Historie.

1880–1969.

"viz" Section Française de l'Internationale Ouvrière  Francouzská dělnická strana ("Parti Ouvrier Français") byla založena roku 1880 Paulem Lafarguem (zeť K.Marxe). Stranu však provázely neshody a už v roce 1882 se rozdělila na dvě téměř znepřátelené tábory: proti sobě se postavili ortodoxní marxisté a revizionistická skupina "Mírných". Obě skupiny si držely velký vliv v odborech. V roce 1899 vytvořili marxisté Socialistickou stranu Francie ("Parti Socialiste de Francie") a revizionisté Francouzskou socialistickou stranu ("Parti Socialiste Français"). Nicméně v roce 1905 se obě strany pod vedením Jeana Jaurése opět sloučily do Sjednocené socialistické strany ("Parti Socialiste Unifié"), která častěji vystupovala jako Francouzská sekce druhé Internacionály ("Section Française de l'Internationale Ouvrière ", SFIO).  Strana silně vyznávala pacifismus, na začátku 1. světové války byla rozdělena mezi ty, kteří zůstali pacifismu věrní, a ty, kteří podporovali vstup Francie do konfliktu. Strana nakonec přistoupila na válečný rozpočet. Po skončení války stranu rozdělovala otázka, zda podporovat proletářskou revoluci nebo zůstat na reformistických pozicích. V roce 1920 stranu opustili příznivci Třetí internacionály ("bolševická" a "centristická" frakce), což vyústilo v založení Komunistické strany Francie. Faktickým vůdcem oslabených socialistů se stal Léon Blum. Socialisté se poté spojili s radikály a vytvořili ve volbách tzv. "Cartel des gauches". V roce 1934, kdy došlo k zesílení krajní pravice ve Francii, změnili komunisté do té doby negativistickou politiku vůči SFIO a přijali společnou volební koalici levicových a středových stran a odborů (Lidová fronta, "Front populaire"). Ta v parlamentních volbách 1936 po silně protifašistické kampani zvítězila a socialisté se stali nejsilnější stranou v Národním shromáždění. Předsedou vlády se stal Léon Blum. Socialistickou stranu poté rozdělovala otázka, zda vstoupit či nevstoupit do konfliktu španělské občanské války, přičemž vedení to odmítalo. Tato i další otázky rozdělovaly vládu, která se nakonec roku 1938 rozpadla. Po německé okupaci (1940) byla strana rozpuštěna.  V poválečných letech (1945–1947) spolupracovala na vládní úrovni s komunisty a křesťanskými demokraty, v roce 1956 kandidovala v rámci Republikánské fronty. V roce 1958 podporovala vznik Páté republiky. Pro prezidentské volby v roce 1965 se zapojila do bloku Federace demokratické levice a socialistů ("Fédération de la gauche démocrate et socialiste"), která podporovala Françoise Mitterranda (člen středových republikánů). Výsledek v prezidentských volbách 1969, kdy kandidát stany Gaston Defferre obdržel pouze 5% hlasů, se stal signálem pro reorganizaci a reformu strany i francouzské levice vůbec.

1969–2007.

Socialistická strana vznikla jako nástupce SFIO, přičemž na prvním sjezdu v roce 1969 se s ní spojili i kluby a formace různých levicových ideologií. V roce 1971 se na kongresu v Epinay spojil s PS i republikánský klub, François Mitterrand byl zvolen jako první tajemník. O rok později byl socialisty, komunisty a radikály podepsán tzv. "Programme commun", který si dával za cíl snížení nezaměstnanost, zkrácení pracovní doby a mírové zaměření francouzské zahraniční politiky. V roce 1974 Mitterrand jako kandidát jednotné levice vyhrál první kolo prezidentských voleb (43,25%), ve druhém kole však těsně neuspěl (49,2%). Na kongresu v Metz 1979 dostal opět důvěru strany a byl navržen do prezidentských voleb v roce 1981. V těch byl zvolen jako první socialistický prezident Francie (v prvním kole 26%, v druhém 52%). PS navíc drtivě vyhrála legislativní volby a složila levicovou vládu pod vedením Pierra Mauroye s účastí čtyř komunistických ministrů. Vládu však provázely komplikace a v roce 1986 podlehla ve volbám pravicovým stranám, i když socialisté zůstávali nejsilnější stranou v Národním shromáždění. Kohabitace však trvala pouze dva roky, v předčasných volbách roku 1988 opět zvítězila levice pod vedením Socialistické strany. Mitterrand obhájil post prezidenta s 34%, respektive 54% hlasů. V roce 1993 se ocitla levice v krizi a v legislativních volbách dokázala získat pouze 91 křesel (z toho 53 socialistických poslanců).  V roce 1995 se do čela PS postavil Lionel Jospin, který po smrti Mitterranda sjednotil levici pod hlavičkou Plurální levice ("Gauche plurielle"). Ta zvítězila v parlamentních volbách v roce 1997, čímž vznikla třetí kohabitace, tentokrát levicové vlády s pravicovým prezidentem Jacquesem Chiracem (ten porazil Jospina v prezidentských volbách). V roce 2002 přišel šok, když prezidentský kandidát socialistů, kterým byl opět Jospin, obdržel 16,18% a nepostoupil z prvního kola (předběhl ho kandidát krajní pravice Jean-Marie Le Pen). To se podepsalo i na výsledku parlamentních voleb, kdy socialisté získali 140 mandátů oproti 357 mandátům „prezidentské většiny“. Dalším neúspěchem pro stranu bylo odmítnutí euroústavy kterou PS podporovala.  Před prezidentskými volbami 2007 se o post kandidáta ucházelo více kandidátů, z nichž byla stranou vybrána v průzkumech populární Ségolène Royalová. Krátce před volbami se socialisté obávali opakování situace z roku 2002, když průzkumy ukázaly nárůst podpory pro centristického kandidáta François Bayroua. Obavy se sice nevyplnili, Royalová však postupovala až z druhého místa (zhruba 26% hlasů). Pro druhé kolo se jí dostalo podpory většiny levice, nedokázala však uspět: zisk kandidátky činil 46,94%, prezidentem byl zvolen Nicolas Sarkozy. V Socialistické straně nastala krize, když část (bývalých) členů přešla k Nicolasovi Sarkozymu. To opět silně poznamenalo výsledek PS v následujících parlamentních volbách. V prvním kole strana získala 24,7% a pouze 1 mandát oproti 98 zvoleným pravicovým kandidátům. V druhém kole se jí podařilo odvrátit debakl, celkově má ale jen 186 křesel z 577 a nadále zůstává v opozici.

