), SimCity 3000 Deutschland (Německo), SimCity 3000 Korea (Jižní Korea), SimCity 3000 UK Edition (UK a Irsko ) a SimCity 3000 World Edition (jiné země). To přidalo mimo jiné východoasijské a evropské stavební sady, další barvy terénu a typy vegetace, momentkovou funkci, další hudbu, vylepšenou verzi nástroje Building Architect Tool (pseudo- 3D návrhový nástroj založený na kostkách), čtyři další katastrofy (například kobylky a vesmírné haraburdí ), další památky (jako Soulská věž a Helsinská katedrála ), nové budovy odměn, třináct scénářů (spolu s editorem založeným na Microsoft Access ) a nové FMV intro.  K dispozici jsou také premade města, včetně ( Londýn a Liverpool pro Spojené království), Berlín (s Berlínskou zdí ), Madison, Madrid, Moskva a Soul. Hra také zahrnuje městské terény založené na geografii skutečných měst, včetně Hongkongu a Chicaga. V době vydání hry EAtví), spustila webovou stránku pro "Simcity 3000 Unlimited," která uživatelům umožňovala výměnu svých výtvorů. Web, dříve umístěný na adrese www.simcity.com/us/exchange/ (pro severoamerická území), již není k dispozici a lze k němu přistupovat pouze pomocí nástroje pro archivaci.  "SimCity 3000 Unlimited" byl digitálně znovu vydán na GOG.com 14. července 2016.

Hra.

Budovy.

Budovy mají oproti SimCity 2000 omezenou životnost. Životnost mají elektrárny a další inženýrské stavby. Jsou také vystaveny snižování maximálního výkonu v důsledku věku. Všechny elektrárny mají životnost a navíc vodní zařízení mají nyní také životnost.

Terén.

V "SimCity" a "SimCity 2000" je hratelná krajina většinou hnědá, zatímco u "SimCity 3000" je hratelná krajina realističtější zelenou barvou, spolu s dalšími barvami, které se postupně mění výškou, z béžové (plážový písek), ze zelené na hnědou (holé země), a na bílou (sníh). V "SimCity 2000" mohla být země buď plochá nebo šikmá a všechny svahy měly stejnou strmost. V "SimCity 3000", existuje pět různých strmých svahů, které vytvářejí rozmanitější krajinu. Na hratelné mapě se mohou objevit různé druhy stromů, od malých listnatých stromů po tyčí Redwoods.

Zprávy a poradci.

Poradci.

"SimCity 3000" a jeho revize, Unlimited, má sedm poradců, z nichž každý se zabývá konkrétním problémem (finance města, doprava, otázky životního prostředí, plánování města, bezpečnost, zdraví a vzdělávání a městské služby), kteří pomáhají hráčům činit správná rozhodnutí ve hře poskytování doporučení a poradenství. Na rozdíl od předchozích verzí "SimCity" mají tito poradci jména a vlastně dávají podrobné rady, nikoli stručné shrnutí situace v jejich oddělení.  Existují také navrhovatelé, z nichž mnozí jsou občany města, kteří žádají hráče, aby upravili městské politiky, jako je snížení daňových sazeb nebo vyhláška. Některé jsou vnější zájmy, často prosazují návrhy, které by poškodily město (tj. Vybudovat kasino, které by přitahovalo zločin) výměnou za podporu jeho finančních pokladen. Starostové čtyř měst sousedících na každém okraji mapy města (funkce přenesená z "SimCity 2000") také zazvoní, pokud je k němu připojeno město hráče po silnici nebo po železnici, aby požádal, aby město hráče zacházelo se svými městskými službami (likvidace odpadu, voda, energie atd.) výměnou za finanční poplatek nebo nabídl, že soused bude zpracovávat městské služby pro město hráče.

Zprávy.

Kromě poradců se ve spodní části obrazovky posouvá zpravodajský zpravodaj, zobrazující relevantní informace o městě ve formě zpravodajských příběhů, jako například naznačující, že město potřebuje více škol nebo jak funguje konkrétní městské oddělení. Obecně platí, že když se ve městě dařilo velmi dobře, zpravodaj by zobrazoval titulky, které jsou pro hráče komické nebo dokonce nesmyslné a často zdánlivě k ničemu. Příklady takových titulků jsou: „Po 36 letech manželství muž objevil manželku jako formu vzácné rostliny yucca“ nebo „(Název města) vytiskne všechna nesprávná čísla v telefonním seznamu, vede k 15 sňatkům“ nebo cituje „Tommy“ B. Saif. "  Jiné titulky mohou být označeny „(City Name) News Ticker“ nebo „From Desk of Wise Guy Sammy“. Tentokrát bude ticker dokonce poskytovat předstih blížící se katastrofy. Na text v tiketu pak můžete kliknout a odhalit více o novince

Památky.

Skutečné světové památky jsou také představeny v "SimCity 3000", ale jsou většinou pro estetické účely (i když umístění budovy by otevřelo možnost v okně městských nařízení pro reklamu v cestovním ruchu) a jsou bez stavebních nákladů. Mezi příklady památek v původním "SC3K" patří Parthenon, CN Tower, Notre Dame, Tower of China Tower, Empire State Building, Alexandrijští faráři a Twin Towers Světového obchodního centra, přičemž každá věž má samostatnou budovu, Socha svobody, Eiffelova věž, stejně jako Televizní věž Fernsehturm v Berlíně.

Vztahy se sousedními městy.

Novinkou pro hráče je interakce se sousedními městy, vyjednávání základních obchodních dohod s jinými starosty, jako je prodej nebo nákup vod, elektřiny nebo nakládání s odpady. Ty generují měsíční poplatek, který je buď přidán, nebo odečten z pokladny hráče, v souladu s dohodou. Zrušení dohody souseda by mělo za následek pokutu, ledaže by dohoda byla zrušena, když si druhé město přeje znovu projednat.

Prodeje a hodnocení.

Prodeje.

"SimCity 3000" se prodalo v premiéře šest měsíců 1 milion kopií. Na německém trhu obdržela do konce května 1999 cenu „Gold“ od Verband der Unterhaltungssoftware Deutschland (VUD) uvádí prodej nejméně 100 000 kusů v Německu, Rakousku a Švýcarsku. Jednalo se o nejprodávanější počítačovou hru Spojených států v první polovině roku 1999 a do konce září prodalo v zemi 470 000 kusů. To přineslo příjmy téměř 20 milionů dolarů. Získal druhé místo za celý rok - za "Rollercoaster Tycoon"- s prodejem 657 514 kopií a příjmem 26,8 milionu USD. Tato hrubá hodnota byla nejvyšší v tomto roce pro počítačovou hru ve Spojených státech. V roce 2000 se "SimCity 3000 "' umístila na devátém místě ve Spojených státech, přičemž bylo prodáno dalších 385 001 kusů. To přineslo dalších 10,5 milionu dolarů v příjmech.  Ve Spojených státech byla hra "Unlimited" Edition sama o sobě prodána 1,1 milionu kopií a do srpna 2006, po jejím vydání v lednu 2000, vydělala 27,5 milionu dolarů. "Edge" ji zařadil mezi šestou nejprodávanější počítačovou hru země od ledna 2000 do srpna 2006 a nejprodávanější titul "SimCity" během tohoto období. Kombinovaný prodej všech počítačových her "SimCity" vydaných v období od ledna 2000 do srpna 2006, včetně "SimCity 3000 Unlimited", dosáhl ve Spojených státech do druhého data 3,4 milionu kusů. "SimCity 3000: UK Edition" získala prodejní cenu Platinum od Asociace vydavatelů zábavního a zábavního softwaru (ELSPA), uvedením prodejů ve Spojeném království nejméně 300 000 kopií.  Podle Maxis je Lucy Bradshaw, "SimCity 3000" celkové tržby ve výši 4,6 milionu jednotek v lednu 2002. Na základě údajů z registrací produktů, vysvětlila, že userbase celkovém série byly tři čtvrtiny muže a jednu čtvrtinu žena v té době. Hra do roku 2007 prodala celosvětově 5 milionů kopií.

Hodnocení.

"SimCity 3000" obdržela kladné recenze. IGN dal 9,0, chválit zvuk, hratelnost, grafiku a trvalé odvolání. GameSpot mu dal 8,5 a ocenil jeho grafiku a kritizoval systém poradců. "SimCity 3000 Unlimited" také získala kritický ohlas u IGN, což mu 9,1 ocenilo její prezentaci a grafiku. Academy of Interactive Arts & Sciences nominován "SimCity" pro jeho 1998 "Strategie Game of the Year", i když hra prohrál "Sid Meier je Alpha Centauri".  "Nová generace" zkontrolovala PC verzi hry, ohodnotila ji čtyřmi hvězdičkami z pěti a uvedla, že „ "SimCity 3000" je skvělá zábava a nabitá zajímavou hratelností pohlcující mysl.“

Reference.

"V tomto textu byl použit překlad z anglické wikipedie."

SimCity 3000 je multiplatformní budovatelská strategie, vyvinutá studiem Maxis a publikovaná studiem Electronic Arts v letech 1999 až 2000. Jde o třetí vydání ze série her SimCity. SimCity 3000 podporuje operační systémy Windows, Macintosh a díky (dnes již zaniklé) společnosti Loki také Linux

是一款模拟城市建造的电脑游戏。由美商艺电旗下的Maxis工作室制作发行,于1999年初发行;属于模拟城市系列作品中的第三代。比起前作,《模拟城市3000》的画面与建筑物设计更加多样且细腻,让玩家可以从四个角度看到城市不同的风貌。该作提供300多种建筑物供玩家使用,同时允许玩家在将近100平方英里的土地上大兴土木。


Rozšíření.

Původ tohoto rodu je hlavně v Austrálii a pak na Novém Zélandu, Nové Guineji a v Jihovýchodní Asii. Drtivá většina jeho druhů jsou ale australské endemity. Některé druhy pyšnící se hezkými květy jsou vysazovány do parků v dalších subtropických a tropických oblastech, např. na Havaji, v Makaronézii a ve Středozemí. V chladnějších oblastech severní polokoule se s oblibou pěstují v zimních zahradách neboť rozkvétají právě v zimních měsících.  Většinou se nalézají v křovinatých okrajích i uvnitř světlých lesů, na vřesovištích i na pastvinách porostlých keři, vyžadují hodně slunečního svitu. Přestože rostou v tropických oblastech nevyskytují se v deštných pralesích a také jen poskrovnu vyrůstají na dlouhodobě suchým místech. Některým druhům se lépe daří na propustné půdě ve vyšších nadmořských výškách s nadprůměrnými ročními srážkami. Dokážou pomoci svých lehkých, větrem roznášených semen rychle kolonizovat i vzdálená místa obnažená po požárech a jiných katastrofách. Rostliny se v průměru dožívají 60 let.

Popis.

Ektomykorhizní dřeviny dorůstají do výše od 0,5 m do 8 m, řídce i 20 m a mívají formu hustě větvených keřů nebo stromů s vláknitou, snadno se loupající tmavou kůrou s červenavým nádechem. Mladé, světle chlupaté větvičky, často vyrůstají rozdvojením původní, působí dojmem chaotického uspořádání. Tvary střídavě vyrůstajících listů bývají velice pestré. Jednoduché listové čepele bývají drobné, u většiny druhů jsou jen o málo delší než 1 cm. Mívají tvar podlouhlý, kopinatý, vejčitý nebo eliptický, jsou symetrické i nesymetrické podle střední žilky a někdy mají drobné palisty. Bývají kožovité nebo bylinné, krátce řapíkaté nebo polopřisedlé a mají aromatické žlázy které po pomnutí listů vydávají příjemnou vůni (některé po citronu), u některých starších rostlin listy postupně tmavnou.  Na jedinci mohou nebo nemusí současně vyrůstají dva typy květů, oboupohlavné nebo jen samčí které mají čnělku a bliznu zakrnělou nebo jsou úplně bez pestíku. Květy měřící v průměru až 3 cm mají stopky nebo jsou přisedlé, vyrůstají z úžlabí listů většině jednotlivě a jsou po větvičkách pravidelně rozloženy, méně často rostou na jejich koncích a jsou seskupeny do vrcholičnatého květenství. Květy mají opadavé listeny, květenství opadavé listence. Okvětí pětičetných cyklických květů je tvořeno zřetelným kalichem a korunou uspořádaných ve dvou přeslench. Obvykle zvonkovitý kalich má trvalé nebo opadavé trojboké, téměř okrouhlé volné lístky se suchomázdřitým okrajem střechovitě se překrývající. Koruna má opadávající podlouhlé, trojúhelníkovité nebo vejčité lístky barvy bílé, mnohdy se skvrnami růžovými nebo červenými. Kališní lístky jsou srostlé se spodními částmi tyčinek v kruhový lem okolo češule. Tyčinek bývá 5 až 55 a jsou stejně nebo různě dlouhé, vždy ale kratší než okvětí. Jejich ohnuté nitky jsou lysé nebo chlupaté, vyrůstají v jednom kruhu, někdy jednotlivě a jindy v chomáčcích a jsou dorzálně spojeny s prašníky otvírajícími se v podélných švech. Z polokulovitě vyklenutého, obvykle spodního lysého nebo chlupatého semeníku (který bývá 5, zřídla 2 až 12dílný) vyrůstá v oboupohlavných květech jednoduchá čnělka s kulovitou nebo plochou bliznou. Gyneceum je synkarpní, placentace axiální. Květy jsou opylovány hlavně hmyzem lákaným velkým množství nektaru.  Plodem je dřevnatá pukající tobolka otvírající se pěti nápadnými víčky, u některých druhů přetrvávají na větvích i rok po odkvětu. Semena jsou velká 2 až 3 mm a jsou i na velké vzdálenosti rozšiřována anemochoricky. Rostliny lze uměle úspěšně rozmnožovat semeny nejlépe rok starými, která po vysetí do vlhkého substrátu vyklíčí za 14 až 30 dnů. Spolehlivou metodou rozšiřování vybraných jedinců je i výsadba asi 10 cm dlouhých řízků za pomoci stimulátoru.

Význam.

