Psychologie optického klamu.

K optickým iluzím dochází díky zrakovým receptorům, které umožňují zpracování zrakových vjemů. Na oční sítnici jich je asi 130 miliónů. Receptory jsou spojeny mezičlánky s nervovými vlákny, která se spojují do zrakového nervu. V místě, kde zrakový nerv opouští oko směrem k mozkové kůře, se nachází asi dvoumilimetrové místo, kde nejsou žádné receptory. Tato takzvaná slepá skvrna způsobuje naše matoucí vnímání.  Vytváření obrazu probíhá ve dvou fázích. V první fázi probíhají chemické a fyzikální procesy. Oko přijímá elektromagnetickou energii. Receptory v oku tuto energii přeměňují na nervové stimuly, které jsou dál vedeny očním nervem do mozku. Optické stimuly se zpracovávají a vyhodnocují v mozkové kůře a to teprve umožní jejich rozeznávání. Při interpretaci těchto stimulů využívá mozek jednak zkušenosti už jednou naučené a jednak vyhodnocuje další informace, jež se do mozku dostávají prostřednictvím jiných smyslových orgánů. Neznamená to však, že stejný objekt je vždy vnímán stejným způsobem. Názorným příkladem je zapadající slunce.Velikost slunce se fakticky nemění, ale rozdílné velikosti nám zprostředkuje náš mozek. Důvodem je skutečnost, že objekty nevnímáme izolovaně, ale v kontextu s jejich okolím. Na obloze totiž chybí odpovídající měrná hodnota, proto slunce vypadá spíš menší. Naproti tomu na horizontu nám jako srovnávací veličina slouží například stromy. V porovnání s nimi vypadá slunce větší než na obloze.  Některé obrazy nepatří do naší každodenní zkušenosti, proto náš mozek interpretuje optické signály nejprve špatně. Některé iluze mají fyzikální vysvětlení jako například lom předmětu ve vodě či tekutý asfalt.

Gestalt psychologie.

Optickými klamy se zabývá gestalt psychologie, která zformulovala základní vlastnosti vnímání tzv. tvarové zákony. Mezi ně řadíme například pojmy: centrace figury před pozadím, reverzibilní figury (záměrně uspořádány tak, aby se pozadí mohlo stát figurou a naopak, dochází ke střídání figury a pozadí). Dále tendence seskupovat vnímané podněty do smysluplných celků a také díky zákonu podobnosti přiřazování objektů k sobě. Podobné objekty vnímáme jako celky. Tento zákon je dokonce silnější než zákon blízkosti.

Rozdělení optických iluzí.

Klamy by se daly rozdělit do několika kategorií. Objektivní klamy, které jsou vyvolány lomem a odrazem světla v atmosféře, jejíž hustota se spojitě mění. Jedná se například o fata morgánu nebo o zapadající slunce. Někdy se v přírodě objevují stíny a odrazy za pozoruhodných okolností. Podobně se na rozpáleném asfaltu silnic zjevují v suchých dnech zrcadlové iluze mokrých skvrn a kaluží, které nejsou ničím jiným než odrazy oblohy nebo silničních přemostění. Rozdílné teplé vrstvy vzduchu fungují jako zrcadla nad hlavou nejen v pouštích, ale někdy ukážou městu jeho vlastní odraz na obloze.  Většina vjemů je relativních. Podobně jako, když vložíme jednu ruku do umyvadla s horkou a druhou do umyvadla se studenou vodou, pak je vytáhneme a vnoříme do vlažné vody. Každá ruka vyšle reakci, která bude závislá na její bezprostředně minulé zkušenosti, nikoli na objektivním vjemu. Vnímání objektů tudíž není absolutní. Podléháme klamům kontrastů, které nás přesvědčují o něčem, co ve skutečnosti neexistuje. Podle úhlu pozorování může obraz vykazovat jednu nebo více linií. Objekty, jež vnímáme ve výrazných obrysech, se ukazují jako konstrukce našeho mozku. A některé příklady nám před očima dokazují, že zejména hodnocení barev je relativní.

Iluze tvaru.

Neboli také geometrické klamy, do kterých patří například tzv. zdánlivá zkreslení. Princip iluzí zdánlivého zkreslení spočívá v tom, že oko vnímá stejné vzdálenosti jako různé a nutí vás vidět perspektivu tam, kde ve skutečnosti vůbec není. Do této skupiny patří geometrické klamy založené na kontrastu délky, rozměrů a velikosti, případně iluze úhlů. Příkladem může být Fraserova spirála, ve které vám oko tvrdí, že vidí spirálu, ale přitom se jedná o kruhy. Mezi geometrické klamy také patří například klam Ewalda Heringa, Franz Müller-Lyerova iluze a klam Johanna Christiana Poggendoffa.

Iluze pohybu.

Pohybové klamy způsobují, že oko vidí v pohybu obrázky, které jsou ve skutečnosti statické. Příčin jejich vzniku může být hned několik: asymetrické přechody kontrastu, jasnosti, nebo barev, bezděčné oční pohyby či tvarové uspořádání. Do pohybu obrázky uvádí jen náš mozek. Odpovědné jsou za to zejména dvě vlastnosti vnímání. Obrazy působí na naši sítnici se zpožděním přibližně 0,06 až 0,1 sekundy. Od frekvence asi 18 obrazů za sekundu se jednotlivé obrazy spojují dohromady a my je vnímáme jako pohyb. Za leckterou iluzi pohybu je stejně jako v kině odpovědná setrvačnost lidského oka. Dalším důvodem zdánlivého pohybu jsou kontrasty barev a různé intenzity jasnosti, protože směr pohybu určují stupně intenzity světlosti (od černé po bílou). Tak vznikají fascinující pohyblivé obrazy. Velmi významným představitelem je Akiyoshi Kityoka.  Zdánlivý pohyb skvrn při pozorování obrázku s názvem Kangai způsobují trhavé pohyby okohybných svalů. Části objektů pohybující se jako válce se mohou na krátkou dobu zastavit, když se budeme bez mrkání upřeně dívat do jednoho bodu. Jakmile se začnou oční víčka pohybovat, pohyb obrázku se zase obnoví. Výraz Kangai symbolizuje pohyb vody na rýžových polích v Japonsku. Jeho iluze fungují aniž byste museli pohybovat hlavou nebo obrázkem. Platí to i v případě obrazu nazvaného Koma 2006 (Káča 2006). Vypadá to, jako kdyby se kruhové objekty naskládané na sebe neustále rozšiřovaly a pulzovaly, a přece se plochy nezvětšují. Další známé dílo Akiyoshi Kityoky je například Rotsnake.

Iluze barev.

Mezi dvě nejpočetnější skupiny zastoupené ve fyziologických klamech patří ty, které jsou založeny na iradiaci a kontrastu. Pod pojmem iradiace se skrývá trik v tom, že černé znaky na bílém pozadí vidí člověk menší než bílé znaky na černém pozadí ve stejné velikosti. Toto je způsobeno faktem, že každý svítící bod dráždí celou sítnici a nikoli jen jedno její místo a jasné hraničení se tak zdá být větší. Typickým zástupcem je Helmholtzův klam.  Jevy kontrastu oproti tomu vznikají při pozorování více ploch s různým stupněm jasu nebo ploch různě zbarvených. Platí také to, že předmět položený na jasném podkladě, se člověku jeví jako tmavší než tentýž na tmavém podkladě. Kontrast přitom může být barevný i černobílý. Do této skupiny klamů patří také Kanizsův trojúhelník, kde vnímáme bílý trojúhelník, který ovšem ve skutečnosti neexistuje. Kaniszovy trojúhelníky, které vytvořil Gaetano Kanisza, působivě ukazují, že je náš mozek schopný spojit naznačené obrysy do uzavřeného tvaru. Na obrázcích je vždy trojúhelník, který zdánlivě leží v popředí a my ho vnímáme působením kontrastního klamu „bělejší než bílý“ nebo „černější než černý.“ Je to zrakový klam založený na kontrastu. Vnímáme bílý trojúhelník, i když ve skutečnosti neexistuje. To je vysvětlováno tím, že mozek se snaží doplnit chybějící informace a má tendenci vytvořit ucelený vjem.  Další jevy patřící mezi fyziologické klamy jsou například obrazy vznikající díky aktivitě sítnice po skončení jejího dráždění (například obrázek Ježíše Krista, jenž se vám potom promítne na zeď).

Iluze perspektivy.

Další skupinou jsou klamy perspektivní. Klam, který perspektiva vytváří, je tak intenzivní, že má na svědomí celou řadu zvláštních efektů. Budeme-li si před očima držet ruce a jedna z nich bude natažena úplně a druhá jen do poloviny, budou se nám zdát obě stejně velké. Je to jednoduše proto, že náš mozek ví, že jsou stejné. Přírodní národy nezvyklé na perspektivní zobrazení v umění nebo na městská panoramata vnímají většinu takovýchto iluzí výrazně slaběji. To naznačuje, že perspektivní klamy jsou v zásadě hypotézy tvořené v mozku.

Nereálné obrazce.

Vyobrazením těchto klamů vznikají dvě věci zároveň. Přeskakování mezi jednou a druhou interpretací není něčím, co by se mozku zvlášť líbilo. Takové přepínání pohledů fascinovalo Eschera, který tento jev zhmotnil a zpomalil v rytině Den a Noc z roku 1938. Černé a bílé pohledy se zde stávají vzájemnými pozadími jeden druhému.  Nemožné objekty podobným způsobem narušují naši jistotu o světě tím, jak si samy sobě nemožně odporují. Některé dávají smysl jen z jednoho úhlu pohledu. Například obraz Vodopád je jednou z dalších nereálných konstrukcí M. C. Eschera. Uprostřed je vidět vodopád, který uvádí do pohybu mlýnské kolo. To není nic nemožného. Ale sledujte průběh toku vody. Teče směrem dolů a od pozorovatele se vzdaluje. Nejvzdálenější bod by také měl být nejnižším bodem vodního toku. Ve skutečnosti je to však nejvyšší bod, z něhož voda znovu padá hluboko dolů.  Známí umělci jako M. C. Escher, István Orosz, Sandro Del-Prete nebo Oscar Reutersvärd vytvořili obrazy a objekty, jež uvedou naše neochvějné přesvědčení o funkčnosti fyzikálních zákonů do nejistoty. Někdy na první pohled nevidíme nic neobvyklého, čím víc se však začneme zabývat detaily, tím víc objevíme prvků, které zdánlivě vzdorují přírodovědným zákonům.  Iluzí a klamů také často využíval Salvador Dalí. V malbě z roku 1937, která je uměleckou realizací „objevu“, který Dalí zaznamenal při pozorování labutí na jezeře – zrcadlový obraz ptáků vykazuje velkou podobnost s hlavou slona. Proto se ve středu obrazu nacházejí tři labutě, jejichž odraz na hladké vodní ploše má podobu tří slonů.

Dvojsmyslné obrázky.

U psychologických klamů si mozek vybírá z různých variant obrazu, který vidí, a ten následně na základě svých zkušeností zpracuje do nějakého smysluplného obrazu. Psychologické klamy se dají rozdělit na dvě skupiny, a to na dvojsmyslné iluze a na paradoxní iluze. Do této kategorie můžeme řadit klamné, vyhledávací a převrácené obrazy. Prostorové vidění je velice složitý a komplexní děj. Neboť naše trojrozměrná realita se na sítnice promítá jen jako dvojrozměrný obraz. Mozek musí toto vyobrazení dešifrovat a rekonstruovat jako trojrozměrné. Při tomto procesu nevzniká vždy jen jediná možnost interpretace. Kromě těchto existují i další fascinující obrazy, jež umožňují víc než jediný výklad. Jestli rozpoznáváte jednu svíci nebo dva profily, žábu nebo koně, jednu nebo více postav – není to „špatně“ nebo „dobře“, ale jedná se o rozličné varianty vnímání.

Optické iluze v umění.

Malířství i architektura využívají možnosti klamání zraku už od dob antiky a vytvářejí umělecká díla, která označujeme jako trompe-l'oeil (francouzsky ošal oko). Na malbách se například objevují zdánlivé předměty, objektem klamu se může stát sama malba, zvířata, lidé a předměty na nástěnných obrazech nebo fasádách domů. Jsou vyobrazeny tak věrně, že o jejich přítomnosti a existenci ani nepochybujeme. Oblíbeným motivem malířství trompe-l'oeil jsou namalovaná okna na dveře s pohledem na modrou oblohu, zelenou krajinu nebo výklenky zdí, fasád a stropů.  Iluzivní malířství zaznamenalo rozkvět se studiem nových technik a perspektivy od renesance, například v díle Andrey Mantegny. Mimořádné místo pak našlo při freskové výzdobě barokních chrámů, jejímž mistrem byl Andrea Pozzo. Optické iluze se uplatňovaly i v architektuře (Francesco Borromini), urbanismu a krajinářství, ale také v uměleckém řemeslu (např. kované mříže). Dnes je velmi moderní využívat optických klamů ve street artu. Slavní street art malíři Edgar Müller, Manfred Stader a Gregor Wosik například vykouzlili pomocí extrémního zkreslení na vydlážděné ploše zdánlivě trojrozměrný objekt auta. Ovšem jeho vnímání záleží na úhlu pozorování. Podíváme-li se ze strany, ztratí tato optická iluze zcela svoji působnost. Z tohoto důvodu se kreslí vodorovné značení na silnici v protažené délce. Pokud se k těmto značkám blížíme jako účastník provozu, objeví se ve zcela normálních proporcích. Taková nepříliš komplexní, ale velice účinná a užitečná anamorfotická zobrazení jsou upravena pro úhel pohledu běžný pro účastníka silničního provozu. Na tyto značky se totiž normálně nikdo nedívá seshora.

