Charakteristika.

Mezi klíčové vlastnosti jazyka Eiffel patří:

Cíl projektu.

Eiffel se vyhýbá kódovým trikům nebo kódovacím technikám určeným jako optimalizační tipy pro kompilátor. Cílem není jen to, aby byl kód co nejvíce čitelný, ale také umožňuje programátorům soustředit se na důležité aspekty programu, aniž by zapadl do implementačních detailů. Předpokládá se, že jednoduchost Eiffelu bude podporovat jednoduché, rozšiřitelné, znovu použitelné a spolehlivé odpovědi na výpočetní problémy. Překladače pro počítačové programy napsané v Eiffel poskytují rozsáhlé optimalizační techniky.

Předpoklady.

Eiffel byl původně vyvinut Eiffel Software, společnost s původním názvem Software Engineering Inc. (ISE) založil Bertrand Meyer. Kniha Object-Oriented Software Construction obsahuje detailní zpracování koncepcí a teorií objektových technologií, které vedly k návrhu jazyka Eiffel. Cílem návrhu jazyka, knihoven a programovacích metod je umožnit programátorům tvořit spolehlivé, znovu použitelné softwarové moduly. Eiffel podporuje vícenásobnou dědičnost, genericitu, polymorfismus, zapouzdření a typově bezpečnou konverzi. Jeho největším přínosem k softwarovému inženýrství je návrh podle smlouvy. Návrh jazyka je založen na teorii objektově orientovaného programování, s malým vlivem jiných zdrojů nebo zájmu o podporu starších kódů. Eiffel formálně podporuje abstraktní datové typy.

Implementace a prostředí.

EiffelStudio je integrované vývojové prostředí, které je k dispozici buď jako open source nebo s komerční licencí. Nabízí objektově orientované prostředí pro softwarové inženýrství. EiffelEnvision je plug-in pro Microsoft Visual Studio, který umožňuje uživatelům editovat, kompilovat a ladit Eiffel projekty v rámci Microsoft Visual Studio IDE. EiffelStudio a EiffelEnvision jsou zdarma pro nekomerční využití. Jsou k dispozici další čtyři open source implementace: tescomp, Gobo Eiffel, SmartEiffel a Visual Eiffel. SmartEiffel je GNU implementace založená na starší verzi jazyka.  Několik dalších programovacích jazyků obsahuje prvky, které byly poprvé použity v jazyce Eiffel. Například Sather byl původně založen na Eiffelu, ale nyní se jejich cesty rozcházejí a Sather dokonce obsahuje několik funkcí funkcionálního programování. Eiffel je také základem interaktivního vyučovacího jazyka Blue, předchůdce BlueJ. Apple Media Tool obsahuje Apple Media Language, který je založený na jazyku Eiffel.

Specifikace a normy.

Jazyk Eiffel je standardizovaný podle mezinárodní normy ISO. Norma byla vytvořena společností Ecma International, která jako první schválila standard 21. června 2005 jako ECMA 367, Eiffel: analýza, návrh a implementační jazyk. V červnu 2006 ECMA a ISO přijala druhou verzi. V listopadu 2006 poprvé ISO publikovalo tuto verzi. Normy je možné nalézt a používat zdarma na stránkách ECMA. Verze ISO je ve všech ohledech stejná, kromě formátování. Gobo Eiffel a tecomp se zavázaly k dodržování standardu. SmartEiffel se ovšem od standardu odvrátil a vytvořil vlastní verzi, která je podle něj blíže k původnímu stylu jazyka Eiffel.  Předchůdci specifikace jazyka:  Současná verze této normy od června 2006 obsahuje některé nesrovnalosti, ale výbor ECMA zatím neoznámil, kdy a jak chce tyto nesrovnalosti řešit.

Ukázka programu.

„Hello, world!“.

Program „Hello world“ může vypadat v programovacím jazyce Eiffel takto: class create feature end

Eiffel je v informatice název pro objektově orientovaný programovací jazyk standardizovaný podle mezinárodní normy ISO. Je navržen s ohledem na rozšiřitelnost, znovupoužitelnost a spolehlivost kódu tak, aby byl co nejvíce efektivní při programování. Programovací jazyk má široké spektrum využití. V akademickém prostředí je používán pro výuku principů programování a v průmyslu jako vývojová platforma. Dále je používán v kosmonautice, finančnictví, počítačových hrách a v dalších odvětvích. Eiffel byl původně navržen společností Eiffel Software, která se zpočátku jmenovala Interactive Software Engineering a byla založena Bertrandem Meyerem. Od roku 1986, kdy se tento programovací jazyk používá, mnoho společností vytvořilo pro Eiffel vývojová prostředí.

Eiffel是一套物件导向程序语言,1985年由伯特兰·迈耶所发明。文法类似Pascal,并且将语言本身与软件工程、和工具结合为一。Eiffel实现契约式设计(Design by Contract)的风格。


詹姆斯鎮 (維吉尼亞州)

Osudy kolonie.

Kolonisté dorazili se třemi loděmi: "Susan Constant", "Godspeed" a "Discovery". Zakotvili dále od pobřeží, aby nebyli nalezeni španělskou flotilou. Pod vedením Edwarda M. Wingfielda zbudovali palisádovým plotem obehnaný Fort, ve kterém zřídili jako první budovu skladiště. Základní počet obyvatel kolonie čítal 105 kolonistů, ale po tvrdé zimě téhož roku, když dorazila další várka, už jich bylo jen 38. Žádost o založení kolonie na východním pobřeží Severní Ameriky si vyžádala "London Virginia Company" už v roce 1606 od anglického krále Jakuba I. Kolonisté ale dorazili na místo až o rok později.  Většina z nových kolonistů byli bohatí angličtí džentlmeni nebo zchudlí šlechtici, kteří nebyli zvyklí ze své domovské vlasti pracovat. Přijeli zbohatnout při hledání zlata, prodejem olivového oleje nebo dřeva vhodného pro loďařství. Bohužel se ani jedna z jejich představ nevyplnila. Nikdo z nich netušil, na čem vlastně kolonie jednou v budoucnu zbohatne a zajistí si trvalé přežití. Čas si tedy krátili hraním kostek a karet. To se ale nelíbilo novému veliteli kolonie Johnu Smithovi, který nastolil přísnou kázeň a nechal vykopat studnu s pitnou vodou. Zavedl také motto: „Kdo nebude pracovat, nebude ani jíst“.  Od prvního dne museli kolonisté udržovat kontakt se 24 000 domorodci (indiány) z algonkinských kmenů usídlených v okolí. Ty byly čas od času vlídné i bojovné. Powhatan, mocný náčelník, který dobyl sousední kmeny, kolonisty zprvu zásoboval potravinami, ale považoval je také za nový kmen odpovědný mu odevzdávat daň. To dal najevo i násilným unesením tehdejšího vůdce kolonistů Johna Smithe. Při rituální popravě ho zřejmě nechal zachránit jednou ze svých dcer Pocahontas. Tak chtěl ukázat svou štědrost. Za to, že přežil, ho kolonisté zvolili za nového vůdce. Zde vznikl i zromantizovaný příběh o lásce mezi Smithem a Pocahontas, kterého využil ve svých animovaných filmech i Disney.  Méně romantický byl osud dalších 10 000 kolonistů, kteří dorazili v příštích 10 letech. Buď byli zabiti indiány při vzpourách, nebo zemřeli v důsledku otravy ze závadné vody z řeky nebo na malárii, neboť se usídlili v podstatě uprostřed bažiny. Po náhodné explozi černého střelného prachu v ruce se Smith těžce zranil a rozhořčen se vrátil zpět do Evropy. Zpátky do Ameriky se vrátil o několik let později, když prozkoumával severní pobřeží, které pojmenoval Nová Anglie. O svých zážitcích sepsal později několik knih. Bez jeho velení se kolonie dostala zpět do původní bídné situace.  Kolonii „zachránil“ až kolonista John Rolfe, který přivezl novou plodinu, tabák. Prodej tohoto oblíbeného tabáku do Anglie zajistil kolonii trvalé přežití. John Rolfe si za ženu vzal Pocahontas a založil samostatnou farmu. Na přání anglického dvora se svojí ženou docestoval do Londýna, kde měl tento projekt představit. Pocahontas však nebyla zvyklá na chladné evropské počasí, onemocněla a při zpáteční cestě do Ameriky zemřela na lodi.

Jamestown byla první anglická kolonie v Severní Americe (po Roanoke Island, 1585), která přežila těžkou dobu svých začátečních let. Byla založena 24. května 1607 ve Virginii v oblasti zátoky Chesapeake. Dnes je na místě původní kolonie vybudována kopie Fortu pod správou "Colonial National Historical Park".

詹姆斯镇是英国在美洲建立的第一个永久性的殖民地,以当时的英国国王詹姆斯一世命名。位于詹姆斯河(原名波瓦坦河)东北岸约4公里处。


Historie.

První fotografie z ptačího pohledu byly zhotoveny na fotocitlivé kolodiové desky, které byly vynalezeny v roce 1851. To bylo možné díky tomu, že létající stroje byly známy už mnohem dříve, a to nejméně od počátku osmnáctého století. V roce 1709 představil Bartholomeo de Gusmão v Lisabonu první létající model balónu na horký vzduch a v roce 1783 ve Versailles bratři Montgolfierovi postavili balón, který provedl první let s posádkou v podobě berana, kohouta a kachny. Poté, co experiment dopadl úspěšně, se ještě v témže roce uskutečnily lety s lidskou posádkou.

Balónová fotografie.

První fotografie ze vzduchu pořídil po prvních pokusech ve Francii v roce 1858 vzduchoplavec a fotograf Nadar, který z balónu fotografoval letecké snímky Paříže. Tato událost byla zachována na karikatuře kreslířem Honoré Daumierem. Dva roky po něm snímal Boston z balónu americký fotograf James Wallace Black v letech 1860–1862. Jeho upoutaný balon se vznášel ve výšce 360 metrů nad zemí. Krátce nato byla fotografie z balónu využívána pro vojenské účely armádou Unie v americké občanské válce (1861–1865). Jednalo se o první známé použití leteckých snímků v armádě, tedy v oblasti, která od té doby s tímto žánrem fotografie velmi úzce souvisí. Stojí za zmínku, že snaha využít ptačí pohled při leteckém snímkování byla již v roce 1859 během francouzsko-rakouské války, Nadar však francouzské vojenské rozvědce poskytnout své schopnosti odmítl.  V roce 1890 se na cestu z Evropy do Turkestánu ve stopách bývalé Hedvábné stezky vydal syn Nadara Paul Nadar a fotografoval navštívená místa. Po vzoru svého otce fotografoval z balónu, přičemž používal tehdy nový fotoaparát Kodak.  Současně s tím začalo další důležité využití v oblasti letecké fotogrammetrie pro přípravu topografických map. Již v roce 1859 Aime Laussedat využíval k zaměření Paříže fotoaparát na upoutaném balonu a v této práci pokračoval až do roku 1866. Jeho snímky byly vystaveny na Světové výstavě v Paříži v roce 1867.  Důležitým momentem pro usnadnění a rozvoj leteckého snímkování přišel v roce 1871, kdy Angličan Richard Leach Maddox nahradil těžké mokré kolodiové desky za suché želatinové, které nevyžadovaly mobilní temnou komoru. V roce 1884 si George Eastman nechal patentovat papírový fotografický film a v roce 1887 reverend Hannibal Goodwin vynalezl celuloidový svitkový film, který umožnil snížení hmotnosti kamery, která mohla být použita nejen pro fotografování z balónů s posádkou, ale dala se také připevnit k malému balónu, bezpilotnímu letounu, draku a dokonce i na poštovního holuba.  Na sklonku osmdesátých let devatenáctého století (1880–1887) major H. Elsdale ve Velké Británii zdokonaloval bezpilotní balóny s automaticky spouštěnými fotoaparáty s několika navinutými filmovými svitky. Po dokončení série fotografií balón ztratil požadovanou teplotu plynu a usedl na zem. Balónová letka byla součástí První stíhací perutě britské Royal Air Force.  Průkopníkem fotografování z balónu ve Švédsku byl Oscar Halldin. Snímky, které pořídil v letech 1897–1898 byly hlavně dokumentární povahy, ale staly se pozoruhodně přesnými i pro dnešní experty. Jeho balónové snímky jsou považovány za nejdůležitější letecké fotografie před tím, než fotograf Oscar Bladh ve dvacátých letech začal celostátní obrazovou dokumentaci z letadel.

Fotografie z draků.

