Mládí.

Alan Rabinowitz, se narodil v prosinci 1953 Frankovi a Shirley Rabinowitzovým v Brooklynu (New York), ale brzy poté se rodina přestěhovala do Queens (New York). Rodina byla židovského původu. Už od dětství trpěl vadou řeči v podobě těžkého koktání. Neschopen komunikovat se svými vrstevníky a učiteli (své koktání výrazně eliminoval až když mu bylo 18 let), začal se intenzivně zajímat o živočichy, u nichž překážky v komunikaci neměl. Rozhodl se, že dá zvířatům hlas, že budou promlouvat skrze něj.  Později se Rabinowitz často zmiňoval o svém dětství v rozhovorech, přednáškách, knihách a dalších publikacích, aby vysvětlil, kde se u něj vzal zájem o ochranu přírody. V roce 2008 jeho video "The Colbert Report" získalo popularitu na internetu. Působil i jako mluvčí pro "Stuttering Foundation" (SFA - volně možno přeložit jako "Koktací nadace").  V roce 1974 získal titul bakaláře biologie a chemie na Western Maryland College (nyní McDaniel College) ve Westminsteru (Maryland). Titul magistr (M. S.) obdržel v roce 1978 a doktorem (Ph.D.) se stal v roce 1981. Oborem, v němž doktorát získal, byla ekologie (tématem jeho disertace byli mývalové) na University of Tennessee.

Kariéra.

Předtím, než společně s podnikatelem a filantropem Thomasem Kaplanem založili v roce 2006 organizaci Panthera, působil téměř 30 let v "Science and Exploration Division" v rámci Wildlife Conservation Society (Společnost na ochranu divoké přírody). Pracoval jako biolog na různých místech světa, především v Americe a Asii, kde prováděl výzkumy a jednal s místními lidmi a úřady. Jeho mentorem, učitelem a kolegou byl George Schaller, který ho vyslal na první velkou misi - za jaguáry do Belize v roce 1984.  Když koncem 90. let 20. století pracoval v Mynamaru v údolí Hukaung, objevil čtyři nové druhy savců, včetně nejprimitivnějšího jelena na světě muntžaka listového ("Muntiacus putaoensis"). Jeho práce v Mynamaru vedla k vytvoření celkem pěti chráněných oblastí. Za prvé šlo o první mořské chráněné území ve státě Národní park Lampi Island; za druhé se jednalo o NP Hkakabo Razi; za třetí to byla největší chráněná oblast ve státě Hukaung Valley Wildlife Sanctuary; za čtvrté šlo o jednu z největších tygřích rezervací na světě Hukaung Valley Tiger Reserve; za páté to byl NP Hponkhan Razi, jenž propojoval NP Hkakabo Razi a Hukaung Valley. Celkově šlo o komplex více než 5000 čtverečních mil velký.  Spolupodílel se rovněž na vytvoření prvního chráněného území pro jaguáry Cockscomb Basin Jaguar Preserve v Belize. Na Taiwanu se výrazně zasadil o vytvoření přírodní rezervace Tawu Mountain. V Thajsku provedl první terénní výzkumy tygrů indočínských, levhartů indočínských a koček bengálských a měl vliv na zařazení rezervace Huai Kha Khaeng do seznamu světových biosférických rezervací UNESCO.  Jedním z jeho úspěchů byla konceptualizace a implementace tzv. Jaguářího koridoru ("Jaguar Corridor"), což je série koridorů, které spojují jednotlivá centra výskytu jaguárů od Mexika až po Argentinu. Rabinowitz podobnou iniciativu vyvíjel i pro tygry (Panthera's Tiger Corridor Initiative), se zvláštním zaměřením na Indo-himálajský region. Tento jeho projekt stál i za vytvořením dokumentárního seriálu BBC z roku 2010 s názvem "Lost Land of the Tiger". V Bhútánu přitom došlo k objevu "ztracené" tygří populace, která žila ve vyšších nadmořských výškách než se do té doby o tygrech vědci domnívali.  Po založení organizace Panthera se stal nejprve jejím prezidentem, ale později přešel do funkce vedoucího vědce ("Chief scientist"), kde dohlížel na organizování výzkumných a ochranářských programů zaměřených především na tygry, lvy, jaguáry a irbise a v druhé řadě na pumy, gepardy a levharty.  Alan Rabinowitz je autorem více než sta vědeckých či popularizačních článků a osmi knih.

Osobní život.

Alan Rabinowitz byl ženatý. V roce 1992 si vzal Salisu Sathapanawath, s níž se potkal v Thajsku. Měli spolu dvě děti.  V roce 2001 mu byla diagnostikována chronická lymfatická leukémie, s níž se pak potýkal mnoho let.  Zemřel 5. srpna 2018 na rakovinu.

Ocenění.

2004: Our Time Theatre Company Award  2004: Lowell Thomas Award – New York Explorer’s Club  2005: George Rabb Conservation Award – Chicago Zoological Society  2005: Flying Elephant Foundation Award  2006: Kaplan Big Cat Lifetime Achievement Award  2008: International Wildlife Film Festival Lifetime Achievement Award  2010: Cincinnati Zoo Wildlife Conservation Award  2011: Jackson Hole Lifetime Achievement Award in Conservation

Alan Robert Rabinowitz (31. prosince, 1953 – 5. srpna 2018) byl americký zoolog, ochránce přírody a několik let vedoucí vědec v Panthera Corporation, což je nezisková organizace na ochranu divokých kočkovitých šelem. Časopisem "Time" byl otitulován jako "Indiana Jones ochrany divoké přírody". Studoval jaguáry, levharty obláčkové, asijské levharty, tygry, sumaterské nosorožce, medvědy, různé divoké kočky, mývaly a cibetky.

艾伦·罗伯特·拉宾诺维茨(英语:Alan Robert Rabinowitz,1953年-12月31日-2018年-8月5日),美国动物学家,环保主义者,田野生物学家。热衷于大型猫科动物的保护。


Přesnější a bezpečnější.

Většina vyspělých zemí se vydala cestou biometrických pasů. Biometrické údaje je těžké zfalšovat a také elektronické uložení do čipu je drahé a obtížné napodobit, protože k autentizaci dat je použita infrastruktura veřejného klíče (PKI). Tento druh pasů vydávalo v prosinci 2008 60 států, k červnu 2017 již došlo ke zvýšení na 120 států. Standardně používaná biometrie pro tento typ identifikačního systému jsou rozpoznávání tváře, rozpoznávání otisků prstů a rozpoznávání duhovky.  Biometrické údaje v dokladech mají sloužit výlučně k ověření pravosti cestovního dokladu a k ověření totožnosti občana. I to však může znamenat v případě pochybnosti povinnost strpět například sejmutí ověřovacích otisků. Min. vnitra ČR tvrdí, že české pasy splňují doporučení EU, tzv. Basic Access Control, což chrání data před rozkódováním bez příslušného elektronického klíče. V případě e-pasu toto řešení zabraňuje přístupu k datům při zavřeném e-pasu (myšleno zavřené pasové knížce). Data z čipu lze přečíst až tehdy, když je pas otevřen a je načtena strojově čitelná zóna. Něco jiného je ale detekovat čip, to je možné i na vzdálenost několika metrů.  Vlastnosti dokumentů a čipů jsou popsány v dokumentu 9303 Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO). ICAO definuje formáty biometrických záznamů a komunikační protokoly, které mohou být použity v cestovních pasech. Kvalitu fotografií, tedy významné znaky, světelnost, barevnost a rozlišení údajně asi 400 dpi, hlídá software ICAO Check. Uložení biometrických údajů v bezkontaktním čipu zabere minimálně 32 kilobajtů paměti EEPROM a používá rozhraní v souladu s mezinárodní normou ISO/IEC 14443.

Česká republika.

Podrobné informace o vydávání cestovních pasů ČR občanům včetně lhůt a poplatků jsou na stránkách Ministerstva vnitra. Biometrickými údaji jsou v ČR digitální zobrazení obličeje a otisky prstů občana. Podpis se také digitalizuje a přenese do cestovního pasu.  Legislativu doplňuje správní řád 500/2004 Sb., zákon 634/2004 Sb. o správních poplatcích a přestupkový 250/2016 Sb.

Slovensko.

Slovenský biometrický pas se vydává od ledna 2008. K digitálnímu obrazu tváře jsou od roku 2009 přidávány otisky prstů. Pasy mají různé barvy obalu podle jejich držitele. Na zadní straně pasu je reliéf Evropy s vyznačenými obrysy Slovenska. První strana pasu obsahuje text Európska únia, Slovenská republika a Cestovný pas. Na vnitřní straně obalu je graficky zobrazený Kriváň a panorama nábřeží Dunaje v Bratislavě s Bratislavským hradem a budovou Národní rady SR.

Biometrický pas (také e-pas, ePas nebo digitální pas) je klasický cestovní pas se zabudovaným mikročipem. Čip obsahuje biometrické údaje, které lze použít k ověření totožnosti držitele pasu. Pas používá technologii bezkontaktních čipových karet a obsahuje antény (jak pro napájení čipu, tak pro komunikaci), které jsou umístěny v deskách pasu anebo v datové stránce.

生物特征护照(英语:Biometric passport),是一种内置了支持射频识别的电子微处理芯片的护照,芯片内存储有护照的基本信息及持照人的生物特征信息,芯片一般嵌入在护照的正面或封底页中并连接有频射天线用于取电和通讯。


Mezinárodní spolupráce.

K CRS se připojilo již 125 zemí (rok 2018). Automatická výměna finančních informací se tak postupně dostává na celosvětovou úroveň, kde bude zapojena většina zemí světa, včetně populárních offshore destinací, kterými se nyní provádí většina transakcí minimalizace daní. Nový systém předpokládá přenos všech relevantních informací mezi účastníky automaticky a systematicky.  Země, které odmítají bránit daňovým únikům, mohou být vystaveny ekonomickým sankcím. V prosinci 2017 schválila rada ministrů financí EU seznam 17 zemí, které mohou být v budoucnu těmto sankcím podrobeny. Jsou mezi nimi: Jižní Korea, Macao, Marshallovy ostrovy, Mongolsko, Namibie, Palau, Panama, Svatá Lucie, Samoa, Trinidad a Tobago, Tunisko, Spojené arabské emiráty, Americká Samoa, Bahrajn, Barbados, Grenada a Guam.

Česká republika.

Úmluvu GATCA v České republice implementuje zákon 164/2013 Sb., o mezinárodní spolupráci při správě daní, CRS pak jeho přílohy. Zákon a jeho novely podrobně popisuje web Ministerstva financí.  Zákon je prováděn vyhláškou č. 74/2014 Sb., o stanovení druhů příjmu a majetku pro účely automatické výměny informací. Finanční informace o oznamovaných účtech zahrnují všechny kategorie investičních příjmů (tj. úrok, dividendy, příjmy z jistých pojistných smluv a obdobné příjmy), zůstatky účtů k 31.12. a tržby z prodeje finančních aktiv. Účty určené vyhláškou 26/2019 Sb. (penzijní připojištění se státním příspěvkem) jsou z oznamování vyňaty.  Bankovní účty jsou rozděleny na ty s vyšší a s nižší hodnotou - hranicí je 1 mil. USD. V případě účtů s nižší hodnotou jsou uvedeny indicie, při kterých musí banka o účtu také podávat zprávy. Oznamují se informace podle MCAA a také zrušení účtu v průběhu kalendářního roku. Hlášeny jsou také nezdokumentované účty. Klient musí informaci o svém daňovém rezidentství podat v souvislosti s otevřením účtu. Finanční instituce musí své klienty při předávání informací do zahraničí o této skutečnosti informovat.  Podle zákona Ministerstvo financí zveřejňuje na svých internetových stránkách seznam smluvních států, které přistoupily k dohodě, a seznam rozhodných dnů podle § 13g zákona.

Společný reportovací standard (CRS, Common Reporting Standard) má oficiální název Norma pro automatickou výměnu informací o finančních účtech (Standard for Automatic Exchange of Financial Account Information). Norma vznikla v rámci Organizace pro ekonomickou spolupráci a rozvoj (OECD). Právním základem je Úmluva o vzájemné správní pomoci v daňových záležitostech (Convention on Mutual Administrative Assistance in Tax Matters, CMAA). Tato úmluva se neformálně označuje jako GATCA (globální verze americké dohody FATCA).

共同申报准则(英语:Common Reporting Standard,简称:CRS;共同申报及尽职审查准则),是受二十国集团 (G20)委托,于2014年7月15日由经济合作与发展组织(OECD)制定用于金融账户信息互换(英语:Automatic Exchange of Financial Account Information,简称:AEOI)的标准。其资讯交换的法源是”税收事务行政互助公约“,而概念是来自美国的美国海外账户税收遵从法(FATCA)。若二国均已签署共同申报准则,需主动提供二国税务居民的账务资料以供对方的税务机关交换,因此可避免及打击借由离岸银行账户跨境避税的问题。已有百余个国家加入CRS。


Terminologie.

Složka, harmonická, základní, neharmonická a alikvotní tón.

V prvním přiblížení můžeme tón považovat za akustický signál s periodickým průběhem. Každý periodický signál „lze popsat jako kombinaci mnoha jednoduchých periodických vln (tj. sinusového průběhu) neboli "složek", z nichž každá má vlastní frekvenci, amplitudu a fázi“.  Většina hudebních nástrojů vydává složené tóny. Složený tón je kombinací mnoha jednoduchých sinusových složek, z nichž každá má vlastní frekvenci, amplitudu a fázi vibrací (viz Fourierova analýza).  Složka je libovolný sinusový signál („jednoduchý tón“), z nichž je složen tón.  Harmonická složka (nebo jen "harmonická") je taková složka, jejíž frekvence je celočíselným násobkem společné základní frekvence. Do této sady patří i "základní složka", jejíž frekvence je také celočíselným násobkem (jednonásobkem) sebe sama.  Neharmonická složka je každá složka, jejíž frekvence není ideálně harmonická. "Neharmoničnost" je míra odchylky složky od nejbližší ideální harmonické, typicky měřená v centech pro každou složku.  Laděné hudební nástroje s určitou výškou tónu jsou navrženy tak, aby vydávaly tóny, jejichž složky jsou téměř harmonické, s velmi nízkou neharmoničností; proto v hudební teorii a při ladění hudebních nástrojů je obvyklé říkat o složkách zvuků těchto nástrojů, že zní jako harmonické, i když mají určitou neharmoničnost. Zvuk ostatních laděných nástrojů, především některých bicích nástrojů jako marimba, vibrafon, trubicové zvony a tympány sice obsahují neharmonické složky, ale vytvářejí dobrou představu o výšce. Nástroje neladěné nebo s neurčitou výškou tónu, jako činely, gongy, nebo tam-tamy vydávají zvuky, které jsou bohaté na neharmonické složky. "Alikvotní tón" je libovolná složka kromě nejnižší. Alikvotní tóny nezpůsobují harmoničnost nebo neharmoničnost a nemají žádný zvláštní význam kromě vynechaného základního tónu. To může vést ke zmatení při číslování alikvotních tónů a harmonických; první alikvotní tón je druhá harmonická. Některé elektronické nástroje, jako thereminy a syntetizéry, vydávají tóny se sinusovým průběhem bez alikvotních tónů; syntetizéry však obvykle kombinují frekvence do složitějších tónů, aby napodobily jiné nástroje. Také některé flétny a okaríny vydávají tóny téměř bez alikvotních tónů.