Dřevo je pevné, trvanlivé a dobře se opracovává. Mnoho se však nevyužívá, snad jen na násady ručního nářadí a pro oplocení pozemků. Nejčastěji slouží k topení; domorodci z pružných větví vyrábějí oštěpy i kopí a osadníci z větviček zase košťata. Je významnou medonosnou rostlinou. Ve své domovině je balmín někdy vysazován jako nenáročná rostlina na stanoviště s chudou půdou kde má zabraňovat postupující erozí.  Některé druhy tohoto rodu jsou rozšiřovány a pěstovány pro své květy, hlavně balmín metlatý ("Leptospermum scoparium") a balmín žlutavý ("Leptospermum flavescens"). V poslední době doznaly velkého zkoumání a reklamy léčebné účinky esenciálního oleje z listů a medu z květů právě balmínu metlatého pro jejich antimikrobiální, antimykotické a protizánětlivé účinky.

Balmín ("Leptospermum") je rod s asi 80 druhy dřevin s listy obsahujícími esenciální oleje. Je z čeledě myrtovitých kde je řazen do podčeledě "Myrtoideae" a tribu "Leptospermeae".

薄子木属又名松梅属(Leptospermum)为桃金娘科下的一属,约有80至86个物种。大部分为澳大利亚特有种,个别分布至新西兰、马来西亚,“"Leptospermum scoparium"”产的麦卢卡蜂蜜含有独特的麦卢卡独特因子,“"Leptospermum recurvum"”为马来西亚特有种。


Parametry.

Architekturou jsou paměti stejné už od 70. let, stále jde o typ DRAM. Jak už je tomu vždy u nových typů DDR RAM, ani DDR4 není elektricky slučitelná s předchozími typy. Tzv. zámek je opět posunut, aby nedošlo k nekompatibilnímu zapojení do patice jiného typu. Provozní napětí bylo sníženo na 1,05 – 1,2V. Počítá se opět s vyššími frekvencemi a tedy i s větší přenosovou rychlostí (1,6 - 3,2 GT/s). Časování je zvýšeno minimálně na CL12. Čipy by měly být vytvořeny 20nm technologií. Architektura umožní jednodušší komunikaci s PCI sběrnicemi. Zároveň bude paměť osazena více piny (DIMM 284 a SO-DIMM 256), které budou pouze 0,85 mm široké. Vícevrstvý plošný spoj také vytvoří o 0,2 mm tlustší modul. Ztenčení čipové struktury umožní tedy vyšší frekvence, a zároveň sníží energetické nároky (až o 40 % nižší spotřeba).

Historie.

První prototyp DDR4 byl vyvinut společností Samsung a zveřejněn v lednu 2011. JEDEC začal na novém typu pracovat už v roce 2005, asi 2 roky před uvedením DDR3 v roce 2007. Dokončení architektury DDR4 bylo plánováno v roce 2008.  Předběžné informace byly zveřejněny v roce 2007, a mluvčí z poskytl další veřejné informace ve své prezentaci v srpnu 2008 v San Franciscu na (IDF).  DDR4 se vyznačuje výrobním procesem 30 nm při napětí 1,2 voltů, s frekvencí sběrnice 2133 MT / s "normální" rychlostí a 3200 MT / s "pro nadšence" rychlostí. Vystoupil na trhu v roce 2012. V roce 2013 se napětí snížilo až na 1 volt. Následně byly další detaily zveřejněny při MemConu 2010 v Tokiu. Prezentace ředitele JEDEC "Čas přehodnotit DDR4" vedlo některé webové servery, ke zprávě, že zavedení DDR4 bylo pravděpodobně nebo definitivně odloženo až do roku 2015. Nicméně zkušební vzorky DDR4 byly uvedeny v souladu s původnímu harmonogramem na počátku roku 2011, ve kterém výrobci zmiňují ponechání rozsáhlé komerční výroby a uvolnění na trh naplánované na rok 2012.  V letech 2015 a 2016 by měly tyto operační paměti získat většinový podíl na trhu a nahradit tak DDR3.  Přechod z DDR3 na DDR4 tedy trvá déle, než zhruba pětiletý přechod z DDR2 na DDR3. Z části je to proto, že změny, které je potřeba učinit u ostatních komponent ovlivní všechny části počítačových systémů, které bude pro spolupráci s DDR4 potřeba aktualizovat. V únoru 2009, Samsung ověřil 40nm DRAM čipy, což se dá považovat za "významný krok" směrem k vývoji DDR4 neboť v roce 2009 DRAM čipy byly teprve začínaly směřovat k výrobnímu procesu 50nm. V lednu 2011 Samsung oznámil dokončení a uvolnění pro testování modulu 2 GiB DDR4 DRAM na základě výrobního procesu mezi 30 a 39 nm. Maximální rychlost přenosu dat je 2.133 MT / s při 1,2 V, při využití technologie převzaté z grafické paměti DDR. Modul DDR4 čerpá o 40% méně energie než DDR3.  O tři měsíce později v dubnu 2011 firma oznámila výrobu 2 GiB DDR4 modulů na 2400 MT /s běžících na 1,2 V a výrobním procesu mezi 30 a 39 nm (přesné číslo není specifikované) a dodala, že předpokládá zahájení vysokoobjemové výroby v druhé polovině roku 2012.  V květnu 2012, Micron oznámil, že se zaměřuje na zahájení výroby 30nm modulů ke konci roku 2012.  V září 2012, JEDEC vydal finální specifikaci DDR4.  V dubnu 2014 firma Hynix oznámila, že vyvinula jako první na světě modul s nejvyšší hustotou 128 GiB založený na 8 Gib DDR4 pomocí 20 nm technologie. Modul pracuje na 2133 MHz, s 64-bit I / O, a zpracuje až 17 GB dat za sekundu. Hynix předpokládá komercializaci DDR4 SDRAM do roku 2015 a standardizaci do roku 2016.  Konec éry DDR4 se očekává kolem roku 2020 (kdy je počítáno dokonce se 128 GB moduly).

Následníci.

Stejně jako v roce 2014, není plánován žádný přímý nástupce technologie DDR4. Pravděpodobně by nadcházející technologií, podle dosavadního vývoje, měla být "DDR5 SDRAM". Některé zdroje spekulují, že další standardní paměť by měla s větší pravděpodobností používat sériové, namísto dosavadního paralelního rozhraní. V současné době jsou používané 288/260-pin neregistrované moduly DDR4. Předmětem možných spekulací může určitě být Micron Technology Hybrid Memory Cube (HMC), která využívá technologii vrstvení paměti.  Historický vývoj jiných počítačových sběrnic směřuje k nahrazování paralelního rozhraní sériovým, jako například u SATA, kdy jeho předchůdcem byla paralelní sběrnice PATA a mnoho dalších příkladů jako náhrada paralelních portů sériovými a později USB. Obecně platí, že sériové sběrnice jsou snadněji škálovatelné a pro návrh plošných spojů a samotných vodičů mnohem jednodušší na vývoj.  V roce 2011 JEDEC také představil standard Wide I/O 2, využívající podobné schéma jako Hybrid Memory Cube. Toto uspořádání paměti poskytuje větší šířku pásma a lepší výkon než DDR4. Umožňuje široké rozhraní s kratší délkou signálu. Jejím cílem je především nahradit různé mobilní SDRAM standardy DDRX používané ve vysoce výkonných vestavěných a mobilních zařízení, jako jsou chytré telefony.

Operační paměti DDR4 SDRAM (Double Data Rate 4 Synchronous Dynamic Random Access Memory) jsou přímým nástupcem typu DDR3.

第四代双倍资料率同步动态随机存取内存(英文:Double-Data-Rate Fourth Generation Synchronous Dynamic Random Access Memory,简称为DDR4 SDRAM),是一种高带宽的电脑内存规格。它属于SDRAM家族的内存产品,是自1970年DRAM开始使用以来,现时最新的内存规格,旨在全面取代旧有的内存规格。


Založení společnosti.

Signetics byla založena v roce 1961 skupinou inženýrů, která opustila Fairchild Semiconductor. V té době se Fairchild Semiconductor zaměřovala převážně na výrobu tranzistorů. Zakladatelé společnosti Signetics věřili, že budoucností elektroniky jsou integrované obvody. Financování nové společnosti zajistila banka Lehman Brothers, která poskytla do začátku 1 mil. dolarů.

Počáteční období (1961–1962).

Společnost nejprve vyvinula řadu standardních integrovaných obvodů DTL, kterou představila roku 1962. Počáteční kapitál byl rychle vyčerpán. Společnost potřebovala najít nového investora, což se podařilo. V listopadu 1962 investovala 1,7 mil. dolarů společnost Corning Glass výměnou za 51% vlastnictví. Tato částka umožnila přežití a hodně z ní bylo investováno do marketingu a prodejní kampaně.

Úspěšné období (1963–1964).

V roce 1963 se ministerstvo obrany rozhodlo zahájit posun směrem od elektronek k mikroelektronice a integrovaným obvodům, vzhledem k jejich malé velikosti, vyšší spolehlivosti a nižší spotřebě energie. Společnost Signetics z toho vytěžila.  Na podzim roku 1963 a po většinu roku 1964 se zvyšovaly tržby a společnost se stala ziskovou. Rostla, najala více inženýrů a roku 1964 otevřela nový velký výrobní závod v Sunnyvale ve státě Kalifornie. Později rozšířila výrobu i do továren v Oremu (Utah) a Albuquerque (New Mexico). V této době byla zdaleka největším výrobcem integrovaných obvodů v Silicon Valley.

Odchod původních zakladatelů.

V roce 1964 se do výroby integrovaných obvodů začala tlačit Fairchild Semiconductor, která zkopírovala integrované obvody Signetics nabízela je levněji. Signetics se snažila cenově konkurovat a začala znovu prodělávat. Ze strany většinového vlastníka (Corning Glass) bylo situace chápána jako výsledek špatného řízení. Většina původních zakladatelů společnosti Signetics musela odejít.

NE555.

Časem se společnost podařilo stabilizovat a stala se opět ziskovou, ale nikdy už nezískala vedoucí pozici na trhu integrovaných obvodů. Stále ovšem byla jejich významným výrobcem. Pokračovala v inovacích v oblasti integrovaných obvodů. Roku 1971 její externí spolupracovník Hans R. Camenzind vyvinul integrovaný obvod NE555. Byl to první a jediný komerční integrovaný časovač v té době a měl velký úspěch na trhu. V současnosti (2012) se obvod stále ještě vyrábí a to jak původní varianta, tak i modifikovaná novější verze obvodu (provedení CMOS).

Akvizice.

Roku 1975 byla Signetics převzata společností Philips. Později byla plně začleněna do Philips Semiconductors (nyní NXP). Od roku 2000 je Signetics ve vlastnictví korejské Young Poong Group, která má sídlo v Soulu.

Společnost Signetics byla v polovině šedesátých let 20. století největším americkým výrobcem integrovaných obvodů. V sedmdesátých letech vyvinula mj. mikroprocesory Signetics 2650, 8X300 a v licenci vyráběla např. procesory Motorola 68000. Obvod Signetics 2513 byl používán mj. ve videohrách Atari a v počítačích Apple. Od roku 2000 je Signetics součástí korejské Young Poong Group.

西格尼蒂克(英语:Signetics)是半导体制造产业中的一家主要业者,该公司产制多种类型的半导体装置,如积体电路、Bipolar、MOS、Dolby电路、逻辑芯片、内存、类比电路,以及摩托罗拉相容的中央处理器,部分类型的装置零件也用于第一部雅达利电视游乐器中。


Rozdělení chyb měření.

Chyby, které vznikají během měření jsou trojího druhu: hrubé, soustavné a náhodné.

Hrubá chyba.

Hrubé (nadměrné) chyby vznikají nepozorností nebo přehlédnutím či poruchou měřícího přístroje, nevhodnou metodou měření, apod. Korigování chyby není možné nebo je neekonomické, je vždy třeba opakovat měření.

Soustavná chyba.

Soustavná (systematická chyba) je dána přesností (nedokonalostí) měřicího přístroje a měřicí metody, chybu lze buď korigovat (odstranit), nebo určit nestatistickými metodami (z dokumentace výrobce, odhadem...) Při opakovaném měření za stejných podmínek má stálou hodnotu. Není-li udána, uvažujeme hodnotu jedné poloviny nejmenšího dílku měřidla.

Náhodná chyba měření.

Náhodná (statistická) chyba měření vzniká náhodnými rušivými vlivy (otřesy, změnami teplot, tlaku vzduchu atd.) a nedokonalostí našich smyslů. Nahodilou chybu nelze úplně odstranit. Odhadnout ji lze opakovaným měřením a statistickým zpracováním naměřených výsledků. V případě měření lidských vlastností nelze měření provádět s mnohonásobným opakováním, a proto se používá různých jiných způsobů odhadu chyby měření, založených například na statistickém odhadu reliability testu.

Nejistota měření.

Nejistota měření charakterizuje rozsah hodnot, které lze přiřadit k měřené veličině. Je označována symbolem "u".

Absolutní a relativní chyba měření.

Absolutní a relativní chyba měření jsou chyby charakterizující přesnost měřicího přístroje.

Absolutní chyba měření.

Absolutní chyba měření je algebraický rozdíl mezi ukazovanou hodnotou a porovnávanou hodnotou.  Lze z ní stanovit absolutní hodnotu (velikost) chyby měření konkrétní naměřené hodnoty přímo v jednotkách měřené veličiny. Je-li absolutní hodnota chyby přičtena a odečtena od naměřené hodnoty, definuje interval, ve kterém se nachází skutečná (pravá) hodnota měřené veličiny.  Příklad: Naměříme-li na displeji ohmmetru 1.00Ω. Vypočítaná chyba měření je ±(0,02 + 0,05) = ±0,07Ω. Což znamená, že skutečná (pravdivá) hodnota odporu bude v rozmezí 0,93-1,07Ω.

Relativní chyba měření.

Relativní chyba měření je poměr absolutní chyby k porovnávané hodnotě. Chyba relativní může být udána v několika tvarech, jako bezrozměrné číslo, v procentech nebo v jednotkách ppm (Parts per million, česky „dílů či částic na jeden milion“).  Relativní chyba měření je tedy tím vyšší, čím nižší je měřená hodnota. Tedy když se měřená hodnota blíží k nule relativní odchylka se blíží k nekonečnu. Pozor! Budeme-li měřit například dokonalý zkrat tedy odpor 0,00 Ω, relativní chyba měření není definována (dělení nulou).

Základní chyba měření.

Základní chyby měření je přístrojem dosahováno za předpokladu, že měřící přístroj je provozován v předepsaných referenčních podmínkách. To znamená, že veškeré veličiny, které mohou nepříznivě ovlivnit přesnost měření, musí mít předepsanou konstantní velikost, popř. je povolen rozptyl jen ve velmi úzkých mezích. Mezi hlavní ovlivňující veličiny obvykle patří okolní teplota, kolísání napájecího napětí přístroje atd. Zjednodušeně lze říci, že základní chyby měření daným přístrojem je dosahováno v laboratorních, přesně definovaných podmínkách.