V roce 1883 Archibald Douglas draky používal pro měření rozdílů rychlosti větru. Alexander McAdie zopakoval pokusy Benjamina Franklina s drakem a elektroměry. V roce 1887 zveřejnil zprávu o řiditelných dracích Woodbridge Davis.  V osmdesátých letech 19. století experimentoval Arthur Batut s leteckou fotografií z draků (KAP). První fotografii pořídil v Labruguière ve Francii v roce 1888.  Po roce 1893 se inspiroval Malajským drakem americký vynálezce William Abner Eddy, který jej dále vylepšil a dnes je známý jako „čtyřúhelníkový drak Eddy“ (anglicky: "diamond Eddy kite"). Zlepšil také způsob řetězení několika draků. Dříve byl každý drak spojen s předchozím a Eddy místo toho vedl jednotlivé draky z odboček ze společné hlavní linie. Dne 30. května 1895 Eddy pořídil první fotografie ze vzduchu v Americe. Bylo to 37 let po prvních Nadarových snímcích z balónu a 7 let po prvních fotografiích z draků Arthura Batuta. Eddy Batutovu technologii vylepšil a dokonce experimentoval s telefonováním přes draky a „dračími zrcadly“. Eddy využíval draky k měření teploty vzduchu pro společnosti American Meteorological a observatoře Blue Hill (Blue Hill Meteorological Observatory), pomáhal také námořnictvu ve Španělsko-americké válce.  Slavné fotografie San Francisca po zemětřesení v roce 1906 pořídil pionýr KAP George R. Lawrence velkoformátovým panoramatickým fotoaparátem a stabilizační plošiny, kterou sám navrhl. Jednalo se o 160 stupňovou panoramatickou fotografii pořízenou z výšky 600 metrů, která byla vyvolána kontaktním otiskem z negativu o rozměrech 17 x 48 palců (43 x 121 cm).  Mnozí je následovali – Francouz Amédée Denisse vyvinul v roce 1888 raketu s kamerou a padákem. Jednalo se o návrh fotoaparátu, který měl mít 12 objektivů, a který byl připevněn na špičce rakety. Poté, co byl film naexponován, měl být fotoaparát spuštěn na padáku na zem. Není však známo, zda byla tato raketa skutečně postavena. Fyzik Alfred Nobel v roce 1896, těsně před svou smrtí, zdokonaloval techniku fotografování nejen z balónů a raket ale i ze střel. Hledal její využití v měření a vytváření kartografických map.

Holubí fotografie.

V roce 1889 proběhl experiment na univerzitě v Petrohradě, při kterém šéf ruského balónového armádního sboru Alexandr Kovanko pořídil letecké snímky z balónu a poslal kolodiové filmové negativy na zem holubí poštou. Začala se psát historie využívání holubů ve fotografii ze vzduchu, což je metoda pořizování fotografických snímků fotoaparáty připevněnými na letících holubech. Podobně jako jiné specializace vyžaduje holubí fotografie znalosti zvláštních fotografických technik a poštovních holubů. Holub je vybaven speciálním fotoaparátem s automatickým mechanismem časování a snímání s různými objektivy a filmovými zásobníky.  S holuby při leteckém snímkování experimentoval v první polovině 20. století německý lékárník Julius Neubronner. Holubi byli vybaveni lehkou miniaturní kamerou pro fotografování ze vzduchu, kterou měli připevněnou na prsou. Neubronner navrhl a zkonstruoval několik typů fotoaparátů, se širokoúhlým panoramatickým objektivem, se dvěma objektivy nebo dvojitou sportovní panoramatickou kameru. Poslední model z roku 1920 vážil necelých 40 gramů a dokázal pořídit dvanáct snímků. Ani jeden typ se však nepodařilo vyrábět sériově.  Neubronner ptáky na jejich zatížení postupně trénoval. Odvážel je do míst i sto kilometrů vzdálených od jejich domova, nasadil jim kameru a vypustil je. Holubi obvykle létali ve výšce 50 až 100 metrů rychlostí 15 kilometrů v hodině. Mechanismus v kameře ovládal prodlevy mezi jednotlivými fotografiemi.  Během první světové války se ukázala výhoda holubí fotografie v pořizování záběrů z menší výšky než bylo možné například z balonu, letadla nebo draka. Tyto metody byly převzaty také do německých a francouzských armád.  V dílně švýcarského hodináře Christiana Adriana Michela ve třicátých letech 20. století vznikl upravený Neubronnerův model dvojité sportovní kamery pro 16mm film s vylepšenými časovými mechanismy a principem posunu filmu. Michel si nechal svůj fotoaparát patentovat v roce 1937, ale neexistuje více než přibližně sto exemplářů tohoto typu.  V sedmdesátých letech holubí fotografii využívala také americká CIA. Vysoce kvalitní kopie dvojitých sportovních kamer vyráběl Rolf Oberlaender a po roce 2000 s holuby pracoval akční umělec Amos Latteier.

Letecká fotografie.

Použití letecké fotografie pro vojenské účely se rozšířilo v době první světové války. Zpočátku se dokumentování pozic nepřátelských vojsk z ptačí perspektivy provádělo z balónů s posádkou, která však byla ohrožena nepřátelskou palbou a nemohla se dostat příliš daleko za nepřátelskou linii. Tím, že se začalo využívat letadel, která mohla letět relativně nízko a fotografovat přímo nad nepřátelskými pozicemi, poskytovalo velitelům mnohem lepší pohled na bojiště a techniku. Během italsko-tureckého konfliktu v Africe uskutečnil 23. října 1911 italský kapitán Carlo Pizza první bojový průzkumný let na stroji Blériot. O pár měsíců později v březnu 1912 kapitán Pizza pořídil historicky první fotografie z letounu. Byla to dokumentace tureckých postavení. 16. října 1912 bulharský letoun Albatros vykonal první válečný průzkumný let v Evropě a v Německu byla v témže roce ustavena první fotoprůzkumná letecká jednotka. Známí byli „letci - fotografové“ jako například americký vojenský zpravodaj Fred Zinn.  Další pokrok letecké fotografie přineslo její využití v bezpilotních letadlech. První z nich nesl název "Aerial Target (Vzdušný cíl)" a vynalezl jej roku 1916 profesor Archibald Montgomery Low.  Na začátku 20. století vznikly významné letecké snímky ve středním Německu, jejímž autorem byl Ernst Wandersleb. Během druhé světové války se v letecké fotografii používal například letecký fotoaparát Fairchild K-20 od firmy Fairchild pana Shermana Millse Fairchilda.  Mezi 1924 a 1925 pořídila agentura Underwood & Underwood letecké fotografie měst Miami a Miami Beach. Přibližně 400 fotografií dokumentovalo první stavební boom nově se rozvíjejících metropolí před ničivým hurikánem v roce 1926 (Great Miami Hurricane).  První fotografii vzduch-vzduch pořídil americký fotograf Lee Embree v roce 1941 během útoku na Pearl Harbor.  Průkopníkem leteckých snímků v šedesátých letech minulého století byl švýcarský fotograf Georg Gerster.  Průkopníkem fotografování z letadla ve Švédsku byl Oscar Bladh. Městská knihovna v Uppsale obsahuje stovky jeho snímků z let 1934–37, 1947 a 1950, všechny s motivy z Uppsaly. Nejrozsáhlejší je však jeho sbírka Stockholmských obrázků. Ve více než pěti tisících negativů dokumentoval měnící se město a ilustroval dobu, kdy Stockholmská předměstí během poválečného období rostla.  Od začátku druhé poloviny dvacátého století začal rozvoj fotografování Země, planet a hvězd z umělých družic. První satelitní snímky Země pořídila 14. srpna 1959 americká družice Explorer 6. Zvláštní aplikací tohoto druhu fotografie je ve vojenské oblasti, špionáži, předpovědi počasí. Satelitní fotografie slouží geologům pro objevování nerostných zdrojů a zpravodajským organizacím pro přenos nejaktuálnějších fotografií z nejvzdálenějších míst na světě. Vzhledem k tomu, že vakuum nespadá pod definici "vzduchu", nebude se tento článek satelitní fotografií zabývat.

Současnost.

Nasnímané fotografie z letadla se později zpracovávají v oborech geodézie a nebo kartografie při výrobě map, při rekonstrukci tvaru objektů - například v lékařství, archeologii nebo ochraně památek. V architektuře se pozorují a snímkují budovy nebo v lomech na těžbu kamene se koordinují jejich hlavní body.  Fotografování ze vzduchu se využívá při plánování využití země, archeologii, filmové produkci, studiích o životním prostředí, špionáži, komerční reklamě a dalších odvětvích. Fotografie jsou často zpracovávané GIS systémy. Fotografování ze vzduchu se používá také při analýze znečištění životního prostředí (v USA existuje tzv. program "Phase I Environmental Site Assessment").  V posledních letech se snímky z výšky staly populární také díky volné dostupnosti mapových podkladů, například společností Google Earth nebo Microsoft Windows Live Local.

Letecká archeologie.

Letecká archeologie je druh archeologické prospekce. Řadí se mezi nedestruktivní archeologické metody. Pomocí leteckého pozorování a fotografického snímkování jsou na základě půdních, vegetačních, stínových a jiných příznaků vyhledávány, identifikovány a evidovány archeologické objekty. Letecká archeologie se rovněž zabývá vyhodnocením leteckých snímků, které nebyly pořízeny pro archeologické účely. Archeologická letecká fotografie vychází z metod vojenského leteckého průzkumu.

Fotogrammetrie.

Ve fotogrammetrii se využívá fotoaparát pro rekonstrukcí tvarů, měřením rozměrů a určováním polohy předmětů, které jsou zobrazeny na fotografických snímcích. Obecněji lze fotogrammetrii definovat jako vědní obor, zabývající se zpracováním informací na snímcích. Využívá se například při rekonstrukci tvaru objektů v oborech lékařství, archeologie, ochraně památek, architektuře nebo v lomech na těžbu kamene a koordinace jejich hlavních bodů.

Výtvarná letecká fotografie.

Letecké snímky neodmyslitelně patří k tvorbě výtvarného umělce Yanna Arthuse - Bertranda (cyklus a kniha "Země shora") nebo švýcarského fotografa Georga Gerstera. Z pohledu ptáka výtvarně fotografují hory, pouště, pobřeží, jezera, zemědělské a průmyslové krajiny. Na jedné straně zobrazují krásu krajiny, na straně druhé poukazují na ochranu ohrožené přírody na celém světě, nadměrné využívání zdrojů, eroze nebo strojírenství a mechanizace. Gerster se také zabývá ochranou historických a archeologických nalezišť.

Vzdušná fotografie, fotografie ze vzduchu nebo fotografie z ptačí perspektivy se označuje fotografování ze vzduchu s fotoaparátem drženým v ruce nebo přimontovaným na letadle, helikoptéře, balónu, raketě, poštovním holubovi, drakovi, RC modelu nebo podobném dopravním prostředku.

航拍又称空拍、空中摄影或航空摄影,是指从空中拍摄地球地貌,获得俯视图,此图即为空照图。航拍的摄像机可以由摄影师控制,也可以自动拍摄或远程控制。航拍所用的平台包括飞机、直升机、多轴飞行器、热气球、小型飞船、火箭、风筝、降落伞等。为了让航拍照片稳定,有的时候会使用如Spacecam等高级摄影设备,它利用三轴陀螺仪稳定功能,提供高质量的稳定画面,甚至在长焦距镜头下也非常稳定。


Vznik.

Stratosféra je ve srovnání s troposférou velmi suchá a pouze výjimečně v ní vzniknou vhodné podmínky pro tvorbu oblak. Perleťová oblaka vznikají v zimním období v polárních oblastech, ve výšce kolem 15 000–30 000 metrů, zhruba ve dvojnásobné výšce než běžná nejvyšší oblaka, cirrus. Podmínkou pro vznik perleťového oblaku typu I je teplota pod −78 °C, pro typ II teplota pod −88 °C.  Na vznik perleťových oblak má vliv i vítr. Silný vítr proudící přes horský hřeben může vytvářet vlny velmi studeného vzduchu, které se v atmosféře šíří směrem nahoru až do spodních vrstev stratosféry. V horských oblastech tak může lokálně dojít k tvorbě oblak typicky čočkovitého tvaru. V tomto případě se jedná o perleťový oblak typu II, který obsahuje pouze krystaly vody.

Typologie.

Jednotlivé typy mají své odlišné chemické složení.  Typ I: voda, kyselina dusičná a/nebo kyselina sírová (existují celkem tři podtypy). Typ II: krystaly vody

Pozorování.

Perleťová oblaka bývají nejlépe pozorovatelná při úsvitu a soumraku, přesněji v době, kdy je slunce 1° až 6° pod horizontem. V této chvíli totiž dochází k podobnému efektu, jako když světlo prochází hranolem. Dojde k rozptylu světla ze slunečních paprsků a k následné duhové barevné škále a charakteristické perleťové podobě. Pro fotografování se doporučuje použití polarizačního filtru.

Vliv na úbytek ozónu.

