Cesta do Asie.

Pedro da Covilhã se vydal na cestu přes Středomoří do Indie. Současně tam měl Bartolomeu Dias doplout kolem Afriky. Převlečeni za kupce, opatřeni doporučujícími dopisy pro Kněze Jana a mapou "Fra Maurovou", zobrazující tehdejší zeměpisné znalosti, dostali se s Alfonsem de Paiva přes Káhiru, Rudé moře a Suakin do Adenu, kde se rozdělili. Paiva měl na místě případně v Etiopii, shromažďovat další zprávy a pak počkat na Covilhu v Káhiře. Ten na arabské lodi doplul do Indie, kde navštívil přístavy Góu, Kalikat a Kannanúr, kde získal cenné informace o rozsahu arabského obchodu. Z Kalikatu se dostal na východoafrické pobřeží. Dospěl až do Sofaly dnes ve středním Mosambiku, nejjižnějšího bodu arabských plaveb a vrátil se do Káhiry, kde však mezitím Paiva zemřel. Odtud v roce 1490 poslal zprávu o dosavadních výsledcích do Lisabonu, načež obdržel od krále příkaz odebrat se do Etiopie.

Cesta do Afriky.

V roce 1491 navštívil Covilhã ještě Aden a Hormuz v Perském zálivu. V roce 1492 přistál v Zajle (Somálsko), odkud dorazil 1493 do Gondaru, sídla etiopského císaře. Byl zahrnut přízní, ale nesměl se ze země vzdálit, neboť Etiopané tehdy cizince do země pouštěli, avšak zakazovali jim odejít. Covilhã zůstal až do smrti v Etiopii a setkal se zde v roce 1520 s portugalským poselstvem, jehož členem byl i Francisco Alvarez, kterému Covilhã podal výborné a přesné zprávy o zemi a obyvatelích, jež Alvarez vtělil do své knihy.  Covilhã náleží k velkým cestovatelům pozdního středověku, neboť jako první Portugalec nalezl cestu do Indie, byl jedním z mála Evropanů, kteří poznali východní Afriku daleko na jihu a stanovil, že lze Afriku obeplout a podal obšírné informace o Etiopii. Jeho zprávy jsou zachovány též ve spisech João de Barrose.

Pêro či Pedro da Covilhã (1447? Covilhã, Portugalsko – 1526? Etiopie) byl portugalský rozvědčík a cestovatel v Asii a Africe. Dne 7. května 1487 byl vyslán portugalským králem Janem II., aby spolu s Alfonsem de Paivou prozkoumal cestu do Indie přes východní Středomoří a navázal styk se zemi Kněze Jana.

佩罗·达·科维良(英语:Pedro or Pêro da Covilhã),(1460年-?),文艺复兴时期欧洲航海家。他受葡萄牙国王委派去发现肉桂产地,以及通往埃塞俄比亚的陆上通路。他航海到了印度,并向葡萄牙送回了报告,其中有瓦斯科·达·伽马采纳的最佳航海路线的建议。后来于1490年到达了埃塞俄比亚。虽然他得到当地国王的礼遇,但是,他在软禁中度过了余生。


Historie.

Stavba.

Byla pojmenována podle bitvy na jezeře Champlain za britsko-americké války. Stavěla ji loděnice Norfolk Naval Shipyard ve Virginii. Kýl lodi byl založen 15. března 1943, spuštění na vodu proběhlo 2. listopadu 1944. Do služby byla zařazena 3. června 1945, do druhoválečných bojových operací se proto již nestihla zapojit. Byla však nasazena při operaci Magic Carpet – dopravě amerických vojáků z Evropy zpět do USA.

Operační služba.

Od února 1947 až do vypuknutí korejské války se "Lake Champlain" nacházela v rezervě. Před reaktivací byla modernizována v rámci programu SCB-27A a služby znovu zařazena v září 1952. Poté odplula do Asie, kde se v rámci operačního svazu TF 77 zapojila do závěrečných bojů korejské války. V roce 1952 byla překlasifikována na útočnou letadlovou loď s označením CVA-39.  Od roku 1957 byla "Lake Champlain" využívána jako protiponorková letadlová loď (CVS-39) a jako taková se roku 1962 zapojila do blokády Kuby za kubánské krize. Jelikož "Lake Champlain" nebyla zařazena do modernizačního programu SCB-27C, stala se v 60. letech poslední americkou aktivní letadlovou lodí s průběžnou letovou palubou, zatímco ostatní plavidla měla mnohem výhodnější palubu úhlovou.  "Lake Champlain" se též podílela na americkém vesmírném programu. V roce 1961 z moře vyzvedla kabinu Freedom 7 mise Mercury-Redstone 3, což byla první pilotovaná kosmická loď a zároveň třetí start v rámci programu Mercury. V kabině byl americký astronaut Alan Shepard. V roce 1965 vyzvedla přistávací kabinu mise Gemini 5 s dvojicí astronautů.

Vyřazení a další osud.

Ze služby byla vyřazena 2. května 1966 a v roce 1972 byla prodána k sešrotování.

USS "Lake Champlain" (CV-39) byla letadlová loď Námořnictva Spojených států, která působila ve službě v letech 1945–1966. Jednalo se 21. postavenou jednotku třídy "Essex" (jedenáctou ve verzi s dlouhým trupem). Postavena byla v průběhu druhé světové války, poprvé bojově nasazena byla za korejské války. Účastnila se též kubánské krize a asistovala při některých letech americké NASA.

尚普兰湖号航空母舰(USS Lake Champlain CV-39)是一艘隶属于美国海军的航空母舰,为艾塞克斯级航空母舰的廿一号舰,在非官方上亦是长舰体艾塞克斯级的十一号舰。她是第二艘以尚普兰湖为名的美军舰只,纪念1812年战争的尚普兰湖战役。


2010年墨西哥灣漏油事故

Havárie a ropná skvrna.

V dubnu 2010 plošina pracovala na vrtu v hloubce asi 1650 metrů (5000 stop), 80 km jihovýchodně od pobřeží Louisiany. Byla v závěrečné fázi práce na vrtu, když probíhalo jeho zpevňování betonem. 20. dubna došlo z důvodu podcenění rizik při cementování vrtu a špatného vyhodnocení tlakové zkoušky u ústí vrtu k explozi. Pracovníci byli evakuování, 11 jich zůstalo nezvěstných (zřejmě zahynuli při explozi). Po explozi následoval požár, který se nepodařilo uhasit. 22. dubna se celá plošina potopila.  Uzávěr, který měl v takovém případě vrt ihned uzavřít, však selhal a ropa z vrtu začala vytékat přímo do moře. Následně se vytvořila ropná skvrna, která 25. dubna 2010 pokrývala již 1500 km2. 30. dubna 2010 pokrývala již téměř 10 000 km2 a její okraj se blížil k pobřeží. 19. května ropa ze skvrny v Mexickém zálivu zasáhla pobřežní mokřady státu Louisiana, což je považováno za první vážný zásah amerických břehů od potopení ropné plošiny. Louisianské mokřady jsou ekologicky citlivou oblastí, která patří mezi líhně mnoha mořských živočichů, například krevet, ústřic či krabů a kde žije řada ohrožených ptáků, např. pelikán hnědý.  Americká vláda 27. května 2010 zveřejnila zprávu americké geologické služby, podle které z poškozeného vrtu uniká několikanásobně více ropy, než tvrdila ropná firma BP. Dva vědecké týmy s různou metodologií došly k závěru, že z vrtu vytéká 1,9 až 3 miliony litrů ropy denně. Firma přitom původně tvrdila, že uniká asi 800 tisíc litrů denně, ale později firma přiznala, že uniká 15 až 16 milionů litrů denně. Celkem tak podle expertů do Mexického zálivu uniklo 71 až 147 milionů litrů ropy, což je několikanásobně více, než při předchozím největším podobném neštěstí. Při havárii tankeru Exxon Valdez mělo dojít k úniku 41 milionů litrů ropy.  28. května 2010 oznámil velitel americké pobřežní stráže Thad Allen, že se u poškozeného vrtu podařilo zastavit unikání ropy díky ucpání vrtu speciálním bahnem.  30. května 2010 však společnost BP přiznala, že bahno nepomáhá a ropa dál uniká. Dalším pokusem prý bude nasazení speciálního ventilu na vrt. V noci z 1. na 2. června ropná skvrna zasáhla ostrovy při pobřeží amerických států Alabama a Mississippi a přiblížila se na 15 kilometrů k pobřeží Floridy. Ropa zasáhla ostrov Dauphin Island, kde musely být vyklízeny ústřicové sádky a bylo zakázáno koupání.  4. června společnost BP oznámila první částečný úspěch, a sice že se daří pomocí speciálního trychtýře usazeného ponorkami odčerpávat cca 1 tis. barelů ropy denně z celkového unikajícího množství odhadovaného na 12–19 tis. barelů denně. Účinnost tohoto řešení se měla ukázat do 48 hodin.  Americký prezident Barack Obama 14. června před svou návštěvou státu Mississippi na pobřeží Mexického zálivu zasaženého katastrofálním únikem ropy prohlásil, že dopad havárie na myšlení Američanů bude podobný jako šok z teroristických útoků z 11. září 2001.  Únik ropy se podařilo zastavit 15. července 2010 nasazením 40tunového zařízení na ústí vrtu a uzavřením jeho ventilů. Definitivní řešení v podobě zabetonování havarovaného vrtu bude následovat.

Omezení přístupu novinářů.

Američtí novináři si koncem května stěžovali, že jim úřady společně s firmou BP brání v přístupu do míst nejhůře postižených únikem ropy. Úřady obvinění popřely s tím, že pokud přístup omezily, tak z bezpečnostních důvodů. Časopis "Newsweek" ale uvedl, že je omezen přístup na pláže pokryté ropou a místa přípravy likvidace následků havárie. Povolení nebylo vydáno ani k přeletům nad zasaženými oblastmi. Televiznímu štábu CBS News úřady vyhrožovaly zatčením při snaze natočit záběry zasažených pláží.

Vyčištění.

Dne 15. dubna 2014 společnost BP prohlásila, že úklid podél pobřeží byl v podstatě dokončen, ale pobřežní hlídka Spojených států reagovala tvrzením, že stále zbývá mnoho práce. Cílem pracovníků provádějících čištění bylo pomocí fyzických překážek jako jsou plovoucí ramena zabránit dalšímu šíření oleje. K odstranění většiny oleje použili skimmerové lodě a pomocí sorbentů ve funkci houby absorbovali další zbytky oleje. Jelikož tato metoda neodstranila olej úplně, použily se chemikálie zvané dispergátory k urychlení degradace oleje, aby se zabránilo dalšímu poškození ropných stanovišť pod hladinou vody. Pro ropnou skvrnu Deep Horizon použily úklidové čety 1 400 000 galonů (5 300 000 l) různých chemických dispergačních činidel pro další odbourávání oleje.  Společností BP financovala pravidelné testování ryb, měkkýšů, vody a písku v Louisianě. Počáteční testování opakovaně prokázalo detekovatelné hladiny dioktylsulfosukcinátu sodného, chemické látky používané při čištění. Testování za rok 2019 již podle hlášení GulfSource.org pro testované znečišťující látky nepřineslo žádné výsledky.

Ekonomické dopady havárie.

Od počátku havárie do konce května vznikly firmě BP náklady v souvislosti s likvidací škod ve výši asi 990 milionů dolarů. Ve stejné době klesla cena akcií firmy BP zhruba o třetinu a celková hodnota firmy o 67 miliard dolarů. Firma BP uvedla 11. června, že náklady na vyčištění následků havárie patrně dosáhnou na 3 až 6 miliard dolarů.  Před půlkou června se akcie firmy BP propadly na nejnižší cenu za 14 let a ztratily více než polovinu své tržní hodnoty. Ačkoli mluvčí firmy uvedl, že BP platí každou sedmou libru, které dostávají penzijní fondy od 100 firem zařazených do indexu londýnské burzy FTSE, prohlášení britské asociace penzijních fondů tvrdí, že by situace neměla mít bezprostřední dopad ani na ty, kteří si u nich na důchod šetří, ani na ty, kteří důchod pobírají.  Mezinárodní ratingová agentura Fitch Ratings 15. června ropné firmě BP dramaticky snížila rating o celých šest stupňů z AA na BBB.  Carl-Henric Svanberg, předseda správní rady firmy BP, po setkání americkým prezidentem Barackem Obamou 16. června oznámil, že koncern zrušil po zbytek roku 2010 výplatu dividend, aby nejprve zaplatil škody způsobené havárií. BP také vyhověla výzvě prezidenta Obamy a přislíbila převedení 20 miliard dolarů na vázaný účet, ze kterého budou hrazeny náklady na čištění pobřeží i škody způsobené místním rybářům a dalším firmám. Suma má být převedena ve čtyřech splátkách, ale pokud by byly náklady vyšší, BP by musela zaplatit více.  14. května 2011 Obama změnil své původní rozhodnutí zákazu těžby v této oblasti a jak v Mexickém zálivu tak na pobřeží Aljašky povolil větší těžebné projekty.

Film.

Na základě skutečných událostí havárie vrtné plošiny Deepwater Horizon byl natočen i film režiséra Petera Berga.

Havárie ropné plošiny Deepwater Horizon byla havárie plovoucí vrtné plošiny postavené v roce 2001 firmy BP. Dne 22. dubna 2010 se plošina potopila při vrtání v Mexickém zálivu v důsledku exploze, ke které došlo o dva dny dříve. Samotný vrt však zůstal otevřen a začalo z něj unikat velké množství ropy. Havárie způsobila největší zamoření pobřežních vod ropnou skvrnou v historii Spojených států.

墨西哥湾漏油事件,又称英国石油漏油事故或深水地平线漏油事件,是2010年4月20日发生的一起墨西哥湾外海油污外漏事件。起因是英国石油公司所租用的一个名为深水地平线(Deepwater Horizon)的深海钻油平台发生井喷并爆炸,导致漏油事故。意外导致了11名工作人员死亡及17人受伤。


Chimérismus u rostlin.

U rostlin mohou chiméry vznikat podobně jako u živočichů při splývání a dělení rodičovských buněk, tak, jako je tomu u polyploidie, během nejranějších fází vývoje zárodku. Tyto chiméry jsou nazývány chiméry chromozomální. Chromozomální chiméry se odlišují od původního jedince různými vrstvami chromozomů, absencí některých a smísením nebo přidáním jiných.  Chimérismus u rostlin se někdy morfologicky projevuje jako fasciace tkání, variegace nebo listová mozaika, která se objevuje i třeba jen na části celé rostliny.

Chiméry meristémů.