2008–2012.

Na jaře 2008 se François Hollande kvůli neúspěchu socialistické kandidátky v prezidentských volbách 2007 rozhodl nekandidovat pro další funkční období na pozici prvního tajemníka strany. Na stranickém kongresu v Remeši byla první tajemnicí zvolena Martine Aubryová, která těsně porazila Ségolène Royalovou.  Pro výběr kandidáta do prezidentských voleb 2012 uspořádala strana v říjnu 2011 otevřené primárky (zúčastnit se mohl každý registrovaný volič po zaplacení poplatku 1 euro a podpisu charty vyjadřující levicové hodnoty). Druhé kolo primárek, do kterého postoupili Hollande a Aubryová, vyhrál Hollande (1 607 268 hlasů-56,6%).  První kolo prezidentských voleb konané 22. dubna 2012 i druhé konané 6. května vyhrál Hollande před tehdejším prezidentem Sarkozym.  V prvním kole parlamentních voleb 10. června 2012 zvítězila socialistická strana s 29,35% hlasů a bylo zvoleno 22 jejích poslanců. Strana zvítězila i ve druhém kole 17. června, když obdržela 40,91% hlasů. Celkem bylo za socialistickou stranu zvoleno 280 členů Národního shromáždění. Po volbách byla vytvořena koaliční vláda socialistické strany, zelených a menších levicových stran s většinou 331 z 577 poslanců. Premiérem se stal Jean-Marc Ayrault.

Parti socialiste, "PS", "(Socialistická strana)" je francouzská sociálně demokratická strana a dřívější hegemon francouzské levice (k tradičním spojencům PS patří environmentalistická strana Zelení, levicoví republikáni MRC a sociálně liberální PRG). Vznikla v roce 1969 jako nástupce Francouzské sekce dělnické internacionály ("Section Française de l'Internationale Ouvrière"). V období let 1981–1986, 1988–1993, 1997–2002 a 2012–2017 vedla francouzskou vládu. Po nástupu liberální En Marche! prezidenta Macrona však výrazně ztratila.

社会党(,缩写为PS)是法国的一个社会民主主义政党,也是法国最大的中左翼政党,社会党国际、欧洲社会党成员。该党自称社会主义政党,与右翼的共和党为法国当代的两大主要政党。前身为成立于1905年4月23日的工人国际法国支部。现任第一书记是奥利维耶·福尔(Olivier Faure)。


Historie.

Vznik města.

Archeologické nálezy nasvědčují tomu, že okolí dnešního Seattlu bylo indiány obývané již před 4 tisíci lety. Před příchodem prvních Evropanů, vedených Georgem Vancouverem, obývali původní obyvatelé, Duwamišové, velké plochy v okolí Elliottova zálivu.  Město bylo založeno v listopadu 1851 členy výpravy, kterou vedl americký pionýr Arthur A. Denny. Pojmenovali jej "New York", po svém rodném státě, ale již v dubnu 1853 bylo přejmenováno na "New York Alki". V současnosti je původní oblast města známá jako Alki Point.  Jméno Seattle se poprvé objevilo v oficiálních dokumentech teritoria Washington 23. května 1853, při prvním rozparcelování města. Stalo se tak na počest náčelníka Sealtha, který stál v čele kmene Duwamišů, původních obyvatel celé oblasti. Seattle je anglická zkomolenina jeho jména. 14. ledna 1865 byla teritoriem Washington vydána charta o oficiálním vzniku města. Byly vymezeny jeho hranice a vytvořena pětičlenná městská rada. Po dvou letech ale vznikl návrh radu rozpustit, kvůli jejímu špatnému fungování, což se následně stalo 18. ledna 1867. Samospráva města tak na krátkou dobu přešla do rukou okresu King, než byl v druhé polovině roku 1869 občany podán nový návrh, požadující obnovení městské rady. Nová rada ustavená 2. prosince 1869 byla tvořena sedmi členy a starostou, kterým byl zvolen republikán Henry A. Atkins.

Rozvoj města a první světová válka.