Perleťová oblaka mají vliv na vznik ozonových děr. Jejich účinek na úbytek ozonu spočívá v jejich napomáhání chemickým reakcím produkujícím aktivní formu chloru, který urychluje rozklad ozonu Další chemické reakce s negativním dopadem souvisí se schopností perleťových oblak odstraňovat kyselinu dusičnou, výsledkem čehož je další úbytek ozonu. Na úbyku ozónové vrstvy se podílí pouze perleťová oblaka typu I.

Perleťová oblaka, také známá jako polární stratosférická oblaka (anglickou zkratkou PSC), jsou oblaka v polární stratosféře. Jsou na pohled velmi atraktivní, zároveň se však mohou podílet na vzniku ozónových děr.

极地平流层云(英语:polar stratospheric cloud,缩写为PSC),是冬季出现在两极地区平流层中的一种云,通常分布在离地15km-25km的高度范围内。部分极地平流层云在阳光的照射之下会呈现珍珠般的光泽,故而这种云也称作“珠母云”或“贝母云”。由于极地平流层云表面可以吸附并分解氯贮存物质,它在南极臭氧洞的形成中扮演了重要的角色。


Život.

Pocházela z Florencie (Toskánsko), kde se narodila i zemřela. Ve Florencii také vystudovala univerzitu a stala se redaktorkou. Po čase jí ale práce v redakci začala být málo náročná a jako první žena v Itálii se stala válečnou korespondentkou.  Od té doby (asi 1967) vystřídala řadu válečných front. dostala se například do Vietnamu, Saúdské Arábie, Libye, Jordánska, Kuvajtu, Libanonu, Pákistánu, Indie, Bangladéše či Íránu. Po roce 1991 žila v New Yorku.

Dílo.

Fallaci byla velmi úspěšnou novinářkou, vynikala především jako autorka rozhovorů. S respondentem vždy jednala jako rovná s rovným. Jako jediná žena-novinářka se dostala k šíitskému vůdci Íránu ajatolláhu Chomejnímu. Zde se však musela přizpůsobit tamním zvyklostem – na audienci si musela vzít čádor. I tak ale kladla velmi ostré otázky.  Mezi jinými napsala rozhovor i s Dalajlámou, Henrym Kissingerem, Zulfikárem Alí Bhuttem, Muammarem al-Kaddáfím, Federicem Fellinim, Sammym Davisem ml., Jásirem Arafatem, Haile Selassiem a Lechem Wałęsou.  Přispívala například do novin "Corriere della Sera" (jeden z nejvýznamnějších italských deníků, publikovaný v Miláně), kde uveřejňovala své reakce na velké teroristické útoky.  Zejména po útocích z 11. září 2001 považovala jakýkoli dialog s islámskými zeměmi za nemožný, což se snažila doložit i vlastní zkušeností. Jedno z jejích prohlášení o islámu vzbudilo vlnu nesouhlasu a musela kvůli němu k soudu. Byla ateistkou v převážně katolické Itálii a kritizovala Vatikán. Zároveň byla antikomunistkou a kritičkou feminismu.  Byla také autorkou románů: první z nich se jmenoval "Penelopa ve válce" a vyšel v roce 1962.  Naprostá většina jejích knih dosud nebyla přeložena do češtiny.

Oriana Fallaci (29. června 1929 Florencie, Itálie – 15. září 2006 Florencie) byla italská novinářka, spisovatelka a v posledních letech života také kritička islámu. Včetně překladů dosáhl prodej jejích knih dvaceti milionů výtisků.

奥里亚娜·法拉奇(,,1929年-6月29日-2006年-9月15日)是一位意大利记者、作家,二战前游击队员。被誉为“世界第一女记者”和“文化奇迹”。1950年任《晚邮报》驻外记者,1967年开始任《欧洲人》周刊战地记者,采访过越南战争、印巴战争、中东战争和南非动乱。她两次获得圣·文森特新闻奖,一次获得班卡瑞拉畅销书作者奖。她在20世纪60年代、70年代和80年代采访过许多国际闻名的政治家和名人,例如邓小平,基辛格,穆罕默德·礼萨·巴列维,霍梅尼,维利·勃兰特,佐勒菲卡尔·阿里·布托,沃尔特·克朗凯特,穆阿迈尔·卡扎菲,费德里柯·费里尼,阮高祺,阿拉法特,英迪拉·甘地,亚历山德罗斯·帕纳古利斯,马卡里奥斯三世,果尔达·梅厄,阮文绍,海尔·塞拉西一世,肖恩·康纳利,列赫·瓦文萨等。她出版过多部作品,代表作有《风云人物采访记》、《给一个未出生孩子的信》、《印沙安拉》、《好莱坞的七宗罪》、《男人》等。退休后,她写了一系列文章和书籍批评伊斯兰教和阿拉伯人,重新引起人们关注,也引来不少争议。


Historie.

Firmy Sun, HP, IBM a USL v červnu 1993 ohlásily spolupráci při vývoji CDE v rámci iniciativy COSE (Common Open Software Environment – aliance firem UI a OSF). Základní prostředí bylo založeno na HP VUE (Visual User Environment, ), které bylo odvozeno z programu Motif Window manager (správce oken založený na knihovnách Motif, zkratka MWM). Firma IBM přispěla uživatelským rozhraním CUA (Common User Access) a pracovním prostředím Workplace Shell (objektové prostředí desktopu pro systém OS/2, které nahradilo Program Manager známý z Windows 3.x). Firma Novell poskytla komponenty pro správu pracovní plochy a škálovatelné systémové technologie systému UNIX System V. Firma Sun přispěla nástrojem ToolTalk, který zajišťuje meziprocesovou komunikaci a portováním sady programů DeskSet, což byl kancelářský balík pocházející z prostředí OpenWindows a zahrnující poštovního (E-mail) klienta, kalendář, textový editor, hodiny, menu a nástroje pro nastavení vlastností prostředí.  V březnu 1994 se CDE stalo zodpovědným za „nové OSF“, které vzniklo sjednocením Open Software Foundation (OSF) a Unix International (UI). V září 1995 proběhlo spojení CDE a Motif do jednoho projektu CDE/Motif. V roce 1996 se firma OSF stala členem nově formované skupiny The Open Group.  Uživatelé unixových desktopů považovali přibližně do roku 2000 prostředí CDE za de facto standard, avšak v této době svobodný software v podobě GNOME a KDE rychle dosáhl pokročilé úrovně, stal se prakticky univerzálním pro Linuxovou platformu a měl v té době dohromady již více uživatelů, než většina komerčních unixových systémů. Linuxová distribuce firmy Red Hat byla jedinou distribucí Linuxu, do které bylo CDE portováno, avšak přesto bylo nahrazeno prostředím GNOME.  V roce 2001 firmy Hewlett-Packard (HP-UX) a Sun (Solaris) oznámily, že CDE bude na jejich desktopech utlumen ve prospěch nasazení GNOME. Nicméně v dubnu 2003 se firma HP údajně rozhodla vrátit zpět k CDE, protože GNOME se dostatečně nestabilizovalo a nevyhovovalo tak požadovaným nárokům. Někteří označili za hlavní problém firmy HP nestabilizované API v GNOME (tj. problém s měnícím se rozhraním pro programování aplikací).  Solaris 10, který byl vydán na začátku roku 2005, obsahuje Java Desktop System založený jak na CDE, tak i na GNOME. Budoucí vydaní Solarisu budou založena na open source systému OpenSolaris, který však uvádí, že není v plánu zveřejnit konsolidovaný Solaris CDE (komponentu OS) jako open source.  V roce 2007 byla sepsána petice, která žádala Open Group o uvolnění zdrojového kódu CDE a Motifu pod volnou licencí. Open Group uvolnila v roce 2000 Motif pod názvem OpenMotif s licencí „sdílených příjmů“ (), která ovšem plně nesplňuje definice takzvaného open source nebo svobodného software. The Open Group ve skutečnosti chtěla kód uvolnit jako open source, avšak tohoto cíle dosáhla až v roce 2012.

Common Desktop Environment (CDE) je desktopové prostředí pro Unix založené na knihovně Motif, které je používáno v operačním systému OpenVMS od firmy Hewlett-Packard.

英语:CDE,通用桌面环境(英语:C英语:ommon 英语:D英语:esktop 英语:E英语:nvironment)的缩写。英语:CDE是一种运行于英语:UNIX和OpenVMS,基于Motif部件工具箱开发的商业桌面环境。商用Unix工作站长期采用CDE作为标准的桌面环境。


Nástin událostí.

Rebelie byla výsledkem katastrofální hospodářské a politické situace Sovětského Ruska, které se ocitlo v krizi. V Petrohradu stoupala významně nespokojenost již v únoru 1921, poté co zde bylo uzavřeno několik továren a došlo k prodlení v zásobování obyvatelstva. Napětí se šířilo do okolí a nevyhnulo se ani Kronštadtu, kde mělo základnu na osmnáct tisíc vojáků a námořníků.  Samotné povstání de facto začalo 28. února 1921 poté, co na setkání námořníků a vojáků na palubě bitevní lodi Petropavlovsk došlo po návratu kronštadtské delegace ze stávkujícího Petrohradu k odhlasování Petropavlovské rezoluce, zahrnující řadu politických a ekonomických požadavků, které odmítaly legitimitu a autoritu bolševické vlády.  „Poté, co jsme vyslechli zprávu představitelů, vyslaných všeobecným setkáním lodních posádek do Petrohradu, aby prověřili tamější situaci, požadujeme:  "1) Vzhledem ke skutečnosti, že současné sověty nevyjadřují vůli dělníků a rolníků, okamžitě uspořádat nové tajné volby se svobodou předvolební agitace pro všechny dělníky a rolníky."  "2) Poskytnout svobodu slova a tisku dělníkům a rolníkům, anarchistům a levým socialistickým stranám."  "3) Zajistit svobodu shromažďování pro odborové svazy a rolnické organizace."  "4) Na datum ne pozdější než 10. března 1921 svolat nestranickou konferenci dělníků, rudoarmějců a námořníků Kronštadtu a petrohradské oblasti."  "5) Osvobodit všechny socialistické politické vězně a stejně tak všechny dělníky, rolníky, vojáky a námořníky, uvězněné v souvislosti s dělnickými a rolnickými hnutími."  "6) Zvolit komisi na přezkoumání případů těch, kteří jsou drženi ve vězeních a koncentračních táborech."  "7) Zrušit všechna politická oddělení, neboť žádná strana by neměla mít zvláštní privilegia propagovat své myšlenky nebo dostávat za tímto účelem finanční podporu od státu. Místo nich by měly být ustaveny kulturně - vzdělávací komise, volené místně a financované státem."  "8) Okamžitě odvolat všechny hlídkové oddíly."  "9) Zrovnoprávnit potravinové příděly pro všechny pracující s výjimkou těch, kteří jsou zaměstnáni ve zdraví škodlivých provozech."  "10) Zrušit komunistické bojové oddíly ve všech součástech armády stejně jako komunistické stráže, umístěné v továrnách a mlýnech. Pokud jsou podobné stráže nebo oddíly potřebné, vytvořit je v armádě z řadových vojáků a v továrnách a mlýnech se souhlasem pracujících."  "11) Poskytnout rolníkům plnou svobodu jednání vzhledem k jejich půdě a rovněž právo chovat dobytek za podmínky, že rolník vystačí svými prostředky, tj. nebude využívat námezdní práci."  "12) Přijmout naši rezoluci ve všech součástech armády stejně jako mezi našimi soudruhy vojenskými kadety."  "13) Zveřejnit naše rezoluce v tisku."  "14) Vytvořit nestranický kontrolní úřad."  "15) Povolit svobodnou řemeslnou produkci za použití pouze vlastní práce."  "PETRIČENKO, předseda setkání (bitevní) eskadry"  "PEREPELKIN, sekretář"".  Povstání bylo následně vedeno Prozatímním revolučním výborem vytvořeným krátce poté. Vladimír Iljič Lenin toto povstání dehonestoval a označil ho za "bílé spiknutí". Ke krvavému potlačení povstání byly nasazeny elitní oddíly Rudé armády vedené Michailem Tuchačevským a celá operace uskutečněna mezi 16. až 18. březnem 1921.  Podle dobových sovětských dokumentů bylo za účast v povstání tvrdě perzekvováno mnoho účastníků. „"Mimořádná trojka kronštadtského zvláštního oddělení a revoluční tribunál petrohradského vojenského okruhu odsoudily do léta roku 1921 k zastřelení 2103 osob, k různým trestům pak dalších 6459 osob.""

Důsledky.

Přes svůj neúspěch Kronštadtské povstání přispělo k přechodu od válečného komunismu k Nové ekonomické politice (NEP). Vládnoucí bolševické straně pak sloužila rebelie za záminku k potlačení zbytků politických stran a rozmetání tzv. dělnické opozice na X. sjezdu komunistické strany, který se konal paralelně s povstáním.