V tkáních chiméry často vznikají v růstových vrcholech rostlin. Některé buňky prochází genetickou změnou vyvolanou prorůstáním geneticky různých tkání, napadením virem, mutagenním zářením nebo jinými vlivy, například chemickými teratogeny. Část tkáně vznikající v chimérách po částečné mutaci rostliny pak například není schopna tvoření chlorofylu. Rostlinné tkáně mají však do určité míry schopnost kompenzovat změny, například ve velikosti buněk v sousedních vrstvách a celek tkáně tak není často funkčně poškozen, rostlina se vyvíjí dále i s geneticky poškozenou částí tkáně.  Další vývoj chiméry ovlivňuje především způsob a intenzita dělení zmutované tkáně. Ta může spoluvytvářet části orgánů a celé orgány, nebo se nešířit vůbec. Pokud je však zmutovaná buňka umístěna v blízkosti růstového vrcholu dělí se a spoluvytváří části rostliny.  Výzkum který se zabýval chimérismem rozděluje chiméry meristémů u rostlin z tohoto pohledu na tři druhy:  Periklinální meristémové chiméry jsou považovány za nejstabilnější tkáňové chiméry, které má smysl šířit vegetativním množením. Dělivý meristém obsahuje jednu celou vrstvu, která je geneticky odlišná od zbytku meristému (zelenec "Chlorophytum comosum" 'Variegatum'). Chiméra se může vyskytovat jen u části rostliny, takže množením částí, která není chimérou je získána původní odrůda (u beztrnné ostružiny 'Thornfree' kořenové řízky tvoří otrněné jedince).  U meriklinální meristémové chiméry tvoří změněné buňky jen část jedné vrstvy u dělivé tkáně. Část rostliny je tedy chimérou a část je nezměněna. Takže je například změněna jen část listu.  Sektorové chiméry jsou nestabilní a mohou vést k tvorbě celých organel, které jsou chimérami a jiných, jenž vůbec nejsou změněny, v závislosti na tkáni na růstovém vrcholu. U sektorové chiméry změna zasahuje více vrstev tkání než jen jednu.  Pečlivým pozorováním vzoru zbarvení u dvouděložných rostlin lze odhadnout způsob tvorby chiméry v růstových pletivech u daného jedince, ale úplnou jistotu může dát pouze laboratorní vyšetření.

Projevy chimér u rostlin.

Kromě pestrolistosti je známým projevem chimér se změnami epidermální tkáně beztrnnost ostružin nebo lysost u broskvoní (nektarinky), různobarevné vzory na některých kultivarech květin. Chiméry na úrovni polyploidie, například tetraploidy, vedou k zvětšení velikosti plodů.

Chiméry vzniklé transplantací tkáně.

U rostlin je člověkem často chimérismus uměle vytvářen při roubování nebo štěpování, srůstáním částí tkání v rámci jedince. Buňky podnože mohou pronikat do štěpu či roubu a obráceně, ale obvykle tkáně pouze vzájemně srůstají a podílí se funkcemi na stavbě rostliny. V různých částech rostliny takto vzniklého celku se mohou vyvíjet části původem z odlišných jedinců, takže mohou být na jedné rostlině organely dvou a více různých druhů.  Bezchlorofylové formy kaktusu "Gymnocalycium mihanovichii" cv. "Hibotan" jsou zářivě červené. Jsou roubovány na zelenou podnož, která dodává roubu asimiláty. Podobně jsou prodávány ovocné dřeviny s naroubovanými více odrůdami.

Množení chimér.

Množení chimér je možné vegetativně, ale u meriklimálních a sektorových chimér může dojít k odběru části tkáně bez změněných buněk, tedy původní rostliny. U mnoha dalších odrůd je třeba množit chiméry k zachování vlastností výhradně vrcholovými výhony.

Ekonomický význam.

Náhodně vzniklé chiméry zelené a bezchlorofylové formy rostlin jsou někdy ceněny a pěstovány pro svůj bizarní vzhled, jako např. "Myrtillocalycium" cv. POLYP  Pro ekonomiku v zahradnictví má velký význam šíření roubovanců a očkovanců, nejen zvláštní nebo dekorativní vzhled meristémových chimér. V minulosti se jako jeden z prvních pěstováním a vytvářením chimér (polygenetických kříženců) s cílem získat rostliny s lepšími ekonomickými vlastnostmi nebo odolností zabýval v SSSR ovocnář Ivan Vladimirovič Mičurin.

Chimérismus u živočichů.

Chimérismus se může vyskytovat nejen u rostlin, ale i u živočichů a dokonce i běžně u člověka. K takovému stavu může dojít několika možnými způsoby - např. při těhotenství v podobě fetálně-maternálního mikrochimérismus nebo při transfúzi či transplantaci v podobě potransplantačního chimérismu; také je možné, že se jedinec už jako chiméra narodí a v takovém případ mluvíme o tzv. tetragametickém chimérismu.

Tetragametický chimérismus.

Tetragametický chimérismus je stav, kdy se v jednom organismu nachází genetická informace pocházející ze čtyř gamet, tedy dvou zygot, a standardně vzniká při oplození dvou vajíček dvěma spermiemi a následným splynutím těchto buněk. Tento chimérismu je vrozený. Podle toho, jak moc jsou genetické linie promíchané a exprimované v různých orgánech a tkáních se mohou důsledky pro jedince lišit. Projevy zahrnují většinou pohlavní soustavu - jedinec může být v extrémních případech hermafroditem. Také se projevují v krevních buňkách a na kůži.

Fetálně-maternální mikrochimérismus.

Fetálně-maternální mikrochimérismus popisuje stav, kdy se v těle matky a plodu nachází navzájem jejich buňky, které tam v malém množství vycestovaly skrze placentální bariéru. Může se stát, že do těla plodu jsou od matky přeneseny nejen jeho buňky, ale také buňky jeho předchozích sourozenců nebo dokonce plodů, které matka před ním potratila.

Chimérismus je stav, kdy se v jednom těle vyskytují dvě buněčné populace, každá od jiného jedince. Tyto populace se liší geneticky či dokonce pohlavím. Takový jedinec se nazývá chiméra. V těchto případech je porušeno jinak železné pravidlo, že celé tělo živočichů se vyvíjí z jedné buňky (zygoty).

嵌合体(英语:chimera、genetic chimerism、chimaera),又名奇美拉现象,是动物学的一种特殊现象,指动物的两颗受精卵融合在一起身为一个个体并成长。


Děj.

Hlavním hrdinou tohoto muzikálu je Josef, syn Jákobuv. Ten má jedenáct bratrů. Jákob však dává Josefovi přednost před ostatními syny. Dává mu různé dary, mezi kterými je i krásný pestrobarevný plášť. To ale bratři nemohou vystát. Nachystají na Josefa lest. Při práci na poli ho hodlají zabít. Hodí ho do hluboké studny a seberou mu jeho plášť. Naštěstí tudy cestují egyptští obchodníci. Ti koupí Josefa jako otroka. Jeho bratři namluví Jákobovi, že jeho nejmilovanější syn zemřel v boji s divokým kůzletem. Josef se v Egyptě dostane do služeb Putifara, bohatého měšťana. Poté, co jej svede jeho žena, je uvržen do vězení. Zde vyloží sny dvěma spoluvězňům: číšníkovi a kuchařovi. Když se sám velký faraón dozví o jeho nadání vykládat sny, chce také jeden vyložit. Zjistí, že Egypt čeká sedm let úrody a sedm let hladomoru. Poté pověří Josefa svým vrchním rádcem. Mezitím jeho bratři strádají hladem a hledají útočiště právě v Egyptě. Josef jim nabídne dostatek jídla. Vymyslí na ně past. Nejmladšímu bratrovi dá do pytle s obilím zlatý pohár a obviní ho, že ho ukradl. Jeho bratři se ho však zastanou a Josef pozná, že se změnili.

Česká inscenace.

Muzikál mělo ve svém repertoáru Městské divadlo Brno. Režisérem byl Stanislav Moša a překlad obstaral Michal Prostějovský. Tento muzikál měl premiéru 14. října 2006, derniéra byla 3. února 2016. Celkem se odehrálo 207 představení.  V sezóně 2016/2017 muzikál uvádí Národní divadlo moravskoslezské v Ostravě.  v sezóně 2018/2019 muzikál uvádí též DJKT v Plzni

Účinkující.

Většina rolí je alternována.  a mnoho dalších. Na Nové scéně Divadla J. K. Tyla v Plzni měl premiéru 1. 12. 2018  Je to oddechový muzikál pro celou rodinu.

Josef a jeho úžasný pestrobarevný plášť (anglicky "Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat") je muzikál autorů Andrewa Lloyda Webbera a Tima Rice.

《约瑟的神奇彩衣》(Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat)是安德鲁·洛伊·韦伯和提姆·莱斯(Tim Rice)于1967年推出的第一部音乐剧。该剧是洛伊韦伯的处女作,1968年起在伦敦上演,当时他仅仅20岁。正是这部戏开始了洛伊韦伯的音乐剧传奇。约瑟的故事完全取材于《旧约圣经》的《创世纪》所描述,有关犹太民族的祖先约瑟的故事。故事讲述约瑟特别受父亲宠爱,因此招至他的11个兄长嫉妒,在他出外牧羊的一天,被卖给人口贩子,并辗转去到埃及。与此同时,他的兄长对父亲谎称约瑟意外死了。后来约瑟因为被人陷害而下了监牢,却意外使他有机会为法老解梦,使埃及渡过长达七年的饥荒。最后在父亲兄弟家乡粮食不继前来埃及买粮之时重聚。


Historie.

28. června 1969 se objevily první protesty amerických leseb, gayů, bisexuálů a transgender osob, v reakci na policejní razii v Stonewall Inn v Greenwich Village. Stonewall Inn byl gay bar, který byl oblíben marginalizovanými osobami v gay komunitě: transvestity, transgender lidmi, zženštilými mladíky, prostituty a mladými bezdomovci. Stonewallské nepokoje jsou obecně považovány za počátek moderního hnutí za práva gayů, neboť to bylo poprvé v moderní historii, kdy se tak velké množství LGBT lidí bránilo proti zatčení.  O rok později se uskutečnily první výroční průvody gay pride, které připomínaly tuto událost: 28. června 1970 v New Yorku, o den dříve v Chicagu a tentýž víkend i v Los Angeles a San Franciscu. Tyto průvody byly vážné i veselé. Udržely si každoroční pravidelnost a postupně přibývaly obdobné akce i v dalších městech a zemích. Původně byly v některých amerických městech nazývány též "Gay Liberation March" nebo "Gay Freedom March", avšak v průběhu 80. let tato pojmenování postupně vymizela.

Průvody gay hrdosti v Česku.

Pravděpodobně první pochod gay pride v Česku se uskutečnil v roce 1998 v rámci Duhového festivalu Karlovy Vary, který byl přehlídkou gay kultury a býval završen duhovým pochodem městem za registrované partnerství (do roku 2001, kdy se festival konal naposled).

Brno a Tábor.

Po několikaleté odmlce vznikla nová iniciativa k uspořádání podobných akcí v roce 2008 nezávisle na sobě v Brně a Táboře. V Táboře pořadatelské sdružení Cesta začalo připravovat akci na rok 2009, zatímco v Brně vznikla nová neformální pořadatelská platforma Queer Parade, která připravila první ročník již na červen 2008.  První "Queer Parade" v Česku s podtitulem Duhová vlna se uskutečnila v Brně 28. června 2008. Pořadatelé artikulovali obecné cíle jako oslavu queer hrdosti, podporu tolerance a různorodosti a zmírnění homofóbních postojů, k nimž přidali specifické cíle v podobě podpory rodičovských práv stejnopohlavních párů, stejných práv pro individuální adopce a možnost osvojení dítěte partnera pro osoby žijící v registrovaném partnerství, zviditelnění problémů LGBT seniorů a problémů transgender lidí. Na náměstí Svobody se shromáždilo několik set účastníků; kvůli násilným aktivitám skupin krajní pravice byla však trasa následného duhového průvodu zkrácena. Na náměstí vystoupil mimo jiné zpěvák Pavel Vítek, ministryně pro lidská práva Džamila Stehlíková a někteří místní politici. Byla přečtena zdravice tenistky Martiny Navrátilové, která nad událostí převzala patronát. Průvodu předcházel týden doprovodných akcí.  O rok později (od 5. května do 6. června) v Brně proběhl jen festival různorodých akcí Queer parade Brno – Teplé jaro 2009 bez hlavního průvodu, který se uskutečnil v Táboře 20. června pod názvem "Queer Pride Parade". Ve městě ohlásila na týž den shromáždění i později soudem zrušená radikálně pravicová Dělnická strana a policie připravila důkladná bezpečnostní opatření, k žádnému narušení akce nedošlo. Průvodu přes centrální Žižkovo náměstí se opět zúčastnilo několik set lidí.  V roce 2010 se průvod uskutečnil opět v Brně, a to v sobotu 26. června, jako vyvrcholení několik týdnů trvajícího festivalu Teplé jaro 2010. Akce měla podle pořadatelů mimo jiné poukázat na nemožnost stejnopohlavních párů adoptovat děti či na šikanu ve školách. Kvůli obavám z očekávaného násilného narušení průvodu, k němuž vyzývalo extremistické hnutí Národní odpor, byly nasazeny stovky policistů včetně speciálních jednotek, náměstí Svobody bylo pro mítink téměř uzavřeno a trasa následného průvodu byla upravena. Celá akce nakonec proběhla bez větších konfliktů za účasti asi 600 lidí. Na akci vystoupili např. aktivista Jiří Hromada, ex-ministryně pro lidská práva Džamila Stehlíková či britská aktivistka Claire Dimyon oceněná řádem Britského impéria. Asi stovka účastníků přišla také na opoziční Pochod pro rodinu, který uspořádali Mladí křesťanští demokraté.

Prague Pride.