Frekvence, vlnové délky a hudební intervaly v ukázkových systémech.

Pro vizualizaci je nejjednodušší kmitající struna, jako na obrázku; struna je připevněna na obou koncích a každý harmonický mód ji rozděluje na 1, 2, 3, 4, atd., stejně velkých částí rezonujících na zvyšujících se frekvencích. Podobné argumenty platí pro kmitající vzduchové sloupce u dechových nástrojů, i když u nich je situace komplikována existencí anti-uzlů (pro vzduchový sloupec uzavřený na jednom konci a otevřený na druhém), kuželové vrtání oproti válcovému, nebo uzavřené konce, které mění výsledný gamut od žádného, přes válcový až po exponenciálně tvarovaný (jak je patrné u různých zvonů).  U většiny laděných hudebních nástrojů je základní tón (první harmonická) doprovázen dalšími harmonickými o vyšších frekvencích. To znamená, že se ve zvuku objevují kratší vlny s vyšší frekvencí a s různou silou, které propůjčují každému nástroji charakteristickou barvu tónu. U struny, která je připevněna na obou koncích, bude nejdelší dovolené délka vlny (která určuje základní frekvenci) dvojnásobkem délky struny (polovina periody se právě vejde mezi uzly na obou koncích). Ostatní možné vlnové délky jsou 1/2, 1/3, 1/4, 1/5, 1/6, atd. násobky základní.  Tyto kratší vlnové délky teoreticky odpovídají kmitání na frekvencích, které jsou 2, 3, 4, 5, 6, atd. násobkem základní frekvence, fyzikální charakteristiky kmitajícího média a rezonátoru však tyto frekvence obvykle poněkud mění (viz neharmoničnost a roztažené ladění pro změny specifické pro nástroje s drátěnými strunami a některé elektrofonické nástroje.) Tyto změny jsou však poměrně malé, a kromě přesného, vysoce specializovaného ladění, je rozumné považovat frekvence harmonické řady za celočíselné násobky základní frekvence.  Harmonická řada v hudbě je matematicky aritmetickou řadou (1×f, 2×f, 3×f, 4×f, 5×f,...). Vyjádřeno frekvencemi (měřenými v hertzech (Hz), kde f je základní frekvence), je rozdíl mezi sousedními harmonickými konstantní a rovný základní frekvenci. Protože však náš sluch nevnímá frekvenci zvuku lineárně, vnímáme vyšší harmonické jako vzájemně „bližší“. Naopak oktávová řada je geometrickou posloupností (2×f, 4×f, 8×f, 16×f,...), u které člověk vnímá intervaly jako „stejně velké“. Vzhledem k našemu vnímání frekvencí je každá vyšší oktáva v harmonické řadě rozdělena na více „menších“ intervalů.  Druhá harmonická (neboli první alikvotní tón) má dvojnásobnou frekvenci než základní tón a zní o oktávu výše; třetí harmonická s frekvencí rovnou trojnásobku základního tónu zní o čistou kvintu výše než druhá. Čtvrtá harmonická kmitá na čtyřnásobku frekvence základního tónu a zní o čistou kvartu nad třetí (tj. dvě oktávy nad základním tónem). Zdvojnásobení harmonického čísla znamená zdvojnásobení frekvence (což dává o oktávu vyšší tón).

Harmonie a ladění.

Pokud transponujeme harmonické do rozsahu jediné oktávy, blíží se některým tónům, které jsou v západní hudbě používány jako chromatická stupnice začínající základním tónem. Kvůli pevně naladěným nástrojům se v západní hudbě rozšířilo rovnoměrně temperované ladění, v němž je chromatická stupnice tvořena dvanácti stejně velkými půltóny, které jsou oproti harmonickým tónům poněkud rozladěné, zvláště v případě 7., 11. a 13. harmonické. Na konci 30. let 20. století hudební skladatel Paul Hindemith seřadil hudební intervaly podle jejich relativní disonance podle těchto a podobných harmonických vztahů.  Následující tabulka porovnává prvních 31 harmonických transponovaných do rozsahu jedné oktávy s intervaly 12-tónového rovnoměrně temperovaného ladění (12TET). Podbarvená pole zvýrazňují rozdíly větší než 5 centů (1/20 půltónu), což je přibližně nejmenší rozdíl postřehnutelný lidským uchem pro tóny hrané postupně (pokud tóny znějí současně, jsou rozpoznatelné i menší odchylky).  Frekvence harmonické řady jsou celočíselnými násobky základní frekvence, které spolu přirozeně souvisí díky celočíselným poměrům frekvencí jednotlivých složek. Tóny, jejichž složky lze vyjádřit jako poměr malých celých čísel, jsou zřejmě základem konsonance hudebních intervalů (viz čisté ladění). Tato objektivní struktura je zesílena psychoakustickými jevy. Například čistá kvinta s frekvencemi 200 a 300 Hz (cyklů za sekundu), způsobuje, že posluchač vnímá složený tón o kmitočtu 100 Hz (rozdíl 300 Hz a 200 Hz); tedy o oktávu pod nižším (skutečně znějícím) tónem. Tento kombinovaný tón prvního řádu o frekvenci 100 Hz dále interaguje s oběma tóny intervalu a vytváří složené tóny druhou řádu o frekvenci 200 (300 – 100) a 100 (200 – 100) Hz a také všechny další kombinované tóny n-tého řádu jsou stejné, tvořené různými rozdíly frekvencí 100, 200 a 300. Naproti tomu u disonantního intervalu jako je tritón (netemperovaný) s poměrem frekvencí 7:5 dostáváme frekvence 700 – 500 = 200 (kombinovaný tón 1. řádu) a 500 – 200 = 300 (2. řádu). Zbytek kombinovaných tónů jsou oktávy frekvence 100 Hz, takže interval 7:5 ve skutečnosti obsahuje 4 tóny: 100 Hz (a jejich oktávy), 300 Hz, 500 Hz a 700 Hz. Všimněte si, že nejnižší kombinovaný tón (100 Hz) je 17. (2 oktávy a velkou tercii) pod nižším (skutečně znějícím) tónem tritónu.Paul Hindemith podobně analyzuje všechny intervaly ve své knize "The Craft of Musical Composition".

Barva zvuku hudebního nástroje.

Relativní amplitudy (síly) různých harmonických primárně určují barvu zvuku jednotlivých nástrojů a zvuků, ale svou roli také hrají náběhové tranzienty, formanty, šumy a neharmoničnost. Například klarinet a saxofon mají podobnou hubičku a plátek a oba vytváří zvuk rezonancí vzduchu uvnitř těla nástroje, který lze považovat za uzavřený u hubičky. Avšak protože rezonátor klarinetu je válcový, jsou potlačeny sudé harmonické, což vytváří čistší tón; rezonátor saxofonu je kuželovitý, což dovoluje sudým harmonickým znít silněji, a proto vznikají složitější tóny. Neharmonické ozvy kovového rezonátoru nástroje jsou ještě více přítomné ve zvucích žesťových nástrojů.  Lidský sluch se snaží sloučit frekvence harmonicky příbuzných složek do jednoho vjemu. Lidé nevnímají jednotlivé harmonické hudební tóny samostatně, ale dohromady jako barvu tónu, přičemž vnímaná výška tónu závisí na základní frekvenci. Pokud slyšíme zvuk složený z několika frekvencí, a pokud intervaly mezi jednotlivými tóny tvoří část harmonické řady, mozek se snaží sloučit tento počitek na vjem jednoho tónu, jehož výška je určena základní frekvencí řady, i když základní tón není přítomen.  "Vnímaný" základní tón může také ovlivnit variace frekvence harmonické složky. Tyto variace, které jsou nejlépe zdokumentované u klavíru a jiných strunných nástrojů, ale jsou dobře patrné i u žesťových nástrojů, jsou způsobeny kombinací tuhosti kovu a interakcí kmitajícího vzduchu nebo struny s rezonančním tělem nástroje. V případě činelu velmi složitá kombinace silných vyšších alikvotních tónů a kovově cinkající zvuky téměř úplně překrývají jeho základní tón.

Síla intervalů.

David Cope (1997) navrhuje koncept síly intervalů, ve kterém je síla intervalů, konsonance a stabilita (viz disonance) dána přiblížením k nižší a silnější nebo vyšší a slabší pozici v harmonické řadě. Viz též Lippsův–Meyerův zákon.  Díky tomu je rovnoměrně temperovaná čistá kvinta () silnější než rovnoměrně temperovaná malá tercie (), protože se blíží čisté kvintě (), případně malé tercii (). Malá tercie se objevuje mezi 5. a 6. harmonickou, zatímco čistá kvinta už mezi 2. a 3. harmonickou.

Harmonická řada je posloupnost celočíselných násobků základní frekvence.

泛音列(英语:Harmonic series、、),又称分音列(一般分音列包括基音,而泛音列不包括基音),指的是频率是基音频率的整数倍的一系列的声音,这些声音都是纯音,可分别用正弦波表示。


2018年美國網球公開賽

138. ročník.

Pozadí.

138. ročník US Open se odehrával mezi 27. srpnem až 9. zářím 2018 v Národním tenisovém centru Billie Jean Kingové, ležícím v parku Corona Flushing Meadows newyorské čtvrti Queens. Probíhal na tvrdém polymethylmethakrylátovém povrchu DecoTurf. První ročník turnaje se v tomto areálu uskutečnil v roce 1978. Jako jediný z událostí velké čtyřky uplatňoval tiebreak i v rozhodujících sadách zápasů.  Soutěže se konaly na 16 z celkového počtu 22 dvorců vnitřního areálu. Hlavním kurtem byl největší tenisový stadion světa Arthur Ashe Stadium s kapacitou 22 547 sedících diváků, opatřený zatahovací střechou. Premiérou prošel nově postavený druhý největší dvorec Louis Armstrong Stadium se zatahovací střechou, jehož náklady na výstavbu dosáhly půl miliardy dolarů. Kurt nahradil zbořenou arénu téhož názvu a v roce 2017 provizorní stadion. Jeho kapacita 14 069 míst z něj činila největší grandslamovou dvojku (na úrovni centrkurtů zbývajících majorů). Do třetí arény Grandstand Stadium, otevřené během sezóny 2016, mělo přístup až 8 125 sedících návštěvníků.  Grandslam zahrnoval soutěže mužské i ženské dvouhry, mužskou, ženskou a smíšenou čtyřhru a soutěže juniorů do osmnácti let, které patřily do nejvyšší kategorie Grade A. Na programu byly také singlové a deblové soutěže vozíčkářů, včetně kvadruplegiků, v rámci vozíčkářské UNIQLO Tour. Proběhly deblové události legend, do nichž nastoupilo osm mužů a osm žen, bývalých grandslamových šampionů.  Třetí rok v řadě měl grandslam tradiční délku 14 hracích dnů, se završením ve druhou neděli. Semifinále ženské dvouhry se odehrála ve čtvrtek 6. září od 19 hodin místního času. Semifinále mužského singlu navázala na páteční večer 7. září po skončení finále mužské čtyřhry. V sobotu 8. září se uskutečnilo finále smíšené čtyřhry a po něm následoval od 16 hodin zápas o titul v ženském singlu. Poslední hrací den v neděli 9. září došlo na finále ženské čtyřhry následované zakončením programu v podobě závěrečného duelu mužské dvouhry od 16 hodin.  Zavedeno bylo také nové pravidlo o vysoké teplotě, tzv. „heat rule“, v souvislosti s vyššími teplotami a rostoucí vlhkostí vzduchu. Pokud bylo pravidlo během utkání aktivováno, mohl tenista požádat před rozhodujícím setem o desetiminutovou přestávku. Djoković v tomto ohledu označil ročník 2018 jako nejtěžší za posledních deset let.

Mediální pokrytí.

Ve Spojených státech měl na vysílací práva počtvrté exkluzivitu kanál ESPN, který zajišťoval živé přenosy z celé US Open Series. Jednalo se o jedenáctiletý kontrakt na období 2015–2026 v hodnotě 825 milionu dolarů. Stanice ESPN na americkém území disponovala právy na tři ze čtyř grandslamů kalendářního roku.

Vítězové.

Mužskou dvouhru vyhrál 31letý Srb Novak Djoković. Po triumfech z let 2011 a 2015 vybojoval ve svém osmém newyorském finále třetí trofej z Flushing Meadows, která znamenala čtrnáctý grandslamový titul ve dvacátém třetím odehraném finále majoru. Tím se posunul na třetí místo historických statistik, jež nově sdílel s Petem Samprasem. Po Federerovi se stal druhým tenistou historie, který vybojoval třikrát Wimbledon i US Open vždy v jedné sezóně.  V ženské dvouhře zvítězila 20letá Naomi Ósakaová a stala se tak prvním Japoncem v historii grandslamové dvouhry, který získal trofej. Rovněž představovala nejmladší vítězku newyorského majoru od výhry Marie Šarapovové v roce 2006.  Mužskou čtyřhru ovládl americký pár Mike Bryan a Jack Sock, když navázali na wimbledonský triumf z července 2018. Bryan vybojoval osmnáctou grandslamovou trofej ze čtyřhry, čímž se na čele historických statistik odpoutal od Australana Johna Newcomba. Šestým newyorským titulem se ve 40 letech a 4 měsících stal nejstarším šampionem mužské čtyřhry grandslamové open éry. Pro Socka to byla třetí deblová trofej z majorů. V ženské čtyřhře triumfovaly Asutralanka Ashleigh Bartyová s Američankou Coco Vandewegheovou a obě získaly premiérový grandslamový titul.  Ve smíšené čtyřhře zvítězila americko-britská dvojice Bethanie Matteková-Sandsová a Jamie Murray. Američanka získala třetí grandslamový titul ze smíšené soutěže a pro Murrayho to bylo čtvrté takové turnajové vítězsví. Navíc se mu podařilo trofej obhájit.

Dotace turnaje.