Za prvotní rozvoj město vděčí dřevařskému průmyslu, jehož rozkvět byl zapříčiněn vysokou poptávkou po stavebním materiálu od ostatních měst na západním pobřeží, zejména San Franciscem. V polovině 50. let 19. století tak v okolí Pugetova zálivu existovaly již desítky větších či menších pil z velké části vybudovaných právě sanfranciskými investory. Nabídka práce však do Seattlu přivedla i mnoho čínských imigrantů, proti nimž se v letech 1885–1886 rozhořely rozsáhlé nepokoje, které utišilo až prezidentem vyhlášené stanné právo 9. února 1886. V roce 1889 postihl město rozsáhlý požár. Způsobené škody byly odhadnuty na 20 milionů dolarů.  K dalšímu rozvoji města přispěla zlatá horečka probíhající v letech 1896 až 1899. 17. července 1897 připlul do Seattlu první parník z Aljašky s 68 zlatokopy na palubě a „tunou ryzího zlata“ natěženého na březích řeky Klondike. Během několika měsíců se stal Seattle hlavním dopravním uzlem mezi Yukonem a Spojenými státy.  V roce 1909 se na kampusu Washingtonské univerzity konala světová výstava. Navštívily ji zhruba 4 miliony lidí včetně tehdejšího prezidenta Williama Howarda Tafta.  Během první světové války zažil Seattle rychlý růst loďařského průmyslu a město se díky tomu opět stalo významným průmyslovým střediskem. Krátce po válce na sebe město strhlo národní pozornost kvůli snaze o snížení mezd loďařům. To vyústilo 2. února 1919 v první americkou generální stávku, které se zúčastnilo více než 65 tisíc odborářů. Kvůli vojenskému nátlaku ze strany vlády však byla po pěti dnech ukončena.

Druhá světová válka a poválečné období.

Počátkem 20. století se zde začal rozvíjet letecký průmysl, byla zde založena společnost Boeing. Ta během druhé světové války zvýšila počet svých zaměstnanců o téměř 1200 % a její tržby vzrostly z 10 na 600 milionů dolarů ročně. Konec války s sebou nicméně přinesl ekonomický propad do celé oblasti, který přetrval až do konce 50. let 20. století.  V roce 1962 se v Seattlu konala již druhá světová výstava, během níž byl postaven např. monorail nebo dominanta města – věž Space Needle. Po dobu 6 měsíců, kdy výstava trvala, ji navštívilo bezmála 10 milionů lidí.  Počátkem 80. let bylo město šokováno masakrem ve Wah Mee, během kterého tři ozbrojení útočníci zavraždili celkem 13 lidí. Jedná se o nejtragičtější zločin, který byl kdy v Seattlu spáchán. Z tohoto období také pochází hudební styl grunge, známý díky kapelám jako Nirvana nebo Green River.  Ke konci listopadu 1999 se v Seattlu konalo zasedání Světové obchodní organizace, na němž se projednávaly věci jako globalizace bezpečnosti práce, pracovních podmínek a jiné. Proti jednání a politice této organizace přijelo do města demonstrovat více než 40 tisíc odborářů, politických, environmentálních a lidskoprávních aktivistů. I přes několik střetů s policií se jim podařilo jednání efektivně zablokovat. Nepokoje na krátkou dobu vyvolaly další demonstrace na podporu aktivistů v ulicích Seattlu a v několika ostatních zemích po celém světě.  V roce 2001 zasáhlo Seattle zemětřesení o síle 6,8 Richterovy stupnice. Způsobené škody v celé oblasti Pugetova zálivu byly odhadnuty na 1 miliardu dolarů.

Geografie.

Seattle se rozprostírá na pevninské šíji mezi Pugetovým zálivem a Washingtonovým jezerem, asi 175 km jižně od hranic s Kanadou. Jezero i záliv jsou propojeny uměle vybudovaným lodním kanálem z první poloviny 19. století. Na západě od města se nachází Kitsapův poloostrov a Olympijský národní park, který byl v roce 1981 zapsán na Seznam světového dědictví UNESCO. Celou východní hranici města tvoří Sammamišské jezero a Kaskádové pohoří chrání Seattle před kontinentálními větry.  Terén města je poměrně kopcovitý, rozdíl mezi nejníže a nejvýše položeným bodem činí 158 m. O Seattlu, stejně jako o Římě, se říká, že se rozkládá na „sedmi pahorcích“. Jejich seznamy se často liší, ale většinou zahrnují Capitol Hill, First Hill, Renton Hill, Beacon Hill, Queen Anne Hill, Yesler Hill a bývalý Denny Hill. Kvůli jeho poloze v Ohnivém kruhu hrozí Seattlu, jako dalším městům na západním pobřeží, velké riziko zemětřesení.  Podle údajů z amerického sčítání lidu 2010 činí rozloha města 369,2 km2. Z toho 152 km2, tedy 41 %, tvoří vodní plochy.

Městské čtvrtě.

Downtown.

Centrum Seattlu se nachází ve čtvrti Downtown, na 1st Ave, na náměstí "Pioneer Square". Oblast je charakteristická historickou zástavbou z konce 19. století z červených cihel a vzrostlými stromy. V přízemí domů jsou převážně restaurace, bary, obchody, galerie a rockové kluby. V centru náměstí Pioneer Square stojí totem. Další čtyři totemy, s vyřezanými mýtickými postavami ze života severoamerických Indiánů, se nachází o něco jižněji v "Occidental Parku". Dva bloky východním směrem od Pioneer Square stojí nejstarší mrakodrap ve městě, "Smith Tower". Stavba z bílých terakotových cihel byla dokončena roku 1914. Opačným směrem, na západ, se pak nachází hlavní městský terminál trajektů.