Optický klam, jinak nazývaný také optická iluze, je nesprávné nebo matoucí vnímání reality. Oko snímá nějaký obrázek, ale mozek ho interpretuje jinak, než jak je opravdu zobrazen. Člověk pak například na obrázku vidí něco, co na něm vůbec zobrazeno není.

视错觉(英语:Optical illusion),是指通过几何排列、视觉成像规律等手段,制作有「视觉欺骗」成分的图像进行眼球欺骗,引起的视觉上的错觉,达到艺术或者类似魔术般的效果。


Austenitizace.

Austenitizací se označuje ohřev oceli nad tzv. austenitizační teplotu, při které se mění krystaly z feritu α na krystaly austenitu. Při neúplné austenitizaci můžou zůstat nerozpuštěny karbidy (mívají vyšší teplotu tavení) v krystalové mřížce. U některých slitin na bázi železa a oceli se můžou karbidy objevit během austenitizace. Pak se hovoří o tzv. dvoufázové austenitizaci.

Austenit v binárním diagramu železo-uhlík.

U metastabilní soustavy binárního diagramu železo-uhlík se austenit nachází v tzv. γ-oblasti nad teplotou A u podeutektoidních, 727 °C u eutektoidních a A u nadeutektoidních ocelí. Při poklesu pod tyto teploty se austenit transformuje podle obsahu uhlíku na: Maximální rozpustnost uhlíku v austenitu je 2,11 hm. % při teplotě 1148 °C. U eutektoidní oceli se nad teplotou 1495 °C austenit transformuje na ferit α (ferit δ).  U stabilní soustavy binárního diagramu železo-uhlík dochází ke vzniku austenitu v bílé litině (obsah uhlíku nad 2 hm. %) při teplotě vyšší než 738 °C. Krystaly austenitu vznikají v primárním cementitu na hranicích s feritem. Zrna austenitu, vzniklá z cementitu, se objevují jako lamelární shluky orientované podél ploch vrstev krystalů cementitu. Základní buňka austenitu vznikající z feritu α přebírá atomy uhlíku z cementitu.

Rozpad austenitu.

Přeměna austenitu uvedená v předchozím odstavci vznikne pouze pokud je rychlost ochlazování dostatečně pomalá. Při vyšších rychlostech ochlazování může dojít ke vzniku jiných struktur, při tzv. kritické rychlosti – kalení vznikne struktura martenzitu, při nižší rychlosti ochlazování nebo při tzv. termickém chlazení může vzniknout struktura bainitická. Průběh rozpadu austenitu popisují tzv. diagramy rozpadu austenitu buď izotermického rozpadu (IRA) nebo anizotermického rozpadu (ARA).

Stabilizace austenitu.

Některé legující prvky tzv. austenitotvorné, jako je např. mangan a nikl, rozšiřují oblast výskytu austenitické struktury natolik, že může být přítomna v ocelích i při pokojové teplotě. Tyto tzv. austenitické oceli bývají označovány jako vysokolegované oceli, korozivzdorné s obsahem niklu nebo tzv. hadfieldské oceli s 12–14 hm % manganu.  Naopak tzv. feritotvorné prvky, např. uhlík, chrom, molybden, křemík a další uzavírají oblast austenitu i pro vyšší teploty.

Austenit je intersticiální tuhý roztok uhlíku v železe γ. Je to paramagnetická fáze slitiny uhlík–železo. Jeho krystaly jsou světle šedé barvy, měkké, houževnaté a tvárné. Krystalová mřížka austenitu má plošně středěnou strukturu (FCC - face centered cubic structure). To znamená, že v základní krystalické buňce může být s osmi atomy železa v rozích krychle až šest atomů uhlíku uprostřed plochy každé stěny. Celkem jsou v elementární buňce čtyři atomy (rohové jsou společné pro osm buněk a atomy uprostřed stěn pro dvě buňky). Tato struktura se v Pearsonově systému označuje jako cF4 a v systému označovaném "strukturbericht" jako A1.

奥氏体(英语:Austenite)或ɣ-Fe,是钢铁的一种显微组织,通常是ɣ-Fe中固溶少量碳的无磁性固溶体。奥氏体的晶体结构为面心立方,其溶碳能力较大,强度低,可塑性强,膨胀灵敏,无磁性,有一定韧性。沃斯田铁的名称是来自英国的冶金学家威廉·钱德勒·罗伯茨-奥斯汀。


Definice a druhy fatvy.

Fatva je vyjádření učence k nějaké významné politické či celospolečenské události nebo odpověď na konkrétní dotaz žadatele. Na žádost státní moci může fatva z náboženského hlediska ospravedlňovat některé politické činy. Věřící si vyžadují fatvy jak v ryze právních otázkách, tak i v otázkách každodenního života. Ve fatvě se dozví, jak mají v souladu s islámem řešit určité situace. Struktura fatvy se povětšinou drží modelu „dotaz – odpověď“ a je ukončena formulí „a Bůh to zná nejlépe“. Neměly by v ní chybět odkazy na Korán a tradici, které podpírají daný názor. Fatvy většinou mají písemnou podobu, ovšem setkáme se i s ústními. Od roku 1935 existuje Nejvyšší rada pro vydávání fatev, která je ustanovena na univerzitě al-Azhar v Egyptě. V souvislosti s rozvojem komunikačních technologií si získaly velikou oblibu pořady v televizi a množství webových stránek zaměřených na fatvy. Fatvy jednotlivých muftíů se nemusí shodovat či mohou být dokonce přímo v protikladu. S takovými rozpory se setkáváme především v politicky motivovaných vyjádřeních, ale i v odpovědích týkajících se běžných otázek každodenního života. Veskrze záleží na konkrétním jedinci, který právní názor bude považovat za závazný.  Všeobecným omylem je názor, že fatva znamená výzvu k fyzickému odstranění (zabití) nějaké osoby. To je jeden z krajních případů (např. roku 1989, když ájatolláh Chomejni vyhlásil fatvu nad spisovatelem Salmanem Rushdiem, nebo egyptský duchovní Jusúf al-Karadáví, který v roce 2011 vyhlásil fatvu na Muammara Kaddáfího).  V lednu 2015 vyvolala mnoho reakcí fatva salafistického učence (ulamá) Muhammada Sáliha al-Mindžedy zakazující stavbu sněhuláků. Podle fatvy není dovoleno vytvářet sochy lidí či zvířat, čehokoli s duší, a to ani za účelem hry, ledaže by objekt měl zcela nezřetelné lidské (zvířecí) rysy. V sunitské větvi islámu je fatva vnímána spíše jako doporučení, v šíitské může být považována za závazný imperativ.

Fatva (též fatwá, arabsky: فتوى, plurál fatavā) je v islámu nábožensko-právní stanovisko či dobrozdání, které zdůvodňuje či posvěcuje z náboženských pozic určité jednání či politiku. Fatvu je oprávněn vydávat muftí za použití základních pramenů islámského práva (Korán, sunna, analogie a konsensus).

伊斯兰教令(,英语:Fatwā;复数型为:,英语:Fatāwā),音译为法特瓦、菲特伍,伊斯兰教信仰中,由伊斯兰学者对于伊斯兰教法议题作出的宗教性诠释。在逊尼派,伊斯兰教令对个人来说是不具备约束力的,但在什叶派中,伊斯兰教令的拘束力,则会根据个人与伊斯兰学者之间的关系而定。在逊尼派中,能够提出伊斯兰戒律的学者,被称为穆夫提(Mufti),但它不是一个正式的职位。


Vývoj.

V roce 1987 se firma zabývající se vývojem videoher Square nacházela na pokraji bankrotu a Final Fantasy měl být její poslední titul. Hra však zaznamenala obrovský úspěch a zachránila Square před krachem. Zaměstnancům Squaru vlila krev do žil a začali ihned navrhovat druhý díl. Hra se později dočkala ještě mnoha pokračování a vedlejších příběhů a celá série se stala vlajkovým projektem Squaru.  Série Final Fantasy doznala za všechna léta značných změn a jednotlivé hry vznikaly pro velké množství platforem, včetně herních konzolí NES, SNES, PlayStation, PlayStation 2, Wii, Game Boy, Game Boy Advance, GameCube, Nintendo DS a několika dalších modelů, včetně mobilních telefonů. Počínaje Final Fantasy VII jsou také některé díly dostupné pro osobní počítače.  Ačkoliv existuje velké množství dílů a pokračování, každý titul vypráví nezávislý příběh v jiném světě a s jinými postavami, takže lze hrát každý díl samostatně bez znalosti předchozích. Všechny díly však sdílejí některé herní mechanismy, vybraná jména postav a některé prvky příběhu.

Série.

Série "Final Fantasy" je číslována řimskými číslicemi. Druhý vydaný díl tedy nese název Final Fantasy II a zatím poslední pak Final Fantasy XV. Na hlavní sérii volně navazují další samostatné hry i jiné série, které sdílí herní prostředí, některé postavy a elementy příběhu. Jedna z rozsáhlejších vedlejších sérii je Ivalice Alliance, která s sebou přináší vlastní svět, historii, legendy a velké množství nových postav. Další významné vedlejší série jsou například Final Fantasy Chocobo, nebo Final Fantasy Crystal Chronicles.

Hlavní série.

První díl byl uveden 18. prosince 1987 v Japonsku a později v roce 1990 v Severní Americe. U hráčů i kritiků zaznamenal obrovský úspěch. V Evropě resp. v regionu PAL vyšel poprvé až Final Fantasy VII, který se dostal na pult až v roce 1997.

Navazující hry.

Dále vyšlo mnoho her na téma závodů chocobů, kteří jsou maskoty celé série.  Série Kingdom Hearts nabízí hráči spousty postav z předešlých dílů FF a pár známých postav od Walta Disneye.

Filmy.

Do "Final Fantasy" patří i několik animovaných filmů, např. "Final Fantasy: The Spirits Within", který v České republice vyšel v roce 2001 pod názvem. Jedná se o první počítačem generovaný film, který živé herce nahradil pouze fotorealistickou grafikou a volně rozšiřuje celou herní sérii Final Fantasy o nový příběh.  Na motivy Final Fantasy VII bylo také vytvořeno kratší dílo Final Fantasy VII: LAST ORDER, nakreslené ve stylu anime, které zobrazovalo některé události z hry. je opět počítačem generovaný film. Odehrává se 2 roky po skončení hry. Byl představen jako ukázka toho, jak by měly vypadat budoucí hry série Final Fantasy na PS3.

Final Fantasy ( ファイナル ファンタジー, "Fainaru Fantadží") je série počítačových her a video her na hrdiny, kterou vytvořil Hironobu Sakaguči. Final Fantasy je mediální značka, která patří firmě Square Enix (dříve Squaresoft) a kromě konzolových a počítačových her zahrnuje i filmy, anime, mangy a další.

是由坂口博信创立,史克威尔艾尼克斯(原史克威尔)开发并持有的跨媒体系列。系列以奇幻与科幻题材的电子角色扮演游戏(RPG)作品为主,与系列同名的首部游戏于1987年发行,当时坂口视该作为他在游戏产业数次受挫后的最终一击,所幸作品获得成功并发展了大量续作。系列还涉足其它游戏类型,包括战略角色扮演、动作角色扮演、大型多人在线角色扮演、竞速、第三人称射击、格斗以及节奏。除了游戏作品外,系列亦涵盖电影、动画和图书出版等领域。


Charakteristika.

Pro čtení a zápis dat do registrů jsou obvykle v procesoru k dispozici speciální strojové instrukce. Registry ale mohou být i paměťově mapované a tedy přístupné stejným způsobem, jako data v operační paměti. Pokud jsou v registrech uloženy nejvíce používaná data, je jejich zpracování velmi rychlé (viz alokace registrů při optimalizaci). Běžně jsou v procesorech jednotky až desítky registrů.  Registry mohou být specializované (např. akumulátor, nad kterým probíhají aritmeticko-logické operace), univerzální (lze do nich zapisovat, číst z nich a používat je v různých strojových instrukcích). Některé registry mohou být pouze pro čtení (např. tzv. příznaky) nebo jen pro zápis. V procesorech mohou být řídící registry, jejichž změnou se mění činnost procesoru.  Čistě zásobníkové procesory mohou registry v běžném smyslu postrádat – procesor sice má registrovou paměť, ale je spravována jako cache vrchní části zásobníku (s tím, že vrchol zásobníku slouží jako akumulátor). Zásobníky mohou být typu LIFO (last in, first out) nebo FIFO (first in, first out).