Celkový základní rozpočet US Open 2018 činil 53 000 000 dolarů, což představovalo meziroční nárůst o více než 5 % a v rámci pětiletého období od roku 2013 nárůst o 57 %.  Vítězové mužské a ženské dvouhry si připsali částku 3 800 000 dolarů. V souladu s přístupem z předchozích tří ročníků došlo k výraznějšímu nárůstu částek v prvních třech kolech dvouher. Kvalifikační turnaj zaznamenal dotaci 3,2 milionu dolarů, což znamenalo vůbec největší nárůst z jednotlivých soutěžích o 10,2 %.

Body do žebříčků ATP a WTA.

Tabulka uvádí zisk bodů do žebříčku ATP a WTA v závislosti na kole turnaje, ve kterém tenista vypadl.  "Úplné složení odstoupivších a hráčů, kteří je nahradili v mužské dvouhře."  "Úplné složení odstoupivších a hráček, které je nahradily v ženské dvouhře."

Divoké karty.

Následující tenisté obdrželi divokou kartu do hlavních soutěží.  Divoké karty pro zástupce australského a francouzského tenisu v singlových soutěžích byly přiděleny v rámci reciproční dohody tří ze čtyř tenisových svazů pořádajících Grand Slam – Tennis Australia, United States Tennis Association (USTA) a Fédération Française de tennis (FFT). Francouzská federace je udělila Corentinu Moutetovi a Harmony Tanovové. Australský svaz zvolil Jasona Kublera a Lizette Cabrerovou.

Kvalifikanti.

Dvacet mužů a osmnáct žen postoupilo do hlavních soutěží dvouher z kvalifikací probíhajících mezi 21.–24. srpnem 2018 v areálu Národního tenisového centra Billie Jean Kingové.

Žebříčková ochrana.

Následující tenisté využili k účasti v hlavních soutěžích žebříčkové ochrany:

US Open 2018 představoval 138. ročník čtvrtého a závěrečného grandslamového turnaje tenisové sezóny, jediného hraného na americkém kontinentu. Jubilejní 50. ročník v otevřené éře probíhal na otevřených dvorcích s tvrdým povrchem DecoTurf v Národním tenisovém centru Billie Jean Kingové newyorského Flushing Meadow, jakožto Mezinárodní tenisové mistrovství USA v období od 27. srpna do 9. září 2018.

2018年美国网球公开赛(2018 US Open)是第138届美国网球公开赛,赛事于8月27日至9月9日在美国网球协会比莉·珍·金网球中心举行。


Životopis.

Condor se na narodila ve Vietnamu ve městě Can Tho, ale vyrostla ve Spojených státech amerických, v Chicagu. Byla adoptována americkými občany, Irkou Mary Carol (rozená Haubold) a Maďarem Bobem Condorem dne 6. října 1997, společně se svým bratrem Arthurem. Její rodné jméno je Tran Dong Lan, ale po adopci byla přejménována na Lanu Theresu Condor. Její otec byl dvakrát nominován na Pulitzerovu cenu v oblasti publicistiky a byl více-prezidentem internetové stránky Yahoo! Sports. Condor se svojí rodinou žila ve Whidbey Island ve Washingtonu a v New Yorku, než se ve svých patnácti letech přestěhovala s rodinou do Santa Monicy v Kalifornii.  Condor jako dítě studovala balet a trénovala s baletem Joffrey Ballet, The Rock School for Dance Education a Alvin Ailey American Dance Theater. Poté pokračovala s tancem s Losangeleským baletem a v divadle The Groundlings. Kurzy herectví začala navštěvovat na Newyorské filmové akademii a letní konzervatoři pro herce od univerzity Yale. V roce 2014 navštěvovala letní školu umění California State Summer School for the Arts. Navštěvovala střední školu Professional Performing Arts School v New Yorku. V roce 2015 odmaturovala na Notre Dame Academy v Los Angeles a byla přijata na univerzitu Loyola Marymount University.

Kariéra.

Poprvé se na filmových plátnech objevila v roce 2016 v superhrdinském filmu "" v roli Jubilation Lee/Jubilee. Poté se objevila ve filmu Petera Berga v dramatickém filmu "Den patriotů." Film měl premiéru na AFI Festu. Následující rok se objevila v televizním thrilleru "Miláček", po boku Jamese Franca a Julie Jones, který měl premiéru na televizní stanici Lifetime dne 4. února 2017.  Roli Lary Jean Covey si zahrála ve filmové adaptaci stejnojmenného románu Jenny Han "To All the Boys I've Loved Before". Film měl premiéru na Netflixu dne 17. srpna 2018. Byla obsazena do sci-fi filmu "". Film bude mít premiéru v České republice dne 20. prosince 2018 Po boku Analeigh Tipton se objeví v romantické komedii "Summer Nights". V roli Saya Kuroki se objeví v televizním seriálu stanice Syfy "Deadly Class."

Lana Theresa Condor (* 11. květen 1997, Can Tho, Vietnam) je americká herečka a tanečnice. Poprvé se objevila v superhrdinském filmu "" v roce 2016. Proslavila se však hlavní rolí Lary Jean Covey ve filmu "To All the Boys I've Loved Before" (2018)"."

拉娜·特蕾莎·康多(英语:Lana Therese Condor,1997年-5月11日),本名陈彤兰(),美国籍越南裔演员、舞者。2016年凭借在超级英雄电影《X战警:天启》中饰演李千欢一角正式出道,并于2018年小说《致所有我曾爱过的男孩》改编的致所有我曾爱过的男孩 (电影)中饰演女主角劳拉·简·科维。她在科幻电影《艾莉塔:战斗天使》(2019年)中饰演高野,并在即将播出的Syfy电视剧《杀手一班》饰演Saya Kuroki。


Dětství.

Daniel Hernandez se narodil 8. května 1996 v Brooklynu. Jeho matka byla Mexičanka a otec pocházel z Portorika. V osmé třídě byl vyloučen ze školy, do které se již nevrátil. V roce 2009 byl jeho otec zavražděn. Od té doby pomáhal živit rodinu různými nájemnými pracemi, ale také prodejem marihuany a tvrdých drog.

Hudební kariéra.

Počátky (2014–2016).

Rapu se začal věnovat v roce 2014. Během prvních tří let vydal na různých platformách řadu nezávislých písní. Pozornost si vzbudily zejména pro agresivní styl podání rapu a využívání anime pro videoklipy. Mnoho z jeho prvních písní vydal slovenský label FUCK THEM. Nahrál 2 písně s Hahacrew po té si ho všiml slovenský rapper Dalyb. Nové písně se jmenovaly Rolling Stones (ne ta kapela)a Jaguare s českým rapperem Lvcasem Dopem. Brzy poté se virálně proslavil, kvůli svému netradičnímu zjevu, jako součást internetového meme. První úspěšnější písní byl singl „POLES1469“ (ft. Trippie Redd), který uspěl zejména na YouTube.

Průlom s mixtape "Day69" a album "Dummy Boy" (2017–2018).

V listopadu 2017 vydal u labelů ScumGang a TenThousand Projects svůj první komerční singl „Gummo“. Píseň se poprvé objevila na platformě SoundCloud s videoklipem na YouTube. Píseň se umístila na 12. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a obdržela Platinová deska certifikaci na platinovou desku. V prosinci následoval singl „Kooda“ (50. příčka) a v lednu 2018 singl „Keke“ (s Fetty Wap a A Boogie wit da Hoodie) (43. příčka). V únoru 2018 vydal svou první prodejní mixtape s názvem "Day69". Ten debutoval na 4. příčce žebříčku Billboard 200 s 55 000 prodanými kusy v prvním týdnu prodeje (po započítání streamů). V žebříčku Billboard Hot 100 se umístily ještě další tři písně z mixtapu Day 69: „Billy“ (50. příčka), „Rondo“ (ft. Tory Lanez a Young Thug) (73. příčka) a „Gotti“ (99. příčka).  V květnu 2018 vyvolala vlnu kontroverze jeho účast při střelbě, kterou vyvrcholil jeho spor s dalším rapperem s pseudonymem Casanova. Kvůli tomuto konfliktu ztratil reklamní smlouvu v hodnotě 5 milionů dolarů a byl mu zakázán vstup do Barclays Center. Po incidentu se na chvíli stáhl do ústraní, aby později vydal singl „Tati“ (ft. DJ Spinking) (46. příčka). V červenci vydal svůj první Top 10 singl „FeFe“ (ft. Nicki Minaj a Murda Beatz) (3. příčka, 2x platinová certifikace). Po něm následovaly singly „Bebe“ (ft. Anuel AA) (30. příčka) a „Stoopid“ (ft. Bobby Shmurda) (25. příčka). Debutové album s názvem "Dummy Boy" bylo plánováno na 23. listopadu 2018, ale kvůli zatčení Hernandeze bylo vydání odloženo na neurčito. Nicméně album v téže době uniklo předčasně na internet. V reakci na to bylo vydáno 27. listopadu. I přes negativní publicitu, odložení vydání alba a několikadenní leak, debutovalo na 2. příčce žebříčku Billboard 200 se 65 000 prodanými kusy (po započítání 75 milionů streamů).

Uvěznění a kariéra po propuštění (2018–2020).

Od listopadu 2018 do dubna 2020 byl uvězněn a obviněn z vyděračství, držení zbraní a drog. Jelikož mu hrozilo až doživotí, spolupracoval jako korunní svědek na odkrytí činností gangu Nine Trey Gangster Bloods a uvěznění jeho klíčových členů. Díky svědectví mu byl trest vyměřen na pouhé dva roky odnětí svobody se započítáním doby strávené ve vazbě. V dubnu 2020 byl z obav o své zdraví kvůli pandemii covid-19 propuštěn do domácího vězení.  V květnu vydal svůj první singl od propuštění. Píseň „GOOBA“ doprovázel virální videoklip, který zlomil několik rekordů. Na YouTube šlo o nejvíce sledovaný videoklip za prvních 24 hodin od zveřejnění (43 milionů zhlédnutí) a o videoklip, který nejrychleji překonal příčku 100 milionů zhlédnutí (za necelých 72 hodin). 6ix9ine překonal další rekord i na Instagram Live, kde jeho první veřejný stream sledovalo 1,9 milionu osob. Singl „GOOBA“ debutoval na 3. příčce žebříčku Billboard Hot 100. 6ix9ine následně obvinil společnost Billboard z machinací se streamy, které se započítávají do žebříčku prodejnosti. Společnost Billboard ovšem obvinění odmítla a uvedla, že 6ix9ine použil špatný výpočet. Například započítával všechny streamy a ne jen streamy z USA, které se pro americký žebříček používají. Po propuštění z vězení také rozdmýchal mediální spor s rapperem Snoop Doggem.

Problémy se zákonem.

Jako nezletilý byl zatčený za napadení a prodej heroinu.  Byl členem odnože nechvalně známého gangu Bloods.  V říjnu 2015 byl souzen z obvinění zneužití nezletilé osoby. V únoru 2015 (ve věku 17 let) měl sexuální kontakt s třináctiletou dívkou, který si částečně natočil a posléze zveřejnil na internetu. Soud mu nabídl dohodu, pokud si Hernandez udělá vyrovnávací vzdělávací zkoušky GED, vyhne se zveřejňování citlivého obsahu na internetu a neudělá jiný přečin, bude mu vyměřena jen tříletá podmínka a nebude registrován jako sexuální útočník; v opačném případě by nastoupil tříletý trest odnětí svobody. Soud pokračoval až do roku 2018, kde mu byla vyměřena čtyřletá podmínka a 1000 hodin veřejně prospěšných prací.  V červenci 2018 byl předvolán k případu, kdy byl obviněn ze škrcení 16leté dívky, kterého se měl dopustit v lednu 2018. V téže době byl v Brooklynu unesen a okraden třemi útočníky. Ti ho připravili přibližně o majetek v hodnotě 750 000 dolarů. Hernandezovi se během únosu podařilo utéci a zavolat policii. Následně byl po poranění odvezen do nemocnice.

Zatčení z listopadu 2018.

V polovině listopadu 2018 byl s dalšími čtyřmi muži zatčen, obviněn z vyděračství, držení zbraní a drog. U federálního soudu mu hrozilo až doživotí. Všichni obvinění byli členy gangu Nine Trey Gangster Bloods. Soudce stanovil termín soudu na 4. září 2019 a odmítl propuštění na kauci. Hernandez by tedy měl do té doby zůstat ve vazbě. V lednu 2019 bylo zveřejněno, že ihned po zatčení uzavřel dohodu s federálními orgány. Dohodou se přiznal k devíti zločinům (včetně organizované trestní činnosti a distribuce drog) a zavázal se spolupracovat s federálními orgány (vypovídat ohledně další trestní činnosti); výměnou mělo dojít ke snížení trestu. Nicméně mělo mu stále hrozit alespoň 47 let ve vězení.  Jedním ze zločinů, ke kterým se v rámci dohody přiznal, byla objednávka postřelení rappera Chiefa Keefa, který byl členem konkurenčního gangu. Na útok, který se odehrál v červnu 2018, si dle své výpovědi najal gangstera Kintea „Kooda B“ McKenzieho. Ten u soudu uznal svou vinu z účasti na napadení, ale odmítal, že by byl střelcem. Hernandez vypověděl, že McKenziemu spolu se svým tehdejším manažerem Kifanem “Shottim” Jordanem nabídli 20 000 dolarů, ovšem kvůli tomu, že Keef nebyl při útoku zraněn, měli McKenziemu zaplatit jen polovinu.

Soud s členy gangu Nine Trey Gangster Bloods.