Pike Place Market.

Jedním z nejpopulárnějších míst v Seattlu je nejstarší fungující trh ve Spojených státech, Pike Place Market. Nachází se severozápadně od čtvrti Downtown, ve stejnojmenné ulici Pike Place. Trh zde působí od roku 1907. V 60. letech 20. století byla snaha tržiště zbourat, po velkých protestech místních obyvatel však bylo od záměru upuštěno. Trh byl zrenovován a pokračuje ve své činnosti. Je zde možné zakoupit čerstvé ryby, ovoce, zeleninu, květiny, také ale ručně vyrobené šperky či dřevoryty. Po schodišti lze z Pike Place sejít na nábřeží, kde se na "Pier 59" nachází "Seattleské akvárium" a ruské kolo.

Belltown.

Severozápadně od čtvrtí Downtown a Pike Place Market leží čtvrť Belltown, známá jako sídlo společnosti Sub Pop Records. Její severozápadní část směrem k nábřeží tvoří především nová čtyř až sedmipodlažní zástavba s restauracemi, bary a obchody. Centrum Belltownu s kavárnami, bary a hudebními antikvariáty tvoří přibližně pět bloků na 2nd Ave mezi ulicemi Stewart a Battery.

Lower Queen Anne a Seattle Center.

Severně od Belltownu leží čtvrť Lower Queen Anne, v jejíž jihovýchodní části se nachází komplex Seattle Center. Oblast tvoří park s řadou jednotlivých staveb. Komplex byl vystavěn v roce 1962 pro světovou výstavu. Dnes je centrem kulturního dění, pořádají se zde koncerty, festivaly, kulturní i sportovní akce. Nejznámější stavbou, která zároveň dominuje panoramatu celého města, je 184 m vysoká věž Space Needle. Dále se zde nachází "Pacifické centrum vědy", "Seattleská opera", několik divadel a hudební muzeum Experience Music Project.

First Hill.

Východně od Downtownu leží čtvrť First Hill s nejvyššími výškovými budovami ve městě. Čtvrť je především administrativního typu s řadou hotelů. Nejvyšší budovou v Seattlu, a zároveň celém státě Washington, je Columbia Center. Stavba má 76 podlaží a výšku 285 m, byla postavena v letech 1982 až 1985. Extravagantní budovou nedaleko Columbia Center je stavba "Seattleské ústřední knihovny" z roku 2004.

Capitol Hill, University District a Fremont.

Severně od First Hill leží Capitol Hill. Čtvrť byla velmi populární v 60. a 70. letech, kdy se tu usazovala řada lidí sympatizujících s hippies a různými alternativními směry. Dnes je čtvrť proslulá pestrým nočním životem. Severně přes zátoku Union pak leží Univerzitní čtvrť (University District), kde se nachází Washingtonská univerzita a mnoho kaváren, kin a obchodů. Západně od University District se nachází čtvrť Fremont, známá jako umělecké centrum celé oblasti. Místním lákadlem je zdejší troll nebo kontroverzní socha Vladimira Iljiče Lenina, největší svého druhu ve Spojených státech.

Podnebí.

Seattle má teplé středozemní klima (Köppenova klasifikace podnebí – Csb) s teplými suchými léty a vlhkými chladnými zimami. Olympijské pohoří chrání Seattle před prudkými větry od Tichého oceánu a Kaskádové pohoří na východě zase od kontinentálních větrů. Seattle se dlouhodobě řadí mezi nejdeštivější města ve Spojených státech, uvádí se, že zatažená obloha je zde průměrně až 220 dní v roce a z toho 150 dní proprší. V zimě se teplota pohybuje mezi 2–4 °C, v létě pak mezi 20–23 °C. Nejnižší naměřená teplota v Seattlu byla −17,8 °C a nejvyšší 39,5 °C. Každoročně zde spadne až 965 mm srážek.

Demografie.

Seattle je 20. nejlidnatější město ve Spojených státech, s odhadovaným počtem 686 800 obyvatel. Celá aglomerace města pak čítá zhruba 3 671 478 obyvatel, což z ní činí 15. největší v USA. Hustota zalidnění města je 1 860 obyv./km2.  Nejrychleji rostoucí etnickou skupinou v Seattlu jsou Asiaté a Hispánci, kteří představují asi 20 % ze všech obyvatel. Tyto dvě skupiny jsou všeobecně nejrychleji rostoucími etnickými skupinami ve Spojených státech. Mezi další rychle rozrůstající se etnické skupiny patří Somálci a Vietnamci. Nejpočetnější rasovou skupinu tvoří běloši, asi 69,5 %. Až 22,6 % obyvatel města mluví doma jiným jazykem než angličtinou.  V Seattlu je registrováno více než 313 tisíc bytových jednotek, z toho asi 8 % není obydlených. Až 90 tisíc lidí zde žije pod hranicí chudoby a 3 tisíce lidí bez domova. V září 2005 přijal okres King plán s názvem „Ten-Year Plan to End Homelessness“, který má za cíl zlepšit životní úroveň bezdomovců.  Seattle je také sídlem velké LGBT komunity. Podle studií Kalifornské univerzity z roku 2006 se až 12,9 % dotázaných označilo za gaye, lesbu nebo bisexuála, což je hned druhý nejvyšší počet ve Spojených státech po San Franciscu. Metropolitní oblast Seattle byla také umístěna na druhém místě mezi hlavními americkými metropolitními oblastmi s 6,5% populací označující se za lesbu, gaye nebo bisexuála. Podle odhadů ze sčítání lidu byla v roce 2012 v Seattlu největší koncentrace homosexuálních párů žijících v jedné domácnosti ze všech amerických měst. Seattle tak s 2,6 % překonal San Francisco, které je všeobecně považováno za město nejvíce nakloněné LGBT komunitě.  Seattle má z hlediska náboženského složení jeden z největších podílů nevěřících v celých Spojených státech. Nejrozšířenějším náboženstvím je zde křesťanství, to vyznává asi 52 % obyvatel. Nepatrné procento lidí pak vyznává buddhismus, hinduismus a judaismus (viz graf).