Pracovní chyba měření.

Pracovní chyba měření platí pro měření prováděná v pracovních podmínkách, oproti základní chybě dosahováno v širším rozsahu pracovních teplot, při větším kolísání napájecího napětí apod. Proto pracovní chyba bývá vyšší než chyba základní. Podle ČSN 61557 může být relativní pracovní chyba měření maximálně 30%.

Chyba měření je rozdíl mezi skutečnou hodnotou měřené veličiny a hodnotou zjištěnou měřením. Každé měření je zatíženo určitou chybou a ke správné hodnotě se pouze přibližuje. Během měření se uplatňují vlivy, které se projeví odchylkou mezi skutečnou a naměřenou hodnotou reálně měřené veličiny. Do jaké míry je rozdílnost správné a naměřené hodnoty závisí na přesnosti měřicího přístroje a přesnosti měřicí metody. Zkoumáním vztahu mezi skutečnou a měřenou hodnotou veličiny se zabývá vědecký a technický obor metrologie.

测量误差(英语:Measurement error)也称观测误差(英语:Observational error),是指观测值与真实值之间的差异。在统计学中,测量误差并不是“错误”,是事物固有的不确定性因素在量测时的体现。


Charakteristika.

Raspberry Pi je jednočipový počítač, který je srovnatelný se (slabším) stolním počítačem. Obsahuje vývod pro monitor (HDMI), přes USB je možné připojit klávesnici a myš. Vyvinuto bylo již několik generací tohoto počítače, které se liší výkonem a zamýšleným použitím. Použitý mikroprocesor je z rodiny ARM, takže je srovnatelný s běžným smartphonem. Na počítači Raspberry Pi je možné provozovat různé distribuce Linuxu, RISC OS, jakož i Microsoft Windows 10 IoT Core.  Na rozdíl od počítače Arduino je možné Raspberry Pi použít nejen k ovládání různých zařízení (pomocí GPIO kontaktů), ale i k samotnému vývoji příslušných aplikací. Lze ho též použít jako multimediální přehrávač videa nebo hudby nebo i jen pro přístup k Internetu (dodávané linuxové distribuce obsahují webový prohlížeč a další potřebné aplikace).

Hardware.

Na obrázku vpravo je blokové schéma Raspberry Pi. Všimněte si, že ethernetový port (tj. síťová karta) je připojena skrze rozhraní USB 2.0. Návrh je maximálně zjednodušen, a tak chybí vysokorychlostní rozhraní pro pevný disk (např. SATA rozhraní, jaké má Banana Pro). Disk je sice možné připojit pomocí USB Mass Storage, avšak přenos dat ze sítě na disk a zpět bude omezen maximální rychlostí rozhraní USB 2.0 (tj. zhruba 35 MiB/s). Raspberry Pi se tedy moc nehodí pro nasazení jako NAS (tj. sdílení souborů z disku připojeného k síti pomocí Raspberry Pi bude v přenosových rychlostech limitováno propustností USB můstku).

Původní Raspberry Pi.

Původní Raspberry Pi bylo nabízeno ve dvou modelech, za 25 amerických dolarů (model 1A) a za 35 amerických dolarů (model 1B a 2B), přičemž dražší verze měla navíc síťový adaptér s konektorem RJ-45 a druhý USB port. V době oznámení a uvedení na trh se jednalo podle recenzí o dobrý poměr cena/výkon.  Takto upravená deska by měla být vyráběna ve Velké Británii, konkrétně v továrně firmy Sony v Pencoadu v Jižním Walesu, a dostupná za stejnou cenu. Nadace přitom usilovala o výrobu ve Spojeném království od počátku, ale domluvit se s britským výrobcem se jí podařilo až po počátečním úspěchu s deskami vyrobenými v Asii.

Raspberry Pi 2.

Model „B“ byl uveden do prodeje v únoru 2015. Jeho základem je SoC BCM2836 z rodiny ARM Cortex-A7 opět od firmy Broadcom, který obsahuje čtveřici procesorových jader s taktem 900 MHz, posílenou jednotkou SIMD a 1 GiB paměti RAM. Osazen je grafickým procesorem VideoCore IV, podporující OpenGL ES 2.0, 1080p30, MPEG-4. Stejně jako jeho předchůdci obsahuje slot pro microSD kartu, čtyři porty USB 2.0, ethernetový adaptér 10/100 Mbit/s s konektorem RJ-45 a vývody GPIO.  Počítač je zpětně kompatibilní s původním Raspberry Pi.

Raspberry Pi 3.

V únoru 2016 byl uveden do prodeje model Raspberry Pi 3, který je poprvé vybaven 64bitovým CPU o taktu 1,2 GHz. Jde o čtyřjádro ARM Cortex-A53 a dle výrobce je o 50 % rychlejší než to v Raspberry Pi 2. Stejně jako Model 2 je vybaven 1 GiB operační paměti. Novinkou jsou kromě 64bitového procesoru i integrované Wi-Fi a Bluetooth moduly. Rozmístění konektorů se oproti předchozímu modelu nemění.

Raspberry Pi 4.

V červnu 2019 byl uveden do prodeje model Raspberry Pi 4. Jeho základem je 64bitový čtyřjadrový procesor o taktu 1,5GHz Broadcom BCM2711. Oproti Raspberry Pi 3 se Raspberry Pi 4 prodává ve třech variantách podle velikosti RAM - 1 GiB, 2 GiB, 4 GiB a od května 2020 i 8GiB. Napájení pomocí micro-USB bylo nahrazeno napájením pomocí USB-C. Jeden HDMI port byl nahrazen dvěma micro-HDMI porty a Raspberry Pi 4 nyní podporuje i monitory s rozlišením 4K a dva USB 2.0 porty byly nahrazeny USB 3.0 porty.

Porovnání jednotlivých modelů.

"* moduly se připojují 200-pinovým DDR2 SO-DIMM konektorem k desce."

Software.

Výrobce Raspberry Pi nabízí k počítači jako operační systémy ARMové verze linuxových distribucí Debian a Arch. Výrobce též ohlásil práce na systému Rasdroid pro Raspberry Pi založeném na systému Android 4.0.  Dne 28. února 2014 uvolnila firma Broadcom ovladač grafického procesoru použitého v Raspberry Pi, pod Open Source BSD licencí. V té souvislosti nadace Raspberry Pi Foundantion vyhlásila, že první, kdo na Raspberry Pi přizpůsobí a rozběhne hru Quake III, obdrží prémii 10 000 dolarů. Raspberry Pi neobsahují žádné rozhraní pro pevný disk nebo SSD – pro zavedení systému a trvalé uchování dat je určen slot na microSD kartu.

Raspberry Pi 2.

Kromě standardního systému Raspbian jsou pro Raspberry Pi 2 k dispozici i alternativní operační systémy, které pro starší modely nebyly k dispozici:

Rozšiřující desky.

Pro Raspberry Pi vzniklo několik neoficiálních rozšiřujících desek, které umožňují například komunikaci po RS232, nebo třeba pomocí RF modulů, řízení DC motoru.

UniPi Board.

Jedná se o rozšiřovací modul pro minipočítač Raspberry Pi. Deska využívá všechny důležité vlastnosti v rámci řízení a ovládání, které Raspberry Pi nabízí. Jedná se o mix vstupů a výstupů, které jsou využívány pro sledování a zároveň umožňují ovládání sledovaných zařízení. Nejsou nutné kabely na propojení Raspberry Pi s relátky, vstupy ani dalšími prvky desky. Díky I2C rozhraní vyvedenému na externí konektor lze připojit mnoho dalších periferií (teoreticky až 128) – například obvody pro řízení relé, LED, vstupy apod. UART má na starost připojení NFC čtečky karet.

Gertboard.

Gertboard není oficiálním produktem nadace Raspberry Pi Foundantion, ale je vyvinut Gert Van Loo, který se podílel i na vývoji alfa verze Raspberry Pi.  Na rozšiřující desce je:  Gertboard se připojuje k Raspberry Pi přes 26žilový plochý kabel. V oficiálním prodeji je v současné době dostupný pouze jako stavebnice, zájemce si tedy musí osadit desku sám.

Raspberry Pi výpočetní modul.

Je primárně určen pro připojení k vlastní desce plošných spojů. Obsahuje zejména:  Toto všechno je integrováno na malé, 67,6 × 30mm destičce pasující do standardního DDR2 SODIMM konektoru (jde o stejný typ konektoru, který je použit pro paměť laptopů). Zmíněná flash paměť je připojena přímo k procesoru na destičce, ale zbývající procesorová rozhraní jsou k dispozici uživateli přes piny konektoru.  Raspberry výpočetní mudul byl uvolněn pod licencí BSD jako Open Hardware.

Raspberry Pi vstupně-výstupní modul.

Vstupně/výstupní modul je určen pro spolupráci s výpočetním modulem. Obsahuje zejména napájení, konektory a rozhraní klasického Raspberry Pi, jako:

Raspberry Pi VGA Adaptér.

Adaptér (Gert's VGA Adapter) pro připojení VGA monitoru k Raspberry Pi model B+. Jde vlastně o pasivní digitálně-analogový převodník, který se připojuje na GPIO konektor. Umí přenést až rozlišení 1920×1024 bodů na 60 fps. Návrh je k dispozici na GitHubu. Skládá se z:

HDMIPi, displej pro Raspberry Pi.

HDMIPi je displej primárně určený pro Raspberry Pi, ale na rozdíl od jiných malých displejů má rozlišení 1280×800 při velikosti 9 palců. Prodává se za 75 liber, tj. asi 2 700Kč.

Kamera.

Rozšiřující modul kamery se připojuje pomocí plochého flexibilního kabelu do CSI konektoru umístěného mezi audio-video výstupem a HDMI portem. Kamera poskytuje pro video rozlišení 1080p, 720p a 640×480. Rozměry modulu jsou 25×20×9 mm.

Raspberry Pi (výslovnost [ˈraːzbəri pai]) je v informatice název malého jednodeskového počítače s deskou plošných spojů o velikosti zhruba platební karty. V roce 2012 byl vyvinut britskou nadací Raspberry Pi Foundantion s cílem podpořit výuku informatiky ve školách a seznámit studenty s tím, jak mohou počítače řídit různá zařízení (např. mikrovlnná trouba, automatická pračka). Primárním operačním systémem je Raspbian. Cena se v srpnu 2019 pohybuje v rozmezí 157–1 536 Kč (nejlevnější je Raspberry Pi Zero, nejdražší pak Raspberry Pi 4 Model B). Označení „Raspberry Pi“ je registrovanou ochrannou známkou, a proto mají podobně navržené počítače zdánlivě odvozené názvy (např. Banana Pi, Windows Iot)

树莓派(英语:Raspberry Pi)是基于Linux的单片机电脑,由英国树莓派基金会开发,目的是以低价硬件及自由软件促进学校的基本电脑科学教育。


Historie.

Současný kostel je již v pořadí třetím svatostánkem na tomto místě. V roce 1551 zde byl postaven kostel, který byl zničen roku 1591 během obléhání Paříže Jindřichem IV. V dubnu 1628 královna Anna Rakouská položila základní kámen nového kostela, který byl v roce 1673 povýšen na farní. Z tohoto kostela se dodnes dochovala pouze zvonice. Za Velké francouzské revoluce byl v roce 1791 kostel znárodněn a roku 1797 prodán třem měšťanům. V roce 1803 koupilo stavbu město Paříž. Kostel byl natolik poškozený, že musel být stržen. Současný kostel postavil v letech 1823–1830 architekt Étienne-Hippolyte Godde (1781−1869), stavební mistr města Paříže, který navrhl rovněž plány ke kostelům Saint-Denys-du-Saint-Sacrement a Saint-Pierre-du-Gros-Caillou.  Stavba je od roku 1983 chráněná jako historická památka.

Architektura.

Kostel postavil architekt Étienne-Hippolyte Godde v novoklasicistním stylu. Stavba má severo-jižní orientaci namísto obvyklé západo-východní z důvodu zastavěného prostoru a vedení tehdejších ulic. V jihovýchodní části kostela se nachází zvonice předchozího kostela ze 17. století. Fasáda je velmi jednoduchá s peristylem. Dva dórské sloupy a dva boční pilastry nesou architráv s triglyfem a trojúhelníkovým frontonem.  Kostel svým architektonickým pojetím odpovídá raně křesťanské bazilice bez transeptu a chórového ochozu s centrální lodí ukončenou půlkruhovou apsidou s polokupolí a dvěma bočními loděmi. Hlavní loď má valenou klenbu a obloukové arkády na dórských sloupech ji oddělují od bočních lodí, na které je napojeno dvanáct kaplí. Malby v kostele vytvořil Alexandre-Denis Abel de Pujol (1787−1861).  Uprostřed kostela se nachází osmiboká křtitelnice, ke které vede sedm schodů představující sedm hlavních hříchů podle tradice rané církve.  Varhany vytvořil na konci 19. století John Abbey a v letech 1950 (Joseph Gutschenritter) a 1988 (Jean-Marc Cicchero) byly restaurovány.

Kostel Notre-Dame-de-Bonne-Nouvelle (doslovně "Panny Marie Dobré Zprávy") je katolický farní kostel ve 2. obvodu v Paříži, v ulici "Rue de la Lune". Kostel je zasvěcen Panně Marii a svým názvem odkazuje na Zvěstování Panny Marie.

圣母领报教堂(Église Notre-Dame-de-Bonne-Nouvelle)是法国巴黎的一座罗马天主教本堂区圣堂,位于巴黎第二区月亮路("Rue de la Lune")25号,建于1823年到1830年。博纳努韦勒大道("Boulevard de Bonne-Nouvelle")和佳音(Bonne Nouvelle)地铁站都得名于这座教堂。


Vzorec.

Kde  Tento vztah platí díky

Vlastnosti.

Linearita.

BRDF je lineární vzhledem k záři. Příspěvky jednotlivých světelných zdrojů se tedy sčítají. Vlastnost plyne přímo ze vzorce.

Helmholzova reciprocita.

Tato vlastnost je základní vlastností každé fyzikálně korektní BRDF a vyplývá ze zákonu odrazu.

Zákon zachování energie.

Tento zákon říká, že poměr odraženého zářivého toku k příchozímu zářivému toku musí být menší nebo roven 1.