Občanské sdružení Prague Pride zorganizovalo v polovině srpna 2011 v Praze týdenní festival s karnevalovým průvodem hrdosti Prague Pride 2011. Akci podpořil záštitou mimo jiné primátor Prahy Bohuslav Svoboda, což se stalo předmětem kritiky z řad některých konzervativních pravicových politiků, aktivistů nebo církevních zástupců, vedle kritiky samotné akce. Jiní politici, osobnosti a zahraniční ambasadoři vyjádřili akci svoji podporu. V den hlavního průvodu se uskutečnil i opoziční Pochod pro rodinu, organizovaný Mladými křesťanskými demokraty.  Další ročník Prague Pride ohlásil týž organizátor na 13. až 19. srpna 2012, se sloganem „Dáme barvy dohromady“. Záštitu nad festivalem převzal opět primátor hlavního města Bohuslav Svoboda. 18. srpna se uskutečnilo shromáždění na Václavském náměstí a Pochod hrdosti, který byl zakončen na Střeleckém ostrově hudebním festivalem a prezentací LGBT organizací. Plánovaným doprovodným programem byla např. výstava, performance a diskuse s názvem Transgender Me v Centru současného umění DOX nebo mezinárodní Business Forum v hotelu Hilton. 7. srpna se uskutečnila také debata v Knihovně Václava Havla s prezidentskými kandidáty Janem Fischerem, Milošem Zemanem a Jiřím Dienstbierem na téma lidských práv. Přidružené akce byly ohlášeny také v Ostravě, Brně, Českých Budějovicích a Hradci Králové. Samotný festival a primátorova záštita se opět staly předmětem kritiky z konzervativně pravicových řad, např. prezidentského kancléře Petra Hájka, premiérova poradce Romana Jocha či poslance ODS Jaroslava Plachého. Mladí křesťanští demokraté a Akce D.O.S.T. ohlásili svá protestní shromáždění.

Další akce.

V roce 2015 se uskutečnil pochod v Olomouci, a to 1. srpna pod názvem Rainbow Pride. Celá akce proběhla poklidně bez nějakých kontroverzí, průvodu se zúčastnila asi stovka účastníků, kteří se vydali od Mariánského sloupu z Dolního náměstí na zhruba dvoukilometrovou okružní trasu centrem města. Součástí akce bylo také testování zájemců na HIV či navazující party v olomouckém gayklubu Diva.  V roce 2017 vznikla na Facebooku stránka s vyhlášením průvodu Pilsen Pride v Plzni na datum 2. září téhož roku. Akce se zúčastnilo asi 400 lidí a proti ní protestovalo několik desítek odpůrců.

Europride.

Na evropské úrovni probíhají též každoroční putovní průvody gay pride pod označením "Europride", které koordinuje Evropská asociace organizátorů průvodů hrdosti ("European Pride Organisers Association" - EPOA). Události jsou v takovém případě obvykle větší, s bohatším doprovodným programem. První průvod Europride se uskutečnil roku 1992 v Londýně. Tato města Europride hostila nebo mají hostit:

WorldPride.

Organizace InterPride, mezinárodní asociace pořadatelů akcí gay pride, pořádá v nepravidelných intervalech "WorldPride", což je obdobná událost na mezinárodní úrovni. Dosud byla pořádána v nepravidelných intervalech, avšak od roku 2014 je ohlášena v pravidelných pětiletých cyklech.

Opozice.

Opozice a kritika průvodů gay pride vychází jak z LGBT komunity, tak většinové společnosti. V prvním případě jde zejména o kritiku zkreslující či zjednodušující prezentace gay a lesbické identity jako extravagantní, přesexualizované v důsledku zvýšeného mediálního zájmu, který je věnován prvkům zdůrazňujícím odlišnost či výstřednost některých jednotlivých participantů (drag queens, BDSM). Tito kritici obvykle hodnotí prezentaci LGBT komunity formou průvodů gay pride za kontraproduktivní, zdůrazňují integraci a připojení leseb a gayů ke konzervativním společenským a morálním hodnotám. V USA zástupce tohoto názorového proudu představuje např. skupina homoconů.  Společenská opozice vychází zejména z řad politicko-náboženských skupin a také krajně pravicových a extrémistických skupin.  Politicko-náboženské skupiny zpravidla odmítají homosexualitu jako takovou a veřejné projevy LGBT identity označují za amorální nebo dávají do spojitosti stejnopohlavní vztahy s ohrožením tradiční rodiny, a proto protestují proti politickým požadavkům organizátorů těchto akcí. Mezi jejich zástupce v ČR patří např. Hnutí Pro život ČR, Mladí křesťanští demokraté či další křesťanští a náboženští aktivisté.  K českým krajně pravicovým a extrémistickým skupinám, které proti průvodům gay pride vystupují, patří např. ilegální extremistický Národní odpor, někdejší soudem zakázaná Dělnická strana, Národní strana.

Gay Pride (známé též jako LGBT Pride, Queer Pride, Pride Parade, Christopher Street Day, česky přehlídky či průvody gay hrdosti) jsou průvody oslavující gay, lesbickou, bisexuální a transgender kulturu. Tyto akce též slouží jako demonstrace za práva neheterosexuálních menšin, jako např. registrované partnerství, stejnopohlavní manželství či ochranu před homofobním násilím. Řada takových událostí se ve světě koná každoročně a mnoho z nich probíhá v měsíci červnu jako připomínka Stonewallských nepokojů, prvotního impulsu k novodobému hnutí za práva LGBT lidí. V České republice se od roku 2008 konají tyto akce taktéž, a to pod názvem Queer Parade, Queer Pride Parade nebo Prague Pride.

骄傲游行,或称同志游行(英语:Gay Pride),是城市的LGBT族群(包括男同性恋,女同性恋,双性恋、跨性别、双性人、酷儿、无性恋等)为了支持LGBT权利所举行的游行庆典。骄傲游行的地点及日期各有不同,一般西方国家在同性恋自豪日及相近日子举行,大约在6至7月。近年不少的参与者均为异性恋者,并具有日益浓厚的商业色彩。<br> 骄傲游行比较出名的城市包括伦敦、巴黎、纽约、洛杉矶、旧金山、台北、温哥华、多伦多、蒙特利尔和悉尼。


Cíle aplikace.

Maven je navržen pro usnadnění práce při buildování aplikací a agendou s tím spojenou. Jeho tvůrci určili pět oblastí, které by měl Maven pokrývat.

Struktura aplikace.

Základním principem fungování Mavenu je popsání projektu pomocí "Project Object Model". Tento model popisuje softwarový projekt nejen z pohledu jeho zdrojového kódu, ale včetně závislostí na externích knihovnách, popisu procesu buildování a různých funkcí s tím spojených (jako je spouštění testů, sbírání informací o zdrojových kódech a podobně).  Maven sám je postaven na modulární architektuře a funguje na principu volání jednotlivých pluginů. Maven sám pouze obstarává dodání a spuštění nadefinovaných pluginů. Maven nemá žádné vlastní grafické uživatelské rozhraní a běží pouze na příkazové řádce a pluginy tak mohou využívat všechny nástroje, které dokáží komunikovat pomocí standardních vstupů.  Výchozí nastavení Mavenu vyžaduje následující adresářovou strukturu:  Ačkoliv je tato struktura obecně doporučována, je možné ji změnit pomocí konfigurace v pom.xml

Project Object Model.

Project Object Model je koncept popisu projektu jako objektu. Za tímto účelem je definovaná jednoduchá XML struktura, která definuje jednotlivé části projektu a jeho závislosti na externích knihovnách a nástrojích. Současně je možné definovat konstanty, které pak mohou využít jednotlivé pluginy. Tento XML dokument se nachází v kořenovém adresáři projektu a je pojmenován codice_1. Pokud je projekt složen z více dílčích projektů nebo modulů, každý z nich má pak svůj vlastní pom.xml soubor, který dědí vlastnosti od nadřazeného souboru a může přidávat další položky. Díky této struktuře je pak možné sestavit celý projekt jediným příkazem.  Minimální kostra pom.xml může být například následující:  <project>  </project> Takovýto projekt může pak být kompilován a mohou být na něm spouštěny JUnit testy. Maven sám se postará o dodání potřebných knihoven.

Pluginy.

Všechny pluginy jsou volány jednoduchým příkazem codice_2. "Goal" je prakticky označení funkce pluginu, která je volána.  Příkladem takového příkazu může být kompilace projektu: codice_3  Jelikož při sestavování aplikace je obvykle voláno více takovýchto pluginů, bylo by nepraktické volat každý samostatně. Z tohoto důvodu Maven definuje Build Lifecycle (životní cyklus buildu). Každý plugin pak může být asociován s některou z těchto fází.

Build LifeCycle.

Maven umožňuje rozdělit proces buildu do více fází. Tento přístup umožňuje nejen automaticky spouštět pluginy, ale také specifikovat fázi, ve které má Maven skončit. Například nám během vývoje stačí zkompilovat zdrojové kódy a otestovat je bez deploye aplikace na server.  Výchozí cyklus maven je nastaven takto:

Dependencies.

V pom.xml je možné u každého projektu nadefinovat jeho závislosti na externích knihovnách. Jednotlivé prvky "Artifacts" jsou jednoznačně definovány podle atributů <groupId> a <artifactId>. Maven pak automaticky vyhledá a nainstaluje potřebné knihovny. Samotné vyhledávání probíhá v definovaných úložištích (repository). Kromě globální maven repository, která je veřejně přístupná, je možné založit i další soukromá nebo firemní úložiště.

Apache Maven je nástroj pro správu, řízení a automatizaci buildů aplikací. Ačkoliv je možné použít tento nástroj pro projekty psané v různých programovacích jazycích, podporován je především jazyk Java.

Apache Maven,是一个软件(特别是Java软件)项目管理及自动构建工具,由Apache软件基金会所提供。基于项目对象模型(缩写:POM)概念,Maven利用一个中央信息片断能管理一个项目的构建、报告和文档等步骤。


Kostel svatého Jana Křtitele a svatého Jana Evangelisty (Brno-město)

Dějiny.

Minoritský řád přišel do Brna někdy mezi lety 1227 a 1239. Společně se vznikem klášterního provizoria byl postaven i provizorní kostelík svatého Jana Křtitele, jehož pozůstatky byly údajně nalezeny při stavebních pracích v roce 1722. V polovině 13. století vznikl definitivní chrám, který byl roku 1257 vysvěcen olomouckým biskupem Brunem ze Schauenburku. O pět let později byl celý areál kláštera postižen požárem. Donátorem obnovy stavby se stal Mikuláš Opavský, jenž také společně s chotí Anežkou našel v kostele místo posledního odpočinku. Původně se měl stát rodovým pohřebištěm opavských Přemyslovců.  Po klášterní novostavbě a opravách kostela existoval na začátku 14. století minoritský chrám, jenž je v obvodových zdech zachován dodnes. V severním rohu mezi lodí a kněžištěm stála štíhlá věž. V této gotické trojlodní podobě zůstal chrám až do 17. století, kdy byla roku 1678 věž zbořena.

Barokní přestavba.

K výrazným úpravám došlo v první polovině 18. století: v sousedství kostela byla postavena loretánská kaple, konvent byl rozšířen a klášterní kostel byl zbarokizován ve dvou etapách Mořicem Grimmem. Nejprve byl v roce 1722 upraven presbytář, který dostal novou klenbu a nová okna, následně v letech 1729–1733 byla přestavěna hlavní loď. Grimm nechal strhnout sloupy trojlodí (chrám je nyní jednolodní) a původní klenbu, kterou nechal nahradit novou barokní, zesílil obvodové zdi, prodloužil loď o jedno pole a vystavěl nové průčelí v duchu dynamického baroka. V této podobě existuje kostel svatého Jana Křtitele a Jana Evangelisty dodnes.

Farním kostelem.

Dne 1. září 1784 se minoritský chrám při reorganizaci farní správy nově stal farním kostelem pro jednu třetinu tehdejšího Brna (tedy třetinu dnešního historického centra). Farnost byla později rozšířena do oblasti Cejlu.

Kostel svatého Jana Křtitele a Jana Evangelisty, běžně zvaný jako kostel svatých Janů, je římskokatolický chrám postavený ve 13. století při minoritském klášteře v historickém centru Brna. Areál kláštera s kostelem a loretánskou kaplí je od roku 1964 chráněn jako kulturní památka.

圣若翰洗者圣若望宗徒教堂(),俗称圣若望教堂()是一座罗马天主教教堂,建于13世纪,位于布尔诺的历史中心。


Vznik.

Bezoár vzniká u přežvýkavců a vzácněji i u jiných živočichů, včetně opic a lidí, postupným hromaděním a stlačováním nestrávených zbytků potravin nebo materiálů spolykaných společně s potravou.  Je to v podstatě konkrement, patologicky vytvořený pevný útvar v dutých orgánech. Největší se nacházejí ve vnitřnostech kozy bezoárové, gazely nebo velblouda. (Koza bezoárová je pojmenována podle bezoáru.) Po objevení Ameriky se získával i z lamy alpaky.  Původně jsou to neuspořádané vláknité smotky, které se časem pohybem žaludečních stěn zakulatí nebo získají mírně podlouhlý tvar. Na nich se usazují další organické i anorganické látky, např. vápník, jež na povrchu bezoáru vytvářejí hladkou vrstvu.

Historie.

Pojmenování bezoár pochází z perštiny a znamená „ochrana před jedem“. Bezoár, nebo také bezoárový kámen, se již v prvém tisíciletí používal v Orientu, kde se mu přisuzovala magická moc. Věřilo se, že roztlučený na prášek nebo ponořený do kapaliny účinkuje jako lék při otravách všeho druhu, proti nevolnosti, bolestem, poruchám trávení, epilepsii, a dokonce proti zlým duchům.  Bezoárový kámen se ve středověku stával předmětem zájmu nejbohatších osob, byl zasazován do zlatých, umně zdobených šperků nebo i předmětů denní spotřeby, které jsou vystaveny v některých muzeích. Říšský císař a český král Rudolf II. si nechal zhotovit z bezoárového kamene pohár a věřil, že pití z něj ho ochrání před otravou jedem i před morovou nákazou, každý jed se měl stykem s kamenem neutralizovat. Do zlata zasazený bezoár je také na soupisu korunovačních klenotů Alžběty II. z roku 1962.  V tradiční čínské medicíně se dodnes používají pod názvem „Calculus macacae mulattae“ bezoáry ze žaludku opice makaka rhesus. Užívají se také dosud k léčbě rozličných neduhů v Africe.  Ve střední Evropě byly nejdostupnější bezoáry ze žaludku nebo střev kamzíka a proto se jim začalo říkat kamzičí koule, mívají velikost čočky až holubího vejce.

Bezoáry u lidí.

Ve většině případů vznikají bezoárové kameny u lidí s predisponujícími faktory: porucha motility žaludku, tj. snížená pohyblivost realizována hladkým svalstvem zapříčiněná např. diabetickou neuropatii při diabetes mellitus, snížené množství žaludeční šťávy, nedokonalé rozmělňování potravy nebo chirurgické odstranění části žaludku. Bezoár obvykle bývá nalezen v žaludku, ale obecně to může být kdekoliv mezi jícnem a konečníkem.  Bezoár se většinou zjistí endoskopii, ultrazvukovým vyšetřením nebo tomografii po klinických příznacích jako pocit plnosti, nevolnost, zvracení, bolest břicha nebo zvracení krve. Je riziko, že se může posunout do tenkého střeva a zcela ho zneprůchodnit.  Výskyt bezoáru je v dnešní době v civilizovaném světě pouze občasnou medicínskou kuriozitou. Jeho indikace je raritou, vyvolá vždy pozornost. Je totiž často spojen s psychiatrickým nebo psychologickým problémem postižené osoby.