Vzdělání.

Vědci z univerzity "Central Connecticut State University" (CCSU) označili v roce 2009 Seattle za město s nejvzdělanějšími obyvateli v celých Spojených státech. Podle údajů ze sčítání lidu má 93 % obyvatel starších 25 let středoškolské vzdělání a až 58 % bakalářské nebo vyšší.  Všechny státní školy v Seattlu spadají do školního obvodu "Seattle Public Schools", který je největším obvodem ve státě Washington. V roce 2015 zde studovalo více než 52 tisíc studentů na celkem 97 školách. 45,6 % z nich tvořili běloši, 16,4 % Afroameričané, 15,8 % Asiaté, 12,4 % Hispánci a zbylých 9,8 % ostatní rasy.  V Seattlu sídlí prestižní Washingtonská univerzita. V roce 2016 byla na Šanghajském žebříčku vyhodnocena jako 15. nejlepší univerzita na světě a 13. v USA. S přibližně 44 tisíci studenty je rovněž největší školou celého amerického severozápadu. Univerzita provozuje systém knihoven, který je 19. největší v USA, s obsahem více než 7,2 miliony knih. Asi jedna čtvrtina všech knih se nachází v Suzzallově knihovně na kampusu univerzity.

Ekonomika.

Seattle vzkvétá díky službám, obchodu a počítačovému hi-tech průmyslu. Odhadovaný hrubý domácí produkt v seattleské metropolitní oblasti dosáhl v roce 2014 300,8 miliard dolarů, což z ní činilo 11. největší ekonomiku v USA. Seattleský přístav, který také provozuje mezinárodní letiště Sea-Tac, je hlavní vstupní branou pro obchod s Asií a plavby na Aljašku. V roce 2014 byl třetím nejrušnějším přístavem v Severní Americe, co se týče objemu kontejnerové dopravy. I přes následky ekonomické krize si Seattle udržel celkem silnou ekonomiku a zůstává ohniskem pro začínající podnikatele, zejména v oblasti ekostavitelství a čisté technologie; je označován jako americké „nejchytřejší město“ na základě své vládní politiky a zelené ekonomiky. 17. června 2013 přijalo vedení města rezoluci 31447, podle níž by se měl Seattle v roce 2050 stát prvním „klimaticky neutrálním“ městem v Severní Americe s nulovým množstvím emisí skleníkových plynů na jednoho obyvatele.  V roce 2016 zde sídlilo pět společností zapsaných na prestižním žebříčku Fortune 500, který každý rok uvádí 500 největších amerických soukromých a veřejných korporací podle jejich hrubého obratu. Byly jimi internetový obchod Amazon.com (#18), řetězec kaváren Starbucks (#146), řetězec obchodních domů Nordstrom (#197), přepravní společnost Expeditors International of Washington (#390) a letecká holdingová společnost Alaska Air Group (#459). V regionu Pugetova zálivu se však nachází mnoho dalších firem se Seattlem výrazně spjatých: maloobchodní řetězec Costco (#15), výrobce softwarů a technologií Microsoft (#25) sídlící v nedalekém Redmondu, výrobce těžkých nákladních vozidel Paccar (#147) se sídlem v Bellevue, dřevozpracující a papírenská společnost Weyerhaeuser (#373) a cestovní agentura "Expedia" (#385). Své sídlo zde měl i výrobce letecké techniky Boeing (#27), než jej v roce 2001 přemístil do Chicaga ve státě Illinois. Do té doby byl největší společností sídlící v Seattlu, avšak i po svém odchodu stále provozuje továrny v Everettu a Rentonu.

Samospráva a politika.

Zákonodárnou moc v Seattlu představuje městská rada tvořená devíti členy volenými vždy na čtyři roky. Rada zodpovídá za městský rozpočet, veřejné školství, nápravná zařízení, knihovny, veřejnou bezpečnost, odpočinková zařízení, hygienická zařízení, dodávku vody a sociální služby. Všechny městské úřady jsou technicky nestranické.  V Seattlu má velmi silnou podporu demokratická strana, čemuž nasvědčuje fakt, že prezidentské volby zde demokratičtí kandidáti vyhrávají nepřetržitě již od roku 1988. Seattle byl prvním americkým městem s ženskou starostkou, jíž byla v letech 1926 až 1928 Bertha Knight Landesová.  Seattle je všeobecně považován za jedno z nejliberálnějších měst v celých Spojených státech. Podpora pro otázky jako například práva homosexuálů jsou v místní politice do značné míry považovány za samozřejmost. V roce 2012 hlasovala drtivá většina obyvatel Seattlu pro schválení referenda 74, a tím povolení stejnopohlavního manželství ve státě Washington. Ve stejném roce proběhlo i hlasování, známé jako iniciativa 502, v němž se rovněž valná většina obyvatel vyslovila pro legalizaci marihuany k rekreačním účelům.  V červenci 2012 byla schválena vyhláška zakazující prodej igelitových nákupních tašek v obchodech. V červnu 2014 odsouhlasila městská rada postupné zvyšování minimální mzdy mezi roky 2015 a 2021 na 15 dolarů za hodinu. Při jejím plném zavedení by se tak Seattle stal jedním z měst s nejvyšší minimální mzdou v celých Spojených státech. Od 28. června 2013 se v Seattlu nachází honorární konzulát České republiky.