Izotropie BRDF.

BRDF většiny běžně modelovaných povrchů je invariantní vůči otočení kolem normály. To znamená, že při vyhodnocování BRDF nezáleží na orientaci materiálu vůči příchozímu a odchozímu směru paprsku. U některých materiálů ale tento předpoklad neplatí. Ty nazveme materiály anizotropní. Anizotropie je zpravidla dána mikrostrukturou modelovaného materiálu, např. broušením, nebo strukturou tkaniny.

Izotropní materiály.

BRDF těchto materiálů má pouze 3 stupně volnosti, takže k jejich popisu stačí znát jen 3 úhly: úhel dopadu vůči normále, úhel odrazu vůči normále, a úhel mezi dopadajícím a odraženým paprskem. Viz: formula_10

Anizotropní materiály.

U těchto materiálů už si při popisu BRDF nevystačíme s pouhými třemi úhly, neboť je zde potřeba zachytit také orientaci materiálu. Za tímto účelem se nejčastěji používá vztažení úhlů θ a θ k referenčnímu souřadnému systém [U,V,N], kde U je tangenta (např. směr broušení kovu), V je binormála a N normála.

Modely BRDF.

BRDF lze buď měřit přímo speciálními přístroji (Gonioreflektometru), nebo lze odvodit analytický popis, který co nejlépe odpovídá pozorované skutečnosti. Tyto vzorce se dále dělí na vzorce empirické a fyzikálně konzistentní.  Příklady nejčastěji používaných BRDF modelů:

BRDF (Z anglického "Bidirectional Reflectance Distribution Function") je označení pro obousměrnou distribuční funkci odrazu světla. Tato funkce se používá zejména v počítačové grafice jako matematické vyjádření vlastností povrchu. Udává subkritickou hustotu pravděpodobnosti (její integrál smí být menší než 1), že se světlo, které na povrch dopadne, odrazí daným směrem. Parametry funkce jsou příchozí (ω) a odchozí (ω) směr, oba definované vůči normále povrchu. Návratová hodnota funkce se udává ve sr a vyjadřuje poměr odražené diferenciální záře ("radiance") vůči ozáření ("irradianci") povrchu. Obor hodnot této funkce je [0,∞). BRDF byla prvně vyjádřena Fredem Nicodemusem okolo r.1965.

双向反射分布函数(bidirectional reflectance distribution function、BRDF)是一个定义光线在不透明表反射的四次元函数,基本式为:formula_1,在这里formula_2是指光线的反方向,另外formula_3是指光线反射的方向,除此之外,还有一个formula_4代表法线,这个值的意义是在formula_5方向的反射光线的 辐射率 和同一点上 从formula_6方向射入的光线的辐射率的比值。每一个 formula_7 方向可以被参数化 为 方位角formula_8 和 天顶角 formula_9, 因此BRDF是一个四维函数。 BRDF的单位是 sr, 其中 (sr) 是 球面度的单位.


Tenisová kariéra.

Tenis začala hrát v pěti letech.  Debutový turnaj na okruhu ITF odehrála v sezóně 2008 v ukrajinském Charkově. Premiérový titul ze čtyřhry si připsala na stejném turnaji v roce 2010, když byla její spoluhráčkou krajanka Kateryna Kozlovová. První vítězství ve dvouhře přišlo na istanbulském turnaji v srpnu 2011 poté, co ve finále přehrála Slovinku Anju Prislanovou. Na French Open 2010 vyhrála dvouhru juniorky po finálovém triumfu nad tuniskou hráčkou Ons Jabeurovou. V boji o singlový juniorský titul ve Wimbledonu 2012 nestačila na Kanaďanku Eugenii Bouchardovou. Na US Open 2012 postoupila z kvalifikace do hlavní soutěže ženské dvouhry, kde v úvodním kole podlehla Srbce Aně Ivanovićové. První kolo nepřešla ani na Australian Open 2013, když nenašla recept na favorizovanou pátou nasazenou Angelique Kerberovou.  Premiérový triumf na okruhu WTA Tour vybojovala na listopadovém Royal Indian Open 2012 v indickém Puné, turnaji hraném v rámci úvodního ročníku série WTA 125K. Ve finále si poradila s Japonkou Kimiko Dateovou Krummovou. Druhý titul přidala na červencovém Baku Cupu 2013, když ve finále zdolala izraelskou hráčku Šachar Pe'erovou ve dvou setech. V osmnácti letech se tak stala první teenagerkou od února 2012, která vyhrála titul na tomto ženském okruhu. Bodový zisk ji posunul o třicet dva míst výše a v následné klasifikaci WTA z 29. července 2013 figurovala na 49. příčce.  Na Australian Open 2014 na úvod přehrála dvojnásobnou grandslamovou šampiónku a turnajovou devatenáctku Světlanu Kuzněcovovou. Po výhře nad Australankou, hrající na divokou kartu, Olivií Rogowskou si poprvé v kariéře zahrála třetí kolo majoru, v němž ji po dvousetovém průběhu vyřadila třináctá nasazená Američanka Sloane Stephensová.  Debutovou trofej ze čtyřhry WTA Tour si odvezla v červenci, když v páru s japonskou hráčkou Misaki Doiovou ovládly İstanbul Cup 2014, hraný na tvrdém povrchu. Ve finále zdolaly gruzínsko-polský pár Oxana Kalašnikovová a Paula Kaniová. Na srpnovém Cincinnati Masters 2014 zaznamenala první vítězný zápas nad hráčkou elitní desítky, když ve druhém kole vyřadila čerstvou wimbledonskou šampiónku Petru Kvitovou. Poprvé také prošla do čtvrtfinále události z kategorie Premier 5, v němž nestačila na Anu Ivanovićovou ve dvou sadách. Premiérové semifinále turnaje Premier 5 pak dosáhla na Wuhan Open 2014, když cestou pavoukem na její raketě zůstaly Camila Giorgiová, Sabine Lisická, odstoupivší Garbiñe Muguruzaová a ve čtvrtfinále světová osmička Angelique Kerberová. V semifinále však nad její síly byla turnajová trojka Petra Kvitová, které podlehla ve dvou sadách.  Třetí singovou trofej vybojovala na marocké antuce, když na květnovém Grand Prix SAR La Princesse Lalla Meryem 2015 ve finále zdolala Maďarku Tímeu Babosovou. Zisk 280 bodů ji v následné klasifikaci žebříčku WTA ze 4. května 2015 posunul na dosavadní kariérní maximum, když figurovala na 21. místě, o týden později pak na 19. příčce.  Na únorovém Taiwan Open 2017 vybojovala pátý vavřín po finálové výhře nad Číňankou Pcheng Šuaj. Série neporazitelnosti pokračovala dvěma fedcupovými výhrami ve druhé světové skupině proti Austrálii a také na navazujícím Dubai Tennis Championships 2017 z kategorie Premier 5. V semifinále vyřadila potřetí za sebou, v rozmezí několika měsíců, světovou dvojku Angelique Kerberovou. Dvousetová finálová výhra nad dánskou turnajovou desítku Caroline Wozniackou znamenala zisk 900 bodů. Ten jí zajistil jako vůbec první ukrajinské tenistce v historii, premiérový průnik do elitní světové desítky žebříčku WTA, když se 27. února 2017 posunula z 13. na 10. příčku s minimální ztrátou 25 bodů za osmou Kuzněcovovou. Stala se tak 120 členkou elitního klubu hráček Top 10 od zavedení klasifikace v roce 1975.  Ve čtvrtfinále květnového Internazionali BNL d'Italia 2017 v Římě vyřadila třetí hráčku žebříčku Karolínu Plíškovou, jíž dokázala porazit po sérii pěti vzájemných proher. Snížila tak pasivní bilanci utkání na 2–5. Po semifinálové skreči Španělky Garbiñe Muguruzaové během úvodní sady prošla do finálového duelu. V něm přehrála rumunskou světovou čtyřku Simonu Halepovou po třísetovém průběhu. Jako první tenistka si v sezóně 2017 připsala čtvrté turnajové vítězství s bilancí výher a proher 31–6. Bodový zisk jí zajistil návrat do elitní desítky žebříčku a posun na kariérní maximum, když jí po turnaji patřilo 6. místo.  Po dvou letech opět vypadla ve čtvrtfinále French Open 2017, kde hrála jako světová šestka a pátá nasazená. V zápase dvou nejlepších antukářek odehrané části sezóny přitom již nad Halepovou vedla 6–3 a 5–1. Dominantním nástupem si vypracovala vedení 5–0 a jeden míč ji dělil od udělení „kanára“. Po zisku úvodní sady 6–3 kontrolovala průběh i ve druhém setu, v němž vedla již 5–1 na gamy a mířila k postupu. Rumunka však dokázala průběh tohoto dějství otočit a vypracovat si tři setboly za stavu 6–5 a 40:0. Poté, co neproměnila žádný z nich a ani čtvrtý při výhodě, hru ztratila. Vyrovnávající sadu si však připsala v tiebreaku. Ve třetím setu už Halepová řídila hru a Svitolinovou vyvedenou z konceptu deklasovala za 23 minut poměrem 6–0, když se dopustila jen jedné nevynucené chyby při osmi vítězných míčích. Aktivní bilanci vzájemných utkání zvýšila na 3–1.

2018: Vítězka Turnaje mistryň a obhajoby v Dubaji a Římě.

V úvodu sezóny triumfovala na Brisbane International po finálové výhře nad kvalifikantkou Aljaksandrou Sasnovičovou, která na ni uhrála jen tři gamy. Svou první čtvrtfinálovou účast na Australian Open nevylepšila, když podlehla Elise Mertensové. Třetí kolo Qatar Total Open pro ni znamenalo vyřazení od pozdější šampionky Petry Kvitové. Naopak přemožitelku nenalezla v pavouku Dubai Tennis Championships a po finálovém vítězství nad Darjou Kasatkinovou obhájila trofej. Vyhrála tak sedmé finále v řadě. Na BNP Paribas Open odešla poražena ve třetí fázi od Carly Suárezové Navarrové a z navazujícího Miami Open ve čtvrtfinále s Jeļenou Ostapenkovou.  Antukovou část rozehrála čtvrtfinálovou prohrou s Caroline Garciaovou na stuttgartském Porsche Tennis Grand Prix. Následně opět nenašla recept na Suárezovou Navarrovou, která ji zastavila ve druhém utkání dvouhry Mutua Madrid Open. V repríze finále římského Internazionali BNL d'Italia opět zdolala světovou jedničku Simonu Halepovou, čímž obhájila druhý titul v probíhající sezóně. Grandslamové French Open však opustila již ve třetím kole po prohře od Mihaely Buzărnescuové. Tato Rumunka jí uštědřila druhou porážku za sebou, ve čtvrtfinále travnatého Nature Valley Classic v Birminghamu. Ve Wimbledonu nenašla v úvodním kole recept na čerstvou mallorskou šampionku Tatjanu Mariovou.  Letní US Open Series otevřela semifinálovou účastí na Rogers Cupu, kde nestačila na Sloane Stephensovou. O jedno kolo horšího výsledku dosáhla na cincinnatském Western & Southern Open, porážkou od pozdější vítězky Kiki Bertensové. Podruhé v řadě se probojovala do osmifinále US Open, v němž ji stopku vystavila Anastasija Sevastovová po třísetovém průběhu. Nevýrazné výkony se dostavily v podzimní asijské túře, s vyřazeními v úvodních kolech Wuhan Open od pozdější šampionky Aryny Sabalenkové i pekingského China Open od Aleksandry Krunićové. V utkání přitom ztratila vedení 6–0 a 3–0 na gamy. Do čtvrtfinále se podívala během Hong Kong Tennis Open. V něm její cestu pavoukem uzavřela Wang Čchiang. Stále však neměla jistotu startu na Turnaji mistryň, kterou získala až časnými prohrami Plíškové s Bertensovou na moskevském Kremlin Cupu, kde absentovala.  Na singapurském WTA Finals, kde startovala jako světová sedmička, nejdříve ovládla bílou základní skupinu, v níž porazila všechny tři soupeřky, Wozniackou, Plíškovou i Kvitovou. V semifinále sehrála vyrovnané třísetové klání s Nizozemkou Bertensovou, které vyznělo v její prospěch. Ve finále pak zdolala americkou šestou hráčku žebříčku Sloane Stephensovou ve třech sadách a připsala si třináctý singlový titul na okruhu WTA Tour. Stala se tak první ukrajinskou šampionkou Turnaje mistryň. Jako neporažená vítězka si připsala 1 500 bodů, s posunem na čtvrtou příčku žebříčku.

Osobní život.

Při Australian Open 2019 oznámil francouzský tenista Gaël Monfils, že je ve vztahu s Elinou Svitolinovou. Po svém vyřazení z turnaje byl při jejích zápasech přítomen v hráčském boxu.

Elina Svitolinová,, (* 12. září 1994 Oděsa) je ukrajinská profesionální tenistka, juniorská šampiónka z French Open a vůbec první hráčka z Ukrajiny v elitní světové desítce žebříčku WTA, do níž se posunula v únoru 2017.

伊莉娜·斯维托莉娜(,1994年-9月12日)是乌克兰职业网球女运动员,2012年转职业。她的WTA生涯最高单打排名为第3(2017年9月11日)。她曾参加2016年夏季奥林匹克运动会,结果在单打八强阶段被淘汰。2019年《福布斯》统计收入最高的女运动员,伊莉娜·斯维托莉娜以年收入610万美元,排名第9名。


Dětství.

Osman II. se narodil v paláci Topkapi v Istanbulu. Byl synem sultána Ahmeda I. a jeho první konkubíny Mahfiruz Hatice Sultan. Podle tradic mu už ve velmi nízkém věku matka zajistila výchovu a vzdělání. Díky tomu byl Osman známý jako básník a ovládal spoustu jazyků, včetně arabštiny, perštiny, řečtiny, latiny a italštiny.  Osman nezískal trůn hned po smrti otce, což bylo nejspíš kvůli tomu, že jeho matka nebyla oblíbenou ani hlavní konkubínou. Jeho matka v té době již zemřela a nebo byla vyhnána do exilu.

Vláda.