Rozdělení.

Podle materiálu ze kterých vznikly je současná lékařská věda rozděluje do několika typů:

Odstranění.

Nejjednodušší léčebnou metodou, mnohdy úspěšnou u fytobezoárů a diospyrobezoárů, jsou žaludeční výplachy a podpora pohybu žaludečních stěn prokinetickými léky, nebo rozrušení endoskopickým rozbitím při současném podávání léku usnadňující vyprázdnění střev. Nejsou-li tyto způsoby dostačující, nastupuje chirurgické odstranění.

Bezoár je těleso vytvořené v zažívacím traktu ze spolykaného nestravitelného materiálu. Slovo bezoár pochází z perského "pád zahr" což znamená "protijed". V Indii a Tibetu, kde je dosud využíván v tradiční medicíně, se označují jako "góröčana", což znamená "býčí kámen".

马宝,俗称马粪石,是指马科动物马的胃肠结石,在道教又被叫做赭丹,形状小者如豆,大者如鸡蛋,一般直径6~20毫米,重250~2500克,是人在宰杀罹患胃肠病的马时在其体内发现,另外也可能在病马排粪时在粪便中发现。


Vztahy mezi lidmi.

Člověk je tvor společenský. Vytržení ze společnosti, odstranění možnosti stýkat se s lidmi, se proto také vždy považovalo za největší trest, který může člověka postihnout (být mu udělen).  Vztahy mezi lidmi neboli mezilidské vztahy mohou také nabývat nejrůznějších podob, od vztahů velmi špatných (vztahy negativní) přes vztahy nedefinovatelné (neutrální) až po vztahy velmi dobré až vynikající (vztahy pozitivní). Patří mezi ně např. platonická láska, přátelství nebo opravdová partnerská láska, která může být na rozdíl od platonické lásky doprovázena i sexuálním vztahem (pozitivní vztahy), nebo závist, nenávist či nepřátelství (negativní vztahy). Všechny typy vztahů mohou být jednostranné (jedna osoba k druhé cítí pozitivní nebo negativní cit, druhá ovšem k první ne) i oboustranné (obě osoby k sobě navzájem cítí pozitivní nebo negativní cit), který může být oboustranně pozitivní (máme se navzájem rádi), oboustranně negativní (nemáme se navzájem rádi), případně vzájemně nevyvážený (jedna osoba má druhou ráda a druhá první ráda nemá či naopak). Mezilidské vztahy se s ubíhajícím časem přirozeně "mění" (vyvíjejí) a mohou být i "ambivalentní". Jedna z nedobrých lidských vlastností je "vztahovačnost", kdy takto postižený jedinec hledá kauzální spojení mezi událostmi nebo chováním ostatních, které s ním nemá nic společného.  Mezilidské vztahy se projevují ve dvou nejdůležitějších formách, v mezilidské komunikaci (ve vzájemném styku a dorozumívání se) a v kooperaci (ve vzájemné spolupráci). "Tyto dva atributy jsou předpokladem pro rozvoj člověka jako jedince (myšlení, zrání) i společnosti (na základě mezilidských vztahů záleží hodnota společnosti)."

Faktory ovlivňující vztahy.

Základním faktorem je jedinečná osobnost každého člověka, jeho vrozené povahové vlastnosti (temperament). Lidi lze rozdělit na čtyři základní typy temperamentu: "sangvinik, melancholik, cholerik, flegmatik".  Každého člověka ovlivňuje (formuje) i prostředí, ve kterém žije. To lze rozdělit na tři pásma:

Nejbližší okolí.

Zde zejména rodina, dále potom prostředí školní třídy, vrstevníci, party, zájmové kroužky.

Předpoklady pro dobré mezilidské vztahy.

Jedná se zejména o "soubor vlastností" (postojů) člověka k ostatním lidem. Předpokladem správného přístupu k ostatním je přístup k sobě sama. Vlastnosti a postoje považované za dobré pro mezilidské vztahy:  "Úcta k člověku, uznání potřeb zájmů i odlišnosti lidí, slušnost, zdvořilost, taktnost, srdečnost, štědrost, upřímnost, otevřenost, ohleduplnost, všímavost, sebekritičnost, respekt k jinému pohlaví i barvě pleti, nadhled".  Ovšem lidé nejsou dokonalí proto mezi nimi vznikají "konflikty". I ty patří k životu, je třeba s nimi počítat, učit se je řešit a poučit se z nich, což je nejhlavnější, co se mezilidských vztahů týče.

Specifické vztahy.

Každý vztah je svým způsobem specifický. Níže zmíněné tři (kvalitní) jsou všeobecně považovány za nutné pro spokojený život.

Rodinné vztahy.

Do rodiny člověk vstupuje "bez vlastního přičinění". Každému člověku na světě jsou dáni nejbližší lidé. Pro tuto skupinu se používá slovo rodina. Dobré vztahy v nejužší rodině (děti, rodiče, sourozenci) jsou základem zdravého psychického vývoje každého člověka.

Přátelství.

Přátelství je jedním z nejmocnějších pojítek mezi lidmi. Vytváří pevné, často celoživotní svazky, přinášející člověku radost a uspokojení. Je to především vyhraněné zaměření jednoho člověka na druhého. To se projevuje zejména porozuměním druhého, pochopení jeho myšlení a jednání a oceňováním jeho dobrých vlastností a chování.

Manželství, partnerství.

Je přirozeným výsledkem trvalého citového vztahu dvou lidí ( v jiných kulturách může být členy manželství více lidí apod.). Manželstvím vzniká rodina. Jedním ze smyslů rodiny může být i výchova dětí.

Formální vs. neformální vztahy.

Formální vztahy jsou vymezené určitými neosobními pravidly. Neformální vztahy mohou být vřelé, emocionálně podložené vztahy, neřízené vnějšími pravidly, ale naopak vedené osobním zájmem.

Mezilidský vztah, cizím slovem interpersonální vztah (chápáno jako vztah lidí) je obecná vlastnost konkrétního člověka, která se váže k jinému člověku nebo skupině lidí. Je založen na schopnosti najít, budovat, udržet, případně ukončit vztah. V praxi může tato vazba nabývat nejrůznějších podob a vždy záleží na dalších okolnostech a podmínkách její existence. Optimální je, pokud vztah přináší oběma stranám užitek (v nejširším slova smyslu) a je oběma stranami pozitivně chápán.

人际关系是指社会人群中因交往而构成的相互依存和相互联系的社会关系,又称为人缘,属于社会学的范畴,也被称为「人际交往」,包括朋友关系、同学关系、师生关系、雇佣关系、战友关系、同事及领导与被领导关系等。人是社会动物,每个个体均有其独特之思想、背景、态度、个性、行为模式及价值观,然而人际关系对每个人的情绪、生活重心、工作都有很大的影响,甚至对组织气氛、组织沟通、组织运作、组织效率及个人与组织之关系均有极大的影响。


Příběh.

Děj se odehrává v Německu nedaleké budoucnosti. Světem se prohání nestvůry nazývané demoniaci (nebo též amalgamové). Vznikají z lidských mrtvol a dokáže se spojit s jakýmkoliv předmětem. Znají je jediné-zabíjet. Ochranu lidí před demoniaky má na starost jednotka XAT (Xenogenesis Assault Team).  Při útoku jednoho amalgama je zraněn slavný motocyklový šampion Gerd Frentzen. Následkem zranění se ocitá na vozíku, ale brzy poté získává díky tajemné pilulce schopnosti amalgamů. Začíná mu však hrozit, že se stane amalgamem úplně a stává se nebezpečným.  Joseph Jobson, jediný muž schopný kontrolovat jeho prokletou démoní formu, musí lovit stejné jako on a zachránit svět před apokalypsou. Jak se bude vyvíjet jeho boj, proti zlu?

Postavy.

Joseph Jobson.

Jde o hlavního hrdinu seriálu a jednoho z mála demoniaců, kteří si zachovali své lidské já. V demoniaka jej přeměnil jeho přítel a nakonec nepřítel Xargin. Joseph se snaží ochraňovat lidi před demoniaky. Příslušníci XAT mu říkají Blue. V první epizodě zabil amalgama, který napadl Gerda Frentzena, ale je přesto XAT považován za nebezpečného. Proti Xarginovi bojuje sám. Později se přidává k tajné organizaci Zwölf, i když k ní nemá důvěru. V závěrečném souboji s Xarginem je smrtelně zraněn, ale díky němu je Xargin zničen nanostroji Isis.

Amanda Werner.

Důstojnice XAT a hlavní ženská postava. Má silné pochyby o tom, že Blue (Joseph) je skutečně nebezpečný. Stará se o svého adoptivního bratra Maleka, který se později stává demoniakem. Amanda jako jediná z původní XAT přežije a později se stává její obnovitelkou.

Gerd Frentzen.

Slavný motocyklový závodník. Po své změně v demoniaka se snaží ochraňovat lidi před jinými amalgamy, ale brzy se stává sám nebezpečným, i když se snaží zachovat své lidské já. Nakonec sám požádá Josepha, aby ho zabil. Ten to udělá.

Hermann Saltza.

Amandin parťák a nejlepší Gerdův přítel. Gerdovu změnu dává za vinu Josephovi a nenávidí ho. Později se sám stává demoniakem, ale dokáže si, díky Amandě, zachovat své lidské já. Nakonec umírá v souboji s Beatrice, Xarginovou pobočnicí.

Magwald Xargin.

Jde o hlavní zápornou postavu. Kdysi byl Josephovým přítelem, ale po své změně v demoniaka chce zničit lidstvo a nahradit jej demoniaky. Sám sebe považuje za spasitele. Na konci je díky Josephovi zabit, když jej zasypou nanostroje Isis, které přeměňují amalgamy na popel.

Malek Yildrim Werner.

Adoptivní Amandin bratr. Je šikanován bohatými spolužáky pro svůj původ (není Němec). Setkává se s Josephem, s nímž si vzájemně pomůžou a spřátelí se spolu. Později se i Malek mění v demoniaka a zabijí ty, kteří ho šikanovali. Brzy však pociťuje výčitky svědomí a je zraněn v souboji s Xarginem, když chrání raněného Josepha. Po tomto souboji upadá do bezvědomí a je držen Zwölfem jako testovací subjekt. Nakonec je odtud zachráněn Amandou a Hermannem. Na konci seriálu, několik let po Xarginově porážce, je spatřen ve stejném obleku, jako měl Joseph a Amanda si jej s ním přitom splete.

Hudba.

Blassreiter OST vyšel 10. září 2008 s 32 písněmi na disku 1 a 27 na disku 2.  Úvodní znělky:  Závěrečné znělky:

Blassreiter (, v doslovném překladu z němčiny "Bledý jezdec") je japonský anime seriál z roku 2008. V současné době je vydávána prequelová manga "Blassreiter -genetic-". Vznikl také light novel "Blassreiter Judgement".

《苍色骑士》是2008年GONZO和Nitro+合作推出的原创动画,2008年4月5日起播出。「苍色骑士」是此次GONZO和Nitro+合作推出的跨媒体制作(MEDIA MIX)计划,包括电视动画与漫画在内。2007年11月下旬,企划官网曾经推出过先行PV。


亞歷山德琳 (梅克倫堡-什未林)

Biografie.

Původ, mládí.

Alexandrina byla dcerou meklenburského vévody Fridricha Františka III. a jeho manželky, původem ruské velkokněžny Anastázie Michailovny Romanovové, vnučky ruského cara Mikuláše I. Byla nejstarším dítětem ze tří; dalším sourozencem byl korunní princ Fridrich František IV. a nejmladším Cecilie, později manželka pruského korunního prince Viléma.

Manželství, potomci.

Kvůli špatnému zdravotnímu stavu svého otce vyrůstala Alexandrina společně se svými sourozenci ve Francii, Itálii, Rusku a Německu; často pobývala i v Cannes, kde také poznala dánského následníka trůnu, prince Kristiána, za kterého se 26. dubna roku 1898 ve věku 18 let ve vile Wenden v Cannes provdala. Z jejich harmonického manželství vzešli dva synové:

Královna.

V roce 1906 se její manžel po smrti svého dědečka Kristiána IX. stal korunním princem a 14. května roku 1912 po smrti své tchána Frederika VIII. Alexandrina spolu s ním nastoupila na dánský trůn.  Královna Alexandrina neprojevovala zájem o politiku a preferovala spíše rodinné zátiší před veřejnými aktivitami; jejím zájmem byla i hudba (byla protektorkou hudebních společností "Musikforeningen i Kbh" a "Den danske Richard Wagnerforening"), proslula svými výšivkami, ráda hrála golf a fotografovala. Nezříkala se zcela účasti na veřejném životě, neusilovala však nikterak o popularitu. Po smrti své tchyně Luisy Švédské pokračovala jako oficiální protektor v podpoře řady charitativních organizací, jež Luisa založila, za 1. světové války založila sama "Dronningens Centralkomité af 1914 (Královnin ústřední komitét 1914)" k podpoře chudých rodin.  Královský pár získal velkou popularitu za 2 světové války jako národní symbol v době okupace. Veřejné mínění vyjádřil dánský dramatik Kaj Munk slovy: ""Chraňme naši královnu, jediného Němce, jehož mějme rádi!""  Alexandrina ovdověla 20. dubna 1947. Sama zemřela po delší nemoci 28. prosince 1952. Byla pochována po boku svého manžela v katedrále v Roskilde, tradičním místě posledního odpočinku dánské královské rodiny.

Alexandrina Meklenbursko-Zvěřínská (: "Alexandrine af Mecklenburg-Schwerin", : "Alexandrine Auguste Herzogin zu Mecklenburg"; 24. prosince 1879, Schwerin – 28. prosince 1952, Hellerup u Kodaně) byla rodem meklenburská vévodkyně a jako manželka dánského krále Kristiána X. v letech 1912–1947 dánská královna.

亚历山德琳·奥古丝塔(,1879年-12月24日-1952年-12月28日)是丹麦王后和梅克伦堡-什未林大公国公主。她的丈夫是丹麦国王克里斯蒂安十世。


Přístrojové vybavení.

All-Sky Monitor (ASM).

ASM je určen ke sledování celé oblohy v rentgenové části spektra. Slouží jako detektor náhlých rentgenových záblesků i pro dlouhodobé sledování.

Proportional Counter Array (PCA).

PCA je pole proporcionálních počítačů s celkovou sběrnou plochou 6500 cm2.

The High Energy X-ray Timing Experiment (HEXTE).

HEXTE je pole scintilačních detektorů pro zaznamenávání tvrdých rentgenových paprsků.