Sport.

Historie profesionálního sportu v Seattlu se začala psát na počátku 20. století v PCHA, kdy v roce 1917 vyhráli Seattle Metropolitans jako první americký tým Stanley Cup. Další úspěch přišel v roce 1979 s vítězstvím Seattle SuperSonics ve finále NBA. V roce 1990 hostilo město II. hry dobré vůle.  Reprezentanty města v Národní fotbalové lize (NFL) jsou Seattle Seahawks. Své domovské zápasy hrají na stadionu CenturyLink Field s kapacitou 69 tisíc míst. V sezóně 2013 se jim podařilo vyhrát svůj první titul – Super Bowl XLVIII.  V Major League Baseball (MLB) město reprezentují Seattle Mariners. Za svou historii klub třikrát vyhrál západní divizi AL, ale nikdy nepostoupil do Světové série. Jejich domovským stadionem je Safeco Field.  Město je domovem Seattle Sounders FC hrajících profesionální fotbal v Major League Soccer (MLS). Tým čtyřikrát vyhrál US Open Cup, nejstarší fotbalovou soutěž v USA, a to v letech 2010, 2011, 2012 a 2014. V roce 2016 se týmu podařilo vyhrát MLS Cup. Své domovské zápasy hrají, stejně jako Seattle Seahawks, na stadionu CenturyLink Field. Profesionální fotbal v Národní ženské fotbalové lize (NWSL) hraje rovněž ženský tým Seattle Reign FC.  V ženské basketbalové lize WNBA město reprezentují Seattle Storm. Jejich domovským stadionem je KeyArena s kapacitou 17 072 míst pro basketbalové zápasy. V letech 2004 a 2010 se jim podařilo vyhrát finále WNBA.  V Seattlu se také nachází mnoho univerzitních týmů. Mezi nejznámější patří Seattle Redhawks, Seattle Pacific Falcons a Washington Huskies. V roce 1936 reprezentovali Huskies Spojené státy ve veslování na letních olympijských hrách v Berlíně, odkud si přivezli zlatou medaili.

Kultura.

Přezdívky.

Od roku 1869 do roku 1982 se Seattlu říkalo "Královské město". Dnes se mu však i oficiálně přezdívá "Smaragdové město". Toto přízvisko vzniklo na počátku 80. let při soutěži vyhlášené místním občanským sdružením. Smaragdové proto, že město i celá oblast jsou charakteristické svou zelení. Neformálně se Seattlu také říká "Brána na Aljašku", neboť je nejbližším velkoměstem na trase mezi Aljaškou a zbylými kontinentálními státy Unie, "Deštivé město" kvůli jeho oblačnému a deštivému počasí nebo "Město letadel" díky bývalému dlouhodobému působení společnosti Boeing. Seattle má také dvě oficiální motta: "Město květin", čímž chce podpořit výsadbu květin ke zkrášlení města a "Město dobré vůle", poukazující na ve městě dříve pořádané hry dobré vůle. Obyvatelé Seattlu jsou známí jako "Seattleites".

Hudba a umění.

Seattle je po mnoho let regionálním centrem kultury a umění. "Seattleský symfonický orchestr" patří k nejuznávanějším v celé Severní Americe. Od svého vzniku získal nespočet cen, těmi nejvýraznějšími jsou např. dvě Ceny Grammy nebo dvě Ceny Emmy. Mezi další celostátně uznávaná uskupení patří "Seattleská opera", "Pacific Northwest Ballet" nebo "Seattle Youth Symphony Orchestras". Každoročně se zde také konají letní a zimní festivaly komorní hudby pořádané "Seattleským sdružením pro komorní hudbu". Další velmi navštěvovanou událostí je rovněž mezinárodní filmový festival, který je v Seattlu tradičně pořádán od konce května po začátek června.  Seattle je považován za rodiště hudebního a životního stylu grunge. Svou popularitu si získal především v polovině 80. let, kdy zde rovněž vznikly kapely jako Nirvana, Alice in Chains, Pearl Jam, Soundgarden nebo Mudhoney. Dodnes se v Seattlu, především v okolí Downtownu, nachází mnoho hudebních klubů. V roce 2000 bylo na 5th Ave otevřeno hudební muzeum Experience Music Project. Je v něm vystavena celosvětově největší sbírka různých artefaktů, ručně psaných textů, osobních nástrojů a originálních fotografií kapely Nirvana a zpěváka Jimiho Hendrixe. Mezi další významná muzea patří Seattleské umělecké muzeum, Fryeovo muzeum umění, Seattleské muzeum asijského umění, "Muzeum historie a průmyslu" nebo "Muzeum letectví", ve kterém se mimo jiné nachází i stíhačka MiG-21PFM vyrobená v České republice. Město každoročně přispívá 1 % ze svého rozpočtu na pouliční umění a místní umělce.