Kategorie registrů.

Registry se obvykle dělí podle počtu bitů, které mohou obsahovat, například jako "8bitový registr" nebo "32bitový registr". Registry jsou dnes obvykle implementovány jako soubor registrů.  Procesor často obsahuje několik typů registrů, které mohou být klasifikovány podle jejich obsahu, nebo instrukcí sloužících pro práci s nimi:

Příklady počtu registrů.

Tabulka ukazuje počet registrů několika tradičních architektur.  Jak už bylo řečeno, registry jsou 32bitové, pod označením AX, BX, CX, DX je přístupných pouze 16 dolních bitů. Ty dále rozdělujeme na AH, BH, CH, a DH, neboli horních (high) 8 bitů, a AL, BL, CL, DL, dolních (low) 8 bitů.  U těchto registrů se nedostanete přímo k 16 bitové, nebo dokonce 8 bitové části.  Všechny segmentové registry nelze přímo měnit.

Užití registru.

Počet registrů který je k dispozici procesoru a operace, které lze provést pomocí těchto registrů mají významný dopad na kvalitu vygenerovaných kódů optimalizovanými překladači. Minimální počet potřebný registrů vyhodnotíme pomocí stromu doplněný o Strahlerovo číslo.

Registr procesoru je v informatice malé a velmi rychlé úložiště dat, které využívá procesor při své činnosti (registry jsou součástí procesoru). Procesor velmi často přesouvá data z operační pamětí do registrů, aby je mohl zpracovat (např. aritmetickými strojovými instrukcemi). Protože je počet registrů v procesoru omezen, jsou právě nepotřebná data z registrů zapisována zpět do operační paměti. Velikost (šířka) registrů je obvykle odvozena od šířky datové sběrnice nebo velikosti slova procesoru, kterou procesor používá (např. 8, 16, 32 nebo 64 bitů).

寄存器(英语:Register)是中央处理器内用来暂存指令、数据和地址的电脑内存。寄存器的存贮容量有限,读写速度非常快。在电脑架构里,暂存器存储在已知时间点所作计算的中间结果,通过快速地存取数据来加速计算机程序的执行。


Historie týmu.

Carolina Hurricanes má za sebou kočovnou historii. Tým byl původně založen v Bostonu, působil i ve Springfieldu, Hartfordu, Greensboru a Raleighu. V době kdy se jmenoval Hartford Whalers, se stal členem NHL. Svoji kariéru zde ukončil slavný Gordie Howe, jednu chvíli s ním hrála i další legenda, Bobby Hull. V Hartfordu tým vydržel 18 let, za tuto dobu vyhrál jedinou sérii play-off. Stalo se tak v roce 1986, kdy porazil tehdejší Quebec Nordiques (dnes Colorado Avalanche). Až na tuto výjimku se ale Hartford Whalers řadil spíš k podprůměru. Jeho největší hvězdou byl centr Ron Francis, kterého draftovali v roce 1981. Navzdory tomu, že byl hlavní oporou týmu, v roce 1991 jej vyměnili do Pittsburghu Penguins.

Severní Karolína (1997–současnost).

O prázdninách roku 1998 se Francis do svého mateřského klubu vrátil, už ne ale do Hartfordu, ale do Greensbora, kam se klub mezitím přestěhoval. V té době byl klub zařazen do severovýchodní divize ve východní konferenci. Hlavními oporami týmu byli útočníci Keith Primeau a Sami Kapanen, v bráně se jednu dobu mihla legenda Kirk MacLean, jedničkou však byl Trevor Kidd.  V roce 1998 byla Carolina přeřazena do jihovýchodní divize, do ligy totiž vstoupil tým Nashville Predators. Tuto divizi klub v této sezóně vyhrál, hlavně díky výkonům lotyšského brankáře Arturse Irbeho. V prvním kole play-off narazili na Boston Bruins, kterému ale podlehli 2:4 na zápasy. To by nebylo tak tragické, kdyby se tenkrát v autě při přesunu domů nezabil obránce týmu Steve Chiasson. V následující sezóně 1999/2000 se klub v tabulce jihovýchodní divize propadl na třetí místo a do play-off nepostoupil. K postupu do play-off chyběl „Hurikánům“ jediný bod. V následujícím ročníku bylo mužstvo o něco silnější, hlavně díky přítomnosti Roda Brind'Amoura a Sandise Ozolinše. Do play-off tým postoupil díky vyššímu počtu výher než měl devátý Boston (oba týmy měly stejný počet bodů). Zde vypadl hned v prvním kole, nestačil na obhájce Stanley Cupu z New Jersey. Hodně tvrdý byl ale způsob, jakým obránce New Jersey Devils Scott Stevens vyřadil ze hry Shanea Willise a Rona Francise.

2001/02 Stanley Cup Finals.

V následující sezóně se stala Carolina velkým překvapením. Jádrem mančaftu byli hlavně brankáři Arturs Irbe a Kevin Weekes, útočníci Rod Brind'Amour, Jeff O'Neill, Bates Battaglia a Sami Kapanen. Kvalitní výkony a výsledky vynesly tým na první místo Jihovýchodní divize. V play-off to bylo ještě lepší. „Hurikáni“ v prvním kole smetli New Jersey Devils 4:2 na zápasy, ve druhém kole Montreal Canadiens stejným poměrem a ve finále konference Toronto Maple Leafs, rovněž 4:2 na zápasy. Senzačně tak postoupili do finále Stanley Cupu. Tam je ale čekal nelehký soupeř, hvězdami nabitý Detroit Red Wings, v jehož dresu chytal Dominik Hašek. Ačkoliv Hurricanes ohromili Wings v první zápase, kdy Francis vystřelil vítězství svého týmu už v první minutě prodloužení, Red Wings následně vyhráli čtyřikrát za sebou a získali Stanley Cup. Zápas č. 3 v Raleighu představoval thriller, který až ve 3. nastavení rozhodl Igor Larionov a stal se tak nejstarším hráčem, který dal vítězný gól ve finále. Komentátoři nazvali tento souboj jedním z nejlepších finálových zápasů v historii NHL a Don Cherry označil RBC za nejhlasitější budovu v NHL.

2005/06 Stanley Cup Champions.

Ročník 2004-05 znamenal v NHL výluku a ta vedla ke snížení rozpočtu na 26 000 000 dolarů. Canes se však stali jedním z největších překvapení NHL, zaznamenali nejlepší sezonu ve své historii. V základní části skončili s výsledkem 52-22-8 a nasbírali 112 bodů. V play-off, poté, co prohráli první dva zápasy série konferenčního čtvrtfinále proti Montrealu Canadiens, Laviolette posadil do té doby brankářskou jedničku Martina Gerbera ve prospěch nováčka Cama Warda. Hurricanes vyhráli obě hry v Montrealu a celou sérii 4:2. V dalším kole, které se ukázalo jako překvapivě jednostranné, Carolina čelila New Jersey Devils, které smetli 4:1 na zápasy.  Ve finále Východní konference stálo v cestě Buffalo Sabres, které skončilo jen jediný bod za Hurricanes v základní části. Diskutabilní série se rozhodovala až v 7. zápase, kde Rod Brind'Amour vstřelil vítězný gól a Hurricanes postoupili do finále Stanley Cupu podruhé v historii.  O pohár se utkali s překvapením západu - Edmontonem Oilers. Série se zdála být zprvu jednoznačná, po 4 zápasech za stavu 3:1 měli Hurricanes pohár nadosah, doma však padli v prodloužení, následně v Edmontonu nevstřelili ani gól a o vítězi tak musel rozhodnout zápas č. 7 v Raleigh. Hurricanes už znova doma nezaváhali, František Kaberle svým vítězným gólem zajistil pro Severní Karolínu první profesionální prvoligový sportovní titul. Stejně tak se Hurricanes stali prvním týmem v historii NHL, který prohrál devět nebo více her v play-off a přesto vyhrál Stanley Cup. V roce 2011 je napodobili Boston Bruins.

2007/08.

Hurricanes nebyli schopni navázat na jejich úspěch stejně jako v letech 2003–2004. V sezoně 2006-07 skončili třetí ve své divizi a jedenáctí celkově ve Východní konferenci. Tímto výsledkem se zapsali nelichotivě do historie, když se jako druhý tým po Chicagu Blackhawks nedokázali kvalifikovat do playoffs sezonu před ani po mistrovském titulu. V sezoně 2007-08 Carolina opět nepostoupila, jelikož Washington uzmul divizní titul v posledním dni sezóny, takže Hurricanes obsadili druhé místo v divizi a deváté v konferenci a stali se teprve druhým klubem v NHL, který nedokázal postoupit do play-off dvě následující sezóny po triumfu.

2008/09.

Po pomalém startu do sezóny 2008-09 byl trenér Peter Laviolette nahrazen na začátku prosince svým předchůdcem, Paulem Mauricem. Klub do té doby balancující opět na hraně postupu do playoff 7. února získal Jussiho Jokinena z Tampy Bay Lightning. Následná bilance 12-3-2 včetně 9 výher v řadě zajistila Hurricanes postup do vyřazovacích bojů ze 6. místa a po třech letech se fanoušci v Raleigh dočkali prodloužené sezony.  V playoff se hurikán rozfoukal opět naplno, jak už bývá téměř zvykem, a odnesli to New Jersey v prvním kole. Ve 4. zápase série za stavu 3:3 Jussi Jokinen rozhodl, kdy do konce základní hrací doby zbývalo 0,2 sekundy! Vstřelil tak nejtěsnější vítězný gól v historii NHL, který už se bude jen stěží překonávat. Vyrovnaná série dospěla až ke hře č.7, Devils vstupovali do závěrečných dvou minut zápasu v Prudential Center v Newarku s vedením 3:2, ale poté Canes udeřili. V čase 58:40 Jussi Jokinen vyrovnal na 3:3 a v čase 59:12 Chad Larose vysunul Erica Staala do sóla po pravém křídle a ten prostřelil brankáře Brodeura. Šokovaní Devils už nedokázali v tak krátkém čase odpovědět a prohráli zápas i sérii 3:4. Staalova branka se stala nejpozdějším vítězným gólem v 7. zápase v historii.  Ve druhém kole byli soupeřem Boston Bruins, ale než se stihli rozehrát, prohrávali 1:3 na zápasy. Celou sérii však dokázali ještě dvěma výhrami zdramatizovat a o vítězi musel rozhodnout znovu 7. zápas a stejně jako v prvním kole v něm byli úspěšnější Hurricanes. Scott Walker rozhodl zápas v čase 78:46 a posunul Carolinu do konferenčního finále proti Pittsburgh Penguins. Na pozdějšího šampiona už Canes nenašli recept a vypadli po výsledku 0:4.

2010–2018.

Od roku 2010 Hurricanes čekají na další úspěch, už čtyřikrát v řadě nepostoupili do playoffs a rádi by začali psát novou éru. Draftovaní hráči jako Jeff Skinner, Justin Faulk, Ryan Murphy, Elias Lindholm, Haydn Fleury nebo naposledy Noah Hanifin dávají klubu naději do budoucna. Navíc se podařilo uzavřít dlouhodobou smlouvu s Alexanderem Seminem a z Pittsburghu přišel Jordan Staal. Pro sezonu 2013-14 Hurricanes představili nové dresy.

2018–současnost.

Novým majitelem hokejového klubu Carolina Hurricanes se stává americký miliardář Tom Dundon. Šestačtyřicetiletý investor si plácl na 52 procent od který zůstává nadále, ale už jen jako spoluvlastník Peterem Karmanosem.  Don Waddell letos při draftu nezahálel a přivedl k talentovanému Nečasovi z minulého Draftu, hráče Svečnikova který se stal dvojkou Draftu 2018.  Hráči jako Nečas, Teräväinen, Aho, Svečnikov, plus další noví hráči kteří zatím přišli, jako Petr Mrázek (podpis nového kontraktu), obránce Dougie Hamilton (výměna z Calgary), důrazný forward Micheal Ferland (výměna z Calgary) a poslední obránce Adam Fox (výměna z Calgary). Bohužel jsou tady i odchody legend a hráčů kteří tady prožili hezké chvíle, legenda a vítěz Stanley Cupu Cam Ward (podpis Chicago), mladý perspektivní obránce Noah Hanifin (Calgary výměna), zajetý útočník Elias Lindholm (výměna Calgary). Jak uvedl majitel, nikdo nemá svoje místo jisté kromě pár hráčů a Sebastiana Aha. Nicméně budou určitě další výměny protože není konec přestupního období a podepisování smluv, před začátkem nové sezóny 2018/19.

Individuální trofeje.

Zdroj:

Umístění v jednotlivých sezonách.

Zdroj:  Zdroj:

Carolina Hurricanes je profesionální americký klub ledního hokeje, který sídlí ve městě Raleigh v Severní Karolíně. Do NHL vstoupil v ročníku 1997/1998 a hraje v Metropolitní divizi v rámci Východní konference. Své domácí zápasy odehrává v hale PNC Arena s kapacitou 18 680 diváků. Klubové barvy jsou červená, černá, bílá a stříbrná.