Komunikační systém a ostatní vybavení.

RXTE byl oproti předchozím družicím programu Explorer vybaven pokročilou 1 Gigabitovou polovodičovou pamětí, což umožňuje uchovat výsledky měření po dobu až čtyř oběhů. Je také vybaven dvěma vysoko-ziskovými anténami pro přenos telemetrie přes systém TDRS. Pro přenos dat je využit systém CCSDS paketů (standard využívaný NASA pro komunikaci v hlubokém vesmíru). Přesné zaměření v prostoru obstarávají dva detektory hvězd, postavené na základě moderní technologie CCD. Dodávky elektrické energie zajišťují nastavitelné solární panely, které mají výkon 800 Wattů.

Objevy a pozorování.

červen 1996 - RXTE pozoroval pulsar GRO J1744-28, který byl objeven v roce 1995 Comptonovou gama observatoří. Pulsar postupně slábl a v polovině května 1996 se zcela vytratil. RXTE pokračoval se sledování a na počátku června opět zaznamenal rentgenové záblesky, přičemž některé z nich trvaly přes 100 sekund. Byly to do té doby nejsilnější pozorované rentgenové záblesky.  červenec 1996 - Byl zaznamenán rentgenový záblesk v binárním systému XY Arietis.  srpen 1996 - Objevena neutronová hvězda s dosud nejvyšší frekvencí rentgenových pulsu. Hvězda 4U1728-34 vysílá pulsy s frekvencí přibližně 1000 hertzů. Frekvence záblesků není konstantní, ale lehce proměnlivá, astronomové pro tento jev používají termín kvazi-periodické oscilace.  říjen 1996 - Zaznamenán rtg záblesk trpasličí novy SS Cygni v Souhvězdí Labutě.  1997 - RXTE společně s IUE pozorovaly galaxii NGC 7469. Bylo to první koordinované sledování v ultrafialové a rentgenové části elektromagnetického spektra.  listopad 1997 - Během pozorování rotující černé díry GRO J1655-40 bylo zjištěno, že nejspodnější část jejího akrečního disku obíhá mnohem blíže než je minimální stabilní dráha pro nerotační černé díry. Podle teorie relativity byla vypočtena rotace černé díry a určena frekvence měkkého rentgenového záření vnitřní části jejího akrečního disku. Tato vypočtená hodnota se shodovala se skutečnými údaji, získanými RXTE. Stejné měření bylo následně provedeno u rotující černé díry GRS 1915+105 a výsledkem byla opět shoda teoretických a naměřených údajů. RXTE tak podal důkaz existence Lens-Thirringova jevu a platnosti obecné teorie relativity Černá díra prozradila svou rotaci.  únor 1998 - V pozůstatcích supernovy N157B byl objeven doposud nejrychleji rotující mladý pulsar.  duben 1998 - Objeven pulsar vyzařující rentgenové pulsy o délce 2,5 ms.  červen 1998 - Neutronová hvězda SGR 1806-2 byla identifikována jako rentgenový pulsar s extrémně silným magnetickým polem o intenzitě 10 G.  leden 2004 - Byla pozorována první přeměna pulzaru na magnetar. Nově vzniklý magnetar dostal označení "XTE J1810-197"  únor 2006 - Pomocí mapy rentgenového pozadí naší galaxie, pořízené RXTE, byly objeveny miliony dosud neznámých objektů.

Rossi X-ray Timing Explorer neboli RXTE je rentgenový teleskop určený k mapování časové struktury kosmických zdrojů rentgenového záření, jako jsou černé díry, neutronové hvězdy, rentgenové pulsary a rentgenové dvojhvězdy.

罗西X射线计时探测器(英语:Rossi X-ray Timing Explorer,缩写为英语:RXTE)是美国宇航局于1995年12月30日发射的一颗X射线天文卫星,目的在于探测X射线源的快速光变。它的特点是不能成像,但是具有良好的时间分辨本领、较宽的波段和较大的接收面积。


Klubová kariéra.

FC Schalke 04.

Prošel všemi mládežnickými kategoriemi v Schalke 04, v roce 2005 podepsal profesionální smlouvu. V německé Bundeslize debutoval ve dvaceti letech v sezóně 2006/07.

Bayern Mnichov.

V létě 2011 přestoupil do Bayernu Mnichov za 22 miliónů eur a podepsal zde pětiletou smlouvu do roku 2016. V ročníku 2011/12 se probojoval s Bayernem do finále DFB-Pokalu proti Borussii Dortmund (ve kterém nastoupil), v něm bavorský klub podlehl soupeři 2:5.  V sezóně 2012/13 slavil s klubem zisk ligového titulu již 6 kol před koncem soutěže, ve 28. kole německé Bundesligy. V prvním zápase semifinále Ligy mistrů 2012/13 23. dubna 2013 vychytal výhru 4:0 nad Barcelonou, která byla dosud velmi suverénní. Nutno dodat, že jeho spoluhráči soupeře do zakončení prakticky nepouštěli. Bayern si zajistil výbornou pozici do odvety. Ani v odvetě 1. května si příliš nezachytal (tzn. odehrál celé střetnutí, ale nemusel čelit vážným situacím), Bayern zvítězil na Camp Nou 3:0 a suverénním způsobem postoupil do finále proti Borussii Dortmund. V něm 25. května ve Wembley jej překonal z nařízeného pokutového kopu pouze İlkay Gündoğan, Bayern zvítězil 2:1 a získal nejprestižnější pohár v evropském fotbalu.  S Dortmundem se Bayern střetl ještě před finále Ligy mistrů v domácí lize 4. května 2013, utkání skončilo remízou 1:1 a Neuer chytil za tohoto stavu v 60. minutě pokutový kop, který neproměnil Robert Lewandowski. Ve finále DFB-Pokalu 1. června 2013 porazil Bayern s Neuerem v sestavě VfB Stuttgart 3:2 a získal tak treble (tzn. vyhrál dvě hlavní domácí soutěže plus titul v Lize mistrů resp. PMEZ) jako sedmý evropský klub v historii.  15. září 2013 v ligovém zápase proti Hannoveru udržel čisté konto (výhra 2:0), bylo to jeho 100. čisté konto v německé Bundeslize, čímž se dostal do úzké elitní skupiny brankářů, kterým se podařilo této mety docílit nebo ji překonat (Oliver Kahn, Oliver Reck, Jens Lehmann, Eike Immel, Sepp Maier).  S Bayernem vyhrál i Mistrovství světa klubů 2013 v Maroku, kde Bayern porazil ve finále domácí tým Raja Casablanca 2:0. V Lize mistrů 2013/14 skončila pouť Bayernu v semifinále proti Realu Madrid, Neuer ale mohl na konci sezony slavit obhajobu ligového titulu a vítězství v německém poháru.  V ročníku 2015/16 Bayern začal výhrou proti Hamburger SV. Úspěšnost měl i v Lize mistrů, dokud nenarazil na Arsenal FC. V poločase vytáhl Neuer fantastický zákrok a držel svůj tým. Arsenal zase držel Čech a tak se dlouho hrálo bez branek. V závěru utkání Neuerovi propadl míč a Arsenal vedl gólem Girouda. Následně londýnský celek v nastaveném čase vstřelil druhý gól a Mnichov prohrál 0:2.  V průběhu května 2020 prodloužil s klubem smlouvu do roku 2023.

Reprezentační kariéra.

Prošel postupně několika mládežnickými výběry Německa. V roce 2009 vyhrál s německým týmem Mistrovství Evropy hráčů do 21 let, ve finále proti Anglii udržel čisté konto (výhra 4:0).  2. června 2009 odehrál svůj první zápas za A-tým Německa proti domácí reprezentaci Spojených arabských emirátů (výhra 7:2).

Mistrovství světa 2010.

Po šokující smrti Roberta Enkeho v listopadu 2009 a zranění René Adlera se stal nečekaně brankářskou jedničkou německého týmu pro Mistrovství světa 2010 konané v Jihoafrické republice. V základní skupině pustil pouze jeden gól v prohraném zápase proti Srbsku. V osmifinále proti Anglii byl u sporného momentu, kdy rozhodčí neuznali soupeři regulérní gól, kdy míč překročil brankovou čáru. Neuer se po zápase přiznal, že věděl, že míč už byl za čarou a gól měl platit. Během utkání gesto fair play neučinil. Německo na turnaji získalo bronzové medaile po výhře 3:2 nad Uruguayí v souboji o třetí místo.

EURO 2012.

Zúčastnil se i EURA 2012 konaného v Polsku a na Ukrajině, kde Německo vypadlo v semifinále s Itálií po prohře 1:2. Získal tak bronzovou medaili (utkání o třetí místo se nehraje, oba poražení semifinalisté na evropském šampionátu získávají bronzové medaile).

Mistrovství světa 2014.

Trenér Joachim Löw jej vzal na Mistrovství světa 2014 v Brazílii. Němci postoupili ze základní skupiny G se 7 body z prvního místa po výhře 4:0 s Portugalskem, remíze 2:2 s Ghanou a výhrou 1:0 nad USA. V osmifinále Němci vyřadili Alžírsko po výsledku 2:1 po prodloužení. Neuer často vybíhal mimo vápno a hasil chyby spoluhráčů v poli včasným odkopem. Plnil tak v tomto utkání roli jakéhosi falešného stopera. Ve čtvrtfinále proti Francii (výhra 1:0) vychytal čisté konto. V semifinále proti Brazílii ho mohl mít taky, ale překonal ho v závěru Oscar. Němci nasázeli Jihoameričanům do 29. minuty pět gólů a nakonec se zasloužili o historický debakl soupeře po výhře 7:1. Ve finále proti Argentině vychytal čisté konto a Německo zvítězilo nad Argentinou 1:0 po prodloužení. Získal titul a „Zlatou rukavici“ - cenu pro nejlepšího brankáře šampionátu.

EURO 2016.

Trenér Joachim Löw jej zařadil do závěrečné 23členné nominace na EURO 2016 ve Francii. Němci získali na turnaji bronzové medaile, v semifinále je vyřadila domácí Francie po výsledku 0:2. Na turnaji byl brankářskou jedničkou a odchytal všechna utkání.

Manuel Neuer (* 27. března 1986, Gelsenkirchen) je německý fotbalový brankář a reprezentant hrající v klubu FC Bayern Mnichov. V mládí byl jeho velkým vzorem německý brankář Jens Lehmann. V roce 2011 získal v Německu ocenění Fotbalista roku. V roce 2014 byl na toto ocenění opět nominován.

曼努约尔·彼得·诺伊尔(,1986年-3月27日)是一名德国足球运动员,在场上司职守门员。他现效力于德甲球队拜仁慕尼黑,同时亦为德国国家足球队队长。


戈爾什科夫海軍元帥級巡防艦

Stavba.

Stavba první jednotky této třídy byla objednána v roce 2005. Byla to první nová velká hladinová loď, kterou si ruské námořnictvo objednalo po 15 letech. Ruské námořnictvo plánovalo stavbu až 20 jednotek této třídy, přičemž do roku 2020 mělo být dodáno prvních šest. Kýl první jednotky "Admiral Sergej Gorškov" byl založen v únoru 2006 v loděnici Severnaja Verf v Petrohradu. Dokončení lodi bylo plánováno na rok 2015. Stavba druhé jednotky, pojmenované "Admiral Kasatonov", byla zahájena v září 2009 a její dokončení bylo plánováno na rok 2015.  Stavební program postihla značná zdržení, takže dokončení zkoušek prototypové fregaty "Admiral Gorškov" je plánováno na konec roku 2018. V létě roku 2018 probíhaly zkoušky ještě na druhé fregatě "Admiral Kasatonov", přičemž další dvě plavidla byla rozestavěna. Prototypová fregata byla do služby přijata v červenci 2018, tedy po 12 letech od zahájení stavby.  Jednotky třídy "Projektu 22350":

Konstrukce.

Konstrukce třídy "Admiral Gorškov" navazuje na fregaty třídy "Talwar", vyvinuté Ruskem pro indické námořnictvo.  Pro celou třídu je plánována následující výzbroj. Hlavňovou výzbroj představuje dvouúčelový 130mm kanón A-192 ve věži na přídi. Blízkou obranu zajišťují dva hybridní systémy 3K87 Kortik (v kódu NATO CADS-N-1 Kashtan), kombinující 30mm kanóny a protiletadlové řízené střely 9M311 (SA-N-11 Grison). Protilodní výzbroj má představovat osm protilodních střel P-800 Oniks (SS-N-26). K protiponorkovému boji slouží systém Medvedka-2. K obraně proti vzdušným cílům slouží protiletadlový raketový komplet středního dosahu Uragan (SA-N-7 Gadfly). Na zádi je přistávací plošina a hangár pro uskladnění jednoho protiponorkového vrtulníku Kamov Ka-27.  Pohonný systém je koncepce COGAG. Pro plavbu cestovní rychlostí slouží dvě plynové turbíny, přičemž v bojové situaci se připojí ještě dvě hlavní turbíny. Lodní šrouby jsou dva. Nejvyšší rychlost je 30 uzlů.

Projekt 22350 (jinak též třída Admiral Gorškov) je třída víceúčelových fregat ruského námořnictva. Hlavním posláním těchto fregat je ničení ponorek a obrana flotily či konvojů. Jsou to první nové velké hladinové lodě, které ruské námořnictvo staví od konce studené války. Dle vyjádření ruského ministra obrany Šojgu má být šestice fregat této třídy dodána do roku 2025. Stavební program však provázejí výrazná zdržení.

戈尔什科夫海军元帅级护卫舰 (),是俄罗斯海军护卫舰。由位于圣彼得堡的北方设计局设计,并交由北方造船厂建造。


Durin Nesmrtelný.

Durin I., který byl pro svůj dlouhý věk znám jako "Nesmrtelný", byl vůbec prvním trpaslíkem, který procitnul v prvním hvězdném věku. Praotec Durinova lidu, první a nejmocnější ze všech sedmi Otců trpaslíků, se probudil v severním cípu Mlžných hor pod horou Gundabad. Putoval na jih podél hor a u vod jezera Kheled-zâram začal budovat své sídlo Khazad-dûm - Trpasluj, které později proslulo mezi všemi trpasličími městy. Durin se dožil velice vysokého věku a svým lidem byl s přibývajícími lety pokládán za nesmrtelného. Po své smrti byl trpaslíky dál ctěn a věřilo se v jeho reinkarnaci. Po prvním králi byla pojmenována věž, která se tyčila na hoře Celebdilu.

Durin II..

Kvůli svému vzhledu byl považován za převtělení Durina I. Nesmrtelného. Vládl v Khazad-dûm. Tolkien se více o jeho životě nezmiňuje.