Kronštadtské povstání představovalo neúspěšnou vzpouru značné části sovětské Baltské flotily proti vládě bolševiků v březnu 1921. Centrem povstání se stala námořní základna a pevnost Kronštadt (30 kilometrů vzdálena od Petrohradu) ležící na ostrově Kotlin při břehu Finského zálivu, jejíž posádka předtím v mnoha případech podpořila revoluční snahy, včetně Říjnové revoluce, která v důsledku vynesla k moci bolševický režim.

喀琅施塔得起义()又称王冠城起义,苏联时代称之为喀琅施塔得叛乱(),发生于俄国内战末期,是左翼反布尔什维克起义发起的一次大型的起义。1921年3月,由斯捷潘·彼得里琴科发起了这场起义,此次起义参与者包括水手、士兵和平民。这次起义也是列宁和布尔什维克决定放开对俄国经济控制的战时共产主义以新经济政策取而代之的原因之一。


Charakteristika.

Počítačová ochrana je často více zaměřena na techniku a matematiku, než některé jiné oblasti kybernetiky a informatiky. Spočívá ve třech krocích:  Zlepšení počítačové bezpečnosti může zahrnovat následující kroky:  Pokud budeme mluvit o počítačové bezpečnosti, nesmíme zapomenout na bezpečnost operačního systému, bezpečnostní projekt a bezpečné šifrování (kryptografie).

Zranitelná místa a útoky.

Zranitelností chápeme citlivá místa či nedostatky systému, a mnoho chyb zabezpečení je popsáno v databázi Common Vulnerabilities and Exposures, správa slabých míst je opakující se praxe identifikace, třídění, nápravy a zmírnění zranitelností, když jsou objeveny. Využitelnou zranitelností chápeme takovou zranitelnost, pro kterou existuje alespoň jeden fungující útok nebo "Exploit". Abychom zajistili počítačový systém, je důležité znát útoky, které mohou být proti němu prováděny. Tyto hrozby jsou klasifikovány podle následujících kategorií:

Backdoors – zadní vrátka.

V počítačovém systému znamenají „zadní vrátka“ kryptografický systém nebo algoritmus, je to metoda obcházení normální kontroly pro ověření a zabezpečení. Mohou existovat z několika důvodů, včetně původního návrhu nebo díky špatné konfiguraci. Zadní vrátka mohou být také úmyslně nainstalovány programátorem jako nástroj pro systémový debugging, nebo útočníkem za účelem škození. Avšak bez ohledu na motivy jejich existence vytváří zadní vrátka zranitelnost systému.

Denial of service (odepření služby).

Denial of service útoky jsou navrženy tak, aby zařízení nebo síťové zdroje byly nedostupné pro jeho plánované uživatele. Útočníci mohou upřít službu jednotlivým obětem, například záměrným zadáním chybného hesla tolikrát po sobě dokud způsobí uzamčení účtu oběti, nebo mohou přetížit kapacity zařízení nebo sítě a zablokovat tak všechny uživatele najednou. Zatímco síťový útok z jedné IP adresy může být blokován přidáním nového pravidla brány firewall, mnoho forem distribuovaného odmítnutí služby (DDoS) útoků častěji pochází z velkého počtu bodů - a bránit se je mnohem obtížnější. Takové útoky mohou pocházet ze zombie počítačů botnetu, ale umožňuje to i řada dalších technik, včetně odrazu a zesílení útoků, kde jsou nevinné systémy zmateny tak, že posílají provoz na oběti.

Útoky s přímým přístupem.

Neoprávněný uživatel, který získá fyzický přístup k počítači, je s největší pravděpodobností z něj schopen přímo kopírovat data. Mohou také ohrozit bezpečnost vytvářením modifikací operačního systému, instalací softwarových červů, keyloggerů, odposlouchávacích zařízení nebo pomocí bezdrátových myší. I když je systém chráněn standardními bezpečnostními opatřeními, mohou být schopni je obejít bootováním jiného operačního systému nebo nástroje z disku CD-ROM nebo jiného zaváděcího média. Šifrování disku a Trusted Platform Module jsou navrženy tak, aby zabránily těmto útokům.

Odposlech.

Odposlech znamená tajné poslouchání soukromých rozhovorů, typicky mezi hosty v síti. Například programy jako Carnivore a NarusInsight byly použity FBI a NSA pro odposlouchávání systémů poskytovatelů internetových služeb. Dokonce i zařízení, které fungují jako uzavřený systém (tj., bez kontaktu s okolním světem) lze odposlouchávat pomocí sledování slabých elektromagnetických přenosů generovaných hardwarem.

Spoofing.

Padělání (spoofing) je obecně podvodný nebo škodlivý postup, ve kterém je komunikace odeslána z neznámého zdroje, který se tváří jako zdroj známý přijímači. Spoofing nejvíce převládají v komunikačních mechanismech, které nemají vysoký stupeň bezpečnosti.

Tampering/Zasahování.

Tampering popisuje škodlivou modifikaci produktů. Příkladem jsou takzvané "Evil Maid" útoky a bezpečnostní služby, které vkládají do směrovačů schopnost dozoru.

Elevace oprávnění.

Elevace oprávnění popisuje situaci, kdy útočník s určitou mírou omezeného přístupu je schopen bez povolení zvýšit své výsady nebo úroveň přístupu. Tak například běžný počítačový uživatel může být schopen oklamat systém vložení přístupu k omezeným datům; nebo dokonce "stát se rootem" a získat tak plný neomezený přístup k systému.

Phishing.

Phishing je snaha získat citlivé informace, jako jsou uživatelská jména, hesla či informace o kreditní kartě, přímo od uživatelů. Phishing se obvykle provádí pomocí falešných e-mailových zpráv nebo zneužitím instant messagingu. Často se snaží uživatele přesvdčit k zadání podrobností na falešných webových stránkách, které se zdají (téměř) totožné s legitimními stránkami. „Lovením” důvěřivých obětí lze phishing klasifikovat jako nelegální využití sociálního inženýrství.

Zero day útoky.

Zero day útok není označení pro konkrétní techniku. Je to označení pro zranitelnosti softwaru, které jsou odhaleny (a případně zneužívány) ještě před vydáním aktualizace, která příslušnou chybu opravuje. Je to tedy třída velmi závažných zranitelností, protože ani zcela aktualizovaný systém není proti zneužití takových chyb odolný a až do doby vydání příslušné opravy je potřeba systém chránit jinými prostředky (např. aplikačním firewallem, úplným vypnutím některých funkcí apod.).

Clickjacking.

Clickjacking, také známý jako "UI redressing nebo User Interface redressing" (převléknutí uživatelského rozhraní), je škodlivá technika ve kterém útočník oklame uživatele, aby kliknul na tlačítko nebo odkaz na webovou stránku, zatímco uživatel měl v úmyslu kliknout na vrchní úroveň stránky. To se provádí pomocí více průhledné nebo neprůhledné vrstvy. Útočník v podstatě "unese" kliknutí určené pro horní stránku a přesměruje jej je na nějaké jiné irelevantní stránky, s největší pravděpodobností ve vlastnictví někoho jiného.

Sociální inženýrství.

Za sociální inženýrství je považována snaha přesvědčit uživatele, aby dobrovolně prozradil své citlivé údaje, například hesla pro přístup k soukromým službám (e-mail, sociální sítě, internetové bankovnictví,...), čísla bankovních karet, PIN kód a podobně, například tím, že se vydává za existující instituci (banku, poskytovatele služeb,...), ale i za kamaráda, příbuzného a podobně. Typické je naléhání na rychlé "řešení", aby oběť neměla čas zjistit si o útoku podrobnosti a tím ho odhalit.  Populární a ziskový cyber podvod zahrnuje falešné e-maily odeslané na účetní a finanční oddělení. Na začátku roku 2016 ohlásil Federální úřad pro vyšetřování (FBI), že podvod stála americké firmy více než 2 miliardy dolarů v průběhu dvou let.  V květnu 2016 byl tým Milwaukee Bucks NBA obětí tohoto druhu kybernetického podvodu, pomocí zosobnění prezidenta týmu Petera Feigina, což mělo za následek předání daňových formulářů všech zaměstnanců týmu.

Bezpečnostní projekt.

Aby byla ochrana počítačového systému efektivní, je potřebné vypracovat bezpečnostní projekt. Cílem tohoto projektu je docílení takového stavu, aby úsilí, riziko odhalení a finanční prostředky potřebné na narušení bezpečnostního systému byly adekvátní v porovnání s hodnotou, která je bezpečnostním systémem chráněna.

Zabezpečení počítačového systému.

Zabezpečení počítačového systému spočívá v zabezpečení systému před útokem crackerů, škodlivých programů (viry, červy, trojské koně, spyware, adware,...). do této části patří i zaškolení zaměstnanců, aby se chovali v souladu s počítačovou bezpečností a dodržovali zásady bezpečného chování na síti.

Zabezpečení informací.

Zabezpečení informací spočívá v bezpečném zálohování dat. Záloha dat by měla být vytvořena tak, aby ji neohrozil útočník ani přírodní živelní pohroma (požár, záplavy, pád letadla,...). Zálohovaná data je také potřeba chránit proti neoprávněné manipulaci použitím vhodného šifrovacího systému. Záloha dat má být aktuální.

Ekonomické a právní zabezpečení.

Ekonomické a právní zabezpečení spočívá ve správné motivaci a postihu zaměstnanců.

Počítačová bezpečnost je obor informatiky, který se zabývá zabezpečením informací v počítačích (odhalení a zmenšení rizik spojených s používáním počítače). Počítačová bezpečnost zahrnuje tyto úkoly:

计算机安全(computer security)是计算机与网络领域的信息安全(information security)的一个分支。其目的是在保证信息和财产可被授权用户正常获取和使用的情况下,保护此信息和财产不受偷窃,污染,自然灾害等的损坏。计算机系统安全是指一系列包含敏感和有价值的信息和服务的进程和机制,不被未得到授权和不被信任的个人,团体或事件公开,修改或损坏。由于它的目的在于防止不需要的行为发生而非使得某些行为发生,其策略和方法常常与其他大多数的计算机技术不同。


Historie a současnost.

Pokud se chceme zaměřit na historii CASE nástrojů, musíme vyjít z názvu CASE, konkrétně ze softwarového (systémového) inženýrství.  Podle definice IEEE 610.12 „softwarové inženýrství je aplikace systematického, disciplinovaného, kvantifikovatelného přístupu k vývoji, provozu a údržby softwaru, tj. aplikace inženýrství na software. Také je to studium přístupů dle výše uvedeného.“  Softwarové inženýrství se začalo formovat ke konci 60. let, kdy začala tzv. softwarová krize, kdy výkon hardware předčil vývoj software. Zcela zlomová byla konference NATO v r. 1968 ve středisku Garmisch Partenkirchen ve Spolkové republice Německo, která popularizovala softwarové inženýrství. Do té doby se počítače využívaly pro vědeckotechnické výpočty, kde záleželo spíše na preciznosti řešení, než na efektivitě vývoje. V 70. letech dochází k formulaci základních principů tohoto oboru. V dalších letech jsou vyvíjeny metodiky (strukturovaná, objektová) pro analýzu. Vzniká také první generace nástrojů pro podporu této disciplíny, což jsou právě CASE nástroje. Mezi první CASE nástroje patřily nástroje, které můžeme nazývat Lower Case. Tyto nástroje jsou dodnes určeny pro fázi implementace např. generování kódu. Původní myšlenka CASE nástrojů byla ta, že už nebude zapotřebí programátorů, tzn., že CASE nástroj vygeneruje již samotný kód, který nebude potřeba upravovat a bude se moci tak jak byl vygenerován použít. Tato myšlenka ovšem byla mylná.  Obrození zažívají CASE nástroje v 80. letech společně s grafickým uživatelským rozhraním. To byl prvopočátek CASE nadšenosti. Dosud byly dostupné pouze samostatné malé nástroje, nyní bylo možné vše integrovat na univerzální pracovní ploše. Strategická příležitost, kterou poskytovala CASE technologie, byla ta, že program může být případně udržován na návrhové úrovni spíše než na úrovni zdrojového kódu. Toto by bývalo jedním z východisek z boje programovacích jazyků. Naděje, že CASE nástroj zautomatizuje generování kódů, se však nenaplnila. Když byla investice do CASE prosazena za podmínky automatického generování kódů, úsilí se poté nevyplatilo. Výsledkem bylo, že dichotomie mezi návrhem a kódem přetrvávala, tzn. když se změnil návrh, musel být změněn i kód. Nebo naopak, když se změnil kód, musel se aktualizovat i návrh, což představovalo ještě větší problém. CASE nástroj, který by mohl být používán jako pouze návrhový nástroj nebo jako zdroj pro všechny druhy nesouvisejících materiálů, se stal brzy příliš drahý, tzn. náklady na učení a údržbu byly příliš vysoké.  Časem, v souvislosti s vývojem strukturovaných a hlavně objektových metod, se problémy a chyby postupně odstranily, tzn. nástroje začaly zajišťovat provázanost jednotlivých modelů, je poskytují možnost zpětného vytvoření modelu ze zdrojového kódu ad.  V současné době existuje nespočet CASE nástrojů, které plní různé funkce, nepomáhají již pouze vývojářům, ale také např. v procesu řízení firmy, kdy se zanalyzují stávající firemní procesy a pomocí CASE nástrojů se potom na základě analýzy vymodelují tak, jak by správně tyto procesy měly fungovat.  Dnes většina CASE nástrojů představuje velké aplikace, které je možno využít ve všech fázích procesu vývoje software. U většiny nástrojů je jádrem univerzální modelovací jazyk UML (Unified Modeling Language).  Pokud se podíváme na CASE nástroj, první co uvidíme, je grafické rozhraní. Zde je možno modelovat nejrůznější typy diagramu. Uveďme alespoň ty nejběžnější: DFD diagramy, které dovolují provádět funkční analýzu; Class diagramy – pro modelování tříd; STD diagramy; procesní diagramy a další. Podpora používání těchto nástrojů byla jedním z podnětů pro vznik CASE nástrojů. Hlavním důvodem byla častá aktualizace diagramu, kterou, při vyšší složitosti diagramu, nebylo možné provádět jen tak v ruce.  Při používání CASE nástrojů, při podpoře návrhu a vývoje softwarové aplikace či informačního systému je potřeba dodržovat určitá pravidla a postupy, které zaručí smysluplnost a efektivitu. Jedná se o metodiky, jakožto souhrny postupů a metod, které určují co, kdo a kdy se má řešit. Podpora metodiky prostředkem CASE vyžaduje především, aby tento prostředek pokrýval všechny fáze životního cyklu projektu. Tyto prostředky se nazývají integrovaná prostředí pro vývoj aplikací. Přičemž jejich hlavní charakteristikou je pevná svázanost s konkrétní metodikou. Takovéto nástroje mají pak výhodu integrity všech metod, technik a nástrojů v kontextu celého životního cyklu projektu. Další skupinou jsou prostředky označované jako běžné nástroje (tools), které podporují pouze některé metody a techniky z životního cyklu projektu. Od integrovaných prostředí se pak liší nezávislostí na konkrétní metodice.