卡罗来纳飓风(英语:Carolina Hurricanes)是位于美国莱利的国家冰球联盟队伍,隶属于东部联盟大都会分区。


Tah a tlak.

Hookeův zákon pro tah a tlak lze (pro malá napětí a malé deformace) vyjádřit ve tvaru kde formula_2 je poměrné délkové prodloužení (přičemž formula_3 označuje délku vzorku), formula_4 je modul pružnosti v tahu (Youngův modul), formula_5 je mechanické napětí.  Lze se také setkat se zápisem formula_6, kde formula_7 je působící síla, formula_8 konstanta pružnosti materiálu a formula_9 prodloužení materiálu.

Smyk.

Hookův zákon pro smyk lze (pro malá napětí a malé deformace) vyjádřit ve tvaru kde formula_11 je úhel smyku, formula_12 je tečné napětí a formula_13 je modul pružnosti ve smyku.  formula_14

Hookův zákon při obecné napjatosti.

Hookův zákon při obecné (tříosé) napjatosti trojrozměrného tělesa má následný tvar:  Přetvoření formula_21 jsou závislá na normálových napětích formula_22, Youngovu modulu pružnosti formula_4 a Poissonově čísle formula_24 (někdy také označovaném formula_25). Jednotlivé indexy se střídají na principu cyklické záměny. Smyková přetvoření (zkosení) formula_26 jsou závislá pouze na příslušném smykovém napětí (formula_27) a modulu pružnosti ve smyku formula_13.

Obecný tvar Hookova zákona.

Lineární vztah mezi napětím a deformací, známý z elementárního Hookova zákona pro tah nebo smyk, lze (s použitím Einsteinova sumačního pravidla) zobecnit na lineární vztah mezi tenzorem napětí a tenzorem deformací kde formula_30 jsou složky tenzoru napětí, formula_31 jsou složky tenzoru malých deformací a koeficienty formula_32 vystihují vlastnosti látky (bývají označovány jako elastické koeficienty). Uvedený vztah představuje obecný tvar Hookova zákona.  Koeficienty formula_32 jsou složkami tenzoru čtvrtého řádu. Počet nezávislých složek tenzoru formula_32 se v důsledku symetrie tenzorů formula_30 a formula_31 snižuje na 21. Takový počet elastických koeficientů je nutný pro popis chování krystalů trojklonné soustavy, tedy soustavy s nejmenší symetrií. Pro popis krystalových soustav s vyšší symetrií postačuje menší počet elastických koeficientů.

Zobecněný Hookův zákon.

K popisu izotropního tělesa postačují dva nezávislé elastické koeficienty. Pro teoretické výpočty jsou voleny tzv. Laméovy (elastické) koeficienty formula_37 a formula_25, pro praktické účely jsou spíše užívány Youngův modul (modul pružnosti v tahu) formula_4 a modul pružnosti ve smyku formula_13. Modul pružnosti ve smyku formula_13 je totožný s Laméovým koeficientem formula_25. Pomocí Laméových koeficientů získá obecné vyjádření Hookeova zákona pro izotropní těleso tvar kde formula_44 je stopa tenzoru malých deformací a formula_45 je Kroneckerovo delta. Tato rovnice, která je platná pro izotropní látku, se označuje jako zobecněný Hookův zákon.  Jsou-li elastické vlastnosti látky popsány moduly formula_4 a formula_13, lze zobecněný Hookův zákon vyjádřit jako  Označíme-li stopu tenzoru napětí jako formula_49, pak platí Po dosazení do předchozích vztahů získáme vyjádření závislosti formula_51 na formula_30, tzn. popř.

Hookův zákon (též Hookeův zákon) popisuje pružnou deformaci materiálu působením síly, za předpokladu malých sil a malých deformací, které po odlehčení zmizí. Lze jej formulovat např. ve tvaru: Hookův zákon v tomto tvaru bývá také označován jako elementární Hookův zákon.

胡克定律/虎克定律(英语:Hooke's law),是力学弹性理论中的一条基本定律,内容:固体材料受力后,应力与应变(单位变形量)成线性关系,满足此定律的材料:线弹性/胡克型(Hookean)


Historie.

Tým Colorado Avalanche vznikl 21. června 1995 přestěhováním Quebecu Nordiques z kanadského Quebecu do amerického Denveru kde začal hrát v aréně Pepsi Center. Tento krok se setkal s velkou nelibostí kanadských frankofonních fanoušků. Nicméně tým k tomu dovedla špatná finanční situace. Zde je historický vývoj týmu po jednotlivých sezónách:

1995/1996.

Tým si z Quebecu přistěhoval talentovaný tým plný nadějných hráčů. Tým trénoval Marc Crawford. Útok týmu vedla hvězda Joe Sakic (kapitán) a skvěle se ukázal držitel Calder Memorial Trophy pro nejlepšího nováčka sezóny NHL z minulé sezóny - Peter Forsberg. Dále v týmu byli útočníci: skvělý ruský technický hráč Valerij Kamenskij, dále dříč Scott Young, tvrdý Chris Simon, nadějný Adam Deadmarsh, obětavý Mike Ricci, Martin Ručínský, Owen Nolan, rváči Warren Rychel, Rene Corbet a nováček Stephane Yelle a před sezónou přišel zkušený Troy Murray. V obraně hráli nadějný ofenzivní obránce Sandis Ozolinš, spolehlivý Craig Wolanin, zkušený Alexej Gusarov, Curtis Leschyshyn, Adam Foote, Sylvain Lefebvre, Jon Klemm a Uwe Krupp. Největší slabinu mělo Colorado v brance kde mělo Jecelyna Thibaulta a Stephana Fiseta a ani jeden z nich nebyl zrovna nejjistější. Proto, když v průběhu roku požádal v Montrealu o přestup slavný brankář Patrick Roy, snažilo se ho Colorado získat. A to se povedlo. Společně s ním získalo útočníka Mika Keana a do Montrealu za ně pustilo brankáře Jocelyna Thibaulta, útočníky Andreje Kovalenka a Martina Ručínského. Dále z New Yorku Islanders přišel Claude Lemieux výměnou za Wendela Clarka. Tyto výměny se ukázaly jako nesmírně důležité pro celou základní část a hlavně pro playoff. V základní části zářil Sakic, který skončil na třetím místě v kanadském bodování NHL, s Forsbergem, který skončil na pátém místě bodování NHL. Tým dokončil základní část na 1. místě Pacifické divize. V playoff se Patrick Roy ukázal jako skvělý přínos a měl velký vliv na mimořádný úspěch týmu. V 1. kole porazila Lavina "(překlad slova Avalanche)" Vancouver 4:2 na zápasy, ve čtvrtfinále porazili Chicago 4:2 na zápasy a v semifinále si poradili se svým odvěkým rivalem Detroitem Red Wings 4:2 na zápasy. Ve finále vyhrál nad Floridou 4:0 na zápasy, když v posledním zápase dával ve třetím prodloužení za stavu 0:0 gól Uwe Krupp. Tento finálový zápas vešel do historie jako velký boj brankářů Johna Vanbiesbroucka z Floridy a Patricka Roye z Colorada, na něž letělo hodně střel, ale nakonec tuto pomyslnou bitvu vyhrál Roy. Pro tým to byl velkolepý úspěch a ve své 1. sezóně v Denveru skvěle nastartoval svoji budoucnost. Joe Sakic získal trofej pro nejlepšího hráče Playoff (Conn Smythe Trophy).

1996/1997.

Před sezónou Colorado získalo Erica Lacroixe s prvním kolem v draftu 1998 (Martin Škoula) z Los Angeles, výměnou za Stephana Fiseta a 1. kolo draftu 1998 (Mathieu Biron). Před sezónou Colorado také získalo brankáře Craiga Billingtona z Floridy ve Waiver draftu. Do sestavy se začal prosazovat obránce Aaron Miller. V sezóně dostal šanci v jednom zápase nadějný brankář Marc Denis. V sezóně také přišel z Washingonu útočník Keith Jones, kterého Colorado získalo společně s 1. kolem draftu 1998 (Scott Parker) a pustilo do Washingtnu obránce Curtise Leschyshyna a útočníka Chrise Simona. Tato sezóna se jevila velice dobře a tým hrál skvěle, což dokazuje 1. místo v základní části celé NHL. V Playoff patřil tým k velkým favoritům. V 1. kole porazili Chicago 4:2 na zápasy, ve čtvrtfinále Edmonton 4:1 na zápasy, ale v semifinále byli poraženi Detroitem Red Wings 2:4 na zápasy.

1997/1998.

V této sezóně opět byli favorizováni, ale v základní části skončili až na celkovém 7. místě NHL, nicméně v Pacifické divizi byli první. Před sezónou Colorado podepsalo smlouvu s pohasínající legendou ledního hokeje útočníkem Jarim Kurrim, který po této sezóně ukončil svou hráčskou kariéru. V týmu začal hrát nováček útočník Eric Messier, který nikdy nebyl draftován a s týmem podepsal smlouvu jako volný hráč. Před sezónou s týmem podepsal smlouvu i další volný hráč - rváč Jeff Odgers. V průběhu sezóny Colorado získalo útočníka Sheana Donovana společně s 1. kolem draftu 1998 (Alex Tanguay) za které pustilo do San Jose - Mika Ricciho a 2. kolo draftu ("později vyměněné do Buffala") (Jaroslav Kristek). Tato výměna se setkala u fanoušků s velkou nelibostí, protože ti Mika Ricciho zbožňovali. Colorado před koncem sezóny získalo útočníka Toma Fitzgeralda z Floridy za útočníka Marka Parrishe a 3. kolo draftu 1998 (Lance Ward). V Playoff se jim moc nedařilo a nečekaně vypadli už v 1. kole s Edmontonem Oilers 3:4 na zápasy.

1998/1999.

V této sezóně opět Colorado vedli skvělí Peter Forsberg a Joe Sakic. Tým začal trénovat nový trenér Bob Hartley. Do týmu se zapojil jako kometa rostoucí útočník Milan Hejduk. Dále v sezóně posílil tým obránce Greg de Vries, z Nashville Predators získaný výměnou za výběr v draftu. Hlavně v této sezóně začal hrát útočník Chris Drury, který za tuto sezónu získal Calder Memorial Trophy pro nejlepšího nováčka sezóny celé NHL. Coloradu se začalo blýskat na lepší časy. Už v této sezóně dělali vše pro to aby získali Stanley Cup. Před Playoff dokonce přivedli do týmu legendu Theorena Fleuryho z Calgary Flames, kterého získali společně s útočníkem Chrisem Dingmanem výměnou za Reneho Corbeta, Wada Belaka, Robyna Regehra a výběr v 2. kole draftu 2000 (Jarret Stoll). Dále Colorado posílilo před Playoff o veterána Dalea Huntera z Washingtonu Capitals, za kterého obětovali 2. kolo draftu 1999 (Charlie Stephens) a 3. kolo draftu 2000 (Sergej Kljazmin). Colorado skončilo na 4. místě základní části NHL a vyhrálo Severozápadní divizi. V 1. kole nad San Jose vyhráli 4:2 na zápasy, ve čtvrtfinále vyhráli nad rivaly z Detroitu také 4:2 na zápasy, ale jejich sen o Stanley Cupu se rozplynul v semifinále, kde prohráli s pozdějším vítězem Stanley Cupu - Dallasem 3:4 na zápasy. Dale Hunter tedy ukončil svoji hráčskou kariéru, aniž by se dočkal Stanley Cupu.

1999/2000.

Colorado se i v této sezóně soustředilo na zisk Stanley Cupu. V létě podepsalo vedení klubu smlouvu s volným hráčem, útočníkem Davem Reidem. Jako nováček začal hrát v sestavě týmu velice talentovaný útočník Alex Tanguay. Výměnou získali útočníka Briana Rolstona za kterého putoval do New jersey - Claude Lemieux, spolu s 1. kolem v draftu 2000 (David Hale) a s 2. kolem draftu 2000 (Matt DeMarchi). V této sezóně se také ukázal velice nadějný obránce Martin Škoula, který prožil skvělou nováčkovskou sezónu. Další prorazivší nováček byl útočník Dan Hinote a rezervní brankář Marc Denis. V polovině sezóny získali brankáře Ricka Tabaracciho výměnou z Atlanty za Sheana Donovana, ale největší výměnu vedení udělalo před Playoff, když získalo legendárního obránce Raye Bourquea s dalším veteránem - útočníkem Davem Andreychukem z Bostonu výměnou za Briana Rolstona, Martina Greniera, Samuela Pahlssona a 1. kolo draftu 2000 (Martin Samuelsson). Colorado opět vyhrálo Severozápadní divizi a skončilo na 9. místě v základní části NHL, ale v Playoff zhatil sny o Stanley Cupu v semifinále po prohře 3:4 na zápasy opět Dallas Stars. Přitom začátek Playoff se vyvíjel pro Colorado dobře. V 1. kole porazili Phoenix 4:1 na zápasy a stejně snadno porazili ve čtvrtfinále Detroit také 4:1 na zápasy. Ačkoliv Ray Bourque chtěl ukončit po této sezóně hráčskou kariéru, rozhodl se po neúspěchu v Playoff ještě prodloužit kariéru, protože toužil vyhrát Stanley Cup.