Osman II. nastoupil na trůn ve svých čtrnácti letech poté, co byl jeho strýc Mustafa I. sesazen. I přes neobvykle nízký věk se snažil jako vládce prosadit a poté, co bránil východní hranice říše před Safíovci z Persie, podnikl výpravu do Polska během Moldavské magnátské války. V roce 1621 nuceně podepsal mírovou dohodu s Polskem po bitvě u Chotimi; domů do Istanbulu se vrátil se zostuzenými janičáři, kteří jej nazývali zbabělcem. Pobouřeni byli i státníci.  Základní a zároveň výjimečnou slabost měl Osman II. kvůli nepřítomnosti ženské moci v harému. Od roku 1620 až do své smrti zastupovala Valide Sultan obyčejná kojná. Ta se ale nikdy nemohla vyrovnat Mustafově matce, která žila ve starém paláci. I když měl na své straně všechny hlavní eunuchy, nemohl tím nahradit absenci ženy, která v tomto období měla velký význam; obzvlášť, když byl Osman tak mladým panovníkem, nepřítomnost matky ovlivnila délku jeho vlády. Podle Piterburga neměl Osman II. ani žádnou Haseki Sultan (konkubínu s dětmi, milenku), i když Peirce tvrdí, že jeho Haseki byla Ayşe Hatun. I kdyby tomu tak bylo, Ayşe by nemohla být Valide sultánkou v době vlády svého muže.

Smrt.

Vzhledem k protiváze vlivu janičářů nechal Osman II. zavřít jejich obchody s kávou a začal plánovat vybudování nové a oddanější armády, jejíž hlavní součástí měli být anatolští sekbanové. Výsledkem tohoto plánu bylo povstání přímo v paláci, organizované janičáři. Ti mladého sultána uvěznili ve věži Yedikule, kde byl nakonec uškrcen.

Rodina.

Konkubíny.

Osman měl 3 konkubíny:

Synové.

Osman měl 2 syny:

Dcery.

Osman měl 1 dceru:

V populární kultuře.

Postava Osmana II. se vyskytuje v tureckém televizním seriálu "", kde jej ztvárnil herec Taner Ölmez.

Osman II. (3. listopadu 1604 – 20. května 1622), v turecku známý jako Genç Osman (mladý Osman), byl osmanský sultán od roku 1618 až do svého zavraždění v roce 1622.

奥斯曼二世(1604年-11月3日-1622年-5月20日)是奥斯曼帝国的苏丹,自1618年至逝世期间在位。


Biografie.

Byl dvakrát ženatý, s první manželkou měl dvě děti, jeho druhorozená dcera však zemřela jako tříletá. Poté rodinu opustil a odstěhoval se do Londýna. Během 2. světové války chtěl vstoupit do Královského letectva, ale nebyl přijat, pracoval tedy pro tajnou službu a během bombardování Británie nacisty jezdil jako dobrovolník se sanitkou, díky čemuž potkal svou druhou ženu. Po válce spolu žili nejprve několik let na severu Walesu v Cwm Croesor, později se přestěhovali do městečka Collioure ležícího na jihu Francie. Po smrti manželky roku 1998 pobýval O ́Brian střídavě v Dublinu, kde také roku 2000 zemřel, pohřben byl však v Coullioure.  Patrick O ́Brian si úzkostlivě střežil své soukromí a neprozrazoval mnoho podrobností ze svého života. Po jeho smrti o něm vyšly dvě biografické knihy, první napsal "Dean. H. King" pod názvem "Patrick O'Brian: A Life Revealed" a druhou, "Patrick O'Brian: The Making of the Novelist", O ́Brianův nevlastní syn z druhého manželství, "Nikolaj Tolstoj".

Dílo.

Aubrey–Maturin série.

Zahrnuje 20 románů, přičemž 21. zůstal nedokončený, odehrávajících se na pozadí napoleonských válek na moři na začátku 19. století. Hlavními postavami jsou kapitán britského námořnictva Jack Aubrey a jeho přítel, irsko-katalánský doktor Stephen Maturin. Ve všech dílech této námořní ságy jsou zakomponovány skutečné události.  Odborným námořním poradcem a korektorem českých překladů je, počínaje 5. dílem, ing. Karel Lokaj, kapitán dálné plavby.  Na motivy několika dílů série ("Master and Commander", "HMS Surprise" a "The Far Side of the World") natočil roku 2003 režisér Peter Weir film "" (v originále ""), s Russellem Crowem a Paulem Bettanym v hlavních rolích.

Ostatní tvorba.

Kromě historických námořních románů napsal několik povídek.  Z literatury faktu lze zmínit životopis španělského malíře Pabla Picassa ("Picasso"), anglického přírodovědce Sira Josepha Bankse ("Joseph Banks: A Life") a publikaci pojednávající o životě námořníků v době Lorda viceadmirála Horatio Nelsona ("Men-of-War: Life in Nelson's Navy").  Mimoto přeložil desítky knih z francouzštiny do angličtiny, za zmínku stojí například román Motýlek Henriho Charrièra.

Patrick O ́Brian, vlastním jménem Richard Patrick Russ (12. prosince 1914 Chalfont St. Peter, Backinghamshire, Anglie – 2. ledna 2000 Dublin, Irsko) byl anglický romanopisec a překladatel. Nejvíce se proslul sérií historických námořních románů z období napoleonských válek, které vypráví o dobrodružstvích kapitána Jacka Aubreyeho a jeho přítele dr. Stephena Maturina (Aubrey–Maturin série).

帕特里克·奥布莱恩(英语:Patrick O'Brian,1914年-12月12日-2000年-1月2日),CBE。原名理乍得· 帕特里克·茹斯(英语:"Richard Patrick Russ"),英国作家、翻译家,以描写拿破仑时代海战和海军生活的怒海争锋系列小说闻名。这一系列共20本小说,主人公是英国海军船长杰克·奥布雷和他的朋友、军医斯蒂芬·马图林。


Mládí.

Huor byl spolu se svým bratrem Húrinem vychováván dle tehdejšího zvyku v zemi své matky v Brethilu a již ve třinácti letech šel do bitvy se skřety. Byli však odříznuti od zbytku vojska a byli by zajati nebo pobiti, nebýt pomoci od Ulma, který mohl ovládat vody v řekách a nechal vytvořit nad řekou Sirion mlhu, která zakryla útěk bratrů a pomohla se jim vzdálit od bitvy. Poté bloudili pod Okružními horami a nemohli nalézt cestu zpět. Byli však zpozorováni orlem Thorondorem a přeneseni přes hory do Gondolinu. Tam byli dobře přijati králem Turgonem, který si vzpomněl na sny, ve kterých mu Ulmo vzkázal, že má čekat od Hadorova domu pomoc v nouzi. Turgon chtěl, aby bratři zůstali ve městě po celý zbytek života, neboť kromě zákonu, který nedovoloval komukoliv z města odejít, si také bratry velmi oblíbil. Ti si ovšem přáli vrátit se k vlastnímu lidu, neboť byli smrtelní lidé a chtěli konat velké činy. Turgon teda svolil, že mohou být opět odneseni orly a bratři po zbytek života o roce stráveném v Gondolinu mlčeli.

Dospělost.

V roce 472 si vzal Huor Rían z Bëorova domu a narodil se jim syn Tuor, který ale nikdy otce neviděl. Dva měsíce po svatbě totiž Huor s Húrinem vedli svůj lid do Bitvy nespočetných slz po boku Fingona. Když Fingon padl a Turgon spolu s bratry ustupoval, tak bratři ke gondolinskému králi promluvili a nabídli mu, že mu umožní návrat do Gondolinu i za cenu svých životů. Huor pronesl proslov, který končil slovy: "Z tebe a ze mne vzejde nová hvězda. Buď zdráv!". Poté se rozloučili a bratři se bránili několikanásobné přesile. Když se den blížil ke konci, tak byl Huor zasažen do oka otráveným šípem a tomuto zranění podlehl.

Huor je fiktivní postava z Tolkienových knih Silmarillion a Nedokončených příběhů. Narodil se v roce 444 Prvního věku a byl to syn Galdora, pána Dor-lóminu, syna Hadora a Hareth z Halethina lidu.

胡尔(Huor)是英国作家约翰·罗纳德·瑞尔·托尔金(J.R.R. Tolkien)的史诗式奇幻小说《魔戒三部曲》中的虚构人物。


Krátká historie.

Üč-Oguzové (3-Oguzové → tři kmeny) byli kočovným kmenem, mluvili jazykem Oguzské větve (vyslovovali hlásku „z“), jejichž jazyk náležel ke skupině tureckých jazyků. První zmínky o nich jsou z 5. století, kdy byli označováni jako Bulakové nebo Üč-Karlukové, což znamenalo, že se tehdy jednalo o svaz tří kmenů. Üč-Oguzové byli potomci 10-Oguzů (deset kmenů) → On-Oků → On-Oguzů jež po eliminací Türgešského kaganátu (699-766) založili stát v západním Turkestáně.  V epose od Mahmúda Kašgarského Divân-ı Lügati't-Türk, napsaného v 11. století se uvádí:  Kočovali mezi Altajem a východními břehy jezera Balchaš. Vůdce měl titul "„elteber → elterbeg“". V 6.–8. století byli závislí na Turkutech a Modrých Turcích. Byli příbuzní, a na nějakou dobu taky spojenci Ujgurů.

Etymologie a původ.

Jako původ jména "„Karluk“", N. Aristov uvádí řeku "„Kerlyk“", což je přítokem řeky Čaryš, a taky předkládá návrh že domorodé jméno by mohlo pocházet od turkického toponyma ve smyslu "„divoké proso“". Opak, že toponyma byla pojmenovaná podle ethnonyma domorodých lidí, je také možný.  Nejstarší etymologická zmínka o „názvu Karluk“ je zaznamenána v čínské dynastické historické Knize Tchangů z období vlády Tchangů, (během zániku Východoturkuckého kaganátu Turkutů) která sleduje stopu ke jménu "„Karlyk“" což znamená → „sněhová hromada“. "„Kar“" znamená "„sníh“", což je i v názvu Karského moře.  "„Karlyk“" byl ethnonymem lidí žijících v 5. století u Tarbagataje a Kara-Irtyše (Černý-Irtyš, což je zdrojnicí Irtyše). Tyto lidé byly známí jako domorodé etnické skupiny, jež od roku 552 vytvořili kmenovou alianci která byla začleněna do Turkuckého kaganátu. Aliance se původně skládala ze tří hlavních kmenů z nichž nejpočetnější byl kmen: Čugajů (Čjisy, Popou) poté Karluků a nakonec Jaowu-keů (Jagmur-karů) pocházejících z 9 Oguzů.

Západoturkutská říše (Turkuti) (583-657).

Roku 583, po rozpadu Turkuckého kaganátu na západní a východní, vytvořily Üč-Oguzové „Karlucký chanát“ pod vedením ne-autonomního jabgua (princ), ale byl včleněn do Západoturkuckém kaganátě (Turkuti) jako členové Tie-lejských kmenů ve svazu 5-Oguzů, v čele s Basmaly.  Roku 630 byl džabgu Ašına Topi (Sieli), vládce Východoturkuckého kaganátu zajat Číňany. Jeho dědic, "podřízený kagan" Ašına Chupo, z Východoturkuckého kaganátu utekl do Altaje s velkou částí lidí a 30 000 vojáky, kde si podmanil kmeny 5-Oguzů (Basmalové), poté na severu Jenisejské Kyrgyzy a získal titul Iču Čchepi-kagan. Üč-Oguzové se spojili s Tie-lejy a jejich představiteli Ujgury proti Západoturkuckému kaganátu, a začali se podílet na následných vítězstvích v čele z Ujgury (9 Oguzové). Potom se menší část Üč-Oguzů spojila s Ujgury a usadila se v pohoří Bogdo-Ola, větší část se usadila v oblasti mezi Altajem a východním Ťan-šanem.  Roku 644 první čínský odkaz na Üč-Oguzy je označuje jako Manichejstický atribut: Lví Karlukové („Ši-Kelolu“, „ši“ znamená Sogdsky „lev“). „Lev“, arslan, u Üč-Oguzů přetrvával až do doby Mongolů. Podle čínských zdrojů měli Üč-Oguzové roku 650 tři mohutné kmeny, jejichž vůdcové nosili titul "„elteber → elterbeg“" které náležalo jen vůdcům velkých kmenových svazů: Bulakové (Meulo, Mojlo)→ :(Karabölükové, Alkabölükové, podle Oguz-kaganova dastanu, se kolem roku 750 staly součástí historicky primárních 24 turkomanských kmenů Oguzských Turků), Čigilové (Čugaj, Čjisy, Popou) a Tašiliové (Tašı). Jejích součástí se také stali Säbäkové.  Později se Üč-Oguzové šíří z údolí řeky Kerlyk podél řeky Irtyš v západní části Altaje, za hranice Černého-Irtyšu a Tarbagataje směrem k Ťan-šanu. Do roku 665 byla Karlucká unie v čele s bývalým Üč-Oguzským bejem s názvem „kül-erkin“, nyní s názvem „jabgu“ (princ), který měl mocnou armádu. Karlukský předvoj opustil Altajskou oblast.

Druhá Turkutská říše (Modří Turci) (681-744).

Břehů Amudarje dosáhla tato část na počátku 8. století (například: Karabölükové, Alkabölükové).  V roce 742 se během bojů proti východním Turkutům (Modří Turci) vytvořila na krátký čas říše, tvořená koalicí Basmalů, Ujgurů a Karluků, která sehrála rozhodující roli při likvidaci bývalých vládců stepi (Modrých Turků). V čele této nové říše byl vládce Basmalů s titulem kagana, zbylí dva vůdcové dostali titul „jabgu“ (Karlukové tento titul vyslovovali džabgu). Oba se ale brzy proti kaganovi spojili a už v roce 744 vládu Basmalů svrhli. Vedoucí úlohu ve stepi pak měli na sto let Ujgurové.  Üč-Oguzové se prosluli svými koberci tkanými v předislámském období. Byli považováni za vazaly podléhající dynastií Tchang po jejich konečném dobytí regionů Máveraünnehiru kolem roku 744.

Ujgurský kaganát (744-840).