Durin III..

Třetí nositel jména Durin, který usedl na trůn v Khazad-dûm, vládl někdy kolem roku 1600 Druhého věku. Durinův lid tehdy navázal vřelé styky s noldorským královstvím Eregion a trpasličí město díky tomu velice prosperovalo. Král Durin obdržel jeden z prstenů moci, které elfové ukuli za pomoci Sauronových rad. Temnému pánu se Durina a ostatní trpasličí krále nepodařilo za pomoci prstenů ovládnout stejně lehce jako lidi. Trpaslíci uzavřeli brány svého města před Sauronovým útokem, ale ve válce elfů a Dúnadanů se Sauronem podpořili spojence.

Durin IV..

Durin IV. pravděpodobně vládl na konci Druhého věku, kdy vzniklo Poslední spojenectví elfů a lidí. Dlouhovousáči bojovali na straně Gil-galada, Elendila a jeho synů proti zlu z Mordoru.

Durin V..

Tolkien se o něm nezmiňuje.

Durin VI..

Král Durin VI. žil v letech 1731-1980 Třetího věku. Trpaslíci z Khazad-dûm za jeho vlády nevycházeli ze svého města a kutali v hlubinách v honbě za mitrilem.Trpaslíci dolovali příliš hluboka a příliš chamtivě. a tak v roce 1980 probudili pod kořeny hor strašlivého balroga, který se zde ukryl po porážce prvního Temného pána Morgotha. Balrog zabil krále Durina a jeho syna Náina a Durinův lid se posléze rozprchl z Trpasluje. Město ovládnuté balrogem, který byl později znám jako Durinova zhouba, bylo zamořeno skřety a stalo se z něj nebezpečné místo známé jako Moria.

Durin VII..

Durin VII. známý také jako Durin Poslední byl potomkem krále Thorina III. vládnoucího v Ereboru a Železných horách na přelomu Třetího a Čtvrtého věku. Po porážce Saurona odvedl Durin svůj lid do opuštěné Morie, kde obnovil království Khazad-dûm.

Durin je jméno sedmi trpasličích králů ve světě J.R.R. Tolkiena. Trpaslíci z čeledi Dlouhovousáčů těchto šest králů ctili jako reinkarnace svého prapředka Durina Nesmrtelného. Dlouhovousáči, kteří obývali nejslavnější trpasličí město Khazad-dûm, se podle Durina nazývali Durinův lid.

在托尔金(J. R. R. Tolkien)的小说的中土大陆里,托尔金取都灵(Durin)这名字,是源于北欧神话里矮人的姓名。


米哈伊尔·米哈伊洛维奇·左琴科

Biografie.

Zoščenko se narodil jako syn malíře a herečky a vyrůstal se sedmi sourozenci. Po absolvování střední školy byl v letech 1913 až 1915 zapsán na Právnické fakultě v Petrohradě. V té době napsal své první povídky. Jeho studie přerušila vojenská služba v první světové válce, kam Zoščenko nastoupil dobrovolně v roce 1915. Během války utrpěl jako následek otravy bojovým plynem trvalé poškození srdce, v důsledku čehož byl v roce 1917 z armády propuštěn.  Po návratu do St. Petersburgu napsal několik nepublikovaných příběhů, ovlivněných Maupassantem. Přes svou nemoc Zoščenko v letech 1918–1919 bojoval v občanské válce na straně Rudé armády. Po občanské válce si vydělával na živobytí v různých zaměstnáních. Byl mimo jiné vedoucím pošty, detektivem, chovatelem zvířat, milicionářem, obuvníkem, tesařem a administrativním pracovníkem.  Od roku 1920, zpět v Petrohradě, začal znovu psát a jeho příběhy byly publikovány v mnoha satirických časopisech éry NEPu. První sbírka povídek vyšla v roce 1922 a pod názvem "Povídky pana Modrobřicháčka" ("Рассказы Назара Ильича, господина Синебрюхова"). Tragikomické příběhy vyprávěné v ich-formě měly úspěch u kritiky i u veřejnosti. Zoščenko zde vytvořil typ civilního, neheroického, většinou nějak omezeného „sovětského člověka“ probíjejícího se všedním životem – typ, který se pak objevuje i v jeho dalších prózách. Jako stylistický prostředek používá Zoščenko takzvaný "skaz", vyprávění ve stylizované hovorové řeči. V následujících letech byl Zoščenko v SSSR jedním z nejčtenějších autorů a jeho texty vycházely ve velkých nákladech v časopisech, novinách i knižně.  V roce 1921 se básník připojil k nově vzniklé literární skupině Serapionovi bratři.  Postupně se Zoščenko odvrátil od povídek a začal tvořit větší díla, jako jsou "Navrácené mládí" nebo "Bleděmodrá kniha" (1935). Ve svých pozdějších pracích se satirickému humoru vzdaloval a experimentoval s různými metodami výstavby a kompozice textu. Po vydání "Bleděmodré knihy" Zoščenko publikoval už jen fejetony a příběhy pro děti.  Během druhé světové války byl Zoščenko evakuován z obleženého Leningradu do Alma-Aty a pracoval v místních filmových ateliérech. Ještě během války, poté, co skončila blokáda, se vrátil do Leningradu a navázal na svou literární činnost, včetně práce pro satirické časopisy, jako byl "Krokodýl".  Po zveřejnění první kapitoly své práce "Před východem slunce" v roce 1943 se spisovatel spolu s básnířkou Annou Achmatovovou stali terčem Ždanovova ideologického tažení proti „nepolitickému umění“. Zoščenko ztratil možnost publikovat a v roce 1946 byl vyloučen ze Svazu spisovatelů. Mohl pouze anonymně překládat.  Po Stalinově smrti v roce 1953 byl Zoščenko rehabilitován a znovu přijat do Svazu spisovatelů. V roce 1956, dva roky před jeho smrtí, byl vydán výbor z jeho díla.

Michail Michajlovič Zoščenko (; 10. srpna 1894, Poltava – 22. července 1958, Leningrad) byl ruský spisovatel, satirik a dramatik. Nejznámější z jeho díla jsou krátké satirické povídky, v nichž kritizuje morálku a mezilidské vztahy v porevoluční sovětské společnosti.

米哈伊尔·米哈伊洛维奇·左琴科(,1894年-8月10日-1958年-7月22日),苏联讽刺作家,他对社会现象针砭时弊的讽刺让他在1920年代到1930年代都广受欢迎,但自1946年日丹诺夫批判后,作品不能出版,只能从事翻译工作。


Děj.

Dvě mladé učitelky, Karen Wrightová (Audrey Hepburnová) a Martha Dobie (Shirley MacLaine) jsou nejen velké kamarádky ještě z dob svých studií, ale i celkem úspěšné spolumajitelky a provozovatelky internátní divčí školy. Školu pravidelně navštěvuje i místní lékař Joe Cardin (James Garner), který oběma ženám s výchovou občas i pomáhá, Karen je s ním zasnoubena a ráda by se za něj provdala a měla s ním i dítě. Ve školním kolektivu se však vyskytuje jedna značně problematická bytost, která se začne mstít za svůj přísný a oprávněný trest a začne o obou učitelkách roznášet velmi zlovolný výmysl a nezjevnou lež o jejich vzájemném homosexuálním lesbickém vztahu. Tato lež pak vede nejen k úřednímu vyšetřování případu a nakonec až k celkovému zániku školy. V závěru filmu však dojde k odhalení faktu, že ačkoliv se původně jednalo opravdu o výmysl a lež, jak se nakonec oficiálně i prokáže, její faktická podstata byla reálná. Lež však nevede pouze k zániku školy, rozbije i vztah Karen a Joea, kteří se vzájemně rozejdou. Martha vyjeví Karen svoji skutečnou lásku, Karen na toto zareaguje tak, že školu definitivně opouští a odchází pryč. Martha je psychicky zcela na dně a spáchá sebevraždu, přímo ve škole se oběsí. Karen si však svoji velkou chybu záhy uvědomí a urychleně se vrací do školy zpět, ale Marthu najde již mrtvou. Film končí scénou Marthina pohřbu s otevřeným koncem, Karen z hřbitova odchází aniž by s kýmkoliv promluvila jediné slovo, z povzdálí ji pozoruje lékař Joe, kdy není jasné jaké bude pokračování jejich vzájemného vztahu.

Ocenění.

Film byl nominován v pěti kategoriích na ocenění Americké filmové filmových umění a věd Oscar a třikrát i na Zlatý glóbus.

Zajímavost.

Kameramanem filmu byl Franz Planer, americký kameraman českého původu František Plánička z Karlových Varů.

Dětská hodinka, v originále The Children's Hour, je americké filmové psychologické drama z roku 1961 režiséra Williama Wylera s Audrey Hepburnovou a Shirley MacLaineovou v hlavní roli. Jedná se o filmovou adaptaci stejnojmenné divadelní hry Lillian Hellmanové z roku 1934, která byla inspirována skutečnými událostmi. Jde o remake filmu "Vražedná lež" ("These Three") z roku 1936 téhož režiséra.

《双姝怨》(英语:The Children's Hour)是1961年威廉·惠勒执导的一部美国电影。由John Michael Hayes根据1934年丽莲·海尔曼创作的同名剧本改编而来。影片主演为莎莉·麦克琳,奥黛丽·赫本和詹姆斯·加纳。


Životopis.

Fuentes se narodil v Panama City v Panamě mexickým rodičům. Jeho matka se jmenovala Berta Macías Rivas a jeho otec Rafael Fuentes Boettiger. Otec byl diplomat, a tak strávil Carlos svoje dětství v několika hlavních městech Severní i Jižní Ameriky: Montevideu, Rio de Janeiro, Washingtonu, Santiagu, Quitu a Buenos Aires. Díky tomu mluvil již od mala (po pobytu v USA) plynně anglicky i španělsky. Vzdělání měl Fuentes vskutku kvalitní, neboť studoval v soukromých školách a po návratu do Mexika, kde žil až do roku 1965, nastoupil ve věku 16 let na prestižní školu Colegio de México. Roku 1948 vystudoval práva na Právnické fakultě Mexické národní univerzity. Studoval také ekonomii na Institut des Hautes Études Internationales v Ženevě.  Oženil se s mexickou filmovou hvězdou Ritou Macedo, s kterou byl ženatý mezi lety 1959–1973 a měl s ní jednu dceru. Jeho časté zálety však jeho manželku dováděly k zoufalství, a tak jejich vztah skončil rozvodem. Tyto aféry se, podle něho, týkaly hereček jako Jeanne Moreau a Jean Seberg. Fuentes si následně vzal dnes již známou novinářku Silvii Lemus, jejíž specializací jsou rozhovory s osobnostmi.  Následuje stopy svých rodičů, stal se roku 1965 diplomatem a sloužil v Londýně, Paříži (jako velvyslanec) a dalších hlavních městech. Roku 1978 rezignoval na funkci velvyslance ve Francii na protest dosazení Gustava Diaze Ordaze, bývalého prezidenta Mexika, na místo velvyslance ve Španělsku. Mimo to také přednášel na Harvardově univerzitě a dále na univerzitách v Providence, Princetonu, Filadelfii, New Yorku, Cambridge a na George Mason University. Byl také přítelem amerického sociologa Charlese Wrighta Millse, kterému věnoval knihu "La muerte de Artemio Cruz" (1962, česky "Smrt Artemia Cruze"). V předmluvě jej označil za „Pravý hlas Severní Ameriky a velkého přítele pomáhajícího latinskoamerickému lidu“.  Vychoval tři děti. Pouze jedno však ještě žije: Cecilia Fuentes Macedo, narozena 1962, pracující nyní v televizní produkci. Syn Carlos Fuentes Lemus zemřel kvůli komplikacím spojeným s hemofilií v roce 1999 ve věku 25 let. Dcera Natasha Fuentes Lemus (narozena 31. srpna 1974) zemřela na následky předávkování drogami v Mexico City 22. srpna 2005 ve věku 30 let.  V České republice byl naposledy v červnu 2007, kdy na Institutu Cervantes v Praze otevíral novou knihovnu, pojmenovanou po něm. Fotografie z akce jsou dostupné na facebookovém profilu institutu.

Dílo.

Když mu bylo 30 let, publikoval Fuentes svůj první román "La región más transparente" (1958, česky "Nejprůzračnější kraj"), který se stal klasikou současné literatury. Byl inovativní nejen svojí prózou, ale také tím, že hlavní roli hraje metropole Mexico City. Poskytuje vhled do mexické kultury, která se skládá ze směsice španělské, domorodé a mestické kultury. Ačkoliv žijí geograficky vedle sebe, jsou velmi odlišné.  Autor sám sebe popisuje jako premoderního spisovatele. Používá totiž pouze propisky, inkoust a papír. Ptá se „Potřebují slova cokoliv jiného?“ Fuentes zmiňuje, že se mu oškliví ti autoři, kteří od začátku tvrdí, že znají recept na úspěch. V proslovu, týkajícím se jeho postupu psaní, uvádí, že začíná otázkou „Pro koho píšu?“  Roku 1959 publikoval "Las Buenas Conciencias" (česky "Čistá svědomí"). Je to jeho pravděpodobně nejpřístupnější román, zobrazující privilegovanou střední třídu středně velkého města, nejspíše Guanajuato.  Jeho romány 60. let "Aura" (1962) a "La muerte de Artemio Cruz" (1962, česky "Smrt Artemia Cruze") jsou známy použitím experimentálních moderních vypravěčských stylů (včetně formy druhé osoby) v diskuzi o historii, společnosti a identitě. Především druhé ze zmíněných děl mu zajistilo mezinárodní publicitu.  Roku 1967, během setkání s Alejem Carpentierem, Juliem Cortázarem a Miguelem Oterou Silvou, Carlos Fuentes započal práci na projektu biografií ztvárňujících životy latinsko-amerických "caudillos", která měla být později nazvána "Los Padres de la Patria". Ačkoliv tento projekt nebyl nikdy dokončen, poskytl základ knize Aleja Carpentiera "El recurso del método" (1974, česky "Náprava dle metody") a několika dalším románům o jihoamerických diktátorech.  Jeho román z roku 1985 "Gringo viejo" se stal prvním bestsellerem v USA napsaným mexickým autorem. Byl také nafilmován jako "Starý gringo" (1989) a hrají v něm Gregory Peck a Jane Fonda.  Roku 1994 vydal knihu "Diana o la cazadora solitaria" ("Diana aneb osamělá lovkyně"), která popisuje jeho údajné pletky s Jeanou Seberg. Avšak autenticita této nevěry byla několikráte zpochybňována.  Fuentes pravidelně přispíval esejemi na téma politiky a kultury do španělského listu "El País" a mexické "Reforma". Byl tvrdým kritikem Spojených států.