Komponenty CASE nástrojů.

Z toho, jaké jsou obecné funkce, vlastnosti CASE nástrojů a požadavky na ně vyplývá také z jakých komponent se tyto systémy skládají. Mezi důležité funkce a vlastnosti CASE patří:

Způsoby klasifikace CASE nástrojů.

Podle životního cyklu projektu.

Nejčastější dělení CASE nástrojů vyplývá ze životního cyklu projektu, tzn. v jaké fázi cyklu vývoje se CASE nástroj využije. Toto dělení je následující:  Lze se i setkat s jednodušším členěním na:

Přínosy využití CASE nástrojů.

Využití CASE nástrojů s sebou přináší celou řadu výhod, nejpodstatnější z nich jsou:

Zkratka CASE je označením pro Computer Aided Software Engineering nebo také Computer Aided Systems Engineering, což v překladu znamená "počítačem podporované softwarové inženýrství" nebo "vývoj software s využitím počítačové podpory". Jde o použití softwaru pří vývoji (resp. údržbě) počítačových programů, za účelem dosáhnutí vyšší kvality, bezchybnosti, udržovatelnosti apod. Podpora může probíhat v různých stádiích životního cyklu programu – při sběru požadavků, analýzách, návrhu, programování (s pomocí IDE) atd. Nástroje používané pro tento účel se obvykle nazývají CASE nástroje. Některé z nich slouží k automatizaci vývojového procesu.


Název.

Slovo "čokoláda" nejspíše pocházelo z aztéckého slova xocolātl (znamenajícího "hořká voda") a do evropských jazyků se dostalo ze španělštiny.

Předkolumbovská éra.

Ve střední Americe, která je domovinou kakaovníku, bylo pěstování, konzumace a kulturní využívání kakaa široce rozšířené. Po opylování si semena kakaovníku nakonec utvoří kolem sebe jakési pouzdro, které je přibližně 50 cm dlouhé a visí přímo z kmene stromu. V tomto pouzdře najdeme 30 až 40 červenohnědých bobů, které jsou uloženy ve sladké lepkavé dužině. Zatímco samotné boby jsou velmi hořké kvůli vysokému obsahu alkaloidů, sladká dužina mohla být to první, co lidé z kakaovníku jedli. Důkazy naznačují, že dužina byla fermentována a následně podávána jako alkoholický nápoj již v roce 1400 př.n.l.  Přestože se odborníci nemohou shodnout na tom, která středoamerická civilizace domestikovala kakaovník jako první, pití nápoje z fermentovaných kakaových bobů pravděpodobně pochází ze Severní Ameriky (z Mexika). Vědci potvrdili jeho přítomnost v nádobách po celém světě díky průzkumu „chemických stop“, které lze zachytit i v malých vzorcích dochovaného obsahu. Keramické nádoby se zbytky čokoládových nápojů se našly v archeologických lokalitách, které pocházejí až z doby 1900 – 900 př.n.l. Jedna z takových nádob byla nalezena například v archeologické lokalitě Olmek v oblasti Veracruz v Mexiku, na pobřeží Mexického zálivu. Podle zdejšího nálezu pochází příprava čokolády až z doby předolmécké, tedy okolo roku 1750 př.n.l. Na pobřeží Tichého oceánu, v archeologických lokalitách Chiapas v Mexiku a Mokayanan byly nalezeny ještě starší důkazy kakaových nápojů pocházející až z roku 1900 př.n.l.  První důkazy domestikace kakaovníku najdeme u Olmécké kultury v jejich předklasickém období. Olmékové jej používali při náboženských rituálech nebo v léčitelství, žádné recepty pro osobní spotřebu však neexistovaly. Nemáme žádné informace o tom, jak byl tento nápoj připravován.  Popis kakaového nápoje za sebou ale zanechali Májové a jejich písemnosti potvrzují jeho spojitost s bohem. Drážďanský kodex upřesňuje, že se jednalo o pokrm boha deště, Kona, podle Madridského kodexu prolévají bohové svou krev nad kakaovými boby v rámci produkce kakaa. Konzumace čokoládového nápoje je zdokumentována také na vázách z pre-hispánského období. Májové ochucovali svou čokoládu tak, že smíchali pastu z pražených kakaových bobů s vodou, chilli papričkami a kukuřičnou moukou a výslednou směs přelívali mezi nádobami, dokud nebyla hladina pokryta hustou pěnou.  Do roku 1400 ovládala Aztécká říše značnou část střední Ameriky. Nebyli sami schopni kakao pěstovat, a proto ho museli dovážet. Veškeré oblasti, které Aztékové ovládali a kde se pěstovalo kakao, musely kakaové boby odevzdávat jako daň, nebo jak tomu říkali sami Aztékové, „dar“. Kakaové boby se staly formou platidla. Od španělských dobyvatelů se dochovaly záznamy o hodnotě kakaových bobů. Mimo jiné si poznamenali, že za 100 kakaových bobů si člověk mohl koupit celou kánoi sladké vody nebo krůtu. Aztékové spojovali kakao s bohem Quetzacoatlem, o kterém věřili, že byl ostatními bohy zatracen, protože se s lidmi podělil o tajemství čokolády. Na rozdíl od Májů v Yucatánu pili Aztékové čokoládu studenou. Pro její pití existovalo mnoho různých důvodů, používalo se jako afrodiziakum, jako pohoštění pro muže po hostině a patřila také mezi dávky pro aztécké vojáky.  Lid Pueblo, který žil v oblasti jihozápadu dnešních Spojených států, dovážel kakao od obyvatel střední Ameriky z jižního Mexika nebo z centrální Ameriky již v letech 900 – 1400. Nápoj z kakaa vyrobený byl ve společnosti běžný a pily jej všechny společenské vrstvy.

Po objevení Ameriky.

Až do 16. století byl kakaovník pro Evropany zcela neznámý.  Kryštof Kolumbus se s kakaovými boby poprvé setkal na své čtvrté výpravě do Ameriky, 15. srpna 1502, když se spolu se svou posádkou zmocnil kánoe, která kromě dalšího obchodovatelného zboží obsahovala také kakaové boby. Jeho syn Ferdinand zmínil, že místní obyvatelé si bobů velice cenili, a nazýval je mandlemi, „protože když je spolu s dalším zbožím přinesli na palubu lodi, všiml jsem se, že kdykoliv nějaká mandle upadla, všichni se zastavili, aby ji zvedli, jako by jim upadlo oko.“ Ale přestože s sebou Kolumbus přivezl kakaové boby do Španělska, nemělo to žádný vliv, dokud španělští mniši nepředstavili čokoládu u španělského dvora.  Španělský dobyvatel Hernán Cortés je možná prvním Evropanem, který se setkal s čokoládou. Bylo to u dvora císaře Moctezumy v roce 1519. Bernal Díaz, který Cortése při dobývání Mexika doprovázel, v roce 1568 popsal událost, jíž byl svědkem:  Čas od času Moctezumovi servírovali v šálcích z čirého zlata určitý nápoj vyrobený z kakaových bobů. Říkalo se, že dává mužům moc nad ženami, ale to jsem nikdy neviděl. Viděl jsem, že mu přinesli více než padesát velkých džbánů kakaa s pěnou, on část vypil, ženy ho obsluhovaly s obrovskou vážností.  José de Acosta, španělský jezuitský misionář, který žil koncem 16. století v Peru a pak v Mexiku, popisoval používání kakaa obecněji:  Těm, kdož na něj nebyli zvyklí, zdál se tento nápoj odporný, na povrchu měl jakýsi kal nebo pěnu velmi nepříjemné chuti. Ale přesto byl tento nápoj mezi indiány velmi ceněn, hostili jím význačné osobnosti, které zemí cestovaly. Španělé, muži i ženy, kteří už se v zemi zabydleli, jsou této čokoládě nenasytní. Říkají, že se vyrábí mnoho různých druhů, některé jsou horké, jiné studené, ostatní vlažné, a přimíchávají do nich velké množství toho „chilli“; přesně tak, vyrábějí z něj pastu, která je údajně výborná na žaludek a proti kataru.“  Když si v roce 1615 vzala španělská infantka Anna Rakouská Ludvíka XIII. a rychle najde zalíbení v horké čokoládě na francouzském dvoře.  Zvýšené nadšení pro čokoládu se projevilo např. tím, že Marie Terezie darovala Ludvíku XIV. čokoládu jak zásnubní dar.  Posedlost čokoládou, která nyní byla dostupná i jako cukrovinka, se z Paříže rozšířila po celé Francii. Na francouzských dvorech vzkvétala pověst čokolády jako afrodisiaka.  V 18. století se v Anglii začíná čokoláda míchat s mlékem místo vody.  1780: 1. stroj na výrobu čokolády v Barceloně  1825: Vynález odtučňování kakaa Van Houtenem z Holandska  1828: Van Houten registruje patent na první formu na čokoládový prášek.  1904: Poulain začíná vyrábět slavnou oranžovou krabičku na čokoládu  1914: Ve Francii startuje čokoláda s banánovou moučkou Banania, která zahřívá francouzské vojenské jednotky v zákopech za první světové války  1961: Francie po Spojených státech začíná vyrábět Nestlé's Nesquick prášek s příchutí skořice, který je dnes světově nejprodávanější čokoládou k pití, naše dnešní Granko.  Konec 20. století: jako módní hit se vrací stará horká čokoláda, připravuje se z roztavené čokoládové polevy.

Vývoj tabulek čokolád.

Historie čokoládových tabulek začíná mnohem později než čokoládových nápojů.  1674: Londýnský obchod Káva Mill a Tobasco Roll nabízí poprvé původní španělskou čokoládu, která se dá kousat.  1830: vývoj technologie hnětení vynalezený v Lausanne ve Švýcarsku. Charles-Amédéem Kohlerem poprvé mísí čokoládu s lískovými ořechy.  1847: Hnětení čokolády poprvé v Anglii dává zrodit hořké čokoládě  1875: Díky vynálezu kondenzovaného mléka Henrim Nestlé, Švýcar Daniel Peter objevil recept pro mléčnou čokoládu  1879: Švýcar Rudolf Lindt objevil čokoládovou polevu a recept na tmavou čokoládu  Konec 19. století: Menier prodává miliony malých tmavých čokoládových tyčinek vložených do kusu pečiva  1984: Francouzský výrobce čokolády Raymond Bonnat z Voiron (Isere) vytvořil první čokoládovou kolekci značky  Konec 20. století: trend, který směřuje k původní a autentické chuti, čímž se dá vysvětlit objevení se kakaa jako vinné révy pro výrobu vína

Počátky historie čokolády najdeme v oblasti Střední Ameriky. Fermentované nápoje vyrobené z čokolády však existovaly již okolo roku 1900 př. n. l. Aztékové věřili, že kakaové boby jsou darem od boha moudrosti, Quetzalcoatla. Boby měly tenkrát takovou hodnotu, že se používaly jako forma platidla. Čokoláda byla původně podávána pouze ve formě nápoje, který byl hořký a obsahoval koření nebo kukuřičnou kaši. Věřilo se, že tento nápoj má afrodiziakální účinky, a že konzumentům dodává sílu. Dnes se tomuto typu nápoje říká čiláda (z anglického „Chilate“) a připravují ho místní obyvatelé z jižního Mexika.