Média.

Nejvýznamnějším denně vycházejícím periodikem v Seattlu jsou "The Seattle Times". V minulosti to byl i "Seattle Post-Intelligencer", který vycházel od roku 1863 do 17. března 2009, kdy přešel k čistě elektronické podobě. Dalšími významnými deníky jsou "Seattle Daily Journal of Commerce", zaměřený na obchod a podnikání, a "The Daily", který je publikován studenty z Washingtonské univerzity, ale primárně se orientuje na celosvětové dění. Mezi nejznámější týdeníky patří "Seattle Weekly" a "The Stranger", informující o místních událostech, "Seattle Gay News", zaměřen na LGBT komunitu, a "Real Change", který je prodáván převážně bezdomovci jako alternativa k žebrání. Nachází se tu také řada periodik určených pro příslušníky různých etnik, jako například "The Facts", "Northwest Asian Weekly" nebo "International Examiner".  Kromě všech velkých amerických televizních stanic je v Seattlu dostupných ještě nejméně pět anglických a dvě španělské. Diváci kabelové televize v Seattlu mohou na svých televizích přijímat vysílání CBUT 2 (CBS) z kanadského Vancouveru.

Zdravotnictví.

Tři z největších nemocnic v Seattlu se nachází ve čtvrti First Hill. Jsou jimi Zdravotní středisko Harborview, jediné traumacentrum úrovně I v regionu, který zahrnuje stát Washington, Aljašku, Montanu a Idaho, Zdravotní středisko Virginie Masonové a Švédské zdravotní středisko. Díky husté koncentraci lékařských zařízení je tato oblast často přezdívaná „Pill Hill“. University Discrit je sídlem Zdravotního střediska Washingtonské univerzity, které je spolu s Harborview provozováno Washingtonskou univerzitou. Mezi další významná lékařská zařízení v Seattlu patří Středisko Freda Hutchinsona pro výzkum rakoviny nebo dětská nemocnice Seattle Children's.

Doprava.

V Seattlu se nenachází metro, proto je zde hojně využívaná tramvajová, železniční a autobusová doprava. Síť rychlodrážních tramvají v celé oblasti provozuje od roku 1996 společnost Sound Transit. K roku 2016 byly v provozu dvě tramvajové linky, a to Tacoma Link se třemi tramvajemi značky Škoda a Central Link s 35 tramvajemi značky Kinki Sharyo. 19. března 2016 byla otevřena linka University Link, která prodlužuje již stávající Central Link. Vede z Downtownu přes čtvrť Capitol Hill k Washingtonské univerzitě. V plánu je i několik dalších podobných prodlužujících linek, jako např. "East Link", vedoucí ze Seattlu do 22,5 km vzdáleného Redmondu.  Seattlem prochází tři celostátně významné železniční tratě společnosti Amtrak. Coast Starlight, vedoucí ze Seattlu do Los Angeles přes Sacramento a Oakland; Amtrak Cascades, spojující Vancouver, Seattle, Portland a Eugene; a Empire Builder, vedoucí z Chicaga do Spokane, kde se následně dělí na dvě linky do Seattlu a Portlandu. Příměstskou vlakovou dopravu zde zajišťují vlaky Sounder provozované společností BNSF Railway. V provozu jsou dvě linky, Severní a Jižní. Alternativou pro městské cestování může být 1,54 km dlouhý monorail, spojující stanici v Seattle Center se stanicí u Westlake Center. Každá cesta trvá přibližně 10 minut a ročně tento způsob dopravy využijí více než 2 miliony lidí.  V přibližně 20 km vzdáleném SeaTacu se nachází mezinárodní letiště Sea-Tac. Vzlétávají z něj letadla do ostatních letišť po celé Asii, Evropě, Severní Americe a Blízkém východě. V roce 2015 zde bylo odbaveno přibližně 42 milionů pasažérů. Sídlí zde aerolinky Alaska Airlines a její dceřiná společnost Horizon Air, svou základu zde mají i Delta Air Lines. V blízkosti Seattlu se nachází i dvouranvejové Boeingovo letiště, využívané především pro obecné letectví a nákladní lety.  V Seattlu je rovněž populární pěší chůze, čemuž nasvědčuje fakt, že se město v roce 2016 umístilo na 8. pozici mezi všemi americkými velkoměsty v rozsahu pěší infrastruktury. Společnost Walk Score, která průzkum prováděla, označila za nejdostupnější místa čtvrtě Downtown, Pioneer Square a Belltown. Podle sčítání lidu z roku 2010 stráví obyvatel Seattlu v průměru 26 minut cestou do práce.

Partnerská města.

Seznam partnerských měst Seattlu:

Seattle (česky vyslovováno [], anglicky ) je město ve Spojených státech amerických a sídlo okresu King. S více než 686 tisíci obyvateli z roku 2015 je nejlidnatějším městem státu Washington a celého amerického severozápadu. Seattle je jedním z nejrychleji rozvíjejících se velkoměst ve Spojených státech, v květnu 2015 vykazoval růst jeho ekonomiky 2,1 %, k červenci 2016 pak dokonce 3,1 %. Město se rozprostírá na pevninské šíji mezi Pugetovým zálivem a Washingtonovým jezerem, asi 175 km jižně od hranic s Kanadou.