Odkazy.

Literatura.

Španělsky.

Carlos Fuentes Macías (* 11. listopadu 1928 Panama City – 15. května 2012 Ciudad de México) byl mexický spisovatel a jeden z nejznámějších prozaiků a esejistů ve španělsky mluvících zemích. Značně ovlivnil současnou latinsko-americkou literaturu a jeho díla jsou překládána do češtiny i mnoha dalších jazyků. Okusil i kariéru diplomata, jako jeho otec a procestoval téměř celý svět, navštívil i Prahu. Byl dvakrát ženatý a vychoval tři děti. Dalšími spisovateli jeho generace jsou Elena Poniatowska, José Emilio Pacheco a Carlos Monsiváis.

卡洛斯·富恩特斯·马西亚斯(;,1928年-11月11日-2012年-5月15日),墨西哥作家,他是西班牙语世界最著名的散文家及小说家之一,是拉美“文学爆炸”时期的代表作家,成就与加夫列尔·加西亚·马尔克斯、马里奥·巴尔加斯·略萨和胡利奥·科塔萨尔比肩。他的作品深刻刻画了墨西哥的历史和现实。富恩特斯深刻影响了当代拉丁美洲文学,他的作品被翻译成许多种文字。


Popis.

Zástupci čeledi ledvinovníkovité jsou stálezelené nebo opadavé stromy a keře, řidčeji liány nebo polokeře. Rostliny mohou být jednodomé, dvoudomé nebo polygamní. Při rozemnutí často voní po terpentýnu. V borce i jiných rostlinných částech (kořeny, větší listové žilky, květy, plody, často i v parenchymu) se nacházejí dobře vyvinuté pryskyřičné kanálky, obsahující čirou pryskyřičnatou šťávu, která u mnoha zástupců později na vzduchu ztvrdne a zčerná. Občas jsou přítomny i schizogenní nebo lyzigenní pryskyřičné nádržky (např. v oplodí ledvinovníku). Některé druhy ze suchých oblastí jsou sukulentní, zástupci přizpůsobení chladnému nebo suchému klimatu mohou mít trny. Listy jsou zpravidla zpeřené (většinou lichozpeřené), trojčetné, či jednolisté (výjimečně jednoduché), obvykle střídavé, bez palistů, často nahloučené na koncích větví. Listy mohou být celokrajné nebo na okraji zubaté, pilovité či vroubkované. Jednotlivé lístky zpeřených listů bývají většinou vstřícné. Žilnatina je zpeřená, pouze u rodu "Campylopetalum" dlanitá.  Květy jsou drobné, pravidelné, jednopohlavné nebo oboupohlavné, často se článkovanými stopkami, uspořádané ve vrcholových nebo úžlabních květenstvích, nejčastěji latách nebo thyrsoidech. Okvětí je většinou čtyř nebo pětičetné. Kališní lístky bývají na bázi srostlé, kalich je opadavý nebo vytrvalý. Koruna je volná, opadavá nebo vytrvalá. Tyčinek bývá stejný nebo dvojnásobný počet oproti kališním lístkům a jsou uspořádány v 1 nebo 2 kruzích. Výjimečně je tyčinek větší počet, ve více kruzích. U některých zástupců je část tyčinek sterilních (staminodia). Gyneceum je svrchní nebo vzácně spodní či polospodní, synkarpní a srostlé nejčastěji ze 3 plodolistů (řidčeji z 5, výjimečně ze 2 nebo až 12 plodolistů nebo monomerické, tvořené jediným plodolistem). Výjimečně jsou plodolisty srostlé jen částečně a připomínají apokarpní gyneceum. Počet komůrek semeníku odpovídá počtu plodolistů a v každé je jediné vajíčko. Plody mohou být suché nebo dužnaté, nejčastěji peckovice nebo samara (křídlatá nažka), řidčeji měchýřek nebo bobule. U některých zástupců jsou plody podepřeny dužnatým hypokarpem (např. u ledvinovníku) nebo zvětšeným, papírovitým až zdužnatělým kalichem či korunou. Plody obsahují většinou 1 až 5 semen.

Rozšíření.

Čeleď zahrnuje asi 800 druhů v 79 až 81 rodech. Největší rody jsou searsie ("Searsia", 111 druhů v Africe, Arábii, tropické Asii a na Sicílii), divoplod ("Semecarpus", 88 druhů v Asii, Austrálii a Tichomoří), mangovník ("Mangifera", 63 druhů v Asii), škumpa ("Rhus", 53 druhů v Eurasii, Africe, Severní a Střední Americe), "Ozoroa" (46 druhů v subsaharské Africe a Jemenu), lanea ("Lannea", 36 druhů v tropech Starého světa), černotok ("Gluta", 34 druhů v Asii a Madagaskaru) a pepřovec ("Schinus", 31 druhů v Jižní Americe). Je rozšířena v tropech a subtropech celého světa, nevelký počet druhů z několika rodů přesahuje i do oblastí mírného pásu. Vyskytují se v suchých i vlhkých oblastech, a to zejména v nížinách. Chybějí v severních oblastech Eurasie i Severní Ameriky, v jihozápadní Austrálii, Novém Zélandu, Galapágách, ve velmi suchých oblastech a vysokých nadmořských výškách. V tropech Starého světa je větší druhové zastoupení než v Neotropis. Primární centrum druhové diverzity je v Malajsii, dále v Indočíně, Madagaskaru, jižní a rovníkové Africe, Mexiku a Jižní Americe. V rámci jihovýchodní Asie roste největší počet druhů v západní části, největší endemismus na druhové úrovni je na Borneu, Nové Guineji a Malajském poloostrově. Ledvinovníkovité se vyskytují především v primárních tropických pralesích nižších až středních nadmořských výšek, kde rostou rozptýleně především jako součást nižšího korunního patra, některé druhy však dosahují i vrchního patra a dorůstají výšky až 55 metrů. Jsou zvláště hojně zastoupeny v bažinatých a rašelinných lesích. Řada opadavých druhů toleruje sezónně suché (monzunové) klima.  V původní evropské květeně je čeleď zastoupena 8 druhy, které jsou svým rozšířením omezeny na teplejší části kontinentu: 4 druhy řečíku, 2 druhy rodu searsie (pouze na Sicílii), škumpa koželužská a ruj vlasatá. Škumpa orobincová pochází ze Severní Ameriky, v Evropě (zejména ve Středomoří) však široce zdomácněla. Do České republiky žádný z těchto druhů přirozeně nezasahuje, občas zplaňuje pěstovaná ruj vlasatá a škumpa orobincová. V USA je čeleď zastoupena 4 rody: škumpa (12 druhů), jedovatec (5 druhů), ruj americká a na Floridě "Metopium toxiferum". Rody škumpa a jedovatec zasahují i do Kanady. Z Číny je udáváno 55 druhů v 17 rodech.

Ekologické interakce.

Květy ledvinovníkovitých jsou primárně opylovány hmyzem. U některých zástupců, včetně ledvinovníků a mangovníků, se druhotně vyvinulo také opylování netopýry. Některé rody se přizpůsobily opylování větrem, ze známějších rostlin jsou to např. řečíky. Většina druhů ledvinovníkovitých má plody dužnaté peckovice, které jsou vyhledávány ptáky a savci konzumujícími dužninu, kteří se také postarají o šíření semen. Ze savců je vyhledávají zejména plodožraví netopýři, opice či veverky, ale také např. sloni. Semena některých zástupců včetně mangovníků a mombínů jsou šířena také vodou. Suchá semena či plody některých zástupců mají létací zařízení různého původu, která umožňují jejich šíření větrem. Ledvinovníkovité jsou celosvětově živnými rostlinami housenek velkého množství různých druhů denních a zejména nočních motýlů, např. martináčů. V Americe se na nich živí mj. krásný babočkovitý motýl "Marpesia petreus", v Africe "Charaxes varanes".  U zástupců rostoucích zejména v jihoamerickém biotopu cerrado a také v oblasti Zambezi v tropické Africe se vyvinula zajímavá růstová forma připomínající podzemní strom, kdy se pod povrchem půdy nachází mohutný dřevnatý kmen, zatímco na zemském povrchu se objevují pouze polodřevnaté a krátkověké nebo i jen sezónní výhony. V Jižní Americe mají tuto formu zejména různé druhy ledvinovníku, v Africe někteří zástupci rodů searsie, lanea a "Ozoroa". Duté větévky rodu divoplod ("Semecarpus") obývají zejména na Nové Guineji symbiotičtí mravenci. U řady zástupců (mezi jinými i u některých škump) se nacházejí na spodní straně listů v paždí žilek domatia, obývaná symbiotickými roztoči. Domatia mohou mít podobu kapsiček nebo jen shluků chloupků.

Obsahové látky a jedovatost.

V rostlinách čeledi ledvinovníkovité jsou obsaženy zejména fenolické látky, triterpenické pryskyřice, slizy a třísloviny. Okrajově byla zjištěna i přítomnost alkaloidů. Četní zástupci čeledi jsou známí produkcí látek s toxickými a alergenními účinky, obsažených zejména v ostré šťávě nacházející se v pryskyřičných kanálcích. Jedná se o látky fenolické povahy ze skupiny alkylkatecholů, alkylresorcinolů a biflavonoidů. Tyto fenolické sloučeniny slouží rostlinám jako obrana proti býložravému hmyzu, obratlovcům i patogenním houbám a byly dosud zjištěny u celkem 27 rodů této čeledi. Jedněmi z nejvíce alergenních látek jsou urushioly, obsažené v řadě zástupců včetně proslulého jedovatce kořenujícího. Jedná se o fenolické látky odvozené od pyrokatecholu. Do dané skupiny látek patří také kardol, obsažený v plodech ledvinovníku západního, a heptadecylresorcinol v mangu.  K alergickým reakcím dochází zejména při opakovaném či dlouhodobějším kontaktu se šťávou z rostlin, kdy dochází zvláště u citlivějších jedinců k senzibilizaci. Nemusí se jednat nutně o kontakt se stále stejným druhem rostliny. Při prvním kontaktu zpravidla k dermatitidě nedochází, šťáva některých druhů (např. z oplodí ledvinovníku) však působí i jako primární iritant. Silnější reakce po senzibilizaci se nejprve projevuje otokem a zarudnutím pokožky, později dochází ke vzniku puchýřů. Postižené místo často pálí, svědí nebo štípe a silně mokvá. Reakce může mít různý rozsah od mírné až po velmi silnou a vyžadující hospitalizaci. Mechanismus účinku spočívá v navázání účinných látek na bílkoviny v kůži. Vzniklý komplex se stává antigenem, na který reagují T-lymfocyty a spouštějí imunitní reakci. Doba od kontaktu s rostlinou k nástupu projevů dermatitidy může být v rozpětí od 12 hodin do 5 dní. Ke kontaktu se šťávou může dojít nejen přímo, ale i skrz kontaminované oblečení, jiné osoby, zvířata, předměty či např. piliny ze dřeva nebo lak. Nejčastější příčinou vážných případů dermatitidy v Severní Americe jsou různé druhy jedovatce. Z ekonomicky významnějších druhů způsobuje dermatitidy ledvinovník západní, mangovníky, pepřovec brazilský, jedovatce "Toxicodendron vernicifluum" a "T. succedaneum", divoplod ledviníkový ("Semecarpus anacardium") a kebračovník "Schinopsis lorentzii". Konzumace listů nebo plodů (zvláště nezralých) některých druhů může vyústit ve vážnou gastroenteritidu, hemoroidy, potíže s dechem a eventuálně může dojít i k úmrtí. Dokonce i kouř vznikající při spalování některých rostlin může přivodit zánět cest dýchacích, vážnou dermatitidu nebo i dočasnou slepotu. Pod stromy některých asijských rodů (černotok, divoplod, "Melanochyla", "Swintonia") není vhodné se ukrývat za deště, který účinné látky splachuje z listů. Prchavé látky, uvolňované z květenství pepřovce brazilského a mangovníku mohou u citlivých osob spustit reakci připomínající astmatický záchvat. Jihoamerický kebračovník "Schinopsis lorentzii" způsobuje fotosenzibilitu.

Prehistorie.

Nálezy fosilních pozůstatků zástupců čeledi ledvinovníkovité jsou poměrně četné. Nejstarší doklady pylu a dřeva pocházejí z období paleocénu před 65 až 55 milióny let a jsou nacházeny v různých částech světa. Listy rodů "Rhus" a "Cotinus", pocházející z eocénu, byly nalezeny v Coloradu.

Taxonomie.

Čeleď "Anacardiaceae" je řazena do řádu "Sapindales" a je členěna na dvě podčeledi: "Anacardioideae" a "Spondioideae". Nejblíže příbuznou čeledí jsou dle výsledků fylogenetických studií "Burseraceae", následují "Kirkiaceae". Všechny tyto tři čeledi tvoří monofyletickou skupinu. Taxonomické změny na rodové úrovni, související s nástupem molekulárních analýz, se týkaly především rodu "Rhus" (škumpa), který byl v minulosti pojímán mnohem šířeji a byly do něj mj. vřazeny i druhy rodu "Toxicodendron" (jedovatec), výsledky molekulárních studií však takové řešení nepodporují a v současné taxonomii je tento rod uznáván jako samostatný. V roce 2007 byl od rodu "Rhus" také oddělen rod "Searsia" (111 druhů v Africe, Asii a na Sicílii).

Význam.