起初的巧克力,只是一种液体饮料,并不是现在我们所看的块状。


Funkce hipokampu.

Hipokampus zpracovává informace z mozkové kůry a z limbického systému a dále je směruje do předního talamu, hypotalamu a dalších částí mozku. Velká část se jich vrací zpět do mozkové kůry. Tato rytmicky opakovaná vzruchová aktivita hipokampu je základem složitých integračních dějů, jako třeba ukládání informací do dlouhodobé paměti.

Historie výzkumu.

První umělá protéza mozku, vlastně jedné z jeho částí odpovědné za dlouhodobou paměť, hipokampu, se zkouší v USA. Takový projekt je rozpracován v Los Angeles v jižní Kalifornii týmem vědců pod vedením Teodora Bergera. Na rozdíl od jiných takových podobných náhrad, které pouze stimulovaly mozkové děje, nová protéza díky umístěnému mikročipu může uskutečňovat procesy té části mozku, kterou nahrazuje. První protéza hipokampu bude vyzkoušena zatím na mozku krysy či jiných pokusných zvířatech. Jestli zkoušky proběhnou úspěšně, naskytne se možnost pomoci lidem postižených Alzheimerovou chorobou, epilepsií nebo lidem s následky po poranění hlavy. Hipokampus je jedním z nejvíce strukturovaných a prozkoumaných částí velkého mozku. A co je zvláště důležité, že jeho funkce mohou být lehko testovány. Předpokládá se, že jeho hlavní funkce je „kódování“ informací takovým způsobem, aby mohly být dále uchovány v částech mozku určených pro dlouhodobou paměť. Narušením funkce hipokampu dochází k zapomenutí nově získané informace. Nedojde k jejímu uložení do dlouhodobé paměti. Výzkumníci pracovali na protéze hipokampu deset let. Nejprve byl vytvořen matematický model jeho funkce v různých situacích. Potom byl tento model zasazen do mikročipu a vytvořeno propojení umožňující komunikaci mezi mozkem a mikroobvody. Protéza lidského mozku nebude umístěna uvnitř mozku, ale v krabičce upevněné sponkou venku. Informace s mozkem si bude mikročip vyměňovat pomocí svazku dvou elektrod procházejících bezprostředně k poškozené oblasti ze dvou stran. Jednou z nich se bude registrovat elektrická aktivita jedné oblastí mozku a druhou elektrodou budou elektrické signály vytvořené mikročipem poslány zpět do mozku. Předpokládá se, že hipokamp je síť neuronů fungujících paralelně tak, že bude možno obejít celou poškozenou oblast. Po pokusech na zvířatech, zpočátku na krysách, pak na opicích, je na řadě člověk. U většiny savců je struktura hipokampu prakticky stejná, proto bude adaptace protézy na lidský mozek relativně jednoduchá. Pravdou je, že ještě před tím budou vědci a lékaři muset ověřit, že toto zařízení je pro pacienty naprosto bezpečné.  Bylo prokázáno, že řidičům londýnské taxi služby se při jízdě a vyhledávání tras aktivuje příslušná část hipokampu během výběru příslušné trasy a dochází k jeho fyziologickým změnám. Funkční magnetická rezonance (fMRI) odhalila, že hipokampus řidičů byl aktivní tehdy, když taxikáři poprvé plánovali cestu nebo když museli zcela změnit cíl během jízdy.

Hipokampus (řec. "hippocampus" – mořský koník) je součástí velkého mozku. Umístěn je ve střední části spánkového laloku, jeden v pravé a druhý v levé mozkové hemisféře. Je součástí limbického systému a hraje velkou roli při krátkodobém uchovávání informací a při prostorové orientaci. Při Alzheimerově chorobě je hipokampus mezi prvními částmi mozku, která utrpí poškození. Poškození hipokampu může také způsobit nedostatek kyslíku (anoxie), zápal mozkových blan nebo epilepsie střední části spánkového laloku. Lidé se značným poškozením hipokampu trpí poškozením paměti a neschopností ukládat nové informace.

海马体(英语:Hippocampus),是人类及脊椎动物脑中的重要部分。目前在有海马体的动物身上发现的海马体皆成对出现,分别位于左右脑半球。它是组成大脑边缘系统的一部分,位于大脑皮质下方,担当着关于短期记忆、长期记忆,以及空间定位的作用。灵长类的海马体位于内侧颞叶,拥有海马角及齿状回等构造。


Popis.

Bělořit šedý je pták veliký asi jako vrabec domácí. Je dlouhý 14,5 až 15,5 cm, v rozpětí má 26 až 32 cm. Váží 17 až 30 g. Žije až 5 let. Samice ani samec v prostém šatě nejsou moc kontrastně zbarveni. Sameček má v době hnízdění šedou hlavu, bílý proužek přes oko, černou skvrnu za okem, bílou pásku nad okem a černá křídla i konec ocasu. Spodní strana těla je žlutá. Severoafričtí bělořiti mají hrdlo černé. Typický je bílý kostřec, podle kterého dostal pták české jméno. Mláďata jsou skvrnitá. Zdržuje se zejména na zemi, rád sedává na velkých balvanech. Let je nízký, třepotavý, převážně rychlý, ve vlnovkách, někdy startuje z větve. Po přistání poklonkuje.

Hlas.

Vábení je opakované „jiv“ nebo „jiv-tek“, zpěv je dlouhý, proměnlivý, s mnoha variacemi, často přednášený i v letu. Mnohdy napodobuje i zpěv jiných ptáků.

Rozšíření.

Západní část palearktické oblasti (západní Eurasie včetně severní Afriky a Přední Asie), východní část palearktické oblasti (východní Eurasie včetně Japonska a severní Číny), etiopská oblast (Afrika od Sahary k jihu), nearktická oblast (Severní Amerika). Bělořit šedý je tažný pták, ze zimovišť v Africe jižně od Sahary se vrací na přelomu března a dubna a odlétá v říjnu.

Výskyt v Česku.

Rozšířen je nepravidelně po celém území republiky, hojnější je v nižších teplých oblastech, celkem pravidelně ale hnízdí i na bezlesých hřebenech hor. Od poloviny minulého století se početnost stále silně snižuje, z některých oblastí téměř vymizel (např. na Českomoravské vrchovině to býval hojný druh, v současnosti na celém území hnízdí pouze do 10 párů). Na celém území ČR v letech 2001-03 hnízdilo 200-400 párů, druh je i nadále hodnocen jako silně ubývající. V posledních desetiletích počty ubývají i v celé Evropě, v současnosti se odhadují na 4,6 milionu hnízdících párů. V Červeném seznamu ČR je v kategorii EN - ohrožený druh.

Biotop.

Bezlesé, suché krajiny se suťovými a skalnatými terény, suchými zídkami anebo dunami s vřesem.

Hnízdění.

Hnízdí v skalnatých územích, v lomech, na pastvinách s kameny, v horách i nad pásmem lesa. Hnízdí v dubnu až červnu jednou až dvakrát ročně. Hnízdo je volně spleteno ze stébel a kořínků, je umístěno nízko nad zemí v křovinách. Může hnízdit i v králičí noře, pod kamenem či v kamenné zídce. V hnízdě bývá 4 až 6 světle modrých neskvrnitých vajec, na kterých sedí oba rodiče asi 13 až 14 dní a mláďata poté krmí též oba rodiče po dobu asi 13 - 17 dní.

Potrava.

Živí se drobnými bezobratlými živočichy, zejména hmyzem a malými plži, od léta stejně jako jiní drozdovití ptáci sbírá i různé bobule.

Bělořit šedý ("Oenanthe oenanthe") je pták z řádu pěvců, který je velký jako vrabec. Tažný, ze zimovišť se vrací koncem března a v dubnu, odlétá koncem srpna a v září. Hnízdí v dutinách mezi kameny, v pískových nebo hlinitých stěnách apod. Ve světovém měřítku málo dotčený, v Česku silně ohrožený druh.

穗䳭(学名:)为鹟科䳭属的鸟类,俗名石栖鸟、麦穗。分布于欧洲、亚洲、非洲、北美洲,包括中国大陆的内蒙古、新疆、山西等地,一般生活于海拔2400-3000米或更高的山地草原多石地段以及曾偶见于长白山海拔800-1800米间针阔混交林带路旁。该物种的模式产地在瑞典。


市政厅钟楼 (克拉科夫)

Historie.

Radnice byla postavena na přelomu 13. a 14. století v gotickém slohu. První zmínka o radnici pochází z roku 1313, zmínka o věži z roku 1383. Součástí komplexu byla kromě radnice a věže také městská sýpka.  Radniční věž byla vybudována na čtvercovém půdorysu z kamenných bloků a cihel. Tři stěny byly ozdobeny kamenným obkladem dokončeným v roce 1444 (slepá kružba). Po dokončení těchto prací byla věž mnohem zdobnější než je tomu dnes, neboť se nedochovala kamenická výzdoba (poupata, kraby, sošky, baldachýny atd.). Důvodem, proč není severní stěna věže ozdobená, je ten, že z této strany stála až do poloviny 19. století budova radnice. Současný vchod do věže vedl tehdy z nádvoří. Na tomto portálu se zachovaly znaky Rzeczypospolity a Krakova.  Původně byla věž zakončená gotickou helmicí. Ta však dvakrát vyhořela, nejprve v roce 1556 a později v roce 1680. Následnou přestavbu provedl Piotr Beber. Věž byla tehdy zvýšena o 6 metrů a zakončena novou barokní helmicí. V roce 1702 již byla helmice opět ve špatném technickém stavu. Nová helmice, která již vydržela až do dnešních dní, byla postavena letech 1783–1784.  Radnice přiléhající k věži byla kvůli špatnému technickému stavu rozebrána v letech 1817–1820.  Poslední rekonstrukce proběhla v letech 1961–1965, při níž byly chybně zrekonstruovány arkýře v prvním patře. Před schody byly umístěny dva klasicistní kamenní lvi.  Pod radnicí a částí dnešního náměstí se dochovaly rozlehlé sklepní prostory, které byly dříve využívány mj. i jako mučírna (dochované mučící nástroje jsou dnes k vidění v domě Jana Matejki na Floriánské ulici).

Radniční věž v Krakově ( "Wieża ratuszowa") je gotická věž z 14. století, která leží na Krakovském rynku. Je pozůstatkem někdejší radnice zbořené v roce 1820. Věž je vysoká 70 metrů.

市政厅钟楼()是位于波兰克拉科夫旧城区的钟楼建筑,是中央集市广场的主要焦点。


Historie.

Dne 6. října 2003 společnost Motorola oznámila záměr prodat svoji polovodičovou divizi a vytvoření Freescale Semiconductor. Dne 16. července 2004 Freescale ukončil počáteční veřejné nabídky (IPO) a stanovil cenu akcií na 13 dolarů za kus, přestože první odhady počítaly s prodejem za cenu $17,50 až $19,50 za akcii.  Dne 7. prosince 2015 bylo dokončeno převzetí konkurenční společností NXP Semiconductors, ohlášené v březnu téhož roku. Akcionáři Freescale obdrželi za každou akcii $6,25 a 0,3521 akcie NXP, celkově se jednalo o obchod za 11,8 miliardy, respektive po započtení závazků společnosti 16,7 milardy dolarů. Webové stránky Freescale jsou nadále pouhým přesměrováním na web NXP Semiconductors.

Produkty.

Automobilové produkty.

Freescale Semiconductor byl jedním z předních dodavatelů polovodičů pro automobilový průmysl. Moderní automobily používají elektronicky řízené motory pro zvýšení výkonu a ke snížení emisí. Freescale byl největším dodavatelem mikrokontrolérových systémů pro tyto motory ve světě. Automobilové bezpečnostní systémy, jako jsou ABS a airbagy, také používají mikrokontroléry a analogové řízení napájecích obvodů od Freescale. Freescale Semiconductor také produkuje celou řadu integrovaných produktů: senzory, akcelerátory a snímače tlaku.  Freescale SMARTMOS analogové portfolio poskytuje ovládání napětí a rodinu obvodů pro vícenásobné přepínače integrovaných obvodů pro hybridní vozidla.  V listopadu 2008 bylo oznámeno, že firma bude od roku 2010 spolupracovat se společností McLaren Electronic Systems, aby dále společně rozvíjeli své KERS systémy pro vozy McLaren Formule 1. Obě strany se domnívají, že jim tato spolupráce pomůže zlepšovat McLaren KERS systém a proniknout s touto technologií do osobních automobilů.