V Mongolsku a na jižní Sibiři vznikl nový stát - Ujgurský kaganát (744-840). Vůdce ujgurských kmenů dostal titul „nejvyšší kagan“, vůdce Üč-Oguzové titul pravého (západního) „jabgu“. Üč-Oguzové se však od kaganátu odklonili. V 8. století začal boj o türgešské dědictví mezi nimi a Oguzy, jejichž skupiny se rozprostíraly mezi Issyk-kulem a Talasem. Část Oguzů poté opustila Žety-su (Sedmiříčí) a odešla k Syr-darji. Üč-Oguzové prováděli dočasnou samostatnou politiku, využili současného rozkladu další středoasijské mocnosti - Türgešů a 746 obsadili bohatou oblast Žety-su.  Druhá část Üč-Oguzů se roku 746 přesídlila do Žety-su z Altaje a Tarbagataje, kteří byli vytlačeni dominujúcími Ujgury. Üč-Oguzové zůstali v čínské sféře vlivu a aktivním účastníkem v boji proti muslimské expanze do této oblasti, až do jejich rozkolu z Tchangy v roce 751. Tūrgeši byli v této době natolik vyčerpáni, že jim nebyli schopni čelit. Navíc se tu vměšovalo čínské impérium jehož vůdcové z Východního Turkestánu zahájili v roce 748 útok na Sujáb, rozvrátili ho a zajali vládce Čače. V roce 749 založili Üč-Oguzové novou kmenovou konfederaci s Ujgurskými a Basmalskými kmeny. V roce 751 pomohli u Talasu Arabům zvítězit v klíčové bitvě o nadvládu ve Střední Asii, když v rozhodujícím okamžiku vpadli do zad Číňanům. Čačův syn se obrátil o pomoc k Arabům.  V roce 751 na řece Talas blízko Tarazu došlo k obrovské srážce mezi velitelem Zijádem Ibn Salichem a čínským velitelem Kao Sien-č'. Bitva trvala pět dní. V rozhodující chvíli povstali v týlu Číňanů Üč-Oguzové a přešli na sranu Arabů. Čínské vojsko bylo na hlavu poraženo. Bitva u Atlachu měla velký historický význam. Čína opustila celou oblast včetně východního Turkestánu, který přenechala Tibeťanům a Ujgurům. Arabové se nemohli udržet na řece Talas a ustoupili k Taškentu. Ve stejném roce Tūrgeši podlehly tlaku Üč-Oguzů. Na ruinách Západoturkutského kaganátu byly vytvořeny čtyři mohutné státy: Chazarský kaganát, Oguzský jabguluk, Kimäcko-kypčacký kaganát a" Karlucký jabguluk".

Karlucký jabguluk.

Pod záštitou Üč-Oguzů vznikl raněfeudální stát „Karlucký jabguluk“ čili „knížectví“ soustředěný pod vládou jabguho. V roce 758 Üč-Oguzové stanovili nadvládu v západní oblasti Talasu za pouhých sedm - osm let s hlavním městem Balasagun. Přestože podléhala vládcům rozsáhlá území, jejich moc byla dosti omezená. Pokračovaly v uznání nadřazenosti Ötükenu (Druhého Ujgurského kaganátu). Jejich knížectví bylo jakousi konfederací, vůdcové jednotlivých kmenů měli velkou míru samosprávy. Jejich vládce s titulem jabgu je často zmiňován v Orchonských nápisech. Karlukští cháni přiřadili svůj rodokmen vládnoucí dynastii Turkutského kaganátu, Ašınovské dynastie.  Vedle kočovných tureckých kmenů žili v říši i obyvatelé severoíránského původu, většinou polousedlí. U nich ale dochází k postupné turkizaci. Arabský geograf Al-Marvazí ve 12. století pozoruje v sestavě Karluků „devět kmenů“. Součástí karlucké konfederace byly kočovné a polokočovné kmeny Žety-su a jižního Kazachstánu: tři skupiny Čugajů (Čjisy, Popou): Čigilové, Barschanové a Chaladžové, tři skupiny Bulaků (Üč-Karlukové): Bulakové → (Karabölükové, Alkabölükové), Kök-erkinové a Čarukové a ještě Azkiši a Tuchsové a zbytky Türgešů. Obyvatelstvo podmaněné Karluky nebylo etnicky jednotné, vedle íránojazyčných Sogdů zahrnovalo také imigranty se zemí Blízkého Východu, Mongolska a jiné. Dále uvádí, že jednou se spojily s Oguzy, kteří žili na jejich západních hranicích.  Druhá polovina 8. století byla pak obdobím prvního rozkvětu moci Karluků. V roce 766 přešel do rukou Üč-Oguzského jabgua celý Žety-su se dvěma sídly turgešských kaganátů: Tarazem a Sujábem který obsadili a přenesli tam svoje centrum. Arabové uvádějí, že tehdy tvořilo jejich svaz „devět kmenů“ a ovládali rozsáhlé území. Jedna větev Üč-Oguzů se v roce 766 - 775, postupně dostala od města Kašgaru až po střední tok Syr-darji, druhá větev se koncem 8. století dostala do mimořádně bohatého území Ferghany. Na území Žety-su se zformoval politický útvar karluckých kmenů.  Na přelomu 8. a 9. století se Karlukové dostávají do dvojího tlaku. Ze západu proti nim útočí Arabové a z východu Ujgurové, jejichž nadvládu nakonec museli uznat. V létech 791 - 792 byli Karlukové jako spojenci Tibeťanů a snažili se spolu s nimi o získání nadvlády Východního Turkestánu, ale byli poraženi Ujgury. Po masivním vojnovém tažení Ujgurského kagana Alp Bilgäho (Pao-i) byly nakonec oblasti knížectví Karluků v létech 820 - 821 začleněné do Ujgurské říše. Ale již v roce 840 Ujgurský kaganát zničili Jenisejští Kyrgyzové. Karlukové se znovu staly nezávislý a byli schopni získat některé oblasti Východního Turkestánu. Podle arabských a perských pramenů se Karlucký jabguluk v 9. a 10. století skládal z mnoha kmenů.  Situace okamžitě využil karlucký vládce města Sajramu (Šymkent, Ispidžáb) džabgu Bilgä Kül Kadır. Tvrdil o sobě, že je potomkem turkucké Ašınovské dynastie, vyhlásil nezávislost a prohlásil se kaganem. To ale vyvolalo okamžitou reakci středoasijské muslimské dynastie sámánovců. V témže roce totiž byla proti Karlukům vládcem Samarkandu vyhlášena svatá válka - džihád - a byl dobyt Ispidžáb (Sajram, Šymkent). Boje s muslimy trvaly velmi dlouho, Karlukové zadržují jejich postup do Žety-su (Sedmiříčí). V roce 893 zde dobyli Oguzové a Sámánovci po dlouhém obléhání další významné centrum - Taraz (Talas). Počínaje syny prvního kagana došlo u Karluků k rozdělení na dvě křídla: východní (váženější) a západní. To bylo běžné u mnoha kočovných kmenů. Vůdce západního křídla, stojící v čele kmene Jaowu-keové (Jagmur-karové), a označovaný jako bogra-chán se ale postavil proti vrchnímu kaganovi, svému strýci a v roce 940 zvítězil. To je považováno za konec kaganátu Karluků, i když následná říše v čele s dynastií Karachánovců byla vlastně jeho přímým pokračováním. Část Karluků odkočovala do severního Žety-su a vytvořila se vlastní chanát s centrem v Kojlyku, nakonec ale museli stejně uznat závislost na Karchánovcích.

Karachánové.

Roku 940 začínají být vstřebáváni do Karachánského chanátu jehož zakladatel Satuk Bogra vystoupil za podpory Samánovců proti svému strýci chánovi Ogulčakovi a podmanil si Taraz a Kašgar. V roce 942 svrhl vládce v Balasagunu a vyhlásil se kaganem. Od té doby se píše historie Karachánovců. Kolem roku 960 pak Karlukové → Karachánové jako první turkický státní útvar, přecházejí z tradiční konfese šamanizmu, tengrismu, teismu atd., k přijetí formy sunnitského islámu.  Roku 1211 dobrovolně posílají Čingischánovi guvernéra Almalyku, chána Arslana, který dříve sloužil Kara-Kitanům a 8-Oguzům-Tatarům (Najmani), a taky vládce ferganštích karluků chána Kadarmelika.

Jazyk Čagatajského chanátu.

V mongolském období, 1220–1390 tvořil karlucký dialekt základ moderních uzbeckých a ujgurských jazyků v Transoxanií a Východním Turkestáně. Samostatná podskupina turkických jazyků, která v současnosti také zahrnuje ujgurštinu, uzbečtinu a iliskou turečtinu se jmenuje karlucká. Karlucký jazyk je také známý jako čagatajský jazyk.

Toponymické stopy.

Ve druhé polovině 19. a začátkem 20. století se část Karluků připojila k uzbeckému lidu, žijících v dnešní Kaškadarské, Bucharské a Surchandarské oblasti Uzbekistánu. Uzbekové → Karlukové byli silně významními představiteli europoidní rasy středoasijského meziříčí. Mezi nimi se také setkáváme se zástupci Íránsko-afghánské rasy.

Karlukové nebo Üč-Oguzové, Üč-Karlukové (staroturecky: → "Karluk", : plurál → "Karluklar", : حاللوه → "Halluh", : حارلوق → "Harluk", 葛逻禄 pchin-jinem "Géluólù", obvyklou fonetikou: "Kelolu", "Kelu", "Chololo", "Chorlo", "Harluut") byli středověkým turkickým kmenem sestaveným z tří rodů, který žil v oblasti dnešního Žety-su (Sedmiříčí), podél karavanní cesty ze střední Asie do Číny. Byli to kočovní pastevci a lovci, od 8. století přecházeli k usedlému zemědělství. V období starobylých turků se Karlukům říkalo "„Üč Oguz“" nebo "„Üč boj“".

葛逻禄,乃中亚古代游牧民族,13世纪时称「哈剌鲁」,有“雪”、“雪山”或雪人的意思。该族分为三姓,分别是「谋落部」(或作谋剌)、「炽俟部」(或作婆匐)与「踏实力部」。之后与西迁的回纥15部组成。文献中常称为三姓葛逻禄,曾经与回纥攻灭西突厥,他们与回纥关系密切。


Biografie.

Rick Falkvinge vyrůstal v Göteborgu. Svou první IT firmu s názvem Infoteknik (doslova „Infotechnologie“) založil ve svých 16 letech v roce 1988. V roce 1993 nastoupil na Technickou univerzitu Chalmers na magisterské studium v technické fyzice, které v roce 1995 bez titulu ukončil.  Mezi lety 1994 a 1998 podnikal v oboru vývoje software a měl pod sebou pět zaměstnanců. Poté se přestěhoval do Sollentuny a začal pracovat ve společnosti Sendit, kterou brzy poté koupil Microsoft. V roce 2002 Microsoft toto oddělení zavřel a Falkvinge do roku 2006 pracoval v různých zaměstnáních.  V roce 2004 změnil své křestní jméno Rick, protože už ho nebavilo poslouchat neustálé narážky na jméno Dick. Své příjmení změnil z Augustsson na současné Falkvinge (doslova „sokolí křídlo“), protože chtěl jedinečné příjmení popisující jeho povahu. Od mládí byl fascinován ptáky a velcí dravci podle něj symbolizují hrdost, svobodu a vizi.

Pirátská strana.

Na podzim roku 2005 začal přemýšlet o tom, že vytvoří politickou stranu zaměřenou na otázky ohledně sdílení souborů, autorských práv a patentů. Tehdejší dominantní organizace ohledně copyrightu ve Švédsku byl Piratbyrån („Pirátský úřad“), který nebyl spojován s žádnou politickou stranou. Falkvinge 1. ledna 2006 spustil stránku "piratpartiet.se" (doslova "Pirátská strana") a začal sbírat podpisy na petici za založení nové švédské politické strany. Podle údajů strany zaznamenala stránka během prvních dvou dnů od spuštění tři miliony návštěv a 2. ledna na iniciativu upozornila dvě švédská periodika. Falkvinge si půjčil peníze od banky, podal výpověď ve své tehdejší práci a začal se věnovat budování Pirátské strany naplno.  Švédská Pirátská strana je první pirátskou stranou ze současného mezinárodního hnutí čítajícího více než 60 pirátských stran.

Finanční potíže.

29. prosince 2008 na svém blogu napsal, že již nezvládá platit nájem, protože půjčka od banky, kterou si půjčil kvůli práci pro Pirátskou stranu, již vyprchala. V té době neměla Pirátská strana dostatek peněz na to, aby si najala zaměstnance, a proto Falkvinge požádal členy strany o pomoc.  Za 18 měsíců, během nichž žil z darů svých podporovatelů, byl najat Evropským parlamentem.

Kontroverze.

Během volební kampaně v roce 2009 oznámil Falkvinge soukromě na Facebooku, že při svém turné po Švédsku hledá ženy, které se s ním vyspí. Touto zprávou se zabývaly články v bulváru a na různých blozích.  V roce 2010 při volební kampani Falkvinge prohlásil, že svoboda projevu a svoboda tisku by měly mít přednost před současným zákazem držení dětské pornografie a že Pirátská strana chce zrušit současné zákony týkající se tohoto tématu. Švédská asociace novinářů tento postoj ihned otevřeně podpořila, přesto vyvolal kontroverzi a Falkvinge od něho ustoupil. V září 2012 na svém blogu napsal další článek týkající se dětské pornografie, kde představil tři důvody pro legalizaci jejího držení.

Odstoupení z pozice předsedy strany.

1. ledna 2011, pět let po založení strany, během živého vystoupení oznámil, že odstupuje z pozice předsedy strany a že jeho místo převezme místopředsedkyně Anna Troberg.

Současná kariéra.

V současnosti se věnuje šíření pirátského hnutí a pirátských myšlenek, které prezentuje na různých přednáškách.  V květnu 2011 začal zkoumat měnu Bitcoin a její vliv na ekonomiku a švédská státní televizní stanice SVT ho označila za odborníka na toto téma.

Ocenění.

Americký magazín "Foreign Policy" ho zařadil na seznam 100 největších světových myslitelů.  V roce 2010 mu byla udělena švédská cena "Guldmusen" v kategorii "osobnost roku v oboru IT" za úspěch v zařazení internetu a jeho následků mezi relevantní politická témata.  Magazín "Fokus" ho zařadil na seznam 100 nejvlivnějších lidí ve Švédsku.

Rickard „Rick“ Falkvinge, narozen jako Dick Augustsson 21. ledna 1972 v Göteborgu, je švédský podnikatel v oblasti informačních technologií známý jako zakladatel a první předseda švédské Pirátské strany. V současnosti je považován za hlavního šiřitele myšlenek světového pirátského hnutí. Bydlí severně od Stockholmu v Sollentuně.

里卡德·法尔克温格(,IPA:,1972年-1月21日),暱称为里克·法尔克温格(Rick Falkvinge),原名迪克·格雷格·奥古斯松(Dick Greger Augustsson),生于瑞典哥德堡,瑞典资讯科技企业家,是瑞典海盗党的创办人与第一任党主席。


Geografie.