Na začátku září 2019 byl Kifano “Shotti” Jordan, v té době již bývalý manažer Hernandeze, odsouzen k 15 letům odnětí svobody za dva útoky smrtelnou zbraní. Jordan byl mezi muži zatčenými spolu s Hernandezem v listopadu 2018.  V polovině září 2019 začal soud s Anthony “Harvem” Ellisonem a Aljermiahem “Nukem” Macem, dvěma dalšími členy gangu Nine Trey Gangster Bloods, kteří byli ve styku s Hernandezem. Anthony Ellison byl v roce 2018 Hernandezův bodyguard. V tomto soudním přelíčení Hernandez vystupoval jako korunní svědek obžaloby. Ve své výpovědi uvedl, že se s členy gangu Nine Trey Gangster Bloods poprvé seznámil v létě 2017, a to přes svého tehdejšího manažera Chrise Ehigiata. Hernandez chtěl členy gangu do svého videoklipu k písni „Gummo“, ve kterém skutečně vystupují. Důvodem měl být spor s dalšími rappery Trippie Reddem a Casanovou, o kterých Hernandez u soudu uvedl, že byli členy jiné odnože gangu Bloods. Hernandez tím chtěl ukázat, že má za sebou vlastní gang. Na natáčení videoklipu se setkal také se svým budoucím manažerem Kifanem “Shottim” Jordanem. Po úspěchu videoklipu byl Hernandez, dle svých slov, přijat do gangu Nine Trey Gangster Bloods aniž by musel projít iniciací, což měla být vražda. Gang souhlasil se členstvím výměnou za část zisku z Hernandezovy kariéry. Hernandez měl naopak získat ochranu a respekt v rámci gangové kultury. Hernandez během soudu označil celou řadu osob jako členy gangu Nine Trey Gangster Bloods, například také kolegy z branže Jima Jonese nebo Cardi B.  Obžaloba obvinila Anthonyho Ellisona také ze zosnování přepadení a únosu Hernandeze z léta 2018. Obhajoba naopak tvrdila, že únos byl nahraný a mělo jít o zajištění publicity před vydáním alba. U soudu byla přehrána nahrávka, na které je zachycen začátek únosu. Přítomnost kamery ve voze Hernandeze potvrdil i jeho tehdejší řidič Jorge Rivera, o kterém u soudu vyšlo najevo, že byl od července 2018 informátorem policie. V říjnu 2019 soud vynesl rozsudek nad Anthony “Harvem” Ellisonem a Aljermiahem “Nukem” Macem. Díky svědectví Hernandeze shledal oba vinnými. Ellison byl odsouzen za únos Hernandeze a vyděračství; Mace za vyděračsví a obchod s drogami.  Soud se samotným Hernandezem probíhal v listopadu a prosinci 2019. Soudce ocenil Hernandezovu spolupráci v případu členů gangu Nine Trey Gangster Bloods, nicméně prohlásil, že rok, který Hernandez strávil ve vazbě není dostatečným trestem za jeho podíl na kriminálních aktivitách. Soudce mu proto vyměřil trest dvou let odnětí svobody, pětiletou podmínku, 300 hodin obecně prospěšných prací a pokutu 35 000 dolarů. Do výkonu trestu se započítá i čas strávený ve vazbě. Díky tomu bude propuštěn nejpozději v listopadu 2020.  V souvislosti s jeho spoluprací s orgány činnými v trestním řízení mu někteří lidé na internetu začali urážlivě přezdívat „6ix9ine Snitch“, což v překladu do češtiny znamená „Práskač 6ix9ine“.  Z vězení měl být propuštěn 2. srpna 2020, avšak 22. března požádal o to, aby mohl odpykat zbytek trestu v domácím vězení. Zdůvodnil to potížemi s astmatem, které jej vystavují zvýšenému riziku v souvislosti s probíhající epidemií koronaviru. Po doporučení státního zástupce Geoffreyho Bermana soud 2. dubna propuštění do domácího vězení odsouhlasil.

Diskografie.

Úspěšné singly.

Singly, které se umístily v žebříčku Billboard Hot 100:

Daniel Hernandez (* 8. května 1996 New York), spíše známý jako 6ix9ine nebo Tekashi 6ix9ine, je americký rapper, známý pro svůj nekonvenční vzhled, kontroverzní chování a techniku používání hrubého hlasu. Proslavil se v roce 2017 svým singlem „Gummo“ (12. příčka v žebříčku Billboard Hot 100), která pochází z jeho debutové mixtape "Day69". V roce 2018 nahrál svůj první Top 10 singl „FeFe“ (ft. Nicki Minaj a Murda Beatz) (3. příčka) z nového alba Dummy Boy.

丹尼尔·埃尔南德斯(Daniel Hernandez,1996年5月8日 - ),艺名6ix9ine(发音同“six-nine”)或Tekashi69,美国饶舌歌手。他的音乐以咄咄逼人的演唱风格为标志,而他独特的彩虹色头发、丰富的纹身、与名人的公开矛盾以及法律问题也塑造了他具有争议的公众形象。


Průběh.

Bitva se odehrála v Kerreri, 11 kilometrů severně od Omdurmánu. Kitchener velel více než osmi tisícům vojáků pravidelné armády a smíšeným egyptským a súdánským silám, kterých bylo 17 tisíc. Vojáky rozmístil v oblouku okolo vesnice Egeiga, poblíž nilskému břehu, kde pozemní vojsko podporovalo 12 dělových člunů. Čelem byl obrácen k široké ploché pláni, s kopci nalevo i napravo. Na křídla umístil britské a egyptské jezdectvo.  Abdalláhových bojovníků, kteří se sami nazývali "Ansary" a Britové je nazývali derviši, bylo okolo 50 tisíc včetně tří tisíc jezdců. Byli rozděleni do pěti skupin – 8 000 mužů pod velením Osmana Azraka bylo rozvinuto přímo proti Britům v mírném oblouku podél míli dlouhého nízkého hřbetu směřujícího do planiny. Ostatní mahdisté zůstali prozatím z dohledu Kitchenerových vojáků. Abdalláh ibn Muhammad se 17 tisíci muži byl skryt Surghamskými kopci na západě a za silami Osmana Azraka bylo na severozápadě poblíž Kerreri hills rozmístěno 20 000 bojovníků, jimž veleli Ali wad Hilu a Osman Sheikh ed-Din. A asi 8 000 mužů bylo rozmístěno na svahu po pravém boku Azrakových sil.  Bitva začala časně zrána, okolo šesté hodiny. Osm tisíc mužů Osmana Azraka, po střetech předchozího dne, vyšlo vstříc Britům. Rychle je následovalo osm tisíc mužů ozbrojených puškami a oštěpy, kteří byli soustředěni na severozápadě. Dvaapadesát rychlopalných děl britského dělostřelectva zahájilo palbu na vzdálenost 2750 m, a způsobilo mahdistům vážné ztráty ještě dříve, než se ocitli v přívalu střel kulometů Maxim. Čelní útok rychle skončil ztrátou čtyř tisíc mahdistů, žádný z útočníků se nedostal k britským okopům blíž než 50 metrů. Postup na pravém křídle "Ansarů" byl zadržen a na opačném křídle došlo ke krvavým střetům, při kterých byli mahdisté rozehnáni.  Kitchenerovy síly postupovaly ve formaci k Surghamskému hřebenu a pak se stočily k jihu. Zadní voj tvořila brigáda 3 tisíc mužů, převážně Súdánců, jimž velel Hector MacDonald. Posíleni kulomety a dělostřelectvem následovali hlavní síly ve vzdálenosti 1 350 m. Podivné bylo, že zranění a zásoby zanechané v okolí vsi Egeiga, zůstali téměř bez ochrany.  MacDonald byl upozorněn na přítomnost asi 15 tisíc nepřátel, kteří k němu směřovali ze západu, zpoza Surghamského hřebenu. Otočil své síly a postavil je čelem k nepříteli. Pěchota Mahdistů zaútočila ve dvou proudech, Lewisova Egyptská brigáda se udržela, ale MacDonald byl nucen opakovaně přeskupit své prapory, brigáda však udržovala ničivou palbu. Kitchener si uvědomil potíže, MacDonaldova brigáda brzy dostala posily na křídle a podpořily ji další kulomety Maxim a mahdistické síly byly zatlačeny zpět. Když byli na místě zabiti či uprchli, byl odpor mahdistů nakonec zlomen. Jejich síly na severu se přeskupily příliš pozdě a do konfliktu zasáhly až poté, co střety již vrcholily. Tvrdě přitlačili Macdonaldovy súdánské síly, ale rychle byla přesunuta Wauchopeova brigáda s Lincolnshirským plukem, aby útok odrazily. Postup na Omdurmán byl obnoven kolem půl dvanácté.

Vyznamenání.

Za statečnost obdrželi 2. září 1898 čtyři vojáci Viktoriin kříž:

Bitva u Omdurmánu se odehrála 2. září 1898. Armáda pod velením britského generála Herberta Kitchenera porazila vojsko Abdalláha ibn Muhammada, nástupce samozvaného Mahdího. Kitchener uchystal odvetu za zabití generála Gordona v roce 1885 a demonstroval převahu disciplinované armády vyzbrojené moderními puškami, kulomety a dělostřelectvem nad více než dvakrát početnějším nepřítelem vybaveným zastaralou výzbrojí. Vítězstvím dovršil britské snahy o znovudobytí Súdánu, ačkoli poslední mahdisté byli přemoženi až roku 1899 v bitvě u Umm Diwaykaratu.

恩图曼战役发生在1898年,是英国在马赫迪战争后期远征苏丹恩图曼的一场战役。交战方分别是英国和埃及的联军与当地的伊斯兰教马赫迪军。这起战役英军大规模使用马克沁机枪,造成苏丹士兵的大量死伤。


Struktura.

Struktura beta-glukanů, konkrétně typ vazeb v molekule, délka a větvení řetězce, se odlišují v závislosti na zdroji. V buněčných stěnách mořských řas jsou přítomny lineární β-(1→3)-glukany (např. laminarin). U kvasinek a hub se setkáme s beta-glukany, které obsahují vazby β-(1→3) a β-(1→6). Beta-glukany obilovin se odlišují obsahem β-(1→4) glykosidových vazeb. Obecně lze beta-glukany dělit do dvou skupin:  Na výslednou strukturu beta-glukanů má kromě jejich původu vliv také metoda jejich zpracování, tedy procesy extrakce, izolace a přečištění. Stejně tak může použitá metoda ovlivnit vlastnosti jako je rozpustnost ve vodě. Tyto procesy se tedy projeví na biologické aktivitě beta-glukanů. Použití vhodné chemické modifikace by tak mohlo pozitivně ovlivnit jejich vlastnosti (např. karboxymethylací nerozpustného beta-glukanu dojde ke změně na rozpustný), čímž se mění i biologická aktivita.

Historie.

Pravděpodobně již pravěcí lidé využívali některé houby pro jejich fyziologické účinky. Nicméně k odhalení příčiny efektu došlo až ve 20. století. Výzkum beta-glukanů začal intenzivněji v 60. a 70. letech. V USA a Evropě vycházeli z poznatků o látce zvané zymosan. Byla tak nazvána složka buněčných stěn kvasinek, které se přikládala schopnost stimulovat nespecifickou imunitní odpověď. Při detailnějším studiu se podařilo jako hlavní látku s tímto efektem vypozorovat beta-glukan kvasinek. V Japonsku k objevu beta-glukanů dospěli díky výzkumu biologické aktivity léčivých hub (shiitake, maitake, reishi), které se tradičně v asijské medicíně využívají. Od 90. let až dosud je zkoumán mechanismus, jakým beta-glukany působí.

Zdravotní účinky, mechanismus.

Možné účinky beta-glukanů na organismus jsou velmi rozmanité. Beta-glukany obilovin příznivě působí na hladinu cholesterolu a glukózy v krvi. Mohou také fungovat jako prebiotikum. Naopak beta-glukanům kvasinek a hub se připisuje vliv na imunitní funkce organismu, fungují jako tzv. imunomodulátory. S tím souvisí jejich další účinky jako je protinádorová aktivita, protizánětlivý a antioxidační efekt, podpora hojení ran nebo zvyšování odolnosti vůči některým infekcím.  Biologickou aktivitu beta-glukanu ovlivňuje jeho struktura, molekulová hmotnost, konfirmace a rozpustnost. Např. β-1,4-glukany přítomné v obilovinách nevykazují žádné imunostimulační účinky, více účinné jsou potom β-1,6-glukany a nejvíce účinné jsou β-1,3-glukany s větvením 1,6.

Udržení normální hladiny cholesterolu v krvi.

K beta-glukanům ovsa a ječmene se dle nařízení Komise (EU) č. 432/2012 váže schválené zdravotní tvrzení, a to, že ""přispívají k udržení normální hladiny cholesterolu v krvi“". Konzumace ovsa, ječmene nebo výrobků s jejich obsahem pozitivně ovlivňuje hladinu LDL- a celkového cholesterolu. Minimální množství pro dosažení tohoto účinku je stanoveno na 3 g ovesného či ječného beta-glukanu za den. Této dávky by mělo být dosaženo konzumací přiměřeného množství potravin či pokrmů s použitím ovsa, ovesných otrub, ječmene nebo ječných otrub. Působení beta-glukanů obilovin spočívá v omezeném vstřebání, což je výsledkem jejich schopnosti tvořit gel a zvyšovat viskozitu v GIT.

Snížení hladiny cholesterolu v krvi.

Beta-glukanů ovsa a ječmene se týká další schválené zdravotní tvrzení, a to, že ""snižují hladinu cholesterolu v krvi"". Vysoká hladina cholesterolu je rizikovým faktorem vzniku ischemické choroby srdeční. Beta-glukany ovsa a ječmeny tedy vlivem snížení LDL a non-HDL cholesterolu redukují kardiovaskulární riziko.

Omezení nárůstu hladiny glukózy v krvi po jídle.

Dalším účinkem připisovaným beta-glukanům ovsa a ječmena je snížení nárůstu glykemie po jídle a také se jedná o schválené zdravotní tvrzení. Účinku má být dosaženo při konzumaci nejméně 4 g beta-glukanů z ovsa nebo ječmene na každých 30 g využitelných sacharidů v jednom jídle. Působení beta-glukanů spočívá v omezeném vstřebávání glukózy z tenkého střeva vlivem zvýšení viskozity tráveniny.

Imunomodulační účinek.

Beta-glukany kvasinek a hub mají schopnost modulovat imunitní systém. Protože představují součást potenciálních patogenních organismů (tzv. PAMP), v těle jsou označovány za nevlastní, cizorodé látky. Účinek β-glukanů se nejvíce projevuje zvětšením činnosti fagocytů, mezi které patří makrofágy, dendritické buňky, neutrofilní granulocyty a monocyty. Výsledkem reakce je produkce antimikrobiálních peptidů chránících proti infekci.  Avšak pro beta-glukany hub, kvasinek a řas zatím nebylo schváleno žádné zdravotní tvrzení. Panel EFSA zamítl tvrzení týkající se beta-glukanu kvasinek Sacharomyces cerevisiae, konkrétně, že ""má imunomodulační účinky a podporuje přirozenou obranyschopnost"." U přípravku Yestimun® s obsahem(1,3)-(1,6)-beta-D-glukanu z buněčných stěn kvasinek Sacharomyces cerevisiae byla zamítnuta tvrzení, že ""pomáhá zvyšovat obranyschopnost organismu během období nachlazení"" a že ""denní užívání výrobku pomáhá udržovat obranyschopnost organismu vůči patogenům"".

Použití, význam.