Ostatní produkty.

Dalšími významnými výrobky se kterými přichází Freescale Semiconductor na trh jsou bezdrátové a mobilní produkty a síťové čipy. Freescale Semiconductor byl také výrobcem prvotních mikroprocesorů PowerPC pro počítače Apple PowerBook a Mac mini. Vývoj těchto mikroprocesorů skončil v roce 2006, kdy Apple přešel na čipy Intel. V roce 2006 vstoupil jako jeden ze zakládajících členů do organizace Power.org, která se zabývá vývojem a podporou Power Architectury. Nový výrobce CherryPal zahájil v červenci roku 2008 prodej počítačů založených na Power architektuře pod názvem "CherryPal cloud-computer".  Jedním z dalších produktů je DragonBall, což je nízkovýkonový mikroprocesor odvozený ze starší Motoroly 68000.  Freescale Semiconductor má také ve svém portfoliu digitální signálový procesor (DSP) založený na StarCore technologii. Freescaleovské DSP jsou použity například ve Wi-Fi, VoIP a infrastruktuře video systémů.  V roce 2006 společnost oznámila, že vyvinula nový integrovaný obvod, který uchovává informace, aniž by vyžadoval trvalé napájení. Jedná se o technologii ukládání dat s tzv. magneto-odporovou paměť (MRAM), který spoléhá na magnetické vlastnosti místo na elektrický náboj. Malosériový prodej 4-Mbit MRAM čipů začal 10. července 2006 za cenu 25 dolarů za čip.

Freescale Semiconductor, Inc. byl americký výrobce polovodičových součástek, který vznikl oddělením polovodičové divize od společnosti Motorola v roce 2004. Hlavní činností společnosti byla výroba součástek pro automobilový a telekomunikační průmysl, mikrokontrolérů a mikromechanických senzorů. Freescale Semiconductor byl jednou z 20 největších firem v polovodičovém průmyslu na světě.

飞思卡尔(英语:Freescale Semiconductor)是美国的半导体生产厂商。飞思卡尔于2004年由原摩托罗拉的半导体部门组建。


Charakteristika.

Podle islámské "Knihy model" byla Manát jednou z nejstarších arabských bohyní. Představovala pravděpodobně bohyní osudu, asociovanou s délkou lidského života. V souvislosti se smrtí byla též uváděna jako bohyně podsvětí a spojována s řeckými bohyněmi Persefonou/Deméter nebo s noční bohyní Artemis (Hekaté). Stejně jako Artemis i Manát má za symbol měsíční srpek, který je do dneška silně zastoupen v islámské kultuře.

Rozšíření.

Manát se sice těšila přízně Kurajšovců, ale byla z trojice bohyní v Mekce nejméně uctívanou. Její kult byl naopak silný v Jathribu (Medíně), kde pro tamní zemědělskou komunitu představovala jakési chtonické božstvo (bohyni podsvětí). Dnešní znak islámu vznikl spojením symbolů hlavní medínské bohyně (Manát - měsíc) a hlavní mekkánské bohyně (al-Uzzá - hvězda).  Existují však archeologické pozůstatky Manátina uctívání až v oblastech jako bylo skalní město Petra, obývané Nabatejci. Tam byla známá pod jménem "Manawat".

Uctívání.

Manát byla během před-islámských poutí do Mekky uctívána především lidmi kmeny Aws a al-Khazraj. TI ji při obcházení Kabby hlasitě i tiše chválili oslavnými modlitbami.

V islámu.

Jméno Manát je zmíněno i v koránu v souvislosti s odmítnutím polyteismu. Tyto verše bývají tradičně dávány do souvislosti i se satanskými verši, jejich příběh tvrdí, že Mohamed kdysi uznal uctívání této bohyně a uvedl ji jako Alláhovu dceru.

Význam.

Manát je v Koránu i další literatuře označovaná jako "ta třetí" nebo "ta jiná/odlišná". Důvodem může být její silný vliv v Medíně (oproti taifské Al-Lát, která přece jen byla uctívána i v Mekce spolu s al-Uzzá) a fakt, že oproti "živým" mekkánským bohyním lásky a moci představovala spíše pasivitu a smrt (souvislost s měsícem, podsvětím, lidským osudem...). Proto byla také často zpodobňována jako stařena.

Zničení svatostánku.

V lednu roku 630 (9. měsíce 8. roku po Hidžře) povolal prorok Mohamed Sa ́da, aby zničil chrám bohyně Manát. Šíité věří, že výpravu spolu se Sa ́dem vedl také Alí. Ten také získal oba posvátné meče, které byly uloupeny z Manátina chrámu (meče do chrámu daroval král al-Harith ibn-abi-Shamir al-Ghassani).

Indický chrám v Somnatu.

Podle některých badatelů byl kvůli bohyni Manát zničen roku 1024 také indický chrám v Somnatu (Somnat=So-Manát), o němž si islámský král Mahmúd Ghazni myslel, že tam byla tajně přesunuta původní arabská socha bohyně Manát.

Literatura.

Ibn al-Kalbī; : "Kniha model - překlad z arabského" Kitāb al-Asnām

Externí odkazy.

Manát v Knize model (EN)

Manát byla arabskou bohyní a jednou ze tří hlavních bohyní uctívaných v Mekce před příchodem islámu (další byly al-Lát a al-Uzzá).

玛纳特(Manat;阿拉伯语:منات),中文又译作默那,为麦加的三大女神,阿拉伯神话传说中的命运及复仇女神,希夏姆·伊本·卡勒比(Hishām Ibn al-Kalbī)的《偶像之书》("Kitāb al-Asnām")指出玛那特是三大女神中历史最古老的。


Historie.

Amfetamin byl poprvé připraven v roce 1887 rumunským chemikem Lazărem Edeleanuem v Německu. Tato látka neměla žádné terapeutické využití až do roku 1929, kdy ji britský farmakolog Gordon Alles připravil znovu jako náhražku efedrinu. V roce 1933 začala firma Smith, Kline and French amfetamin prodávat pod názvem Benzedrine jako dekongestant. Během druhé světové války byl amfetamin často podáván vojákům pro potlačení únavy. V dalších desetiletích se čím dál častěji objevovaly zprávy o zneužívání amfetaminu, kvůli kterým Americký úřad pro potraviny a léčiva FDA v roce 1965 omezil jeho předepisování pouze k léčbě vybraných poruch funkce centrální nervové soustavy. Nejen v USA se nicméně tato látka hojně zneužívá dodnes a syntetizuje se v četných ilegálních laboratořích po celém světě. Její příprava je ostatně poměrně jednoduchá. Farmaceutické společnosti ji nabízely nebo nabízejí např. pod obchodními názvy Psychoton, Aktedron, Astedrin, Benzedrin, Elastenon, Dexedrin, Ephodyn, Isoamin, Isomyn, Mecodrin, Ortedrine, Phenamin či Sympamin.

Účinky.

Tělesné účinky.

Amfetamin vyvolává nebo může vyvolat snížení chuti k jídlu, změněné smyslové vnímání, hyperaktivitu, mydriázu, zrudnutí pokožky, neklid, sucho v ústech, bolest hlavy, tachykardii, zvýšení dechové frekvence, hypertenzi, zvýšenou teplotu, pocení, průjem, zácpu, rozostřené vidění, závratě, nekontrolovatelné pohyby, nespavost, znecitlivění, bušení srdce a arytmii. Po užití vysokých dávek může amfetamin vyvolat křeče. Mezi jeho hlavní účinky patří zúžení cév, které vede např. ke zhoršení erekce nebo k erektilní dysfunkci.

Psychické účinky.

Amfetamin může vyvolat úzkost nebo nervozitu (zvýšením hladiny noradrenalinu), euforii, pocit tvořivého myšlení (často falešný), pocit zvýšené energie a blaženosti, pocit zvýšené pozornosti, nadřazenosti, emoční labilitu, hovornost, agresivitu, paranoiu a někdy i amfetaminovou psychózu, zvlášť při chronickém zneužívání a po vysokých dávkách. Účinky jsou podobné jako u ostatních stimulantů na bázi amfetaminu a u kokainu. Ve srovnání s metamfetaminem (pervitinem) trvají tělesné i psychické účinky amfetaminu podstatně kratší dobu (4 až 8 hodin).

Abstinenční příznaky.

Abstinence po chronickém zneužívání amfetaminu může způsobit úzkost, depresi, neklid, únavu, nadměrnou spavost, zvýšenou chuť k jídlu, psychózu a myšlenky na sebevraždu.

Předávkování.

Amfetamin může ve vysokých dávkách vyvolat řadu nežádoucích účinků včetně psychózy, bolesti na hrudi a hypertenze.

Závislost a návyk.

Látková tolerance se při zneužívání amfetaminu vyvíjí rychle, takže uživatel musí k dosažení stejného účinku zvyšovat dávky. Amfetamin nevyvolává tělesnou (somatickou) závislost, ale abstinenční syndrom je i tak pro uživatele velmi nepříjemný. Mnozí uživatelé se snaží abstinenční příznaky oddálit pomocí další dávky, čímž se dostávají do velmi nebezpečného cyklu, kdy až několik dní nespí a poté pro uklidnění užívají např. alkohol, benzodiazepiny, barbituráty nebo i opiáty. Chroničtí uživatelé někdy amfetamin aplikují injekčně. Pak je navíc ohrožují infekční a cévní onemocnění i snazší předávkování.

Farmakologie.

Chemické vlastnosti.

Amfetamin je chirální sloučenina. racemická směs, která vzniká při většině jeho syntéz, může být rozdělena na dva optické isomery: levo- a dextro-amfetamin ("l"-amfetamin a "d"-amfetamin). Od struktury amfetaminu se odvozují struktury dalších významných psychoaktivních látek, například empatogenů MDA a MDMA (známého jako extáze) nebo efedrinu. Amfetamin se obvykle užívá ve formě soli, většinou jako síran.

Farmakodynamika.

Oba optické isomery amfetaminu se vážou na membránové přenašeče pro monoaminové neuromediátory, čímž zvyšují mimobuněčnou koncentraci biogenních aminů noradrenalinu, serotoninu a dopaminu. Podle některých hypotéz ovlivňuje d-amfetamin hlavně dopaminoergní systém, zatímco l-amfetamin ovlivňuje spíše noradrenergní systém.

Amfetamin patří spolu s příbuzným metamfetaminem mezi stimulační látky (stimulanty) zvyšující hladinu neuromediátorů noradrenalinu (norepinefrinu), serotoninu, a dopaminu v mozku. Využívá se v léčbě poruchy pozornosti s hyperaktivitou (ADHD) zejména u dětí, dále při léčbě úrazů mozku, narkolepsie a chronického únavového syndromu. Původně se používal i jako anorektikum k potlačení hladu a snížení tělesné hmotnosti.

安非他命(英文名称:Amphetamine也称为苯丙胺,为中枢神经刺激剂,用来治疗注意力不足过动症、嗜睡症、和肥胖症。“Amphetamine”一名撷取自。 安非他命是在公元1887年发现的,以两种对映异构体的形式存在,分别是左旋安非他命和右旋安非他命。 准确来说,安非他命指的是特定的化学物质,是外消旋的纯胺类型态,这个物质等同于安非他命的两个对映异构体:左旋安非他命和右旋安非他命等量之纯胺类型态。 不过,安非他命一词已用来表示任何比例安非他命对映异构体的组合,或是任一种异构体。以往曾用安非他命来治疗鼻塞和抑郁。在非医疗用途上,安非他命也有用作体能增强药物、益智药、春药及欣快药物。安非他命在许多国家为合法的处方药。然而,私自散布和囤积安非他命被视为非法行为,因为安非他命被用于非医疗用途的助兴可能性极高,而且有明显健康上的危害。


Obsah vysílání.

„Vlajkovou lodí“ televize NTD je zpravodajství. NTD usiluje o detailní pokrytí dění v Číně, za dodržení nejvyššího etického standardu západního žurnalismu. Jako první v roce 2002 zevrubně informovala o likvidaci stoupenců Fa-lun-kung v čínských věznicích a pracovních táborech. V roce 2003 přinesla zprávy o nekontrolovaném šíření SARS v pevninské Číně – tři týdny předtím, než ho potvrdila oficiální čínská média. NTD dlouhodobě monitoruje utlačování čínských křesťanů, Tibeťanů, obhájců demokracie a disidentů, stejně jako problematiku kontaminovaných potravin a znečištění životního prostředí v Číně a korupce čínské státní správy.  Právě nezávislost a bezúhonnost NTD vedly k pokusům čínského režimu omezit její vliv v pevninské Číně.

Kultura.