2000/2001.

Stejně jako Ray Bourque chtěl získat Stanley Cup také celý tým a vedení se snažilo pro to udělat vše. Nadějný nováček, útočník Ville Nieminen dostal svou šanci. Další skvělý nováček se prosadil na místo 2. brankáře a tím kdo kryl záda Patricku Royovi, byl David Aebischer. Peter Forsberg sice už nezářil jako dřív, ale Joe Sakic byl stále fenomenální a skvěle hráli i ostatní hráči (Alex Tanguay, Milan Hejduk, Ray Bourque, Patrick Roy, Chris Drury,...). Před Playoff, jak už bylo u vedení Colorada zvykem přišla velmi výrazná posila. Tentokrát jím byl skvělý obránce Rob Blake, který přišel společně s útočníkem Stevem Reinprechtem z Los Angeles, výměnou za Adama Deadmarshe, Aarona Millera, Jareda Aulina a 1. kolo draftu 2001 (Dave Steckel) a 2003 (Brian Boyle). Základní část NHL vyhráli a získali tak svoji historicky druhou Presidents' Trophy. Do Playoff šel tým s velkým očekáváním a v 1. kole si lehce poradil s Vancouverem 4:0 na zápasy. Ve čtvrtfinále naopak prožili úpornou bitvu s Los Angeles, které porazili 4:3 na zápasy. V semifinále si opět poradili se St. Louis 4:1 na zápasy, ale ve finále na ně čekalo s tuhou obranou a skvěle organizovanou hrou New Jersey Devils, které, ale nakonec porazili 4:3 na zápasy, když rozhodující 7. zápas Colorado vyhrálo 3:1. Colorado Avalanche se radovali ze svého druhého Stanley Cupu v historii. A kdo z něj měl největší radost, byl rozhodně Ray Bourque, který mohl po sezóně v klidu a s pocitem zadostiučinění ukončit svoji skvělou, rekordy prošpikovanou kariéru.

2001/2002.

V této sezóně se prosadil do sestavy nováček - talentovaný útočník Radim Vrbata. Mezi nováčky byl dále útočník Brian Willsie, útočník Brad Larsen, útočník Riku Hahl, útočník Václav Nedorost a obránce Rick Berry. Peter Forsberg chyběl celou sezonu kvůli zranění a hrál pouze v Playoff. Joe Sakic už tolik nezářil a největší přínos pro tým byl rozhodně obránce Rob Blake a brankář Patrick Roy. Před sezónou vedení podepsalo smlouvu s obráncem Pascalem Trepanierem, který hrál naposledy v Anaheimu a s obráncem Toddem Gillem, který hrál naposled v Detroitu. V sezóně získalo Colorado defenzivního obránce Dariuse Kasparaitise z Pittsburghu, výměnou za Ville Nieminena a Ricka Berryho. Colorado skončilo v základní části NHL na 5. místě celkově a na 1. místě v Severozápadní divizi. V Playoff hráli tři vyrovnané série po sobě - v 1. kole vyhráli 4:3 na zápasy nad Los Angeles, ve čtvrtfinále vyhráli nad San Jose také 4:3 na zápasy, ale v semifinále prohráli s Detroitem 3:4 na zápasy.

2002/2003.

V této sezóně zářil Peter Forsberg, který za to získal Art Ross Trophy a Hart Trophy. Dále byl vynikající také Milan Hejduk, který získal Maurice Richard Trophy. Joe Sakica zbrzdilo zranění, kvůli kterému laboroval čtvrtinu sezóny. Colorado posílilo o útočníky Deana McAmmonda a Jeffa Shantze a obránce Dereka Morrise, za které do Calgary pustili Chrise Druryho a Stephanea Yellea. Derek Morris se hned stal nejlepším obráncem týmu. Před Playoff vedení získalo útočníka Batese Battagliu z Caroliny za Radima Vrbatu. Dále získali obránce Bryana Marchmenta ze San Jose za 3. a 5. kolo draftu 2003 (Brad Richardson). Po 31 zápasech sezóny byl vyhozen kvůli neuspokojivým výsledkům trenér Bob Hartley a nahradil ho Tony Granato. Nakonec tým znovu vyhrál Severozápadní divizi a skončil 6. v základní části NHL. V Playoff, ale vypadli nečekaně už v 1. kole po prohře 3:4 s Minnesotou Wild. Po tomto ročníku ukončil hráčskou kariéru jeden z nejlepších hokejových brankářů všech dob - Patrick Roy. Na jeho počest později mužstvo vyřadilo dresy s číslem 33.

2003/2004.

Tým musel řešit na začátku sezóny po odchodu Patricka Roye brankářskou otázku. Nakonec dostal příležitost David Aebischer a 2. brankáře dostal šanci dělat Philippe Sauve a před Playoff ještě tým získal zkušeného Tommyho Sala z Edmontonu za Toma Gilberta. Stálice sestavy stárly a už nedosahovaly takových výkonů jako dříve a tak muselo Colorado pomalu začít obměňovat tým. V tomto ročníku získali útočníka Stevea Konowalchuka z Washingtonu za Batese Battagliu a Jonase Johanssona. Colorado dále získalo na trhu volných hráčů legendy, útočníky Paula Kariyu a Teemu Selanneho. V týmu se prosadil nováček - skvělý ofenzivní obránce John-Michael Liles, který byl po sezóně nominován do sestavy All-Rookie Teamu ("Sestava nejlepších nováčků sezóny NHL").Další kdo se prosadil byl nadějný útočník Steve Moore. Dále tým získal obránce Karlise Skrastinše z Ottawy za výběr v draftu. Výměnou získali útočníka Andreje Nikolišina z Chicaga za výběr ve 4. kole draftu 2004 (Mitch Maunu). Dále získali před Playoff bijce Matthewa Barnabyho s 3. kolem draftu 2004 (Denis Parshin) z New York Rangers a pustili za něj Chrise McAllistera a Davida Liffitona. Další kdo přišel po výměně byl obránce Bob Boughner z Caroliny za Chrise Bahena, 3. kolo draftu 2004 (Casey Borer) a 5. kolo draftu 2005 (Risto Korhonen). Z Minnesoty přišel útočník Darby Hendrickson s 8. kolem draftu 2004 (Brandon Yip) výměnou za 4. kolo draftu 2005 (Cody Bass). Z Phoenixu přišel obránce Ossi Vaananen s útočníkem Chrisem Grattonem a 2. kolem draftu 2005 (Paul Stastny) za Dereka Morrise a Keitha Ballarda. Colorado skončilo na 10. místě základní části NHL a 2. v Severozápadní divizi. V Playoff sice vyhráli v 1. kole nad Dallasem 4:1 na zápasy, ale ve čtvrtfinále byli poraženi od San Jose 2:4 na zápasy. V této sezóně se stal vážný incident, když Todd Bertuzzi narazil zákeřně Steveho Moora a způsobil mu tak vážné zranění, že Steve Moore musel ukončit hráčskou kariéru. Tento incident byl dokonce v USA řešen před civilním soudem jako útok s následkem zranění.

2004/2005.

V této sezóně se NHL nehrála kvůli výluce. Přesto se na soupiskách všech týmů událo mnoho změn a po této sezóně vypadal tým Colorada úplně jinak než před ní. Pro představu o týmu zde jsou uvedeni přicházející a odcházející hráči před další sezónou:

2005/2006.

K nové sestavě přišel i nový trenér a už od začátku sezóny trénoval místo Tonyho Granata - Joel Quenneville. Od tohoto týmu se nečekaly bůhví jaké výsledky, ale spíše šlo o příslib do budoucna. Colorado si vychovávalo své mladíky mezi něž patřili: Marek Svatoš, Brad Richardson, Cody McCormick, Wojtek Wolski a Peter Budaj. V budoucnu přibyli další nadějní hráči. V sezóně přišel útočník Jim Dowd z Chicaga. Colorado hlavně potřebovalo vyřešit problémy s brankáři. Proto získalo z Montrealu José Théodora, který ovšem nevypadal příliš perspektivně. Měl za sebou sice pár zářivých sezon, ale v době výměny se ho Montreal chtěl pro špatný výkon a vysoký plat zbavit. V této sezóně Colorado skončilo v NHL na 13. místě a na 2. místě v divizi. V Playoff vyhrálo Colorado v 1. kole nad Dallasem 4:1 na zápasy, ale ve čtvrtfinále bylo poraženo Anaheimem jasně 0:4 na zápasy.

2006/2007.

V této sezóně se objevila nová hvězda. Byl jím nováček, útočník Paul Stastny, který byl nominován do All-Rookie týmu. Dalším nováčkem v týmu byl obránce Kyle Cumiskey. Stobodové hranice dosáhl Joe Sakic, dobře si vedl v útoku i Andrew Brunette a skvělí byli i obránci John-Michael Liles a Brett Clark. Před sezónou Colorado podepsalo smlouvu s volnými hráči, útočníky Tylerem Arnasonem, Markem Rycroftem a Benem Guitem, a obráncem Kenem Kleem. Výměnou získal tým obránce Jordana Leopolda, kterého společně s 2. kolem draftu 2006 (Codey Burki) a 2. kolem draftu draftu 2007 (Trevor Cann) vyměnili z Calgary za Alexe Tanguaye. V této sezóně se tým poprvé od svého působení v Coloradu nedostal do Playoff i když mu k tomu chyběl jediný bod. Skončil na 14. místě základní části NHL.

2007/2008.

Polovinu této sezóny vynechal Joe Sakic kvůli zranění, což znamenalo, že chyběla hlavní ofenzivní síla týmu. Naštěstí se ujal pozice lídra Paul Stastny. Před sezónou Colorado výrazně posílilo, když podepsalo smlouvu s volným útočníkem Ryanem Smythem. Do sestavy se také prosadil český útočník Jaroslav Hlinka, který přišel v létě z Evropy. Dalším podepsaným volným hráčem byl obránce Scott Hannan a útočník Wyatt Smith. Nováčky v této sezóně byli: útočníci T.J. Hensick, Cody McLeod a David Jones, a brankář Tyler Weiman, který, ale chytal jen v jednom zápase. Během sezóny byl získán obránce Ruslan Salej za kterého se Colorado vzdalo Karlise Skrastinše a 3. kola draftu 2008 (Adam Comrie). Tým se po roční odmlce těsně dostal do Playoff, když skončil na 11. místě základní části NHL. V Playoff porazil v 1. kole Minnesotu 4:2 na zápasy, ale ve čtvrtfinále byl opět hladce poražen Detroitem 0:4 na zápasy. Týmu nepomohl ani návrat staronových klubových legend - obránce Adama Foota a útočníka Petera Forsberga, který ovšem po sezoně odešel hrát do švédského MoDo.

2008/2009.

Tato sezóna byla do té doby nejhorší v historii Colorada Avalanche. Na první místo v produktivitě týmu stačilo Milanu Hejdukovi pouhých 59 kanadských bodů. Paul Stastny polovinu sezóny promarodil a Joe Sakic hrál pouhých 15 zápasů. Tým neprodloužil smlouvu s brankářem José Théodorem a spoléhal se na Petera Budaje, který byl vyhlášen nejlepším hráčem týmu v této sezóně. Záda mu kryl Andrew Raycroft od kterého se čekalo daleko více. V týmu se objevili další nováčci: útočníci Chris Stewart a T.J. Galiardi. Již zmiňovaného brankáře Adrewa Raycrofta získalo mužstvo jako volného hráče a slibovalo si od tohoto držitele Calder Memorial Trophy z roku 2004 velkou budoucnost, ale v této sezóně předpoklady rozhodně nenaplnil a nakonec se stal pouze náhradním brankářem za překvapivou jedničkou Budajem. Do týmu se mimo ně vrátil také trenér Tony Granato. Tým před sezonou podepsal kontrakt s útočníkem Darcym Tuckerem a obráncem Danielem Tjärnqvistem. V tomto ročníku NHL tedy nakonec skončili na 28. místě a již podruhé ve své historii se nedostali do Playoff. Po této špatné sezóně byl vyhozen trenér Tony Granato a nahradil jej Joe Sacco. Po této sezóně ukončil svoji velkolepou kariéru jeden z nejlepších hráčů historie NHL - Joe Sakic.

2009/2010.

V této sezóně se tým výkonnostně zlepšil. V sestavě obměněného týmu se prosadilo hodně mladých hráčů. Kanadské bodování týmu vyhrál Paul Stastny se 79 kanadskými body. Před sezónou tým opustil veterán Ryan Smyth, který byl vyměněn do Los Angeles Kings za obránce Kyla Quinceyho, Toma Preissinga a výběr v 5. kole draftu 2010 ve kterém byl vybrán Luke Walker. Do ruské KHL odešel Tyler Arnason a Daniel Tjärnqvist a volným hráčem se stal brankář Andrew Raycroft, který podepsal smlouvu s Vancouverem Canucks. Mezi prorazivší mladíky patří Chris Stewart, který skončil na druhém místě týmového bodování a trojka vstupního draftu 2010 - Matt Duchene, který byl zvolen do All-Rookie týmu. Prvním brankářem se stal Craig Anderson, který s týmem podepsal smlouvu před sezónou jako volný hráč. Náhradníkem mu byl Peter Budaj. Před playoff tým získal útočníky Petera Muellera a Kevina Portera z Phoenixu Coyotes, za které pustil útočníka Wojteka Wolskiho. Tým dokončil základní část na druhém místě v divizi a 12. místě celé NHL. V playoff byli poraženi v prvním kole týmem San Jose Sharks poměrem 2:4.