Jedním z odvětví, kde mají beta-glukany možnost uplatnění, je potravinářský průmysl. Vzhledem ke schopnostem beta-glukanů obilovin vytvářet ve vodě gely a zvyšovat viskozitu se nabízí jejich použití jakožto látek upravujících texturu potravin. Mohou být využívány jako plnidla, zahušťovadla nebo stabilizátory. Do výrobků by mohly být přidány i za účelem náhrady tuku a ke snižování energetické hodnoty produktu. Nejvíce se k těmto účelům nabízí použití ječmene a ovsa, které mají ze všech obilovin nejvyšší obsah beta-glukanů. Obsah také závisí na konkrétní odrůdě a na klimatických podmínkách.  Beta-glukany kvasinek a hub nacházejí uplatnění v podobě součástí doplňků stravy, z toho nejvíce se v západních zemích využívá pekařské droždí, kvasinky Saccharomyces cereviciae. Dle výsledků některých klinických studií by orálně podané beta-glukany kvasinkového původu mohly snižovat incidenci infekcí horních cest dýchacích u predisponovaných jedinců. Nicméně vzhledem k nedostatkům dosud provedených studií nelze stanovit jasný závěr a je potřeba problematiku dále zkoumat. Dalším významným faktorem, který doposud nebyl dostatečně objasněn, je mechanismus dosažení systémové cirkulace orálně podaných beta-glukanů. I v tomto ohledu je potřeba provést další výzkum. Dle výsledků studií prováděných na zvířatech lze předpokládat, že dostupnost do systémové cirkulace je nízká. Značnou komplikací výzkumu v této oblasti je zejména heterogenita přípravků. Příčinou různorodosti je jednak odlišný původ beta-glukanů (tedy různé zdroje), polymerní charakter, ale i podmínky zpracování. S tím přímo souvisí čistota a biologická aktivita preparátu. U doplňku stravy je navíc čistota izolovaného beta-glukanu limitována cenou produktu.  Další oblastí, kde mohou beta-glukany najít uplatnění, je medicína. V úvahu připadá využití polymembrán s obsahem beta-glukanů pro podporu hojení ran či použití cyklických beta-glukanů jako obvazového krycího materiálu. Jejich schopnost pozitivně ovlivňovat imunitní odpověď by mohla být zúročena také při vývoji vakcín. Potenciálně by mohly najít využití i v nádorové terapii vzhledem k jejich imunomodulačním účinkům. V Japonsku jsou již od 80. let 20. století povoleny beta-glukany lentinan a schizofylan k podpůrné léčbě některých novotvarů.  Možný potenciál mají i v kosmetickém průmyslu nebo zemědělství jakožto součást krmiva zvířat podporující jejich imunitu.

Bezpečnost.

Dle FDA patří beta-glukany mezi látky bezpečné pro použití do potravin a náleží jim označení GRAS. Panel EFSA publikoval konkrétní vyjádření k extraktu z houby shiitake. Tento extrakt byl shledán za stanovených podmínek použití jako bezpečný. U extraktu bylo hodnoceno také riziko alergií, a to jako srovnatelné s konzumací samotné houby. Obdobně byly hodnoceny beta-glukany kvasinek Saccharomyces cerevisiae.

Beta-glukany (β-glukany) jsou heterogenní skupinou látek, které se skládají z molekul glukózy vzájemně spojených β-glykosidovými vazbami. Nejčastěji se tímto pojmem označuje skupina neškrobových a necelulózových polysacharidů. Tyto látky tvoří součást buněčných stěn bakterií, kvasinek, hub, řas a vyšších rostlin. Beta-glukanům je připisováno mnoho účinků na organismus, které se liší v závislosti na struktuře těchto látek. Beta-glukanům obilovin je připisován pozitivní účinek na hladinu cholesterolu a glukózy v krvi, beta-glukany kvasinek a hub mohou působit jako imunomodulátory.

β-葡聚糖是指由β-葡萄糖通过β-糖苷键聚合形成的聚糖,多数的β-葡聚糖分子内糖苷键类型均为β-1,3-糖苷键或β-1,6-糖苷键,纤维素中糖苷键类型为β-1,4-糖苷键。β-葡聚糖最早发现于地衣中,纤维素是较为常见的β-葡聚糖。一部分β-葡聚糖对人类健康有益。已有研究证据表明,通过β-1,3-糖苷键聚合而成的β-葡聚糖能强化哺乳动物的先天免疫系统。1997年,FDA认可了成人每天应至少摄入3克β-葡聚糖的建议。


Dětství.

Princezna Šarlota se narodila 29. září roku 1766 v Buckingham House v Londýně jako dcera britského krále Jiřího III. a jeho manželky Šarloty Meklenbursko-Střelické. Pokřtěna byla 27. října 1766 v St James's Palace canterburským arcibiskupem Thomasem Seckerem, a jejími kmotry byli teta z otcovy strany Karolina Matylda Hannoverská se svým manželem, dánským králem Kristiánem VII. (zastoupil je vévoda z Portlandu a hraběnka vdova z Effinghamu) a teta Luisa Anna Hannoverská.  Šarlota byla oficiálně označena za Princess Royal 22. června 1789. Po narození tří synů v řadě měli rodiče z narození dcery velkou radost. Stejně jako všichni ostatní sourozenci byla i Šarlota očkována proti neštovicím, a to spolu s bratrem Vilémem v prosinci 1768. Předpokládalo se, že jako nejstarší dcera panovníka se Šarlota stane manželkou některého významného monarchy, a jejímu vzdělání se tudíž přikládal velký význam. Oficiálním jazykem na každém evropském dvoře byla francouzština, takže malá princezna dostala za učitelku Francouzku. Dalším z počátečních předmětů bylo procvičování její paměti. Učila se přednášet krátké verše a příběhy. Důsledkem bylo, že si Šarlota dokázala po celý život vzpomenout na sebemenší detaily situací. Její rané dětství nebylo však zaplněno jen učebními aktivitami. Když jí byly tři roky, poprvé se zúčastnila představení, v němž tančila se svým sedmiletým bratrem Jiřím, princem z Walesu. Nebyla přirozeně muzikálním dítětem a později takováto dětská představení odmítala s tvrzením, že dělají děti marnivými a domýšlivými. To rodičům nezabránilo, aby ji dále nepředváděli. Ke konci roku se s princem z Walesu opět objevila v představení v St James's Palace. Šarlota byla oblečena v římské tóze na sofa. Ačkoli byl tento typ představení v Německu obvyklý, v Anglii to lidé považovali za vulgární a reakce nebyly kladné.  Ačkoli byla Šarlota nejstarší dcerou, neustále byla srovnávána se svou o dva roky mladší sestrou Augustou. Když byla Augusta měsíc stará, prohlásila o ní Lady Mary Coke, že je to to "nejkrásnější mimino, jaké jsem kdy viděla", zatímco Šarlota byla podle ní "velmi prostá". Pomíjivý soud se objevil znovu o tři roky později, kdy byla podle Lady Coke Šarlota "nejrozumnější příjemné dítě, jaké jsem kdy viděla, ale podle mého názoru má do krásy daleko", zatímco Augusta byla stále "spíše hezká". Přestože nebyla Princess Royal nikdy tak krásná jako mladší sestra, nesdílela Augustinu primární vaduː bolestnou plachost. I když Šarlota trpěla koktáním, její vychovatelka Mary Dacresová se snažila princezně pomoci tuto vadu překonat. V roce 1770 se hlouček nejstarších princezen rozrostl narozením princezny Alžběty. Rodina byla zatím malá a Šarlota si užívala štěstí s rodiči, kteří upřednostňovali trávení času se svými dětmi. Vzhledem k četnosti sourozenců a problémům, které provázely vládu Jiřího III., nebylo však Šarlotino dětství tak utopické, jak se její rodiče domnívali, že bude.

Manželství.

18. května 1797 se Šarlota v kapli St James's Palace provdala za dědičného prince Fridricha Württemberského, nejstaršího syna a dědice vévody Fridricha II. Evžena a jeho manželky Bedřišky Braniborsko-Schwedtské.  Fridrich se stal 22. prosince 1797 po otci württemberským vévodou. Z prvního manželství s Augustou Brunšvicko-Wolfenbüttelskou měl dva syny a dvě dcery. Z manželství s Šarlotou vzešlo jediné dítě – dcera mrtvě narozená koncem dubna roku 1798.

Württembersko.

V roce 1800 obsadila francouzská armáda Württembersko a vévodský pár prchl do Vídně. Následující rok uzavřel vévoda Fridrich smlouvu, kterou předal Francii Montbéliard a o dva roky později obdržel Ellwangen. 25. února 1803 se stal württemberským kurfiřtem. Za poskytnutí velké pomocné síly Francii obdržel 26. prosince 1805 od Napoleona Bonaparta královský titul. Z kurfiřtky Šarloty se tak 1. ledna 1806 stala württemberská královna. Württembersko se odtrhlo od Svaté říše římské a připojilo se k Napoleonovu Rýnskému spolku. To však z krále Fridricha učinilo nepřítele svého tchána Jiřího III., který odmítal v korespondenci svou dceru titulovat jako "württemberskou královnu". V roce 1813 změnil král Fridrich strany a spojil se se svým švagrem, princem regentem. Po Napoleonově pádu se účastnil Vídeňského kongresu, kde mu byl potvrzen královský titul. V říjnu 1816 Šarlota ovdověla.

Královna vdova.

Württemberská královna vdova zůstala v paláci Ludwigsburg u Stuttgartu, kde přijímala návštěvy svých mladších sourozenců, vévody z Kentu, vévody ze Sussexu, vévody z Cambridge, hesensko-homburské lantkraběnky a princezny Augusty Sofie. Byla kmotrou v zastoupení své neteře Viktorie v roce 1819. V roce 1827 se poprvé od své svatby v roce 1797 vrátila do Británie kvůli léčbě plicního edému. Zemřela v paláci Ludwigsburg následujícího roku 5. října 1828 a byla tam pohřbena v královské hrobce po boku svého manžela.

Šarlota Hannoverská ("Charlotte Augusta Matilda;" 29. září 1766 – 5. října 1828) byla dcerou britského krále Jiřího III. a jeho manželky Šarloty Meklenbursko-Střelické a sňatkem s württemberským králem Fridrichem I. württemberskou královnou.

符腾堡王后及英国长公主夏洛特(The Princess Charlotte, Princess Royal,1766年-9月29日-1828年-10月6日)是英王乔治三世的长女,英王乔治四世和威廉四世的妹妹。


Kariéra ve státních úřadech.

Narodil se v Londýně jako druhorozený syn 1. barona Hollanda, mimo jiné byl bratrancem 3. vévody z Richmondu a 2. vévody z Leinsteru. Studoval v Etonu a Oxfordu, mezitím se stal členem Dolní sněmovny, kde setrval nepřetržitě 38 let (1768–1806), absolvoval také kavalírskou cestu, během níž navštívil Francii, Itálii a Švýcarsko. Původně patřil k toryům a v Northově vládě zastával nižší úřady lorda admirality (1770–1773) a lorda komisaře pro obchod a kolonie (1773-1774). Na nátlak Jiřího III. byl v roce 1774 z vlády odvolán, ale téhož roku po otci převzal post komisaře korunních příjmů ve Walesu (1774–1782). V Rockinghamově vládě byl jmenován ministrem zahraničí s členstvím v Tajné radě. Ve funkci vydržel jen tři měsíce a byl odvolán zvláštním rozkazem Jiřího III., zároveň ztratil post komisaře korunních příjmů ve Walesu. Ve vládě vévody z Portlandu patřil spolu s Northem k vůdčím osobnostem, proto se také kabinet označuje jako "Fox-Northův". V této vládě byl Fox znovu ministrem zahraničí (duben až prosinec 1783).  I když patřil k předním politickým rivalům W. Pitta mladšího, ten mu při sestavování vlády v roce 1783 nabídl funkci ministra, protože si byl vědom jeho schopností. Fox to ale odmítl a zůstal předním řečníkem opozice, později se díky otevřené podpoře francouzské revoluce dostal do sporu i se svými spolustraníky, takže kolem roku 1800 se vyhýbal veřejnému působení, v roce 1798 byl i vyloučen z Tajné rady. Po Pittově smrti byl povolán do Grenvillovy vlády znovu jako ministr zahraničí, bylo mu obnoveno i členství v Tajné radě (únor 1806), zemřel ale již 13. září téhož roku.

Kariéra v parlamentu.

Do Dolní sněmovny vstoupil již v roce 1768 ještě před dosažením zákonné věkové hranice (bylo mu tehdy 19 let) s finanční podporou svého otce. Nejprve byl poslancem za Midhusrt spolu se svým bratranacem, pozdějším 2. hrabětem z Ilchesteru, od roku 1774 zastupoval v parlamentu za West Sussex. V roce 1780 začala jeho kariéra v prestižním volebním obvodu Westminster, který svou nejpočetnější voličskou základnou patřil v anglickém parlamentu k nejdůležitějším. Ve volbách v roce 1780 se Northova vláda za pomoci značné finanční podpory 8 000 liber snažila prosadit svého kandidáta hraběte z Lincolnu (pozdější 3. vévoda z Newcastle), ale Fox jej porazil. V souvislosti se svým jmenováním do funkce ministra zahraničí v letech 1782 a 1783 musel podstoupit doplňovací volby, ty ale absolvoval úspěšně bez protikandidáta. Volby ve Westminsteru byly po celé 18. století provázeny značnou korupcí, což vyčerpávalo obě politické strany, proto pro volby v roce 1790 byla uzavřena dohoda, že každá strana postaví jen jednoho kandidáta. Ve volbách v letech 1790, 1796 a 1802 Fox ve Westminsteru volby vyhrál, na druhé pozici se umístili toryovští kandidáti (1790 admirál Samuel Hood, 1796 a 1802 admirál Alan Gardner). Jako nově jmenovaný ministr zahraničí v roce 1806 musel Fox opět podstoupit doplňovací volby, tehdy však bez problémů uspěl bez protikandidáta.  Na půdě parlamentu proslul jako brilantní řečník s vynikajícím vzděláním a širokým rozhledem, jeho projevy byly poprvé vydány tiskem v roce 1815 v šesti svazcích.

Soukromý život.

Přes uvolněné mravy vyšší anglické společnosti 18. století byl soukromý život Charlese Jamese Foxe vnímán jako excentrický i díky jeho radikálním politickým názorům. V jeho soukromí hrály velkou roli alkohol, hazardní hry a milenky, již v pětadvaceti letech měl dluhy převyšující sumu 100 000 liber. V roce 1785 se oženil s bývalou kurtizánou Elizabeth Armitstead (1750-1842), jejich manželství zůstalo bez potomstva.  Jeho mladší bratr Henry Fox (1755–1811) byl naopak oblíbencem Jiřího III., v armádě dosáhl hodnosti generála, uplatnil se jako diplomat, byl vrchním velitelem v Irsku a guvernérem v Gibraltaru. Synovec Henry Richard Fox, 3. baron Holland (1773–1840) byl diplomatem a v Grenvillově vládě lordem strážcem tajné pečeti.