Jedním z hlavních cílů televize NTD je rehabilitace čínského umění a čínských kulturních tradic. Od toho je odvozen i název televize – období vlády dynastie Tchang (618–907 n. l.) bylo označováno za „zlatý věk“ Číny a vyvrcholení 5000 let čínské civilizace.  NTD ve svých pořadech odkrývá tajemství kaligrafického písma, záhady a mýty tradiční čínské medicíny nebo svět čínského lidového vypravěčství a literatury. Je mediálním partnerem a jedním ze sponzorů souboru Shen Yun Performing Arts, který sdružuje nejlepší interprety klasického čínského tance i hráče na tradiční čínské nástroje.  V sérii soutěží a doprovodných akcí, které NTD každoročně vyhlašuje, se utkávají mistři čínského bojového či kulinářského umění, interpreti klasického tance, módní návrháři, inspirovaní tradičním čínským odíváním, malíři, fotografové a hudebníci.  NTD vytvořila několik projektů zaměřených na obnovu tradiční čínské kultury. Patří mezi ně například představení Spectacular, mezinárodní soutěže NTD v klasickém čínském tanci, bojových uměních, šití tradičních čínských oděvů, klasické čínské malbě, vaření, zpěvu a další. Jedním z mnoha projektů, které NTD podporuje, jsou vystoupení newyorského souboru "Shen Yun Performing Arts". Členové tohoto souboru jsou umělci čínského původu a také západní umělci z celého světa.

Přerušení signálu NTD.

V roce 2008 - 40 dní před začátkem OH v Pekingu se ztratil signál stanice pro celou Asii vysílaný přes satelit společnosti Eutelsat. NTD a organizace za svobodu slova a médií spustili velkou kampaň za opětovné obnovení vysílání NTD do Číny. Jejich aktivitu podpořil Evropský parlament, jehož návrh přijalo 27. 12. 2008 přes 300 europoslanců. Evropský parlament nakonec návrh za obnovení vysílání NTD schválil většinou hlasů(přes 400) a vyzval generálního ředitele Eutelsatu, aby se dostavil na plenární zasedání a situaci vysvětlil. Protože Eutelsat nepodal věrohodné vysvětlení a vysílání neobnovil, podala společnost NTD Television žalobu u francouzského soudu. Po odvolání společnosti Eutelsat pařížský odvolací soud rozhodl, že určí experta, který má zjistit, co za přerušením vysílání opravdu stálo.

Satelitní vysílání na Tchaj-wanu.

29. června 2011 oznámila výkonná ředitelka partnerské stanice Televize NTD Asia Pacific, Ruey-Ian Changová obnovení smlouvy se společností Chungwa Telecom na Tchaj-wanu. Kontrakt zajišťuje, že tchajwanská pobočka bude nadále moci vysílat nezávislé zprávy do celé oblasti včetně částí pevninské Číny.  Podepsání smlouvy předcházela řada událostí, které byly označena jako boj mezi tchajwanským režimem a nátlakem čínské komunistické strany na zrušení vysílání Televize NTD přes satelit ST-1 společnosti Chungwa, na kterém televize vysílala již od roku 2007. Tchajwanská společnost Chungwa Telecom nejprve 11. dubna 2011 oznámila televizi New Tang Dynasty Asia Pacific, že s ní od srpna 2011 ukončí smlouvu, nakonec ji ale po jednání s televizí NTD obnovila.

Externí odkazy.

Přerušení vysílání NTD.

Speciální téma - Přerušení signálu NTDTV (velkaepocha.sk)

Vysílání NTD.

NTD vysílá pro Asii, Evropu, Austrálii, Severní a Jižní Ameriku a Kanadu.

New Tang Dynasty Television (NTD) je nezávislá čínskojazyčná satelitní televizní stanice vysílající 24 hodin denně. Její sídlo je v New Yorku. Jde o neziskovou televizní stanici, která byla založena Číňany žijícími v zámoří, z velké části jde o členy a sympatizanty hnutí Fa-lun-kung. Společně s podobně zaměřenými The Epoch Times a Sound of Hope se jedná o média zaměřená kriticky na dění v současné Číně.

新唐人电视台(英语:New Tang Dynasty Television,简称:NTDTV),美国最大的独立中文电视频道,亦有英、法、西等多语种。2001年12月于美国纽约成立,2002年2月在美国开始播放,在各大洲拥有60多个记者站,透过卫星、有线和无线电视以及网路电视全天候24小时向亚洲、欧洲和北美洲播放。《基督教科学箴言报》认为其为「美国境内首家独立中文电视台」,《华尔街日报》报导认为,新唐人为非营利,内容不经过中华人民共和国政府的审查,涵盖全世界2亿华人观众(包括5千万中国大陆的观众)。新唐人称其宗旨在促进中国“新闻自由”、扭转中国政府讯息审查和宣传的影响,向中国及世界提供不受官方审查过滤的信息报导,恢复并发扬中华传统文化,并构建东西文化交流桥梁。该台受到中国政府封锁和干扰,但在中国的观众仍可透过卫星天线和突破网络封锁收看直播。


Jméno nástroje a časté omyly.

Eufonium je součástí rodiny dechových nástrojů dechové kapely západního "britského typu". Mnoho nehudebníků a široké laické veřejnosti ve Spojených státech a Evropě neuznává jméno "eufonium" a pletou nástroj s "barytonem" nebo "baskřídlovkou". Baryton se od eufonia liší v tom, že průměr vrtání (menzury) je podstatně menší než u eufonia. Baryton má především válcovitou menzuru, zatímco eufonium kuželovitou, více se rozšiřující. Oba nástroje mohou být v uších laiků zaměnitelné. Baryton však disponuje jasnějším zářivějším zvukem a kónické eufonium pak přichází se zvukem temným a měkkým.  Některé kaiserbaritony evropské provenience se svoji menzurou mohou blížit eufoniu.

Konstrukce a základní charakteristika nástroje.

Eufonium je laděné do B♭, což znamená, že pokud není do soustavy zapojený žádný ventil, nástroj produkuje alikvótní tóny stupnice B dur - B, f, b, d... Eufonium se netransponuje (stejně jako pozoun), zní tak, jak jsou napsány noty. Standardně se využívá basový klíč, pro vyšší pasáže pak tenorový klíč  Profesionální modely mají čtyři pístové ventily. První, druhý a třetí se ovládá pravou rukou, čtvrtý "kompenzační" ventil, se běžně vyskytuje v polovině nástroje a ovládá se levým ukazováčkem. Začátečnické modely často mají jen tři pístové ventily, zatímco některé poloprofesionální "studentské" modely mohou čtyři ventily ovšem v provedení 3+1 bez kompenzačního systému. Kompenzační systémy jsou drahé a je obecně podstatný rozdíl v ceně mezi kompenzačními nástroji a nástroji bez kompenzačního ústrojí.  Stejně jako u ostatních kónickým nástrojů, jako je kornet, křídlovka, lesní roh a tuba, tak se u eufonia postupně rozšiřuje menzura nástroje. To má za následek měkčí, jemnější tón ve srovnání s cylindrickými nástroji, jako je trubka, pozoun, sudrophone, a baryton. Zatímco skutečně charakteristický eufonium zvuk je poměrně těžké přesně definovat, většina hráčů se shoduje, že ideální zvuk je tmavý, bohatý, teplý a sametový, s prakticky nulovou tvrdostí.

Eufonium je dechový žesťový nástroj s kónickým vrtáním. Eufonium odvozuje svůj název od řeckého slova euphonos, což znamená "dobře znějící" nebo "libozvučný" (eu znamená "dobře", nebo "libě" a phonos znamená "zvuk", takže "libozvučný" ). Eufonium je ventilový nástroj; téměř všechny současné modely jsou s pístovými ventily, výjimečně se vyskytují kusy s otočnými ventily. Eufonia můžeme základně dělit na nástroje s kompenzačním systémem a nástroje bez kompenzačního systému.

粗管上低音号(英语:euphonium)是上低音号的一种,在中国称作小低音号,旧译作优风宁、尤风宁。


Sporangium u různých skupin organizmů.

Sporangium mechorostů.

U každého ze tří rozlišovaných oddělení mechorostů má sporangium (výtrusnice) typické znaky. Sporangium mechorostů nazýváme tobolka.  Hlevíky ("Anthocerotophyta") mají špičatou válcovitou tobolku vyrůstající na lupenité lodyžce. Hlevíky nemají štět, tobolka je ve stélce ukotvena pomocí nohy (pseudopodium). Uprostřed tobolky je sterilní sloupek, kolem něj je sporogenní tkáň, ze které se diferencují ornamentované výtrusy (spory) a sterilní pseudoelatery. Výtrusy dozrávají postupně, růst sporangia je neukončený. Tobolka se otevírá čtyřmi chlopněmi.  Játrovky ("Marchantiophyta") mají kulatou tobolku na bezbarvém (hyalinním) štětu. V tobolce se tvoří výtrusy a mrštníky (elatery). Elatery mají spirální ztluštěniny, které se za vlhka natahují, čímž vystrkají spory ven z tobolky. Tobolka obvykle puká čtyřmi chlopněmi, výtrusy dozrávají najednou.  Mechy ("Bryophyta") mají obvykle tobolku umístěnou na pigmentovaném štětu (u rašeliníků a štěrbovek štět chybí). Tobolka bývá kulatá či podlouhlá, v horní části uzavřena víčkem (operculum), pod nímž bývá obústí (peristom). Obústí je obvykle tvořeno dvěma řadami obústních zubů. Ty regulují vypadávání výtrusů. Výtrusy se tvoří ve výtrusorodém pletivu kolem sterilního sloupku (columella). Některé skupiny mechů jako rašeliníky, štěrbovky nebo ploníky mají stavbu tobolky lehce odlišnou.

Sporangium kapraďorostů.

Kapraďorosty byly tradičně děleny na plavuně, přesličky a kapradiny. V současném pojetí patří přesličky do oddělení kapradin, jako jedna z jeho tříd. Tvar a uložení výtrusnic se mezi skupinami kapraďorostů značně liší. Dva hlavní typy výtrusnic kapraďorostů jsou eusporangiátní (evolučně starší typ) a leptosporangiátní.  Plavuně ("Lycopodiophyta")mají ledvinité sporangium eusporangiátního typu, které se nachází v paždí lístků (mikrofylů). Vzniká z většího počtu buněk, stěna sporangia je vícevrstevná, všechny buňky ve stěně stejného vzhledu. U šídlatek a vranečků jsou sporangia rozlišena na samčí mikrosporangia (obsahují velké množství malých samčích spor) a samičí megasporangia (obsahují 4 velké megaspory).  Kapradiny dělíme na skupiny s eusporangiátní výtrusnicí a s leptosporangiátní výtrusnicí.  Eusporangiátní výtrusnici mají prutovky ("Psilotopsida"), hadilky ("Ophioglossopsida") a přesličky ( "Equisetopsida"). Eusporangiátní výtrusnice je vývojově původnější, obsahuje velký a různý počet výtrusů, vzniká z více iniciálních buněk, je vícevrstevná a není rozlišena na prstenec a stomium.  Leptosporangiátní výtrusnici mají vlastní kapradiny třídy "Polypodiopsida" a několik menších skupin, z nichž za zmínku stojí především vodní heterosporické kapradiny (řády "Salviniales" a "Marsileales"). Leptosporangiátní výtrusnice kapradin třídy "Polypodiopsida" (kam patří například kapraď samec) je vývojově odvozenější, vzniká z 1 iniciální buňky, je pouze jednovrstevná a je rozlišena na prstenec (anulus), který ji otvírá, a stomium (otvor kterým vypadávají spory). Výtrusů je v jedné výtrusnici 64. Výtrusnice často rostou po skupinkách ve výtrusných kupkách (sori). Vodní heterosporické kapradiny (řády Salviniales a Marsileales) mají výtrusnice chráněny pevným obalem s(p)orokarp.

Sporangium semenných rostlin.

U nahosemenných i krytosemenných rostlin slouží sporangia též k pohlavnímu rozmnožování, nicméně není zvykem mluvit o výtrusnicích, ale o prašném pouzdru a zárodečném vaku. Samčí mikrosporangium je vlastně prašná pouzdra, v nichž vzniká pyl a samičí megasporangium je zárodečný vak obsahující vajíčko („jediný velký výtrus samičí“).

Sporangium dalších organismů.

Sporangia se vyskytují také v životním cyklu dalších skupin organizmů, například hlenek, hnědých řas a podobně. Sporangia mnohých řas a hub jsou zpravidla jednobuněčná a výtrusy v nich vznikají dělením protoplastu.

Sporangium (též výtrusnice) je struktura, v níž vznikají spory (výtrusy). Sporangium je diploidní (obsahuje dvě sady chromozomů, u rostlin je tedy součástí sporofytu) a spory jsou haploidní, ve sporangiu tedy probíhá tzv. redukční dělení (meiózou). Sporangium se vyskytuje například u rostlin, hub a dalších organizmů.

孢子囊是植物或真菌制造并容纳孢子的组织。孢子囊会出现在被子植物门、裸子植物门、蕨类植物门、蕨类相关、苔藓植物、藻类和真菌等生物上头。