Největší hospodářský význam v rámci zemědělské produkce má ledvinovník západní (oříšky kešu), mangovník indický (mango), mombín sladký (mombín), pepřovec peruánský (růžový pepř) a řečík pistáciový (pistácie). Jako ovoce místního významu jsou využívány i jiné druhy z řady dalších rodů. V Africe je to např. "Sclerocarya birrea", známá jako marola, v Brazílii "Antrocaryon amazonicum". Některé druhy poskytují kvalitní a trvanlivé dřevo, které má však význam spíše jen na lokálních trzích. Mezi nejvýznamnější náleží kebračovník ("Schinopsis"), jehož dřevo známé jako "quebracho colorado" bylo v Argentině široce používáno na železniční pražce. Z dalších jsou v Americe využívány zejména rody hvězducha ("Astronium") a "Myracrodruon", v Asii drakontomelon ("Dracontomelon"), černotok ("Gluta"), "Campnosperma", "Koordersiodendron" a "Swintonia".  Řada druhů ledvinovníkovitých má význam jako okrasné dřeviny, pěstované pro ozdobné olistění, květenství nebo i plodenství. V České republice i dalších oblastech mírného pásu jsou to zejména škumpy a ruje, v omezené míře i jedovatce. V zemích s teplejším podnebím se pěstují řečíky, pepřovce a zástupci rodů harpefylum, lanea, searsie, "Rhodosphaera" a "Smodingium". Některé druhy jsou průmyslovým zdrojem tříslovin. Jedním z nejvýznamnějších světových zdrojů těchto látek jsou jihoamerické druhy rodu kebračovník, zejména "Schinopsis lorentzii". Bohatý zdroj tříslovin představují také hálky na listech škumpy čínské a různé jiné druhy škump. Pryskyřice z jedovatců "Toxicodendron vernicifluum" a "T. succedaneum" a některých druhů z rodu černotok (zejm. "Gluta usitata") je v Číně, Indočíně a Japonsku tradičně využívána k výrobě trvanlivých a ozdobných laků. Z řečíku lentišku je získávána pryskyřice, známá jako masticha nebo mastix. Celá řada druhů z různých rodů má význam v domorodé medicíně k léčení široké palety neduhů. V moderní medicíně má význam kardol, získávaný ze slupek ořechů kešu a používaný k léčení filariázy, v tropech rozšířeného onemocnění způsobeného parazitickými hlísticemi. Některé látky ze skupiny anakardových kyselin, izolované z ledvinovníku západního, jsou zkoumány v souvislosti s léčením rakoviny a prevence zubního kazu. Některé druhy pěstované či vysazované mimo oblast původu se staly invazními rostlinami: Asijský jedovatec "Toxicodendron succedaneum" v Brazílii, pepřovec brazilský v různých oblastech tropů a subtropů, řečík čínský v Texasu.

Přehled rodů.

"Abrahamia", "Actinocheita", "Allospondias", "Amphipterygium", "Anacardium", "Androtium", "Antrocaryon", "Astronium", "Attilaea", "Baronia", "Blepharocarya", "Bonetiella", "Bouea", "Buchanania", "Campnosperma", "Campylopetalum", "Cardenasiodendron", "Choerospondias", "Comocladia", "Cotinus", "Cyrtocarpa", "Dobinea", "Dracontomelon", "Drimycarpus", "Euroschinus", "Faguetia", "Fegimanra", "Gluta", "Haematostaphis", "Haplorhus", "Harpephyllum", "Heeria", "Holigarna", "Koordersiodendron", "Lannea", "Laurophyllus", "Lithraea", "Loxopterygium", "Loxostylis", "Malosma", "Mangifera", "Mauria", "Melanochyla", "Melanococca", "Metopium", "Micronychia", "Mosquitoxylum", "Myracrodruon", "Nothopegia", "Ochoterenaea", "Operculicarya", "Orthopterygium", "Ozoroa", "Pachycormus", "Parishia", "Pegia", "Pentaspadon", "Pistacia", "Pleiogynium", "Poupartia", "Protorhus", "Pseudosmodingium", "Pseudospondias", "Rhodosphaera", "Rhus", "Schinopsis", "Schinus", "Sclerocarya", "Searsia", "Semecarpus", "Smodingium", "Solenocarpus", "Sorindeia", "Spondias", "Swintonia", "Tapirira", "Thyrsodium", "Toxicodendron", "Trichoscypha"

Ledvinovníkovité ("Anacardiaceae"), někdy také ledviníkovité, je čeleď rostlin z řádu mýdelníkotvaré. Čeleď zahrnuje asi 800 druhů v 80 rodech a je rozšířena v tropech a subtropech celého světa s přesahy do oblastí mírného pásu. V původní květeně Evropy je zastoupena rody ruj, řečík a searsie. Do České republiky žádný druh přirozeně nezasahuje, avšak pěstované druhy škumpa orobincová a ruj vlasatá zde občas zplaňují.

漆树科为植物界之一植物科。该植物于被子植物种系发生学组所发表的APG III、APG IV中归于真双子叶植物无患子目。漆树科包括83属,约600余种。


Osobní život.

Jennifer Hudson se narodila 12. září 1981 v Chicagu v americkém státě Illinois. Již od dětství bylo jejím snem zpívat. Před větším publikem vystupovala už v sedmi letech, když zpívala s kostelním sborem. Za největší hudební vzory považovala Whitney Houston, Arethu Franklin, Patti LaBelle a Céline Dion.  Do života Jennifer silně zasáhla rodinná tragédie 24. října 2008, kdy William Balfour, bývalý manžel její sestry Julie, zavraždil tři členy její rodiny (matku, bratra a synovce) v jejich rodném domě v Chicagu.  V září roku 2008 se zasnoubila s profesionálním zápasníkem Davidem Otungou a v srpnu následujícího roku Jennifer porodila syna jménem David Daniel Otunga jr.

Kariéra.

Hudba.

Do povědomí širší veřejnosti se dostala v roce 2004 jako účastnice finále třetí řady americké pěvecké soutěže "American Idol". Navzdory tomu, že byla považována za horkou favoritku na vítězství, skončila sedmá.  V listopadu 2006 podepsala smlouvu s nahrávací společností Arista Records. 23. února 2007 oznámila, že právě dokončila první skladbu z připravovaného debutového alba.  První singl s názvem "Spotlight" vydala 10. června 2008. Vynesl ji místo v Top 40 Billboard Hot 100 jako singl #24 a dostal se do Top 20 britské a turecké hitparády. Druhý singl "If This Isn't Love" ji vynesl #63 v Billboard Hot 100 a #37 v britské hitparádě UK Singles Chart. Původně měl být druhým singlem song "My Heart", ale po brutální vraždě jejích rodinných příslušníků se tak nestalo. Jako třetí singl vydala "Pocketbook", ale ten byl také zrušen. Neuspěl u fanoušků ani u odborné kritiky. Třetím singlem se nakonec stal song "Giving Myself" (někdy také "Giving Myself To You").  30. září 2008 bylo vydáno její debutové album s názvem "Jennifer Hudson". Ve světě vyvolalo pozitivní ohlasy. Jen do srpna 2009 se v USA prodalo 739 000 kopií. Toto album ji také vyneslo tři nominace na prestižní cenu Grammy: Ocenění převzala za nejlepší R&B album. Album zahrnuje také song "All Dressed in Love" - soundtrack k filmu Sex ve městě.  Jennifer vyšlo téměř po třech letech (21. 03. 2011) nové album s názvem "I Remember Me". Album je pojmenované na základě toho, že si Jennifer uvědomuje, co vše ji v životě postihlo. Písně mají korespondovat s životním osudem této zpěvačky s velkým hlasem. Na tomto albu spolupracovala s Ryanem Tedderem, autor stejnojmenné skladby I Remember Me. Dále se na desce podíleli R. Kelly (skladba Where You At), Alicia Keys (skladby Angel, Everbody Needs Love, Don't Look Down), Swizz Beatz (skladby Angel, Everbody Needs Love), Rich Harrison (skladby No One Gonna Love You, I Got This) či producentské duo z Norska - Stargate.  7. června 2009 zpívala na zádušní mši Michaela Jacksona.  10. srpna 2009 se jí narodil syn David Daniel Otunga Jr., jehož otcem je její manžel David Otunga.

Film.

V listopadu 2005 byla Jennifer obsazena do filmového zprácování muzikálu "Dreamgirls". Ztvárnila zde postavu Effie White. Objevila se po boku hvězd jako jsou Beyoncé Knowles, Eddie Murphy nebo Jamie Foxx. Za tuto roli obdržela v roce 2007 Oscara za nejlepší vedlejší roli.  V prosinci 2007 si zahrála ve filmu Sex ve Městě. Ve filmu působila jako asistentka Carrie Bradshawové (Sarah Jessica Parker). Objevila se i v dalších snímcích, např. "Tajný život včel" nebo "Okřídlené bytosti". V roce 2012 si zahrála ve třech epizodách seriálu "Smash". V roce 2015 se objevila v hudebním seriálu "Empire".

Jennifer Kate Hudson (* 12. září 1981 Chicago, Illinois, USA) je americká zpěvačka, herečka, držitelka prestižní ceny Grammy, Zlatého glóbu britské ceny BAFTA a Oscara za vedlejší filmovou roli. V září 2008 se provdala za wrestlera Davida Otungu a v srpnu 2009 se narodil jejich první syn, David Daniel Otunga Jr.

珍妮佛·凯特·哈德森(英语:英语:Jennifer Kate Hudson,1981年-9月12日),是一名美国歌手及演员。出生于美国伊利诺伊州的芝加哥,曾发布过多张专辑和单曲,并曾因2006年的电影《梦幻女郎》获第79届奥斯卡最佳女配角奖。


Děj.

Týden před svou operací změny pohlaví z mužského na ženské zatelefonuje Sabrině "Bree" Osbourneové Toby Wilkins, který hledá svého otce Stanleyho Schupaka, což je Breeino původní mužské jméno, a tvrdí, že je jeho syn. Bree dříve netušila, že má syna a nyní je odhodlána se ho zříci, ale její psychoterapeutka jí odmítá dát povolení k operaci, dokud si nevyřeší svou minulost, a tak Bree letí z Los Angeles do New Yorku.  Bree navštíví svého syna ve vězení, kde za něj zaplatí kauci. Předstírá, že je křesťanská misionářka. Zjistí, že Toby občas bere drogy a živí se jako gigolo a že jeho matka spáchala sebevraždu, po níž byl vychováván nevlastním otcem, kterého nechce znovu vidět. Bree ho přesvědčí, aby s ní jel zpět do Los Angeles. Ve skutečnosti ale plánuje nechat ho u jeho nevlastního otce v Kentucky. Když tam dorazí, Bree zjistí, že byl Toby svým otcem pohlavně zneužíván, a tak společně pokračují v cestě do L. A. Cestou, když musí Bree močit, Toby náhodou zjistí, že je Bree transsexuál. To mu nakonec nevadí, ale vadí mu, že mu lhala.  Když jim ukradnou auto, Toby vydělá nějaké peníze jako gigolo od řidiče náklaďáku, ale před Bree předstírá, že je získal za prodej nějakých drog. Bree a Toby získají pomoc od indiánského rančera Calvina Mnohokoza, který je odveze do Phoenixu k Breeiným rodičům - konzervativní a sebestředné matce Elizabeth, židovskému otci Murrayho a rebelující a sarkastické sestře Sydney. Elizabeth je rozčílena Breeinou transsexualitou, ale je nadšená z objevu svého vnuka, ke kterému je příjemná a nabídne mu, aby s nimi bydlel. Tobymu se líbí luxus jejich domu, ale odmítne. Toby pak zjistí, že k Bree něco cítí, a tak jí nabídne sex a že si ji vezme, pokud bude chtít. To vede Bree k tomu, že řekne Tobymu pravdu - že ona je Stanley Schupak, jeho otec. Toby se rozčílí, že mu to neřekla dřív, opustí ji a sám odjíždí. Bree se pak usmíří se svou rodinou a odcestuje do Los Angeles.  V Los Angeles se Bree konečně dočká své operace změny pohlaví, ale po ní opět začne brečet kvůli ztrátě Tobyho. Ten také odjel do L. A., odbarvil si vlasy a začal pracovat jako gay pornoherec, což se mu ale nedaří, protože má problémy s erekcí na povel, i když použil viagru. Na konci filmu Toby navštíví Bree a usmíří se s ní.

Kritika.

Film získal převážně pozitivní hodnocení kritiky. Rotten Tomatoes uvádí, že "Transamerika" získala 76% pozitivních hodnocení ze 132 hodnocení. Metacritic zase na základě 37 hodnocení uvádí, že film získal 66 bodů ze 100.

Ocenění.

Film "Transamerika" posbíral mnoho filmových cen a nominací, např. na Berlínském mezinárodním filmovém festivalu. Zaujala především Felicity Huffman, která za svůj herecký výkon získala cenu Zlatý glóbus, cenu National Board of Review, Independent Spirit Award, ocenění na filmovém festivalu Tribeca nebo nominaci na Oscara.

Transamerika (v anglickém originále Transamerica) je americký nezávislý komediálně-dramatický film z roku 2005. Film vypráví příběh transsexuální ženy, která se vydá na road trip se svým synem Tobym, o němž dlouhou dobu nevěděla. Hlavní roli ztvárnila Felicity Huffman, která si za svůj výkon vysloužila Zlatý glóbus a nominaci na Oscara.

《穿越美国》(Transamerica)是一部2005年制作的美国电影,讲述美国洛杉矶一位即将变性成女人的美国人,前往纽约市去保释他素未谋面的儿子,横跨回加州洛杉矶的一段旅程。


User space.

Běžně jsou adresy v uživatelském prostoru přidělovány na úrovni procesu a všechna vlákna jednoho procesu spolu tyto adresy sdílí, tudíž při vícevláknovém programování je potřeba předcházet konfliktům mezi vlákny. V uživatelském prostoru se obvykle obecně nachází spustitelný soubor daného procesu, knihovny, které proces používá a některé popisné struktury vytvořené operačním systémem při nahrátí programu.

Kernel space.

Prostor jádra je určen běžným úkolům operačního systému jako např. obsluze hardwaru, správě paměti, rozvrhování vláken apod. Obecně platí, že pro používání kernelových adres je potřeba aby procesor byl v privilegovaném režimu (ring0 u x86_x64) a pokud není vyústí pokus o přístup vyhozením výjimky procesoru. Přístup je z uživatelského režimu umožněn pouze přes systémová volání, která krátkodobě volající vlákno do privilegovaného režimu přepnou a vlákno pak může na adresy přistupovat. Důvodem je nutnost udržet systém v konzistentním stavu ve kterém může každému vláknu nabídnout stejné možnosti.  Přidělování těchto kernelových adres je už více platformně specifické, operační systém Windows přiděluje kernelové adresy na úrovni tzv. sessions, což je struktura vytvořená při přihlášení uživatele do systému. Tento mechanizmus na Windows umožňuje práci více uživatelů na jedné stanici zároveň.  Hranici mezi oběma prostory si určuje konkrétní operační systém. (Např. uživatelský prostor 32bitových distribucí Windows končí adresou 0x7fffffff, uživatelský prostor 64bitových distribucí končí 0x17ffffffffff u programů s výchozím nahrávacím nastavením, existuje několik výjimek). Realizace této hranice u sestav s procesorem řady x86_x64 funguje pomocí mechanizmu stránkování – každý proces má vlastní struktury popisující mapování virtuálních adres na fyzickou paměť na které odkazuje adresa v registru CR3. Část těchto struktur je vytvořená a přístupná pro daný proces a část je stejná pro všechny procesy dané sessiony a popisuje prostor jádra.

User space a kernel space (uživatelský prostor a prostor jádra) je v informatice označení pro dvě oddělené části virtuální paměti.

在操作系统中,虚拟内存通常会被分成使用者空间(英语:User space,又译为使用者空间),与核心空间(英语:Kernel space,又译为内核空间)这两个区段。