2010/2011.

V sezóně 2010/2011 se Colorado výkonnostně propadlo a vytvořilo smutný rekord nejméně bodů ve své historii, když získalo pouhých 68 bodů a skončilo tak na předposledním místě celé NHL před Edmontonem Oilers. Týmové bodování vyhrál ve své druhé sezóně v NHL Matt Duchene, ale stačilo mu k tomu pouhých 67 kanadských bodů. Zklamáním byl Paul Stastny, který si připsal jen 57 kanadských bodů. Některé opory měly problémy se zraněními. Například útočník Peter Mueller byl nucen vynechat celou sezónu a obránce Kyle Quincey vynechal většinu sezóny kvůli zranění ramene. Do sestavy se prosadil nováček, obránce Jonas Holøs. Týmové vedení udělalo během sezóny několik výměn. Už před sezónou získalo Daniela Winnika z Phoenixu Coyotes. Z Washingtonu Capitals získalo útočníka Tomáše Fleischmanna, za kterého oželelo obránce Scotta Hannana. Fleischmann po připojení se k týmu zářil a připisoval si v průměru bod na zápas, ale po 22 zápasech se zranil a již nenastoupil. Obránce John-Michael Liles byl vyměněn do Toronta Maple Leafs za 2. kolo draftu 2012 (volba Bostonu Bruins) (výběr byl později vyměněn přes Washington do Dallasu, který si vybral útočníka Mika Winthera). Ze St. Louis Blues získali obránce Erika Johnsona, útočníka Jaye McClementa a výběr v 1. kole draftu 2011, ve kterém si později vybrali Duncana Siemense, za které se vzdali obránce Kevina Shattenkirka, útočníka Chrise Stewarta a výběru v 2. kole draftu 2011, ve kterém si Blues vybrali Tye Rattieho. Z Ottawy Senators získali brankáře Briana Elliotta za brankáře Craiga Andersona. Z Bostonu Bruins získali obránce Matta Hunwicka. Až na Erika Johnsona bylo vedení za většinu výměn kritizováno médii. Díky výměnám brankářů, tak nakonec odchytal nejvíce zápasů Peter Budaj. V sezóně se pokoušel v denverském dresu vrátit do NHL legendární útočník Peter Forsberg, ale po dvou zápasech ukončil profesionální kariéru a po sezóně byl jeho dres vyzvednut pod strop arény a číslo 21, které Forsberg používal, bylo slavnostně vyřazeno. Dalším, kdo po sezóně ukončil kariéru byl kapitán obránce Adam Foote.

2011/2012.

Colorado se sice oproti předchozí sezóně zlepšilo o 20 bodů, přesto to však na play-off nestačilo. Klub přebudoval svojí brankářskou politiku a co se brankoviště týče, nezůstal kámen na kameni. Brianu Elliottovi skončila před sezónou smlouva a ten poté podepsal kontrakt se St. Louis Blues, kde se z něj stala hvězda NHL. Smlouva skončila i Peterovi Budajovi, se kterým podepsal smlouvu Montreal Canadiens. Jako náhradu si za ně vedení našlo veterána a nejužitečnějšího hráče play-off 2003, Jeana-Sébastiena Giguèra, kterému skončila smlouva v Torontu Maple Leafs. Novou jedničkou se však stal ruský brankář Semjon Varlamov, kterého Colorado získalo výměnou za výběr v 1. kole draftu NHL 2012 z Washingtonu Capitals, který si v oněm draftu vybral Filipa Forsberga.  Jednu výhodu fiasko z předešlé sezóny mělo. A to tu, že Avalanche mohli vybírat v draftu 2011 z celkově druhého místa. Vybrali si švédského talentovaného útočníka Gabriela Landeskoga, který se hned stal hvězdou a současně i kapitánem týmu. V Coloradu se vytvořilo jádro z hráčů, kteří jsou velkým příslibem do budoucnosti klubu. Tým nyní začal stavět na hráčích jako byli Stastny, Landeskog, Duchene, O'Reilly, Jones nebo obránce Erik Johnson.  Před sezónou skončila smlouva také českému útočníkovi Tomáši Fleischmannovi, se kterým podepsali smlouvu ve Floridě Panthers. Smlouvy dále skončily útočníkům Philippu Dupuisovi (odešel do Toronta Maple Leafs) a Davidu Kočímu (Sparta Praha) a obránci Jonasu Holøsovi (Växjö Lakers HC). Před sezónou ještě vedení vyměnilo obránce Kyla Cumiskeyho do Anaheimu za Jakea Newtona a výběr v 7. kole draftu 2013, který Avalanche později vyměnili do San José, které si vybralo Emila Galimova. Dále se vedení zbavilo obránce Shawna Belleho, který byl vyměněn do Edmontonu za Kevina Montgomeryho. Během sezóny odešel Daniel Winnik do San José, ze kterého za něj Colorado získalo Jamieho McGinna, Michaela Sgarbossu a Mikea Connollyho. Především, ale získalo tvrdého útočníka Stevea Downieho, za kterého do Tampy Bay pustilo obránce Kylea Quinceyho. Na listinu nechráněných hráčů byl zapsán Brandon Yip, kterého si stáhl Nashville Predators. Během sezóny dostali šanci kromě Landeskoga, ještě další nováčci: útočník Brad Malone a obránce Stefan Elliott. Během sezóny přišel ze švédské Skelleftey útočník Joakim Lindström, jenž se však po 16 utkáních vrátil zpět.

2012/2013.

Sezóna 2012/13 byla poznamenána výlukou, kterou zavinily neshody mezi hráči a vedením NHL. Odehráno bylo v základní části pouze 48 utkání na tým. Colorado v nich dokázalo nasbírat pouhých 39 bodů, což znamenalo poslední místo v Západní konferenci a druhý nejhorší výsledek v celé NHL. To po sezóně stálo místo hlavního trenéra Joe Sacca. Nahradil ho legendární brankář Colorada a Montrealu Canadiens - Patrick Roy, který již předvedl své kvality trenéra a generálního manažera v juniorském týmu Québec Remparts.  Na prvním místě produktivity se umístila nová tvář týmu - útočník P.A. Parenteau, jenž nashromáždil 43 kanadských bodů. Parenteau přišel před sezónou z New Yorku Islanders, kde mu skončila smlouva. Stejný počet bodů nastřádal také Matt Duchene. Daleko za nimi skončili Paul Stastny, Jamie McGinn a nebo John Mitchell. Nízkou produktivitu Ryana O'Reillyho (20 bodů) zavinilo zranění, které jej na led pustilo pouze 29x. Zmiňovaný Mitchell přišel před sezónou z New Yorku Rangers, kde mu skončila smlouva.  Ve své druhé sezóně se zhoršil Gabriel Landeskog. Švéd obtěžkaný kapitánským céčkem nepatřil mezi lídry týmu. Nejtvrdším týmovým hráčem byl opět Cody McLeod. Colorado žádné velké výměny neprovedlo. V únoru pouze posílilo útok o Aarona Palushaje, kterého si stáhlo z listiny nabízených hráčů od Montrealu Canadiens. Krom něj do týmu přišel také český útočník Tomáš Vincour, kterého vedení získalo výměnou za Camerona Gaunceho z Dallasu Stars. Po sezóně však Vincour odešel do KHL, kde podepsal smlouvu s Kazaní. Steve Downie se kvůli zranění zúčastnil pouze dvou utkání. Nováčkem se v týmovém útoku stal tvrďák Patrick Bordeleau, jenž dostal šanci po několika letech strávených na farmě. Po sezóně skončila smlouva Chuckovi Kobasewovi.  Nedařilo se ani tradičním oporám v obraně, kde největší rozdíl oproti předešlé sezóně byl vidět na Eriku Johnsonovi. Mezi plnohodnotné hráče a nečekaně nejproduktivnějším obráncem týmu se stal Tyson Barrie. Před sezónou klub podepsal zkušeného Grega Zanona.  Ani brankářům se za děravou obranou příliš nedařilo. Složení bylo stejné jako v předchozí sezóně. Jedničkou byl Semjon Varlamov a dvojkou Jean-Sébastien Giguère. V jednom utkání dostal příležitost tehdy dvacetiletý Sami Aittokallio.  Po sezóně se s Coloradem rozloučila jeho legenda, útočník Milan Hejduk. Jeden z nejproduktivnějších hráčů historie Avalanche má za sebou celou řadu úspěchů. Trojnásobný účastník Utkání hvězd NHL, s týmem vyhrál Stanley Cup v roce 2001, kdy byl v play-off nejlepším nahrávačem týmu. V sezóně 2002/03 se stal nejlepším střelcem celé soutěže. V téže sezóně byl i nejlepším hráčem v hodnocení +/- bodů celé NHL.

2013/2014.

Pod vedením Patricka Roy tým dosáhl absolutního obratu. Z jednoho z nejhorších týmů se stal během jedné sezóny třetí nejlepší tým základní části NHL. Ovšem v play-off vypadl nezkušený tým už v prvním kole s Minnesotou Wild 3:4 na zápasy.  Patrick Roy nebyl v týmu pouze hlavním trenérem, ale také prezidentem hokejových operací. A karta na tuto legendu opět vyšla, stejně jako v sezóně 1995/96, kdy do týmu přišel jako brankář. Tým se v sezóně 2013/14 vyznačoval vyrovnanými útoky. Dominovali Duchene, Landeskog, O'Reilly, Stastny a hned ve své první sezóně v NHL také velmi talentovaný Nathan MacKinnon, kterého si jako jedničku draftu 2013 vedení vybralo. Nejstarším z těchto útočníků byl teprve 28letý Stastny. Ostatním je v průměru 20 let. Je na tom vidět, jak talentovaný je coloradský tým. Před sezónou tým posílil staronový útočník Alex Tanguay, který přišel se zkušeným obráncem Cory Sarichem z Calgary Flames výměnou za útočníka Davida Jonese a obránce Shane O'Briena. Během sezóny ještě doplnil útok Maxime Talbot, který přišel z týmu Philadelphia Flyers výměnou za Stevea Downieho.  V obraně se do své obvyklé formy vrátil Erik Johnson a dařilo se opět i Tysonu Barriemu. Patrick Roy k těmto obráncům přivedl již zmíněného Sariche, dále Andrého Benoît, kterému před sezónou skončila smlouva v Ottawě Senators. Smlouvu podepsal také s Nickem Holdenem, kterému ta předchozí skončila v Columbusu Blue Jackets. Smlouvu podepsal také volný Nate Guenin.  Co se brankářů týče, tak základní dvojice zůstala opět stejná jako v předchozích sezónách, ale tentokrát se Semjonu Varlamovovi dařilo o poznání lépe a patřil v mnoha statistikách k nejlepším v lize. Záda mu kryl Jean-Sébastien Giguère. Šanci v jednom utkání opět dostal i Sami Aittokallio. Ve dvou utkáních dostal příležitost také švýcarský brankář Reto Berra, jemuž se však nedařilo. Ten v průběhu sezóny přišel z Calgary Flames, kde působil na pozici druhého brankáře.

Individuální trofeje.

Zdroj:

Výběry v draftu.

"* Více informací obsahuje článek: Seznam hokejistů draftovaných týmem Colorado Avalanche."

Nejlepší hráči v historii klubu.

Zdroj:  Tučně: aktivní hráč v týmu

Individuální rekordy jedné sezóny.

Zdroj:

Umístění v jednotlivých sezonách.

Zdroj:  Zdroj:

Colorado Avalanche je profesionální americký klub ledního hokeje, který sídlí v coloradském městě Denver. Do NHL vstoupil v ročníku 1995/96 a hraje v Centrální divizi v rámci Západní konference. Své domácí zápasy odehrává v hale Pepsi Center s kapacitou 17 809 diváků. Klubové barvy jsou burgundská červená, ocelová modř, černá a stříbrná.

科罗拉多雪崩队(英语:Colorado Avalanche)是位于美国丹佛的国家冰球联盟队伍,隶属于西大区中央分区。


Původ a vývoj plemene.