Prizren se nachází 99 km severozápadně od Skopje, 85 kilometrů jižně od Prištiny a 175 km severovýchodně od Tirany.  Město se nachází v jižní části regionu Metochie/Dukagjin, v Prizrenské kotlině, která společně s Ljubidžanským polem vytváří specifický region v oblasti Šar Planiny. Samotné město se nachází v nadmořské výšce mezi 412 až 500 m a obklopují jej vrcholy Cvilen, Ošljak, Paštrik a Koritnik. Hory se rozkládají jihovýchodním směrem, severozápadním se otevírá rovinatá krajina; jako většina měst na území Kosova i Prizren vznikl na rozhraní hor a nížin, na místě, kde řeka Prizrenska Bistrica vytéká z hlubokých horských údolích.  Město se nachází v seismicky aktivní oblasti, kde bylo jen v letech 1900 až 1936 zaznamenáno 125 zemětřesení.

Klima.

Prizren má mírné kontinentální klima ovlivněné středomořským počasím. Ve vyšších nadmořských výškách (okraj města) se projevuje horské klima Šar Planiny, údolím řeky Drim z nedaleké Albánie vstupuje teplý vzduch z jaderského pobřeží. Díky tomu jsou zimy mírnější, rozsah teplot v zimě se pohybuje v lednu od + 0,5 ° C do - 0,5 ° C. V nejteplejším měsíci červenci se teplota pohybuje průměrně mezi + 21,5 ° C do 22,8 ° C. Množství slunčných hodin v Prizrenu se pohybuje okolo 2150 hodin ročně.

Historie.

Kontinuální osídlení na místě města Prizren existuje již od dob Římské říše jako zastávka na obchodní trase, spojující města Lezhë a Niš. Ve 2. století vznikla osada s názvem Theranda. Roku 1079 je pak poprvé připomínána pod současným názvem (v staroslověnštině "Призрѣнь"), který znamenal pevnost viděnou z dálky (ne nepodobný původ názvu měla např. česká ves Přízřenice). Latinský název "Prisadriana" byl poprvé zmíněn v roce 1019. Dodnes je dominantou města pevnost Kaljaja, nacházející se na skalním ostrohu nad řekou. Pod tureckou správu se Prizren dostal nejspíše v letech 1455–1459. V dobách existence Osmanské říše bylo město sídlem Prizrenského vilájetu, jedné z tureckých správních jednotek. Díky tomu se mohlo stát regionálním centrem a střediskem obchodníků a řemeslníků. Bylo to také centrum kultury; malířství a básnictví. Pocházel odtud básník Suzi Čelebija. V závěru 19. století byl Prizren jedním z největších Albánci obývaných měst. Roku 1878 byla právě zde zformována tzv. Prizrenská liga, albánská národní organizace usilující o sjednocení všech Albánců do jednoho státu.  Roku 1915 v Prizrenu zasedala naposledy vláda srbského království, nedlouho poté, co vláda a část vojska odešly přes Albánii na Korfu a později do exilu.  V roce 1918 se stal Prizren součástí Jugoslávie, což přivítalo především pravoslavné obyvatelstvo. Jugoslávská správa zde vytvořila sídlo okruhu a zřídila soud. Bylo vybudováno zanedbatelné množství průmyslu a zavedena železnice.  Po druhé světové válce bylo rozhodnuto, že se stane kosovskou metropolí, avšak to trvalo pouze krátce – nakonec se správním centrem oblasti stala Priština. V roce 1956 se ve městě konal tzv. prizrenský proces, ve kterém komunistická moc ve vykonstruovaném procesu odsoudila údajné kolaboranty s Hodžovou Albánií. V poválečném období vznikaly v Prizrenu a okolí továrny, jejichž vznik umožnil rozsáhlý program industrializace Kosova. Počet obyvatel města rapidně vzrostl, neboť se do Prizrenu začali sestěhovávat obyvatelé ze sousedních vesnic. Od roku 1963 měl Prizren i napojení na železniční síť.  V roce 1979 poničila město veliká povodeň, při které řeka Prizrenska Bistrica strhla většinu mostů.  Během války na konci 90. let došlo ke změně etnické struktury obyvatelstva v neprospěch srbské menšiny. Od roku 1999 bylo město pod mezinárodní správou a od roku 2008 je součástí republiky Kosovo, uznané však pouze některými zeměmi z mezinárodního společenství. Od roku 2011 má Prizren dálniční spojení s Albánií.

Kulturní památky.

V Prizrenu i jeho okolí se nachází nemalé množství kulturních památek. Mnohé z nich odkazují na náboženskou přítomnost pravoslaví i islámu. V blízkosti historické pevnosti kalaja se např. nachází srbský pravoslavný klášter sv. Spasitele, v centru města klášter Bohorodičky Ljevišské. Mezi historické budovy islámu potom patří Sinan-pašova mešita, nebo kukli-begova mešita. Dochovaný je rovněž Gazi Mehmed Pašův hamam v centru města, který je původem z 17. století. Přes řeku Prizrenska Bistrica je také veden historický kamenný most a v blízkosti města se nachází v horách pozůstatek hradu Prizrenac, který vznikl ještě v dobách před příchodem Osmanské říše na Balkán.  Historické centrum města, kde se nemalá část těchto památek nachází, je známé pod názvem Shadervan. Jeho obnova byla zahájena ještě za dob existence socialistické Jugoslávie, a pokračuje i po válce v Kosovu.  V centru Prizrenu se také nachází muzeum, které se zabývá vznikem a vývojem tzv. Prizrenské ligy.

Školství.

V Prizrenu se nachází 48 základních škol, do kterých dochází okolo 30 tisíc dětí, a kde působí 1600 učitelů. Je zde 6 středních škol s 500 učiteli. Školky jsou na rozdíl od základních škol většinou soukromé. Veřejná vysoká škola v Prizrenu má přednášky v albánštině, bosenštině a turečtině.

Ekonomika.

Během dob existence Království Jugoslávie i socialistické Jugoslávie byl Prizren městem na hranici s tehdy pro Jugoslávii nepřátelskou Albánií. Město se nacházelo stranou všech ekonomických hlavních vazeb i dopravních tahů, byť patřilo během existence Osmanské říše k hlavním centrům řemesel a obchodu na území současného Kosova.  V 60. letech 20. století sem byla zavedena železnice (Železniční trať Klina–Prizren). Po druhé světové válce zde působila řada podniků (Farmakos, výrobce léků; Famipa, Filigran, výrobce kovů; Progres, potravinářská společnost; Printeks, textilní společnost, Komuna: výrobce obuvi; Aromatik: výroba tabákových výrobků. Po rozpadu Jugoslávie došlo k hospodářskému útlumu, který byl zesílen ještě válkou v Kosovu. V současné době je město jedním z turisticky atraktivních měst Kosova, což se odráží na ekonomickém rozvoji města.

Doprava.

Prizren je napojen na silniční síť Kosova a přes hraniční přechod "Vrbnica" i na sever nedaleké Albánie. Na jihozápad směřuje dálnice do města Kukës v Albánii, severně poté stejná dálnice pokračuje k městům Suva Reka a Priština. Lokální silniční komunikace zajišťují napojení Prizrenu i na města Štrpce (na východ), Mamuša, Orahovac a Đakovica (na severozápad).  Železniční spojení představovala trať směrem k městu Klina do centrální části Kosova, po skončení války v Kosovu je nicméně mimo provoz v úseku do Prizrenu. Letiště se v samotném Prizrenu nenachází, nejbližší se nachází v Prištině a v albánském Kukësu.

Osobnosti.

Z Prizrenu pocházejí následující známé osobnosti:

Prizren (v srbské cyrilici "Призрен", albánsky "Prizreni") je město v jižní části Kosova, v podhůří pohoří Šar. V celé opštině Prizren žilo v roce 2002 asi 221 tisíc obyvatel, z toho ve městě Prizren žilo 178 112 obyvatel. Městem protéká řeka Prizrenska Bistrica. Má zachovalé historické centrum (Shadervan) s památkami z dob Osmanské říše.

普里兹伦( 、)是位于科索沃南部的历史古城,普里兹伦州的核心都市。据2011年的人口普查,城市的人口约有17.8万,居民几乎全部都是阿尔巴尼亚人。普里兹伦所在的行政区除了普里兹伦外,还包括了76个村镇,其人口估计约有22.1万。普里兹伦位于科索沃南部的北坡。其所在的行政区和阿尔巴尼亚及马其顿共和国边境接壤。


Biografie.

Původně byl islámským duchovním, předsedal sunnitské muslimské organizaci Nahdlatul Ulama. Po pádu Suhartova režimu založil politickou stranu "Partai Kebangkitan Bangsa" (Strana národního probuzení) - muslimskou, avšak nesektářskou. Ve volbách v červnu 1999 získala strana 12 procent hlasů, zvítězila Indonéská demokratická strana - Boj Megawati Sukarnoputri s 33 procenty. Megawati neměla v parlamentu většinu, ale Wahid byl ochoten s ní jít do koalice a podpořit ji ve volbě prezidentem. Situace se však vyvinula nečekaně, postsuhartovská strana Golkar odmítla kandidaturu vlastního kandidáta a dosavadního prezidenta Bacharuddina Jusufa Habibieho a oznámila, že v prezidentské volbě podpoří Wahida. Ten mezitím získal podporu i jiných muslimských stran (Osa středu Amiena Raise), a tak byl 20. října 1999 zvolen prezidentem 373 hlasy (Megawati získala 313 hlasů). Megawatini podporovatelé byli zaskočeni a začali pořádat veřejné protesty. Aby situaci zklidnil, přesvědčil Wahid vlastní spolustraníky, aby zvolili Megawati viceprezidentkou.  Základními demokratickými reformami Wahida bylo, že zrušil ministerstvo informací, skrze nějž Suhartův režim ovládal média, a ministerstvo blahobytu, které bylo proslulé korupcí a vyděračskými praktikami. Podařilo se mu zahladit hrozící konflikt v nejvíce muslimské indonéské provincii Aceh, kde se začalo hovořit o odtržení po vzoru Východního Timoru. Wahid zde snížil počet indonéských vojáků. V březnu 2000 zahájil rozhovory s Osvobozeneckým hnutím Acehu ("Gerakan Aceh Merdeka") a v květnu s ním podepsal memorandum o porozumění. Udělal řadu vstřícných kroků i vůči čínské menšině – zrušil zákaz čínských znaků na displejích elektronických zařízení a umožnil všem Číňanům vzít si zvláštní dovolenou pro oslavy čínského nového roku. Zvláštní pozornost vyvolával Wahidův proizraelský postoj, který vedl často ke kritice radikálnějších muslimských skupin v Indonésii. Wahid na ní však reagoval tezí, že Izrael není ve střetu s islámem, ale s Araby. Další konflikt s radikálními islamisty absolvoval tehdy, když zabránil islámské milici "Laskar Džihád" odjet na ostrov Moluky a vést zde boj s většinovými křesťany.  Jeho vládou však brzy začaly zmítat nesváry. Čelil dvěma vážným obviněním ze zpronevěry, v prvním případě 4 milionů dolarů ze Státní logistické agentury a ve druhém 2 milionů, jež měly být darem brunejského sultána Acehu. Rostoucí problémy vedli k oslabení zpočátku široké vládní koalice. Nejprve odešli ministři Golkaru. Rostla také kritika Megawati kvůli Wahidovým ústupkům Západním Papuáncům, další separatistické skupině v Indonésii. Zásadní se ale stala ztráta podpory Amiena Raise - v listopadu 2000 získal 151 podpisů poslanců žádajích Wahidův impeachment. V lednu 2001 hovořil Wahid na setkání s rektory vysokých škol o možnosti rozpustit parlament, pokud by hrozilo, že Indonésie upadne do anarchie. Ač hovořil mimo záznam, informace vyvolala v parlamentu pozdvižení. Parlament schválil velkou většinou dvě memoranda proti Wahidovi, jen poslanci jeho strany na protest odešli ze sněmovny. To rozčílilo Wahidovy příznivce, kteří začali pořádat demonstrace a na několika místech země zaútočili na sídla strany Golkar. Wahid se snažil demonstranty uklidňovat a řešit krizi politicky - odvolal některé ministry z vlády. Tím však ztratil podporu Megawati a její strany. Wahid se ocitl v izolaci, avšak indonéský politický systém je prezidentský a odvolat prezidenta je velmi obtížné. Politický pat se Wahid pokusil v červnu 2001 vyřešit vyhlášením Stavu ohrožení státu. Nemohl se však spolehnout na armádu, kterou si znepřátelil snahami ji reformovat a aférou s milicemi "Laskar Džihád" (které, jak se ukázalo, byly tajně vyzbrojovány armádou). 40 000 vojáků v rámci mimořádného stavu sice zamířilo do Jakarty, ale hlavně jejich děl mířily na prezidentský palác. Parlament v této chvíli našel odvahu Wahida svrhnout a zvolit prezidentkou Megawati. Wahid ještě chvíli odmítal opustit prezidentský palác, avšak 25. července odjel do USA, oficiálně nechat se lékařsky ošetřit. V praxi to znamenalo jeho kapitulaci.  Wahid se pak ještě pokusil čelit opozici ve vlastní straně jejím rozštěpením a se svými věrnými založil stranu novou. Ve volbách získala 10 procent hlasů. V následující prezidentské volbě Wahid odmítl podpořit některého ze dvou kandidátů, Megawati či Susilo Bambang Yudhoyonoa. Zvítězil Yudhoyono a Wahid se stal jeho velkým kritikem. To ho znovu sblížilo s Megawati, která stanula rovněž v opozici. Wahid se chtěl pokusit ve volbách roku 2009 znovu získat prezidentský post, avšak v tomto roce zemřel.

Abdurrahman Wahid, rodným jménem Abdurrahman Addakhil, přezdívaný též Gus Dur (7. září 1940 – 30. prosince 2009), byl indonéský politik, čtvrtý prezident Indonésie a první prezident země zvolený demokratickým parlamentem. Funkci hlavy státu zastával v letech 1999–2001.