Charles James Fox (24. ledna 1749, Londýn, Anglie – 13. září 1806, Londýn, Anglie) byl britský politik z významného rodu Foxů. Od devatenácti let až do smrti byl členem Dolní sněmovny. Vynikl jako jeden z nejvýznamnějších parlamentních řečníků přelomu 18. a 19. století, v politice patřil k whigům, zastával liberální názory, podporoval úsilí amerických kolonistů o získání nezávislosti a francouzskou revoluci, zasazoval se o zrušení otroctví a emancipaci náboženských menšin. Celý život se potýkal s nepřízní krále Jiřího III. a většinu své politické dráhy strávil v opozici proti dlouholeté vládě Williama Pitta. Třikrát byl britským ministrem zahraničí (1782, 1783, 1806), celkově tuto funkci ale vykonával jen dvacet měsíců.

查尔斯·詹姆士·福克斯(Charles James Fox,1749年-1月24日-1806年-9月13日),英国辉格党资深政治家,自18世纪后期至19世纪初年任下议院议员长达38年之久,是皮特担任首相期间的主要对手。父亲同为辉格党员的福克斯,年仅19岁的时候就已经打破议会规例晋身下院。他的早期言论及主张虽然倾向保守,但很快就随着美国独立战争的爆发,以及受埃德蒙·伯克的影响而愈趋激进,其激进程度在当时的英国议会中可谓无人可及。


Rodina.

Lily-Rose Melody Depp se narodila 27. března 1999 ve městě Neuilly-sur-Seine, západně od Paříže ve Francii. Je dcerou amerického herce Johnnyho Deppa a francouzské zpěvačky a modelky Vanessy Paradis. Má mladšího bratra, kterým je John "Jack" Christopher Depp. Její tetou je francouzská herečka Alysson Paradis. Je také potomkem Elizabeth Key Grinstead, která byla jednou z prvních černých bojovnic za osvobození otroků v koloniích v Severní Americe. Poté, co se její rodiče v roce 2012 rozešli, žila ve střídavé peči.

Kariéra.

2014–2019: Začátky kariéry.

První rolí v její kariéře bylo cameo ve filmu "Mroží muž", který měl premiéru na Mezinárodním filmovém festivalu v Torontu v září 2014. Hrála také společně se svou kamarádkou Harley Quinn Smith a jejím otcem a filmovým režisérem Kevinem Smithem.  V říjnu roku 2015 se objevila s irským raperem Rejjiem Snowem v jeho hudebním videoklipu ke skladbě „All Around the World“. Kromě práce u filmu se objevila i jako modelka na obálkách různých módních magazínů a od roku 2015 byla také ambasadorkou značky Chanel. Módní návrhář Karl Lagerfeld si ji vybral, když jí bylo 15 let, aby se stala tváří ikonické vůně Chanel No. 5 "L'Eau".  Svou roli z filmu "Mroží muž", si zopakovala ve volném pokračování s názvem "Yoga Hosers", který se zaměřil na postavu Harley Quinn Smith. Film měl premiéru na Filmovém festivalu Sundance v lednu roku 2016.  V roce 2016 hrála Isadoru Duncan ve filmu "Tanečnice", který měl premiéru na Filmovém festivalu v Cannes. Za svůj výkon byla nominována na cenu Cézar v kategorii "Nejslibnější herečka" a ve stejné kategorii obdržela nominaci i na cenu Lumières Awards. Ve stejném roce společně s Natalie Portman vystupovaly ve filmu Rebeccy Zlotowski "Planetárium", jako dvě sestry provádějící spirituální seance ve 30. letech 20. století. Pro roli mladší sestry si ji vybrala přímo Natalie Portman. Film měl premiéru na Filmovém festivale v Benátkách v roce 2016.  V roce 2018 si zahrála ve francouzském filmu "Šelmy" režiséra Vincenta Mariette. Film měl premiéru ve Francii v říjnu 2018. Ve stejný rok se objevila v romantické komedii "Věrní nevěrní", který režíroval Louis Garrel. Za tento film byla znovu nominována v kategorii "Nejslibnější herečka" na cenu Cézar.  Dalším z jejích projektů byl krátký dokument "Menstruace není tabu" od Netflixu. Depp a indická herečka Priyanka Chopra v něm vysvětlují jak projekt "The Pad Project", pomohl ženám v Dilí začít jejich vlastní obchod a výrobu hygienických pomůcek pro ženy. Dokument vyhrál Oskara za nejlepší krátký dokument. V roce 2019, Lily-Rose Depp byla nominována jako "Nejslibnější herečka" na Cenu Romy Schneider.  V červenci 2019 se objevila vedle své tety-herečky Alysson Paradis ve francouzském nezávislém filmu "My Last Lullaby", ve kterém si zahrála dívku Palomu, která prožívá ztrátu svého dědečka. Film vyhrál cenu New York Film Awards za nejlepší snímek a cenu Los Angeles Film Awards za nejlepší krátký snímek. Lily-Rose Depp za svou roli získala cenu New York Film Awards v kategorii "Nejlepší herečka".  Následně se objevila ve filmu "Král" vedle Timothée Chalameta a Roberta Pattinsona, kde hrála Kateřinu z Valois.

Osobní život.

Jejím kmotrem je zpěvák Marilyn Manson. Mluví plynně anglicky i francouzsky. Od jejího narození byla terčem bulvárních reportétů sledujících návštěvy narozeninových oslav, účast na společenských akcích a hodnotících její oblečení. V roce 2016 zanechala studia na střední škole, aby se mohla více soustředit na svou filmovou kariéru. V minulosti měla potíže s anorexií, které se jí podařilo překonat. V srpnu 2015 pózovala pro projekt iO Tilletta Wrighta s názvem "Zřejmé pravdy" (Self-Evident Thruths), kde uvedla, že patří někam do spektra LGBT. Později ujasnila že jednoduše učinila prohlášení o sobě samotné, ale nikoli o své sexualitě.  Ačkoli neměla ještě právo volit, podporovala Bernieho Sanderse jako kandidáta za demokratickou stranu v prezidentských volbách v roce 2016. Společně se svou matkou Vanessou Paradis byly v roce 2017 fotografovány pro magazín "Our City of Andels". Peníze z prodeje čísla byly věnovány na plánované rodičovství.  Depp začala chodit s hercem Timothée Chalametem od doby natáčení filmu "Král" (2019) v roce 2018. Různé zprávy citující "British Vogue" tvrdí, že se pár rozešel na začátku roku 2020.

Lily-Rose Depp (* 27. května 1999 Paříž) je francouzsko-americká herečka. Je dcerou amerického herce a hudebníka Johnnyho Deppa a francouzské zpěvačky a herečky Vanessy Paradis. Svou hereckou kariéru zahájila v roce 2014, kdy měla menší roli ve filmu "Mroží muž", v němž hrál i její otec. Větší roli dostala v jeho ve volném pokračování s názvem "Yoga Hosers" (2016). Za svou roli Isadory Duncan ve filmu "Tanečnice" z roku 2016 získala dvě nominace na cenu Cézar. Dále hrála například ve filmech "Planetárium" (2016), "Věrní nevěrní" (2018) a "Král" (2019).

莉莉-萝丝·美乐蒂·戴普(英语:Lily-Rose Melody Depp,1999年-5月27日)是一位法国女模特儿和演员。父亲为美国演员强尼·戴普,母亲为法国歌手凡妮莎·帕拉迪丝。莉莉-萝丝亦参与了帕拉迪丝专辑《喜悦 (凡妮莎·帕拉迪丝专辑)》录制。


Život.

Thanh byl vysokým státním funkcionářem za Komunistickou stranu Vietnamu – v období 2009–2013 vedl státní ropní koncern PetroVietnam, posléze byl poslancem vietnamského parlamentu a pracovníkem ministerstva průmyslu a obchodu.  V červenci 2016 byl vyloučen ze strany a zbaven svého poslaneckého mandátu poté, co vládní inspekce z květnu 2016 odhalila v účetnictví PetroVietnamu deficit v přepočtu přibližně 83 miliard korun. Thanh začal být podezříván z korupce, ačkoli podle něj samotného se jednalo o politicky motivované obvinění; přesto uprchl přes Laos, Thajsko a Turecko do Německa, kde zažádal o politický azyl.

Únos a odsouzení.

Dne 23. července 2017 dopoledne (den předtím, než mělo začít projednávání jeho německého azylu) byl Thanh v berlínském parku unesen neznámymi pachateli a naložen do bílé dodávky s českou poznávací značkou. Automobil pronajal v Praze Vietnamec Long Nguyen Hai, jenž se k podílu na únosu doznal a byl za tento čin německým soudem nepravomocně odsouzen na čtyři roky vězení. Dva dny po únosu byl Thanh už v jiném voze převezen do Bratislavy, kde se ve stejný den konalo jednání vietnamského ministra vnitra Tô Lâma se slovenským protějškem Robertem Kaliňákem.  Únos a zejména úloha slovenského ministra vnitra Kaliňáka v celém případě se stala v létě 2018 předmětem rozsáhlé medializace. Denník N a další slovenská média upozorňovali na různá fakta a nesrovnalosti – zejména na neobvyklost zapůjčení slovenského vládního speciálu zahraniční delegaci a jeho mimořádný let do Prahy, výpovědi některých slovenských policistů o podezřelých Kaliňákových telefonátech před bratislavským vládním hotelem Bôrik a na hrubý nesoulad počtu přiletěvších (4) a odletěvších (12) členů vietnamské delegace.  Viditelně omámený Thanh, jehož museli podpírat dva příslušníci vietnamských tajných služeb, nastoupil do letadla společně s oficiální delegací a letoun následně odletěl do Moskvy. O přelet svého vládního speciálu přes území Polska zažádala slovenská strana s odůvodněním, že na palubě se nachází i sám ministr Kaliňák – ten však zůstal v Bratislavě a s partnerskou delegací se rozloučil už před hotelem. Z Moskvy pak další letoun pokračoval do vietnamského hlavního města Hanoje.  Thanh byl ve Vietnamu zatčen a za finanční machinace a korupci odsouzen na doživotí, přičemž se vzdal práva na odvolání. Podle některých zdrojů vláda Angely Merkelové usiluje o jeho vydání do Německa, přičemž existuje možnost, že kvůli snaze o uzavření obchodní dohody s Evropskou unií vietnamská strana tomuto požadavku vyhoví. Případ vyšetřuje německá, česká i slovenská policie; v srpnu 2018 bylo na Slovensku v souvislosti s vyšetřováním zbaveno mlčenlivosti celkem 44 osob.

Trịnh Xuân Thanh (* 13. února 1966 Hanoj) je bývalý vietnamský politik a podnikatel, jehož únos z Německa přes Českou republiku a další země do Vietnamu v červenci 2017 vyvolal diskusi o zapojení vietnamských tajných služeb do případu.

郑春青(,1966年-2月13日),越南河内市人,越南石油建设股份有限公司原高管,越南政治人物。


Životopis.

Mládí, profesionální začátky a válka proti indiánům v Patagonii.

Narodil se ve městě San Miguel de Tucumán na severozápadě Argentiny do vojenské rodiny. Jeho otec Segundo Roca byl důstojníkem a bojoval ve válce za nezávislost Argentiny na straně bojovníků za nezávislost a později i v paraguayské válce na straně Argentiny. Studoval na Colegio del Uruguay, kterou jako svobodnou vzdělávací instituci provincie Entre Ríos založil guvernér provincie Justo José de Urquiza. Roca chtěl původně studovat medicínu, ale nakonec už v roce 1858 vstoupil do armády. Na straně Argentinské konfederace poté bojoval v občanské válce proti provincii Buenos Aires. Následně se v letech 1864 až 1870 zúčastnil paraguayské války, ve které padl jeho otec a dva bratři. Z této války se domů vrátil s hodností plukovníka. Byl jedním z velitelů posledních bojů proti federálním rebelům během občanské války, když se v roce 1871 podílel na porážce povstání Ricarda Lópeze Jordána. Roku 1873 byl povýšen do hodnosti generála.  V tomto období se území reálně ovládané argentinskou vládou již od poloviny 19. století posouvalo směrem na jih. Bylo to hlavně z důvodu příchodu množství nových evropských osadníků, kteří zakládali na volných územích své farmy. To vyvolalo první konflikty s místním původním obyvatelstvem, které přerostly v otevřený boj. Indiáni vytvářeli loupežné skupiny, které napadaly farmy, kde zabíjeli, znásilňovali, unášeli především ženy a rabovali. Vláda se proti tomu snažila zasáhnout, ale až do skončení paraguayská války v roce 1870 nemohla do oblasti vyslat větší vojsko, aby situaci vyřešilo. Právě na začátku 70. let 19. století se indiánské útoky vystupňovaly, na co již musela vláda reagovat. První vojenskou kampaň v roce 1876 vedl ministr války Adolfo Alsina, který rozšířil území až po okraj současné provincie Buenos Aires, přičemž již během této kampaně byly zabity tisíce původních obyvatel. Roca kritizoval Alsina postup jako obranný, ale po smrti Alsina na konci roku 1877 ho prezident Nicolás Avellaneda jmenoval už v lednu 1878 jako ministra války a námořnictva a pověřil ho velením nad bojovými akcemi na jihu proti indiánům. Alsina věřil, že indiáni mohou být začleněni do západní civilizace, čímž skončí jejich útoky, naopak Roca byl přesvědčen, že musí být absolutně poraženi a podrobeni silou. Parlament následně přijal zákon o rozšíření území státu až po řeky Río Negro (současná provincie Río Negro) a Neuquén (současná provincie Neuquén), kde se měli usídlovat evropští přistěhovalci na úkor původního obyvatelstva. Prezident Avellaneda sice nebyl přesvědčen o správnosti zdůvodnění rozšiřování území, ale vzhledem k hrozbě, že toto území obsadí sousední Chile s plánem generála Roca souhlasil. V říjnu 1878 bylo vytvořeno Guvernérství Patagonie s jurisdikcí až po Mys Horn. Toto tažení dostalo pojmenování Dobytí pouště. Roca s armádou zahájili novou ofenzívu a rychle postupovali, zajali přitom více než 4 000 indiánů, hlavně žen a dětí. Hlavní a největší útok začal v dubnu následujícího roku, kdy Roca se 6 000 vojáky u řeky Río Negro zabil více než 1 300 indiánských válečníků a podobný počet zajal. Zajato bylo i pět nejvýznamnějších indiánských náčelníků, z toho jeden byl zabit. Následně padlo do zajetí více než 10 000 indiánů, i žen a dětí. Kmeny, které vojenské tažení generála Roca přežily, byly přesunuty do nejodlehlejších částí Argentiny, 10 000 indiánů bylo v zajateckých táborech a dalších 3 000 bylo přesunuto do Buenos Aires, následně byli rozděleni podle pohlaví, aby se zabránilo jejich dalšímu rozmnožování. Nová území podle plánu obsadili farmáři a dobytkáři.