Původ charolaiského skotu se odvozuje od původního krajového plemene žlutého skotu rozšířeného v oblasti Charolles, mezi řekami Seinou, Loirou, Rhônou a Allier. V prvopočátcích byl cílem chov dobře vykrmitelných tažných volů, v 19. století došlo ke změně chovného cíle a pro zlepšení ranosti a struktury masa byl přikřížen anglický krátkorohý skot. Plemenná kniha byla založena v roce 1864.  Charolaiský skot je rohatý, v posledních letech se však selekční práce soustředí na šlechtění geneticky bezrohých zvířat. Dalším cílem je snížení procenta obtížných porodů. Ve třicátých letech 20. století byl importován do Severní Ameriky, kde se vlivem odlišné chovatelské práce dnes chová charolais odlišného typu, americký typ je vždy bezrohý, má po odstavu vyšší růstovou schopnost a je ranější, osvalení je však horší než u evropského typu.  Do České republiky byl poprvé dovezen v roce 1990 z Maďarska, později byla importována zvířata i z Francie a v roce 1992 byla dovezena bezrohá zvířata z Kanady.

Popis.

Charolaiský skot je nápadný velkým tělesným rámcem, tělo je hluboké a široké, bedra a kýty silně osvalené, hlava je relativně malá, široká, s širokým růžovým mulcem a výraznýma očima. Je chováno v rohaté i bezrohé formě. Končetiny jsou silné, dobře stavěné, s výraznými světlými paznehty. Zbarvení je bílé až krémové.  Charolais má nízké sklony k tučnění, vyniká snadnou výkrmností a jatečná zralost nastupuje později, takže je možný výkrm do vysokých porážkových hmotností. Zvířata jsou dobře zmasilá, jatečná výtěžnost výkrmových býků ve věku 14–15 měsíců dosahuje 58–63 % při živé hmotnosti 500–550 kg. Dobře využívá objemných krmiv i pastvy, býci v testaci dosahují průměrných denních přírůstků 1450 g za den, u některých zvířat je možný přírůstek i přes 2000 g za den.  Charolaiský skot je dlouhověký, zdravý, vysoce plodný a tolerantní vůči slunečnímu záření. Krávy mají velice dobrou mléčnost a telata do 120 dnů velice rychle rostou. Plemeno charolais je produkuje ze všech plemen skotu nejvyšší živou hmotnost telat na krávu a rok. Vysoká porodní hmotnost telat ovšem souvisí s vyšším procentem obtížných porodů, zvláště u prvotelek. V současnosti tvoří podíl obtížných porodů asi 8 % a od osmdesátých let 20. století je snižování tohoto podílu hlavním selekčním kritériem v dalším šlechtění plemene. Krávy se poprvé telí ve třech letech, průměrné mezidobí by se mělo pohybovat mezi 360–400 dny, avšak 14 % krav má mezidobí delší než 430 dní.  Kromě čistokrevného chovu se toto plemeno často využívané též v užitkovém křížení.

Charolaiský skot je mohutné masné plemeno skotu původem z Charolles ve Francii. Je to plemeno s vynikající zmasilostí a jatečnou výtěžností, jeho slabinou je naopak větší procento obtížných porodů. Je to jedno z nejčastěji chovaných masných plemen na světě, je nejpočetnějším masným plemenem ve Francii i v České republice (2004).

夏洛来牛(),是一种发源于法国夏洛莱地区的家牛品种。这是一种著名的肉用牛类,其全身呈白色,世界上许多国家都进行了引进。


Příprava.

Průmyslově se připravuje frakčním zkapalňováním ropných plynů, odpadajících při rafinaci ropy. Odděluje se také vymražováním při rafinaci zemního plynu před jeho distribucí do rozvodného systému, aby se zabránilo jeho kondenzaci v potrubích.  V laboratoři jej lze připravit řadou způsobů, např. působením jodovodíku na propanol  případně redukcí jodpropanu (propyljodidu) zinkem ve vodném prostředí  Jinou možností je redukce acetonu např. zinkem v koncentrované kyselině chlorovodíkové  Jinou, málo používanou metodou, je tepelný rozklad kyseliny máselné

Vlastnosti.

Geometrie molekul propanu.

propanu existuje stejně jako u jiných uhlovodíků téměř volná otáčivost kolem vazeb C—C mezi sousedními uhlíky v molekule. V důsledku toho může molekula propanu nabývat různých uspořádání v prostoru. Tyto různé prostorové konfigurace molekul obecně nazýváme konformace a molekulu, mající určitou konformaci, nazýváme konformer. U molekul propanu se mohou nezávisle na sobě měnit dva úhly natočení, zvané "torzní úhly" a to torzní úhel "θ", který svírají roviny C—C—H a H—C—C definované vodíky na sousedních uhlících 1 a 2, a torzní úhel "θ" na druhé dvojici sousedních uhlíků. Protože se vodíkové atomy a vzájemně nevázané atomy ve dvojici vodík–uhlík vzájemně odpuzují, je potenciální energie konforméru s "θ" = 0° (tzv. „zákrytová“ konformace) vyšší, než v případě hodnoty úhlu "θ" = 60° (tzv. "nezákrytová" konformace) a to o 14 kJ/mol. Podobně tomu je při otáčení kolem druhé vazby C—C. Proto za normální teploty většina molekul propanu (až 99 %) bude mít konformaci blízkou hodnotám obou torzních úhlů "θ" = 60°, 180° nebo 300° (v rozmezí ±30°), přičemž všech těchto devět konformací bude energeticky rovnocenných (budou i geometricky nerozlišitelné, pokud by jednotlivé vodíky nebyly různými izotopy). Tyto nejstabilnější konformace mají symetrii odpovídající bodové grupě "C",  Tepelná kinetická energie molekul za normální teploty (20 °C) je 3,7 kJ/mol, tedy srovnatelně velká s energetickou bariérou, bránící volné rotaci kolem vazby C—C. Proto za těchto podmínek jeden konformer spontánně přechází v jiný, přičemž doba, potřebná pro přechod (přetočení) z jedné konformace do druhé, je řádově 10 s.

Chemické reakce propanu.

S nadbytkem vzduchu (kyslíku) se propan spaluje na vodu a oxid uhličitý  Při menším množství kyslíku vzniká místo oxidu uhličitého oxid uhelnatý  při jeho nedostatku se propan spaluje pouze na vodu a uhlík (saze)  Citlivou oxidací může být přeměněn na kyselinu propionovou  Zahříváním na vysokou teplotu kolem 900 °C ve směsi s vodní parou (proces zvaný hydrokrakování) se z molekuly propanu odštěpuje vodík a vzniká směs nasycených a nenasycených uhlovodíků (alkenů tj. olefinů) a to zejména ethan, ethen (ethylen) a propen (propylen) podle následujícího schematu  Přestože se jedná o hydrokrakování velmi jednoduché molekuly, obsahující pouze tři uhlíkové atomy, je vidět, že možných produktů je značné množství. Je však třeba podotknout, že pouze rekombinační reakce označené ve schematu červenou hvězdičkou jsou významné a přispívají k celkovému výsledku více než 95 %.  Reakcí propanu s chlorem vzniká směs chlorovaných derivátů; v prvním stupni pak směs 1-chlorpropanu (propylchloridu) a 2-chlorpropanu (isopropylchloridu)  a  Reakce má radikálový řetězový charakter. Je iniciována zahřátím nebo světlem (zejména ultrafialovým) a může probíhat bouřlivě, až explozivně.

Fyziologické vlastnosti.

Při vdechnutí má slabě narkotické účinky. Větší koncentrace ve vzduchu může vést k zadušení, protože díky své vyšší hustotě může vytěsnit vzduch potřebný k dýchání.

Výskyt v přírodě.

Nachází se rozpuštěný v ropě. V menší míře je obsažen v zemním plynu.  Spektroskopicky byl prokázán v atmosféře Saturnova měsíce Titanu.  Je též jednou z molekul nacházejících se v mezihvězdných plynových oblacích.

Použití.

Propan je významnou energetickou surovinou, především ve směsi s dalšími uhlovodíky, butanem, isobutanem, but-1-enem, bute-2-enem a propenem, která se obvykle nazývá propanbutan a používá se zejména v domácnostech a malých provozovnách jako zdroj tepla k vytápění nebo při přípravě teplých jídel (vaření, grilování atp.), též při tepelném zpracování různých materiálů (tavení, svařování, pájení). Její složení kolísá a závisí na průmyslových normách jednotlivých států. V oblastech s vyšší průměrnou teplotou obvykle obsahuje menší podíl propanu než v oblastech studenějších; obsah propanu kolísá od 25 do 90 %. Obdobná směs uhlovodíků obsahující propan, ale obvykle ve větším zastoupení, se používá jako pohonná látka pro spalovací motory.  Ve směsi s butanem se několik desítek let využívá k vytápění, k vaření nebo k pohonu motorových vozidel a plavidel. Především v automobilovém průmyslu je místo označení propan-butan směs označována zkratkou LPG (z angl. Liquefied petroleum gases – zkapalněný ropný plyn). Spalování LPG je ekologičtější než použití obvyklého benzinu nebo motorové nafty.  Propan je součástí hnacích plynů v aerosolových bombičkách.  Propan se používá také v chladírenství jako chladivo.

Historie.

Propan poprvé izoloval americký chemik Walter O. Snelling z amerického státního báňského úřadu U. S. Bureau of Mines v roce 1910 jako těkavou součást benzinu.

Původ jména.

Jméno propan bylo odvozeno od názvu "kyseliny propionové", se kterou má stejný počet uhlíkových atomů v molekule.

Propan je nasycený uhlovodík, třetí člen homologické řady alkanů. Za normálních podmínek jde o bezbarvý hořlavý plyn bez zápachu, výrazně těžší (1,55krát) než vzduch, dá se však snadno zkapalnit a udržet v kapalném stavu již nepříliš vysokým tlakem. Ve směsi se vzduchem, obsahující 2,1 až 9,5 % propanu, snadno exploduje. Je součástí běžně používané topné směsi uhlovodíků, označované jako propanbutan (viz též butan).

丙烷是一个三碳的烷烃,化学式为,通常为气态,但一般经过压缩成液态后运输。原油或天然气处理后,可以从成品油中得到丙烷。丙烷通常用来作为发动机、烧烤食品及家用取暖系统的燃料。


Geografie.

Sousední obce: Vaucresson, Marnes-la-Coquette, Ville-d'Avray, Viroflay, Vélizy-Villacoublay, Jouy-en-Josas, Buc, Guyancourt, Saint-Cyr-l'École, Bailly, Rocquencourt a Le Chesnay.

Dějiny.

Versailles bylo založeno v 11. století, ale nezbylo z něj prakticky nic – vše bylo zničeno a rozebráno za účelem nové plánované zástavby z vůle krále.  V roce 1038 je uváděn název "Versalliis", v roce 1075 "Versalias", 1308 "Versaliae" a od roku 1370 "Versailles".  Na začátku 17. století si zde Ludvík XIII. postavil malý lovecký zámeček. Jeho syn Ludvík XIV. se roku 1668 rozhodl na místě postavit svou královskou rezidenci Versailles, která se stala symbolem jeho vlády i absolutistické moci, která se zde soustředila mezi lety 1682 a 1789, tedy do vypuknutí Velké francouzské revoluce. Poté, co Versailles ztratilo statut královského města, stalo se hlavním městem departmentu Seine-et-Oise (1790) a následně pak Yvelines (1968). Dne 29. listopadu 1801 zde byla zřízena versailleská diecéze. Vláda, poslanci a senátoři se i nadále scházejí na kongresu ve Versailles, má-li být pozměněna francouzská ústava.  Okolo zámku postupně začalo vznikat město, které se údajně stalo se svým územním plánem inspirací pro Washington. Dnes město bohatne zejména díky službám a turismu. Sídlí zde také univerzita "Université Versailles-Saint-Quentin" (UVSQ).  Ve Versailles se nacházejí dvě budovy, významné pro Velkou francouzskou revoluci. Do sálu Hôtel des Menus Plaisirs svolal Ludvík XVI. v roce 1789 zasedání generálních stavů. Poté, co král, nespokojený s vývojem situace, nechal sál uzavřít, přemístili se zástupci třetího stavu do blízké Míčovny (Salle du Jeu de paume), kde společně s proreformními zástupci šlechty a duchovenstva dne 20. června 1789 složili přísahu, že se nerozejdou, dokud nepřipraví pro Francii ústavu. V Hôtel des Menus Plaisirs byla poté 26. srpna 1789 vyhlášena Ústavodárným shromážděním Deklarace práv člověka a občana.  1. července 1815 blízko Versailles proběhla bitva mezi Prusy a Francouzi.  Jiné významné události, spojené s Versailles, se odehrávaly převážně na zámku Versailles. Tam byly podepsány dvě smlouvy zvané Versailleskéː v roce 1783 smlouva, která ukončila válku mezi Velkou Británií a spojenci amerických kolonií (smlouva související s Pařížskou smlouvou, ukončující americkou válku za nezávislost), 28. června 1919 pak mírová smlouva, která znamenala oficiální ukončení první světové války.

Doprava.

Město je spojeno s centrem Paříže linkou příměstské železnice RER C, také zde probíhá železniční trať spravovaná společností SNCF.  Město protíná také několik cyklostezek v celkové délce 65 km. Cyklistům přejí i zóny s maximální povolenou rychlostí 30 km/hod.

Vývoj počtu obyvatel.