阿卜杜拉赫曼·瓦希德((,1940年-9月7日-2009年-12月30日),华语姓氏陈 印度尼西亚政治家,盲人政治家,民族觉醒党创立者,曾任印度尼西亚总统(1999年-2001年),为苏哈图下台后第一任民选总统,因涉嫌贪污而任期未满便被弹劾,但他在宗教与种族间的和解上做出了巨大贡献,由此获得2003年世界和平奖元首级的最高荣誉奖。先祖陈金汉(),乃伊斯兰教长老,祖籍中国福建省泉州市晋江市仕春村,于明永乐十五年(1417年)郑和第五次下西洋时随船队前往印尼传道,定居于泗水。瓦希德会说一些闽南话。2009年12月30日,瓦希德在雅加达的一家医院逝世,享年69岁。


Historie.

Tegan a Sara Quin se narodily 19. září 1980 v Calgary, Alberta. S hrou na kytaru a se skládáním písní začaly ve věku 15 let, kdy založily svou první skupinu nazvanou Plunk, které ovšem chyběl bubeník a basista. V roce 1997 použily školní nahrávací studio k nahrání dvou demo alb: "Who's in Your Band?" a "Play Day". V roce 1998 vyhrály soutěž Calgary's Garage Warz, díky které získaly možnost nahrání profesionálního demo alba "Yellow tape", po kterém následovalo "Orange tape" a "Red tape".  Dvě skladby z demo alba "Red tape" jsou součástí jejich prvního alba "Under Feet Like Ours", které nezávisle vydaly v roce 1999 pod jménem "Sara and Tegan". Později se přejmenovaly na "Tegan and Sara" kvůli lepší výslovnosti. Změnou jména se chtěly také vyhnout dalším jiným 'Sarám' v hudebním průmyslu: Saře McLachlan a Saře Slean, které byly v té době známé. Tegan byla také lehčí k zapamatování. Manažer Neila Younga s nimi podepsal smlouvu k Youngově nahrávací společnosti Vapor Records. V roce 2000 vydaly se společností Vapor album, "This Business of Art", a posléze vyrazily na turné.  V roce 2002 vyšlo jejich třetí album "If It Was You". Jejich čtvrté album "So Jealous" bylo vydáno v roce 2004 a přispělo k jejich většímu úspěchu. Skladba z tohoto alba s názvem "Walking with a Ghost" byla později nahrána skupinou The White Stripes a vyšla na jejich EP s názvem "Walking with a Ghost".  Jejich album vydané v roce 2007, "The Con", bylo koprodukováno Chrisem Wallou. Hosty na tomto albu byli Jason McGerr z Death Cab for Cutie, Matt Sharp z The Rentals a Weezer, Hunter Burgan z AFI a Kaki King.  27. října 2009 vydaly Tegan and Sara své v pořadí již šesté album s názvem "Sainthood". Spolu s ním vydaly knihu s názvem "ON, IN, AT", která obsahuje soubor povídek, esejí, deníků a fotek z podzimního turné, které probíhalo v roce 2008 v Americe a Austrálii. Autory těchto fotek jsou Lindsey Byrnes a Ryan Russell. V průběhu nahrávání alba "Sainthood" strávily Tegan a Sara víkend v New Orleans, kde spolu napsaly několik písní. Píseň "Paperback Head" byla vůbec první, kterou napsaly společně. Magazín Spin ohodnotil album "Sainthood" čtyřmi hvězdami z pěti možných.  V roce 2011 ohlásily, že se na jejich oficiálním e-shopu bude po celý rok každý měsíc objevovat nové zboží. Živé CD/DVD s názvem "Get Along" bylo vydáno 15. listopadu a obsahuje 3 filmy s názvy 'States', 'India' a 'For The Most Part'. Toto DVD bylo nominováno na cenu Grammy pro rok 2013 v kategorii "Best Long Form Music Video".  Tegan and Sara začaly nahrávat své v pořadí již sedmé studiové album "Heartthrob" dne 20. února 2012. Osm skladeb bylo produkováno Gregem Kurstinem. Joey Waronker bubnoval na 8 písních. Dvě další skladby byly produkovány producentem Mikem Elizondem, Victor Indrizzo se na nich podílel bubny, Josh Lopez přispěl kytarou a Dave Palmer klávesami. Zbývající 2 písně byly produkovány Justinem Meldal-Johnsonem. První singl z desky, nazvaný Closer, vyšel 25. září 2012 a je k dostání na iTunes. Obyčejná verze CD obsahuje 10 písní a deluxe verze 12 písní. Album zahajovalo svoji účast v hitparádě "Billboard 200" na 3. místě s 49 tisíci prodanými kopiemi v prvním týdnu. Album "Heartthrob" začalo své působení v Kanadské hitparádě na 2. pozici, na 1. pozici se objevilo v hitpadádě rockových a alternativních alb. 3. října vystoupily Tegan and Sara se singlem "Closer" v show Conana O ́Briena. a posléze ho předvedly také v show Ellen DeGeneres

Osobní život.

Obě dvojčata se otevřeně hlásí k lesbické orientaci. Tegan žije ve Vancouveru a také v Los Angeles se svou přítelkyní, úspěšnou fotografkou, se kterou žije již od roku 2008. Sara bydlí v Montréalu a také v New Yorku se svou přítelkyní; se kterou je přiblížně od roku 2011.

Turné.

Tegan a Sara vyjely na turné hned po maturitě v roce 1998, kdy jezdily buď autem nebo autobusem. V roce 2000 měly společně turné s Neilem Youngem a kapelou The Pretenders. Dalšími významnými umělci, s kterými měly společné turné jsou například Ryan Adams, Weezer, Bryan Adams, Jack Johnson, The Black Keys, Ben Folds, Gogol Bordello, Cake, City and Colour, Death Cab for Cutie, Hot Hot Heat, The Killers, New Found Glory, Paramore, Rufus Wainwright, Eugene Francis Jnr, The Jezabels, An Horse, Steel Train, Holly Miranda, Speak a Diana.  Jejich žertování na pódiu (tzv.,banter") zahrnující historky, či průpovídky o jejich dětství, politice a životě na cestách se staly nepostradatelnou součástí jejich koncertů.  Tegan a Sara pravidelně vystupují i na festivalech jako jsou festivaly Lilith Fair zpěvačky Sarah McLachlan (1999, 2010), Coachella (2005, 2008), Lollapalooza, SXSW (2005, 2013), Austin City Limits, Bonnaroo, Falls Festival, Sasquatch! (2010), True Colors Tour (2008); Southbound (2009), Glastonbury, Winnipeg Folk Festival (2011), Newport Folk Festival (2011), Sasktel Saskatchewan Jazz Fest (2011), Cisco Ottawa Bluesfest (2011) a australský festival Groovin' the Moo (2013).  V prosinci 2010 předskakovaly muzikantu Jacku Johnsonovi na jeho koncertu na Novém Zélandu a v Austrálii. V říjnu roku 2012 vyjely na turné společně se skupinou The Black Keys, se kterou měly 7 společných koncertů v USA, a se skupinou The Killers, se kterou společně hrály na koncertech ve Spojeném království na konci října a v polovině měsíce listopadu.  V roce 2013 se po dlouhé době chystají na turné po Evropě a taktéž ohlásily americké turné společně se skupinou Fun., které začíná 6. července v Torontu a končí 28. září v Bridgeportu v Connecticutu.  4. srpna 2013, po svém vystoupení na montrealském festivalu Osheaga, vystoupily Tegan se Sarou společně s rapperem Macklemorem a Ryanem Lewisem s písní "Same Love". Části písně, které Tegan a Sara zpívaly, původně nazpívala zpěvačka-skladatelka Mary Lambert, která se stejně jako Tegan a Sara otevřeně hlásí ke své lesbické orientaci.  28. srpna 2013 se Tegan a Sara staly exkluzivními hosty na koncertu americké populární zpěvačky Taylor Swift. Ta, si v rámci svých 4 vyprodaných losangelských koncertů ve Staples Centru přizvala na jeviště své oblíbené umělce, se kterými si zazpívala své oblíbené písně a mezi které mimo Tegan a Sary ("Closer") patřily zpěvačky Cher Lloyd ("Want U Back"), Sara Bareilles ("Brave"), Ellie Goulding ("Anything Could Happen") a Jennifer Lopez ("Jenny From The Block").  V rámci svého podzimního turné zavítají poprvé do mnoha zemí, ve kterých doposud neměli šanci vystupovat a mezi kterými nechybí ani Česká republika. 3. listopadu 2013 vystoupí v pražském klubu Roxy.

Ostatní práce.

V roce 2009 si Tegan a Sara poprvé vyzkoušely práci producenta. Tegan produkovala v EP album umělce char2d2 "Small Vampires EP", zatímco Sara produkovala v roce 2010 debutová alba skupin Fences a Hesta Prynn.

Spolupráce.

Tegan účinkuje na skladbě "Borne of the FM Waves of the Heart" skupiny Against Me! a zahrála si také v jejich hudebním klipu.  Sara spolupracovala na písni "We're So Beyond This" kapely The Reason a zároveň vystupuje v hudebním videu k této písni.  Tegan nazpívala doprovodné vokály ke skladbě "Saturday" zpěvačky Rachael Cantu z jejího alba "Run All Night".  V dubnu roku 2008 Tegan napsala a nahrála skladbu s názvem "His Love" na žádost spisovatele Augusten Burroghse, která se stala součástí audio verze jeho knihy "A Wolf at the Table". Tegan a Sara se staly hlavními hvězdami benefičního koncertu "Liner Notes" pro Housing Works magazínu Spin v září roku 2008.  Kromě vlastního koncertu na festivalu Bonaroo 13. června 2008, vystoupily také s DJ Tiëstem. Tegan a Sara také nazpívaly vokály k jeho remixu písně "Back in Your Head". V roce 2009 s ním spolupracovaly na skladbě "Feel It in My Bones" k jeho albu "Kaleidoscope" a účinkovaly v hudebním videu k tomuto songu.  Tegan a Sara si zahrály v hudebním klipu k písni "Uncharted" zpěvačky Sary Bareilles. Tento hudební klip měl premiéru v březnu roku 2011 a spolu s nimi v něm vystupují Josh Groban, Laura Jansen, Ingrid Michaelson, Pharell Williams, Adam Levine, Ben Folds, Keenan Cahill, Jennifer Nettles a Vanessa Carlton.  Sara nazpívala vokály k písni "Still Alive" muzikanta Jonathana Coultona, která vyšla na jeho albu "Artificial Heart" z roku 2011.  Skupina NOFX nazpívala song "Creeping Out Sara", který je o dvou sestrách.Během rozhovoru byla Sara dotázána, co si o tomto songu myslí a její odpověď byla:,Píseň se jmenuje "Creeping Out Sara"; Já se jmenuji Sara a byla jsem vyděšená (anglicky I was creeped out).'  Sara účinkuje v hudebním videoklipu umělkyně Kaki King pro píseň s názvem "Pull Me out Alive."  Tegan si společně s rapperem Astronautalisem zazpívala v písni "Contrails", která je součástí jeho alba "This Is Our Science". Zároveň s ním vystupuje v hudebním videoklipu k této písni.  Obě dámy nazpívaly songy "Body Work" a "Video" na albu DJe Morgana Page' "In the Air" (2012). Současně si zahrály i ve videoklipu k písni "Body Work".  Skladba Tegan a Sary je součástí znovu-vydaného alba DJe Davida Guetty Nothing But The Beat 2.0. Tato skladba se jmenuje "Every Chance We Get We Run" a vyšla 10. září 2012. Tegan a Sara se obě podíleli na skladbách "A Hot Minute" a "The Worst" americké zpěvačky Lisy Loeb, které se objevily na jejím albu No Fairy Tale vydaném v roce 2013. Sara napsala skladbu "Sweetie", která je zahrnuta do deluxe vydání alba "Kiss" zpěvačky Carly Rae Jepsen.

Televize a film.

Tegan and Sara vystupovaly v amerických, kanadských a evropských televizních show, zahrnujíci "The Ellen DeGeneres show" (2013), "Jimmy Kimmel Live!" (2005, 2013), "Jonovision", "The Late Late Show with Craig Kilborn" (2004), "Late Night with Conan O'Brien" (2005, 2007, 2009, 2012), "Noční show Davida Lettermana" (2000, 2008, 2012), "The NewMusic", "The Tonight Show with Jay Leno" (2008, 2013), "C à vous" (2013) a "ZeD".  Jejich skladby zazněly ve filmech "Příšerná tchyně", "Listopadová romance" a "Ach, ty holky", v televizních seriálech "90210", "Být Erikou", "Posel ztracených duší", "Chirurgové", "The Hills", "Hollyoaks", "jPod", "Láska je Láska", "Změna je život", "Melrose Place", "One Tree Hill", "Famílie", "Rookie Blue", "Upíří deníky", "Veronica Mars", "Waterloo Road" (2011) a "Co nového Scooby-Doo?". Coververze jejich skladby "Closer" se objevila v epizodě nazvané "Feud" amerického televizního seriálu "Glee", která se vysílala 14. března 2013.  V roce 2006 si Tegan a Sara zahrály v seriálu "Láska je Láska" v epizodě "Last Dance" (sezóna 3, epizoda 11). V roce 2008 účinkovaly v dětské televizní hudební show "Pancake Mountain", kde zpívaly skladby "Back in Your Head", "Hop a Plane" a akustickou verzi písně "Walking with a Ghost". V roce 2010 účinkovaly v pořadu stanice CBC "Mamma Yamma", kde přeměnily svoji píseň "Alligator" na dětskou verzi písně. Na konci roku 2012 se objevily ve sváteční epizodě seriálu 90210, kde vystoupily s písněmi "Closer" a "Now I'm All Messed Up" z nového alba Heartthrob.  V roce 2011 se Sara Quin objevila v programu rádia CBC Radio 1 nazvaném "Canada Reads", ve kterém obhajovala knihu spisovatele Jeffa Lemireho "Essex County".  V roce 2013 moderovaly Tegan a Sara spolu s rapperem Machine Gun Kellym udílení cen "mtvU Woodie awards", které proběhlo během festivalu SXSW. V rámci udílení cen také vystoupily se skladbou "Closer". Udílení cen The Woodie Awards bylo vysíláno televizní stanicí MTV 17. března 2013.

Tegan and Sara je kanadská indie skupina založená roku 1995 v Calgary. Složená je ze dvou identických dvojčat, sester Tegan Rain Quin a Sary Keirsten Quin (narozené 19. září 1980). Obě sestry hrají na kytaru a klávesy a své písně si skládají samy.

泰根与莎拉(英语:Tegan and Sara),加拿大女双胞胎独立摇滚乐队,1995年成立于卡尔加里。