První vláda.

Vojenské vítězství přinesly Rocovi velkou popularitu a stal se nejvýznamnějším představitelem Národní autonomistické strany. Roca navrhli členové strany za nového kandidáta na prezidenta. Prezident Avellaneda se současně snažil o federalizaci Buenos Aires, tj. o oddělení města od provincie, což bylo přislíbeno už při vzniku novodobé republiky, ale stále to nebylo provedeno. S tím však nesouhlasili mnozí obyvatelé hlavního města, kteří se začali ozbrojovat a organizovat do milicí. V dubnu 1880 proběhly prezidentské volby, které jednoznačně vyhrál generál Julio Argentino Roca, nezvítězil jen v provinciích Buenos Aires a Corrientes. To vyvolalo v Buenos Aires nepokoje, kvůli kterým musel prezident dočasně přestěhovat vládu do nedaleké obce Belgrano. V polovině června vypuklo ozbrojené povstání, které do hlavního města přišla potlačit federální armáda, jenž nakonec v tomto uspěla. Na straně Buenos Aires zůstaly tisíce mrtvých a vzbouřenci byli přinuceni přijmout podmínky vlády. Výměnou za amnestii vzbouřenci uznali výsledky posledních prezidentských voleb a souhlasili s federalizací Buenos Aires. Dne 12. října 1880 předal prezident Avellaneda funkci svému nástupci generálovi Rocovi. Nástupem Roca do funkce prezidenta skončila tzv. "Éra historických prezidentů" a naopak začalo "období konzervativní republiky". V době nástupu do úřadu měl Roca pouze 37 let a stal se tak druhým nejmladším prezidentem v historii země po svém předchůdci Avellanedovi, který měl v době nástupu do úřadu pouze o několik měsíců méně. Prioritami Roca ve funkci bylo udržení míru a stability, což mělo přinést prosperitu a svobodu. Aby prezident tuto stabilitu zajistil, rozděloval peníze ze státního rozpočtu do jednotlivých provincií podle loajality jejich guvernérů. Pokud některý z guvernérů nebyl dostatečně Loajální, nebo se prezidentovi jeho vláda nelíbila, dokázal ho různými způsoby odstranit z funkce, současně využíval k prosazení svých politických záměrů různé formy nekalých praktik. Na druhé straně prosadil přijetí několika nových zákonů, což bylo pro zemi velmi prospěšné.  Díky obsazení obrovských území na jihu se zvýšila zemědělská a chovatelská produkce, což velmi pomohlo ekonomice státu. Velký význam měla měnová reforma, která státu umožnila získat definitivní kontrolu nad měnovou politikou. Na konci roku 1884 vypukla krátká ekonomická krize, kterou vláda vyřešila získáním zahraničního úvěru. Za první vlády prezidenta Roca se nebývale rozšířila železniční sít, jejíž délka se skoro ztrojnásobila. Bývalý prezident Domingo Faustino Sarmiento přesvědčil Roca, aby se zaměřil i na oblast vzdělávání, což znamenalo přijetí nových vzdělávacích zákonů a budování dalších nových škol. To výrazně zvýšilo gramotnost obyvatelstva. Roca se také snažil dosáhnout oddělení církve od státu, povolil vyučování náboženství i na státních školách, což vyvolalo velký konflikt s církví a několikaleté přerušení vztahů se Svatým stolcem. Prezident pokračoval v rozšiřování území, když v roce 1884 došlo k vytvoření Národního území Chubut, přítomnost si Argentina upevňovala i na severu na území Chaco. V rámci zahraniční politiky se snažil o stanovení hranic se sousedním Chile, kdy využil hlavně skutečnost, že Chile bylo v konfliktu se sousední Bolívií a Peru. Aby se Chile vyhnulo boji na dvou frontách, uzavřelo s Argentinou dohodu. Hlavní snahou celé vlády však zůstávala velká podpora přistěhovalectví z Evropy. V roce 1886 se konaly nové volby, které vyhrál Rocův spojenec Miguel Juárez Celman.

Politická kariéra po odchodu z funkce a druhá vláda.

Nový prezident se však již velmi brzy začal chovat poměrně autoritářsky. Zpočátku se mu celkem ekonomicky dařilo, ale roku 1890 již byla země ekonomicky ve velmi špatném stavu a kvůli tištění nových peněz začala inflace. Zahraniční dluh tím pádem rapidně vzrostl, zároveň se snížila míra exportu a snížily reálné mzdy. Vůči Celmanovi se tak postavila poměrně silná opozice složená z různých skupin. V čele opozice stáli politik Leandro Alem a bývalý prezident Bartolomé Mitre. Ten dokázal získat velkou podporu i ve vojsku a v červenci 1890 začala revoluce, zvaná také revoluce roku 90, nebo též revoluce z parku. Alem a Mitre však měli rozdílné zájmy. Zatímco Alem se snažil o skutečnou revoluci a změnu, Mitre se hlavně chtěl dostat zpět k moci. Alem tak vyšel proti prezidentovi sám se svou milicí a byl snadno poražen. Mitre se totiž ještě předtím dohodl s bývalým prezidentem Rocou, že Celmana vystřídá kompromisní kandidát Carlos Pellegrini s tím, že v dalších volbách podpoří Roca právě Mitreho. Celman tak bez podpory Rocy abdikoval a v srpnu 1890 se prezidentem stal skutečně tehdejší viceprezident Pellegrini. Nového prezidenta Roca plně podporoval a díky tomu se vládě podařilo prosadit důležité úsporná opatření, díky kterým Argentina překonala krizi. Prezidentovi Pellegrinimu se také podařilo vyjednat nové podmínky splácení zahraničního dluhu a reformovat bankovní systém. Pozitivní vliv měl i nárůst exportu zemědělských produktů. V roce 1891 se začal hledat nový prezident, nejvážnějšími kandidáty byli Roque Sáenz Peña a bývalý prezident Bartolomé Mitre. Ani jednoho však Roca ve funkci prezidenta nechtěl a tak přesvědčil Luise Sáenze Peñu, otce Roqueho Sáenze Peñy, aby přijal kandidaturu. Aby Roca zabránil i druhé části opozice získat moc, přesvědčil prezidenta Pellegriniho, aby nechal zatknout Leandra Alema a jeho spolupracovníky. Díky tomu volby jednoznačně vyhrál jeho kandidát Luis Sáenz Peña, který se v říjnu 1892 ujal funkce prezidenta. Peñu sice řídil Roca, ale i přesto se tento prezident ukázal jako velmi slabý. Roca se ho tedy rozhodl nahradit a v lednu 1895 ho vystřídal viceprezident José Evaristo Uriburu. Jednalo se o schopného člověka, neměl však větší osobní ambice a tak se Roca mohl věnovat kampani na své další znovuzvolení.  Roca vyhrál v roce 1898 volby a v říjnu se ujal podruhé funkce prezidenta. Volby však byly poznamenány mnohými podvody a pouze v provincii Buenos Aires se podařilo podvodům zabránit a tím pádem tam vyhrál vůdce opozice Bernardo de Irigoyen. Druhá Rocova vláda se opět zaměřila na budování školství, tentokrát odborného technického. Kvůli posílení profesionalizování armády nechala vláda otevřít novou vojenskou akademii. Došlo také k zavedení povinné vojenské služby. V září 1904 prezident Roca prosadil zákon zavádějící důchod pro úředníky. Roca následně procestoval celou zemí, dostal se až na úplný jih a přešel na chilské území, kde se ve městě Punta Arenas setkal s chilským prezidentem Federicem Errázuriz Echaurrenem, aby spolu vyřešili územní spory obou zemí. V roce 1901 Roca nechal obnovit vztahy se Svatým stolcem. O rok později se dohodl s Chile na omezení vzájemného zbrojení a současně se oba státy dohodly na tom, že jejich budoucí územní spory bude řešit britská arbitráž. Ekonomicky se Argentině také dařilo, hlavně díky zvyšování cen zemědělských produktů na světových trzích. Ale snaha vlády o restrukturalizaci zahraničního dluhu vyvolala velké celonárodní protesty, vláda vyhlásila výjimečný stav a své snahy v rámci zahraničního dluhu zastavila. To oslabilo prezidentovu pozici a rozdělilo jeho stranu na dvě frakce. Pro vládu však bylo znepokojující, že chudina a dělnická třída začali podporovat radikálnější levicové strany včetně anarchistů. Hlavní opoziční strana se dokonce od roku 1898 na protest vůči manipulování voleb vůbec neúčastnila. V zemi tak vznikl tlak na politické změny, kterým se však Roca velmi bránil, což oslabilo jeho pozici uvnitř jeho vlastní strany. V roce 1904 se tak prezidentem stal kompromisní kandidát obou frakci Národní autonomistické strany Manuel Quintana.

Poslední období.

Po odchodu z funkce Roca odešel na svůj venkovský statek do provincie Córdoba. Vliv na chod státu tak posilovali jeho odpůrci, kterým se podařilo zastavit všechny Rocovy pokusy o prosazení jeho spojenců na nějaký post. Roca se později vrátil do Buenos Aires, ale už nedosáhl žádného významnějšího politického vlivu. Zemřel 19. října 1914 v Buenos Aires, kde je i pohřben.

Alejo Julio Argentino Roca Paz (17. července 1843, San Miguel de Tucumán – 19. října 1914, Buenos Aires) byl argentinský politik a voják. Byl dvakrát prezidentem Argentiny a to v letech 1880–1886, kdy byl 4. prezidentem Argentinské republiky a v letech 1898–1904, kdy byl 9. prezidentem země. Vzhledem k různé státní zřízení Argentiny v minulosti je považován za 9. a 14. prezidenta země. Před tím působil jako ministr války a námořnictva a ministr vnitra. Patří mezi nejvýznamnější argentinské politiky konce 19. století. Jako generál a později i prezident vedl vojenské operace proti původním obyvatelům na jihu současné Argentiny, díky čemuž se její území rozšířilo až na úplný jih Jižní Ameriky. Tyto vojenské operace však byly spojeny s častým porušováním lidských práv, násilným přesídlování a i systematickým vražděním původního obyvatelstva, které se nechtělo podrobit. Na druhé straně se díky získání a následnému osídlení tak velkého území v Patagonii stala později Argentina jedním z nejvýznamnějších zemědělských producentů a exportérů.

阿莱霍·胡利奥·阿尔亨提诺·罗卡·帕斯(西班牙语:,1843年-7月17日-1914年-10月19日),阿根廷陆军将军,两任阿根廷总统(1880—1886年、1898—1904年)。


Zvláštní zpráva IPCC ke globálnímu oteplení o 1,5 °C

Přehled.

Plný název zprávy zní "Globální oteplení o 1,5 °C, zvláštní zpráva IPCC o dopadech globálního oteplování o 1,5 °C nad preindustriální úroveň a související globální trajektorie emisí skleníkových plynů v kontextu posílení globální reakce na hrozbu změny klimatu, udržitelný rozvoj a úsilí o vymýcení chudoby." Phil McKenna z InsideClimate News předkládá SR15 shrnutí stávajícího výzkumu vlivu oteplování na 1,5 ° C na planetu a navrhuje nezbytné kroky k omezení globálního oteplování.  Hlavním tématem zprávy je srovnání dopadů oteplení o 1,5 °C proti oteplení o 2 °C (proti předindustriální době) a navržení scénářů snižování emisí skleníkových plynů, které by pomohly dosáhnout nižšího oteplení v nejbližších letech. Ze zprávy vyplývají dva důležité poznatky:  Zpráva by měla být klíčovým dokumentem pro pravidelný přezkum cílů, ke kterým musí jednotlivé státy, které podepsaly Pařížskou dohodu, přistoupit každých pět let, tedy v letech 2020, 2025 a 2030. Zpráva navrhuje razantní snížení emisí od roku 2020 a dosažení uhlíkové neutrality (tedy stavu, kdy se vypouštěné emise rovnají množství emisí skleníkových plynů, které jsou z atmosféry přírodními či technologickými procesy absorbovány) do roku 2050.

Hlavní poznatky Zprávy.

Chápání globálního oteplování o 1,5 °C.

Zpráva uvádí, že pokud oteplování bude pokračovat současnou rychlostí, celková průměrná teplota se pravděpodobně zvýší o 1,5 ° C nad úroveň před industrializací do roku 2052. Antropogenní emise skleníkových plynů doposud přispěly ohřevu o hodnotě 0,8 ° C až 1,2 ° C. Skleníkové plyny, které již byly vypuštěny, pravděpodobně nezpůsobí, že globální teplota stoupne pouze na 1,5 °C a celkový nárůst teploty nad 1,5 ° C se dá zabránit drastickým omezením dalších emisí. Rizika související se změnou klimatu jsou spojena s rostoucím globálním oteplováním závisí na zeměpisné poloze, úrovni rozvoje a zranitelnosti a rychlosti a dosahu postupů zmírňování změny klimatu a přizpůsobení se klimatu. Dosavadní závazky jednotlivých států v rámci Pařížské dohody nestačí podle UNEP ani na dosažení cíle 2 °C.  Od 70. let 20. století považovali vědci oteplení o 2 °C za "bezpečné". Další výzkumy během 90. let 20. století ovšem ukázaly, že škody, které by vznikly především v malých ostrovních státech a v nejméně rozvinutých státech by byly vysoké a některé státy by se octly v ohrožení existence. To bylo důvodem, že Pařížská dohoda prosadila cíl "směřovat k oteplení o 1,5 ° C".

Jaká opatření jsou třeba pro dosažení cíle 1,5 °C.

Zpráva navrhuje následující opatření

Energetika.

Do roku 2050 je předpokládáno snížení poptávky po energiích, snížení uhlíkové náročnosti výroby elektřiny na nulu, zvýšení podílu obnovitelných zdrojů o 60 % proti roku 2020 a snížení spotřeby primární energie z uhlí o 66 %.

Využití krajiny.

Do roku 2050 je třeba dosáhnout udržitelné intenzifikace využívání krajiny, zvýšení zemědělské produktivity a změny složení potravy lidské populace.

Průmysl.

Do roku 2050 je třeba snížit emise z průmyslu o 70–90 % proti roku 2010. Realizace s předpokládá elektrifikací z nízkoemisních zdrojů, využitím vodíku a biomasy, ekologičtějšími variantami produktů a využitím technologie zachycování a ukládání uhlíku.

Doprava a budovy.

Výrazné snížení emisí technologickými opatřeními (elektromobilita, energeticky účinné spotřebiče, zateplování budov, elektrifikace) a také změny v životním stylu.