Podle sčítání v roce 2012 je počet obyvatel města 85 424, což je oproti maximálnímu počtu 94 145 obyvatel z roku 1975 pokles.  "Počet obyvatel"

Versailles je město v západní části metropolitní oblasti Paříže ve Francii v departmentu Yvelines a regionu Île-de-France, světově proslulé svým stejnojmenným zámkem a parkem, zapsanými na seznamu UNESCO. Od centra Paříže je vzdáleno 17,1 km. Jedná se o luxusní a prosperující část pařížské aglomerace a důležité administrativní a soudní centrum.

凡尔赛(,),法国中北部城市,法兰西岛大区伊夫林省的一个市镇和该省的省会,其市镇面积平方公里,时人口数量为人,是该省人口最多的城市,在全法国排名第52位。凡尔赛位于伊夫林省东部,距离法国首都巴黎西南约20公里,是巴黎重要的卫星城。


Funkce jednoduchého čítače instrukcí.

Procesor (anglicky "Central Processing Unit" zkratka CPU) jednoduchého počítače obsahuje hardware (řídící jednotku a aritmeticko-logickou jednotku), jež provádí instrukce, které se načítají z paměti. Většina instrukčních cyklů se provádí tak, že CPU pošle adresy na adresovou sběrnici do paměti a ta pošle obsah této paměti jako data na datovou sběrnici.  Čítač instrukcí je jedním z mnoha hardwarových registrů na procesoru. Skládá se podobně jako většina registrů z banky z binárního zámku (binární zámek je také známý jako "flip-flop" neboli klopný obvod). V případě čítače instrukcí celé číslo představuje adresu v paměti, které načítá další.  Jakmile jsou data ("instrukce") přijata na sběrnici, je zvýšen čítač instrukcí. U některých procesorů je toho dosaženo tím, že přidá 000.. 001 do jeho obsahu a aretační výsledek do seznamu, který poslouží jako nový obsah. Na většině CPU je čítači instrukcí realizován jako registr, který je vnitřně zapojen tak, že počítá až na další hodnotu, pokud je určitý signál z vnějšku. Takovýto registr se v elektronice nazývá binární čítač, a tím i původ termínu "čítač instrukcí".

Vlastnosti čítače instrukcí.

Přítomnost čítače instrukcí v procesoru má dalekosáhlé důsledky pro náš způsob myšlení, když se vžijeme do role čítače instrukcí. Čítač instrukcí (nebo ekvivalentní blok hardwaru, který slouží ke stejnému účelu) je velmi zásadní pro von Neumannovu architekturu. Například funkcionální programovací jazyk nabízí velké naděje na vysoké úrovni s kombinační logikou, která je na úrovni assembleru. Dokonce i většina výzkumníků se pokusila o emulaci do mikrokódu v konvenčních počítačích. Ale ve skutečnosti kombinátory jsou tak jednoduché, že by mohl být v zásadě prováděny přímo v hardwaru bez použití mikrokódu, nebo čítače instrukcí.

Čítač instrukcí (anglicky "Program Counter" – PC) nebo také instrukční ukazatel (anglicky "Instruction Pointer" – IP) je speciální registr v procesoru, jehož účelem je adresovat instrukce strojového kódu v operační paměti počítače. Strojový kód se vykonává (až na výjimky) sekvenčně, a tak po načtení strojové instrukce z paměti – z adresy dané tímto registrem – se hodnota registru zvýší o velikost instrukce (včetně operandů) a hodnota adresy v registru ukazuje na následující instrukci. Ve většině procesorů se čítač instrukcí zvýší automaticky po načtení programu instrukcí. K postupnému volání z paměti slouží určité pokyny: "skoky, volání podprogramu a návrat, přerušení sekvence zavedením nové hodnoty do čítače instrukcí".

程序计数器(英语:Program Counter,英语:PC)是一个中央处理器中的寄存器,用于指示计算机在其程序序列中的位置。在Intel x86和Itanium微处理器中,它叫做指令指针(英语:instruction pointer,英语:IP),有时又称为指令地址寄存器(英语:instruction address register,英语:IAR)、指令计数器或只是指令序列器的一部分。


Historie.

Nejstarší předchůdkyní Národní galerie je Obrazárna Společnosti vlasteneckých přátel umění, která začala vznikat jako jedna z hlavních aktivit Společnosti vlasteneckých přátel umění po jejím založení 5. února 1796. Skupinka významných představitelů vlastenecky zaměřené české šlechty (Kolovratové, Šternberkové, Nosticové) společně s několika vzdělanci z řad osvícenského měšťanstva rozhodla pozdvihnout umělecký vkus české veřejnosti. Společnost vlasteneckých přátel umění kromě obrazárny založila roku 1799 i Akademie umění, nejstarší vysokou uměleckou školu v českých zemích. V roce 1918 se Obrazárna Společnosti vlasteneckých přátel umění proměnila v ústřední uměleckou sbírku nového československého státu. Vedení Obrazárny se v roce 1919 ujal Vincenc Kramář, který ji za krátkou dobu proměnil v relativně moderní, odborně spravovanou galerii.  Roku 1902 vznikla další významná instituce – Moderní galerie Království českého ze soukromého nadání věnovaného císařem Františkem Josefem I. Moderní galerie pak začala budovat základní kolekci českého umění 19. a 20. století. Moderní galerie měla český a německý odbor, českému také předsedal Vincenc Kramář.  Cesta ke sloučení obou institucí do jedné státní galerie byla poměrně dlouhá. Zatímco Kramářův pokus o postátnění Moderní galerie roku 1936 byl neúspěšný, stejného roku došlo k zestátnění Obrazárny SVPU a jejímu přejmenování na "Státní sbírka starého umění" následujícího roku. Za druhé světové války se pro ni neoficiálně používal již dříve se vyskytující pojem Národní galerie. Oficiální protektorátní název byl od roku 1941 "Českomoravská zemská galerie", do které byly v roce 1942 převedeny fondy zrušené Moderní galerie. Reorganizace instituce provedené za války byly zpětně potvrzeny Zákonem o Národní galerii až v roce 1949, kterým byl uzákoněn i název Národní galerie v Praze.  V poválečném období se Národní galerie musela vypořádávat s nárůstem objemu sbírek, kdy v ní byly shromažďovány umělecké konfiskáty nejdříve prováděné nacisty, pak komunistickou vládou (církevní majetek, exulanti, političtí vězni), které byly částečně restituovány v letech 1968–1969 a po roce 1989. Po kvalitativní stránce měly větší význam přírůstky z vlastní akvizice a darů, z nichž nejvýznamnější byl odkaz sbírky Vincence Kramáře roku 1959.  Dlouho trvaly i snahy o vlastní budovu galerie. Již za první republiky vznikly například projekty Státní galerie od Josefa Gočára umístěné na Kampě (1923, 1927) a Letné (1935, 1939). I po válce byly pokusy o budovu na Letné v roce 1948 a znovu 1962 po odstranění Stalinova pomníku. Nakonec bylo rozhodnuto o decentralizovaném umístění v různých významných historických budovách v centru Prahy i mimo něj (Zbraslav, Veletržní palác).

Poslání.

Národní galerie Praha je výzkumnou organizací, jejímž hlavním účelem je provádět základní i aplikovaný výzkum a experimentální vývoj a šířit jejich výsledky prostřednictvím vědeckých publikací, výstav, výukových programů, metodik, příp. převodem technologií. Prvotní myšlenka, stojící u zrodu NGP, je přítomná ve všech složitých peripetiích jejího vývoje: prostřednictvím uměleckých děl povznést ducha národa. V tomto ideálu spatřujeme poslání NGP i dnes.

Doprovodná činnost.

Posláním Národní galerie Praha je přiblížit umění široké veřejnosti. Děje se tak mimo jiné pomocí vzdělávacích programů vedených profesionálním týmem lektorů. Oddělení vzdělávání NGP nabízí návštěvníkům galerie širokou škálu programů od komentovaných prohlídek, přednášek, debat, ale i výtvarných a jiných dílen, seminářů a kurzů. Součástí doprovodného programu k aktuálním výstavám a stálým expozicím jsou komentované prohlídky s autory výstav, kurátory, odbornými lektory a předními specialisty na danou problematiku. Program NGP dětem se pak zaměřuje na nejmenší, a pravidelně pořádá herny.

Výstavní prostory.

Národní galerie Praha spravuje nejrozsáhlejší umělecké sbírky v Česku, které jsou umístěny v depozitářích a částečně v expozicích, které jsou přístupné veřejnosti:

Sbírka moderního a současného umění.

Českou výtvarnou tvorbu po roce 1930 reprezentují díla Františka Muziky, Josefa Šímy, Jindřicha Štyrského, Toyen, Zdeňka Sklenáře, Jana Kotíka nebo Václava Bartovského. Expozice mapuje i umělecké tendence od 60. let do současnosti – Informel, Akční umění, Novou citlivost i postmodernu. Přízemí Veletržního paláce, vyjma Velké dvorany, pak po celý rok přístupné zdarma, představuje periodické projekty současného umění.

Sbírka umění 19. století a klasické moderny.

Koncepce expozice je založena na tématech, která jsou pro umění dané doby typická a charakteristická. Součástí expozice jsou obrazy Gustava Klimta, Egona Schieleho, Edvarda Muncha, Eugena Delacroixe, Paula Gauguina, Vincenta van Gogha či Pabla Picassa.  Součástí expozice jsou vedle obrazů a plastik předních českých, slovenských, českoněmeckých a karpatoruských umělců (Václav Špála, Josef Čapek, Jindřich Štyrský, Toyen ad.) také díla z proslulé francouzské sbírky (Paul Gauguin, Henri Rousseau, Pablo Picasso, Vincent van Gogh, ad.), kterou československý stát nakoupil krátce po svém založení ve 20. a 30. letech 20. století.

Sbírka starého umění.

Expozice prezentuje na více než dvou stech exponátech z oboru malířství, sochařství a uměleckého řemesla proměny formy a funkce výtvarného díla během tří staletí. Exponáty provenienčně spjaté s českými zeměmi doplňují díla vytvořená v širším středoevropském regionu. Mezi špičkové exponáty expozice a poklady národního kulturního dědictví patří díla z období vlády Lucemburků.  Základní časový rámec expozice tvoří období od 16. do 18. století. Expozice představuje výběr nejvýznamnějších mistrovských děl ze Sbírky starého umění (Hans von Aachen, Petr Brandl, Matyáš Bernard Braun, Lucas Cranach, Adriaen de Vries, Albrecht Dürer, El Greco, Francisco José Goya, Hans Holbein, Jan Gossaert zvaný "Mabuse", Rembrandt van Rijn, Jusepe de Ribera, Peter Paul Rubens, Bartholomäus Spranger, Karel Škréta, Simon Vouet, Michael Leopold Willmann a jiní).

Sbírka grafiky a kresby.

Sbírka grafiky a kresby Národní galerie Praha náleží mezi první desítku největších a nejvýznamnějších grafických sbírek v Evropě. Svým počtem kolem 450 tisíc grafik a kreseb a zlomků iluminovaných rukopisů od středověku do současnosti je největší sbírkou Národní galerie.  Díky bohatství a pestrosti sbírkového fondu lze prezentovat díla nejrůznějších období a stylů. Protože však umělecké práce na papíře nelze dlouhodobě vystavovat, bývá obsah sbírek pravidelně prezentován v krátkodobých výstavách a v grafických kabinetech ve Veletržním paláci. Depozitář, studovna a knihovna sbírky grafiky a kresby se nachází v paláci Kinských.

Krátkodobé výstavy.

Prostory pro časově omezené výstavy se nacházejí ve většině budov Národní galerie.

Vybrané výstavy.

Mezi nejúspěšnější výstavní projekty Národní galerie Praha patří přehlídka celoživotního díla Františka Kupky ve Valdštejnské jízdárně, retrospektiva Gerharda Richtera či výstava francouzského impresionismu v paláci Kinských. Úspěšná byla také přehlídka děl Františka Skály ve Valdštejnské jízdárně, která jako první překonala stotisícovou návštěvnost. Velká dvorana Veletržního paláce pak hostila dva velmi úspěšné projekty – monumentální instalaci Kathariny Grosse a dílo "Zákon cesty" od nejslavnějšího čínského umělce současnosti Aj Wej-weje. Mezi velmi oblíbené akce Národní galerie Praha také patří zahájení nových výstavních sezón Veletržního paláce – tzv. Grand Opening.

Národní galerie Praha (zkráceně jen NGP) je státní organizace spravující největší sbírku výtvarného umění v Česku. Galerie vznikla ze soukromě iniciované obrazárny, která od konce 18. století veřejně vystavovala původně zapůjčené obrazy, současný charakter získala v 1. polovině 20. století. Umění ze svých sbírek vystavuje ve stálých expozicích a pořádaných výstavách v několika budovách v Praze i mimo ni, které jsou všechny významnými kulturními památkami.

布拉格国立美术馆()是一座位于捷克首都布拉格,由捷克政府所有的国立美术馆群。布拉格国家美术馆包括了多座建筑,每座建筑都展示不同主题的美术作品。国立美术馆开幕于1796年2月5日,收藏有毕加索、莫奈、梵高、罗丹、高更、塞尚等众多国际大家的作品。