Zvláštní zprávu IPCC ke globálnímu oteplení o 1,5 °C (SR15) vydal Mezivládní panel pro změnu klimatu (IPCC) dne 8. října 2018. Zpráva, která byla schválena v rámci zasedání IPCC v Inčchon, Korejská republika, byla připravena 91 autory ze 40 zemí; její znění je podloženo více než 6 000 vědeckých odkazů. V prosinci 2015 vyzvala Konference OSN o změně klimatu v Paříži mezivládní panel IPCC k přípravě zprávy, která se zaměří na dopady oteplení o více než 1,5 °C a na scénáře snižování emisí skleníkových plynů, které budou směřovat ke splnění cíle 1,5 °C z Pařížské dohody. Zpráva byla předložena na 48. zasedání Mezivládního panelu pro změnu klimatu (IPCC) jako "autoritativní, vědecká příručka pro vlády", která se bude zabývat změnou klimatu. Závěry zprávy uvádějí, že je třeba podniknout v krátkém časovém úseku drastické kroky, aby se zabránilo závažným důsledkům změny klimatu. Zpráva byla předložena na konferenci Konferenci OSN o změně klimatu 2018 v Katovicích.

联合国政府间气候变化专门委员会全球升温1.5oC特别报告(英语:Special Report on Global Warming of 1.5 °C,SR15)是政府间气候变化专门委员会(IPCC)2018年10月8日在韩国仁川批准并发布,引用超过6000篇科学文献,由来自40个国家的91位作者编写。2015年联合国气候变化大会邀请IPCC编写这份报告。报告全名为《"政府间气候变化专门委员会在加强全球应对气候变化威胁、实现可持续发展和努力消除贫困的背景下,关于全球升温高于工业化前水平1.5oC的影响和相关全球温室气体排放路径的全球升温1.5oC特别报告"》。


Život.

Původ a novinářská činnost.

Chášukdží pocházel ze známé a mocné saúdskoarabské rodiny. Byl vnukem Mohameda Chášukdžího, tureckého lékaře, který si vzal za ženu Saúdskou Arabku a stal se osobním lékařem zakladatele a prvního krále země Abd al-Azíze ibn Saúda. Byl také synovcem Adnana Chášukdžího, mimořádně bohatého obchodníka se zbraněmi, známého mj. účastí v aféře Írán-Contras. Jeho bratrancem byl Dodi Al-Fayed, který byl přítelem britské princezny Diany a v roce 1997 s ní zahynul při automobilové nehodě v Paříži.  Chášukdží zahájil svou novinářskou kariéru prací pro anglicky psaný list "Saudi Gazette". Dále pracoval pro několik arabských novin a prosadil se jako zahraniční korespondent píšící zprávy z Afghánistánu, Alžíru, Súdánu a Středního východu. V této době se setkal s Usámou bin Ládinem, který bojoval proti Sovětům v Afghánistánu. Chášukdžímu poskytl bin Ládin několik rozhovorů. Tehdy s ním Chášukdží sympatizoval, po bin Ládinově příklonu k mezinárodnímu terorismu se s ním však názorově rozešel.  V letech 1999 až 2003 byl Chášukdží zástupcem šéfredaktora listu "Arab News", hlavního anglicky psaného deníku v Saúdské Arábii. Krátce poté a znovu v letech 2007–2010 vedl saúdskoarabský deník "Al Watan", z nějž byl vyhozen za „posouvání hranic debaty uvnitř saúdské společnosti”, jak uvedl na své osobní stránce. V roce 2010 se stal ředitelem nového zpravodajského kanálu "Al-Arab" v Bahrajnu. Kanál byl vypnut 11 hodin po svém spuštění, protože Chášukdží publikoval rozhovor se zástupcem ší'itské většiny v tomto státě.

Kritika saúdského režimu a exil.

Chášukdží kritizoval wahhábismus, přísnou formu islámu, která je vyznávána v Saúdské Arábii, a také politiku saúdskoarabského režimu a korunního prince Mohameda bin Salmána, například zatýkání lidskoprávních aktivistů a kritiků vládnoucí rodiny, saúdskou blokádu Kataru, saúdskou vojenskou intervenci v Jemenu nebo diplomatické konflikty s Kanadou a Libanonem. Předmětem jeho kritiky byly také izraelské osady, které Izrael buduje na okupovaných palestinských územích. Podle listu "The New York Times" se Chášukdží pokoušel bojovat také proti oficiální saúdskoarabské twitterové kampani, kterou vládnoucí dynastie spustila proti svým exilovým kritikům.  Od roku 2017 pobýval z obav o svou bezpečnost ve Virginii ve Spojených státech a přispíval do amerického deníku "The Washington Post". Od začátku roku 2018 navštěvoval stále více Turecko, kde se několikrát setkal i s prezidentem Erdoğanem, jehož přívržencem se stal. V Istanbulu se seznámil s doktorandkou jménem Hatice Cengiz, s níž se chtěl po rozvodu oženit, a proto dvakrát navštívil saúdskoarabský generální konzulát v Istanbulu – nejprve 28. září a poté 2. října 2018, kdy tam byl zavražděn. Následně vznikla kolem případu jeho zmizení mezinárodní krize, kvůli níž mj. navštívil americký ministr zahraničí Mike Pompeo jak Rijád, tak Ankaru.

Vražda a mezinárodní reakce.

Krátce po Chášukdžího zmizení dne 2. října 2018 zveřejnily turecká policie a úřady svůj názor, že Chášukdží byl na saúdském generálním konzulátu v Istanbulu při „výslechu“ členy královské gardy a saúdské tajné služby umučen, jeho tělo bylo následně rozčtvrceno a rozpuštěno v kyselině. Za tímto účelem přiletěla téhož dne ráno z Rijádu do Istanbulu skupina patnácti mužů, včetně vojáků, příslušníků tajných služeb a forenzního patologa, který podle těchto zpráv po Chášukdžího brutálním mučení (včetně uříznutí prstů na rukou) a uškrcení, jež mělo trvat sedm minut, jeho tělo rozřezal speciální pilkou. Následně mělo být Chášukdžího mrtvé tělo rozpuštěno v kyselině. Skupina mužů se ještě tentýž večer vrátila do Rijádu. Po vynuceném svolení saúdských úřadů s prohlídkou generálního konzulátu hledala turecká policie následně stopy po činu přímo na něm a také začala hledat Chášukdžího pozůstatky v Bělehradském lese na předměstí Istanbulu a na pobřežní farmě u Marmarského moře.  Saúdská Arábie vraždu nejdříve popřela a tvrdila, že Chášukdží z jejího konzulátu odešel. Jeho zabití přiznala po více než dvou týdnech, ačkoli při té příležitosti neuvedla, co se stalo s jeho tělem. Posléze tamější prokuratura oznámila zatčení osmnácti podezřelých osob a ministr zahraničí dokonce vyjádřil nad činem politování. Přibližně tři týdny po vraždě ji odsoudil i samotný korunní princ Mohamed bin Salmán a saúdskoarabský generální prokurátor uznal, že byla předem naplánovaná.  Americký republikánský senátor Rand Paul již v reakci na zmizení Chášukdžího vyzval k zastavení prodeje amerických zbraní do Saúdské Arábie, která je blízkým spojencem Spojených států. Americký prezident Donald Trump se k činu postavil zdrženlivě, zatímco německá kancléřka Angela Merkelová ohlásila reakci v podobě pozastavení dodávek zbraní do Saúdské Arábie. Další evropské země (Spojené království, Francie, Španělsko a Česká republika) navzdory Chášukdžího vraždě a válce v Jemenu pokračují ve vývozu zbraní do Saúdské Arábie. Některé evropské státy (Spojené království, Francie a Nizozemsko) společně s USA odřekly účast svých ministrů na investiční konferenci v Rijádu, jež se konala koncem října 2018.

Džamál Chášukdží (někdy Džamál Chášakdží, جمال أحمد حمزة خاشقجي "Ǧamāl Aḥmad Ḥamzaẗ H̱āšuqǧī", známý též jako "Jamal Ahmad Khashoggi"; 13. října 1958, Medína, Saúdská Arábie – 2. října 2018 Istanbul, Turecko) byl saúdskoarabský žurnalista, kritik politiky korunního prince Mohameda bin Salmána i účasti země ve válce v Jemenu. Od roku 2017 působil v exilu ve Spojených státech. V říjnu 2018 byl zavražděn na saúdském generálním konzulátě v Istanbulu.

贾迈勒·艾哈迈德·卡舒吉(Jamal Ahmad Khashoggi,,;1958年-10月13日-2018年-10月2日),或译贾马尔·哈苏吉,是沙特阿拉伯新闻工作者及异议人士,也是《华盛顿邮报》专栏作者。他曾在开播仅一天即停播的担任总经理一职。2018年10月11日,土耳其警方通报美国方面称已掌握足够的证据证明贾迈勒·卡舒吉在10月2日进入时被沙特的特工所杀并分尸,之后尸体组织被转移。沙特政府曾一度否认此事,并称贾迈勒·卡舒吉当天就走出了领事馆,同月20日,沙特检察机关承认其已在馆内身亡,死亡的原因是与使馆人员发生争执而导致的肢体冲突。2019年6月19日,公布卡舒吉遇害案的调查报告。报告认为沙特王储穆罕默德·本·萨勒曼·本·阿卜杜勒-阿齐兹·阿勒沙特与此案有关联,应受到调查和制裁。


Formule 1.

V září 2016 bylo oznámeno, že v sezóně 2017 bude Giovinazzi působit jako jezdec na simulátoru u týmu Ferrari. V prosinci byl Giovinazzi potvrzen jako rezervní jezdec u týmu Ferrari.  Od půlky sezóny 2017 působil jako testovací jezdec v týmu Haas.

Sauber (2017–2018).

2017.

S týmem Sauber se účastnil již předsezónního testování v sezóně 2017. V úvodních dvou závodech sezóny v Austrálii a Číně nahradil tehdejšího jezdce týmu Sauber Pascala Wehrleina, který měl v závodě Mistrů těžkou nehodu a kvůli tomu mu nebyl povolen start. Giovinazzi závod v Austrálii dokončil na dvanáctém místě a závod v Číně nedokončil.

2018.

V sezóně 2018 působil jako testovací jezdec u týmu Sauber. Během sezóny nastoupil v několika pátečních tréninzích.

Alfa Romeo (2019–dosud).

2019.

Pro sezónu 2019 se stal závodním jezdcem týmu Alfa Romeo, tehdejším týmem Sauber.  V prvních osmi závodech nedokázal bodovat. Prví bod získal za desáté místo při Velké ceně Rakouska. Při závodě v Belgii se dlouho držel na devátém místě, ale v posledním kole havaroval a závod nedokončil. Další body získal za deváté místo při domácí Velké ceně Itálie. Velkou cenu Singapuru několik kol po vyjetí safety caru vedl, jelikož ještě neabsolvoval zastávku v boxech. Závod dokončil na desátém místě. Při Velké ceně Brazílie dojel na šestém místě za svým týmovým kolegou Kimim Räikkönenem. Po penalizaci Lewise Hamiltona se posunul na páté místo. V sezóně získal 14 bodů a obsadil celkové 17. místo.

2020.

Dne 4. listopadu 2019 tým Alfa Romeo potvrdil, že Giovinazzi bude s týmem pokračovat i v sezóně 2020.

Kompletní výsledky ve Formuli 1.

Tučně – Pole position "Kurzívou" – Nejrychlejší kolo závodu <div style="float:left;"

Antonio Giovinazzi (* 14. prosince 1993, Martina Franca, Itálie) je italský automobilový závodník, který v současnosti působí jako jezdec týmu Alfa Romeo Racing ve Formuli 1. V roce 2017 nastoupil ve dvou závodech jako náhrada za Pascala Wehrleina.

安东尼奥·焦维纳齐(,1993年-12月14日)是一名意大利赛车手。他曾在2015年国际汽车联盟欧洲三级方程序锦标赛拿下亚军,并在2016年国际GP2系列赛取得5座分站冠军及8次颁奖台完赛,拿下该赛季亚军。焦维纳齐担任法拉利车队赛季的三号车手兼储备车手。他在2017年澳洲大奖赛顶替帕斯卡·维尔莱茵的萨伯席位,首度登场一级方程序赛车大奖赛。目前效力于爱快罗密欧车队。


Život.

Princezna Gyonghye se narodila v roce 1435 korunnímu princovi Munjongovi a korunní princezně Hyeondeok, která zemřela šest let po jejím narození. Byla jmenována princeznou Pyeongchangu. V dětství byla poslána na výchovu k vládnímu ministrovi Cho Yurye, kde měla být chráněna. Munjong poté uváděla Choa jako jejího nevlastního otce.  V roce 1450 byla princezna provdána za Jeong Jonga a titul princezny jí zůstal nadále. Jeong byl vychováván tak, aby mohl vykonávat funkci ministra spravedlnosti. Následující rok jí otec Munjong věnoval pozemky Yeongdeok pang na vybudování nového sídla. Úředníci tento nápad kritizovali, jelikož více než 30 rodin se muselo z tohoto pozemku vystěhovat a její manžel Jeong už sídlo dávno měl. Nicméně rozhodnutí císaře se nezměnilo. V roce 1452 na trůn nastoupil její bratr a ona jej musela často hlídat a zastupovat. Brzy jej však nahradil jejich strýc Sejo.

Za vlády krále Seja.

V roce 1455 byl Jeong vyhoštěn do provincie Gyeonggi a princezna Gyeonghye onemocněla. Král Sejo se po doslechnutí o její nemoci rozhodl poslat k ní svého lékaře, aby ji vyšetřil. Princezna v té době byla těhotná a tak král vydal prohlášení, že v případě, že poradí chlapce, bude okamžitě zabit. Královna Jeonghui s tím ale nesouhlasila a jakmile princezna synka porodila, nechala jej obléct do dívčích šatů a poslala jej na královský dvůr, kde mu byla dána výchova.  V roce 1461 byl Jeong shledán vinným za povstání proti Sejovi a byl popraven. Princezna Gyeonghye byla shledána jako spoluviník, její hodnost byla snížena na nevolnici a byla poslána na královského kláštera. Královna Jeonghui se později přimluvila, aby jí byla hodnost za dobré chování vrácena a dostala zpět své služebníky.

Dědictví.

27. prosince 1473 sepsala princezna Gyeonghye závěť, kde vše odkázala svému synovi. Dnes je tato závěť uložena v Jangseogaku na Akademii Korejského umění a historie.

Princezna Gyeonghye (1435-1473), před sňatkem známá jako princezna Pyeongchang, byla princezna z dynastie Čoson. Byla nejstarší dcerou Munjonga Čosona. Sloužila jako dozorce svému bratrovi Danjongovi Čosonovi, který nastoupil na trůn velmi mladý.

敬惠公主(경혜공주,1435年-1473年)是朝鲜王朝时期的一位公主。她是朝鲜文宗与显德王后权氏的长女,亦是朝鲜端宗的胞姐。