西雅图(英语:Seattle),华文早期译作舍路,是美国华盛顿州的一座港口城市。西雅图位于华盛顿州金郡,普吉特海湾和华盛顿湖之间,距离美加边境约174千米,是该州最大的城市,也是美国太平洋西北区最大的城市。全市人口634,535人,都会区人口400万左右,为美国第15大都会区。西雅图也是金郡的郡政府所在地。


Historie.

Tuto oblast osídlenou Indiány Algonkiny objevili Britové, ale obchod bobřími kožešinami, kovy a oděvy zde provozovali již od roku 1600 i Francouzi a Holanďané. Zde Britové založili své první anglické kolonie. Tradice prvních anglických poutníků osídlujících v roce 1620 novou plymouthskou kolonii připomíná Den díkůvzdání. Po 10 letech se puritáni usídlili severně od Plymouthské kolonii v Bostonu a zformovali kolonii Massachusettského zálivu („Massachusetts Bay Colony“). Po následujících 126 let Nová Anglie bojovala ve čtyřech francouzsko-indiánských válkách dokud Britové a jejich Irokézská konfederace neporazili Francouze s jejich Algonkinskými spojenci.  V 70. letech 18. století novoanglické kolonie zahájily odboj proti snahám britského parlamentu o nové daně bez souhlasu kolonistů. Bostonský čajový dýchánek 16. prosince 1773 byl právě tím protestem, na který Británie reagovala sankčními zákony postihujícími Massachusetts za samostatné jednání, které byly přijaty kolonisty jako „nepřípustné akty“. Střet vedl k válce roku 1775, k vypuzení britských úřadů z Nové Anglie na jaře 1776 a k deklaraci nezávislosti USA v červenci 1776.

Charakter.

Všechny zdejší státy se vyznačují vysokým procentem bělošského obyvatelstva, s výjimkou státu Connecticut sousedícího s městem New York s větší různorodostí obyvatelstva. Tato oblast se hodně podobá Evropě, obzvlášť Velké Británii. Ačkoliv je většina obyvatel britského původu z dob 17. století, převládá zde do dnešních dnů velká nesympatie vůči Velké Británii z dob Americké války za nezávislost. Oblast se vyznačuje malými farmami, roztroušenými uprostřed nízko se svažujících pahorků, zejména v oblasti Massachusetts. Divoké a rozmanité pobřeží státu Maine a šťavnaté louky rozkládající se ve státě New Hampshire, kde se pasou velká stáda skotu a ovcí, láká mnoho turistů. Turisty také láká místní historie vzpoury proti Británii, ale i město Salem, proslulé honbou na údajné čarodějnice.  Jako označení Novoangličanů také vznikl pojem Yankee, později rozšířený na Američany vůbec.

Nová Anglie ( New England) je oblast mezi New Yorkem a Kanadou, severovýchodní cíp USA s největším městem Bostonem, který tvoří šest států, původních britských kolonií: Spolu se Středoatlantskou oblastí tvoří severovýchod Spojených států, což je jeden ze 4 hlavních regionů Spojených států.

新英格兰(英语:New England),是位于美国大陆东北角、濒临大西洋、毗邻加拿大的区域。新英格兰地区包括美国的六个州,由北至南分别为:缅因州、新罕布什尔州、佛蒙特州、马萨诸塞州、罗德岛州、康涅狄格州。马萨诸塞州首府波士顿是该地区的最大城市以及经济与文化中心。


Legenda.

Podle legendy pocházela ze starého římského rodu Ceciliů. Již v mládí se stala horlivou křesťankou. Nosila sice šaty odpovídající vznešenému stavu, ale pod ně si oblékala žíněnou košili. Nepotrpěla si na zábavy, ale učila se hudbě a zpěvu, aby takto mohla chválit Boha. Zavázala se slibem věčného panenství.  O její ruku požádal Valerianus, pohanský mladík s nejlepší pověstí. Cecilie prosila anděly o přímluvu, aby si uchovala panenství i přesto že vstoupí do stavu manželského. Po svatbě oznámila manželovi, že jejím vyvoleným chotěm je Ježíš Kristus a ten jí dal za strážce anděla, který střeží její tělo. Pokud by snad chtěl její panenství porušit, bude andělem zahuben. Valerius byl pohan a nechtěl Cecilii uvěřit, když žádného anděla neviděl. Cecilie mu vysvětlila, že i on anděla uvidí, když uvěří v Boha, Ježíše Krista a dá se pokřtít. Poslala ho za svatým kmetem Urbanem. Stařec ho skutečně získal pro křesťanskou víru. Jakmile se Valeriánus vrátil domů nalezl Cecilii pohrouženou v modlitbě a vedle ní zářícího anděla se dvěma kyticemi růží a lilií. Anděl pravil: „"Přináším tyto květy z ráje nebeského. Květy nepozbudou krásy ani vůně, budete-li je chovati s čistým srdcem a neposkvrněným tělem."“  Podobně s pomocí svatého Urbana získali pro křesťanskou víru i Valeriánova bratra Tiburcia. Všichni pak zahynuli mučednickou smrtí při pronásledování křesťanů. Oba bratři byli jako šlechtici sťati mečem. Svým odhodláním a pevnou vírou zapůsobili na velitele stráže Maxima. On také přijal víru a byl utlučen kyjem. Cecilie ještě stačila veškerý svůj majetek uchránit před konfiskací tím, že ho všechen rozdala chudým. Podle rozsudku měla podstoupit trest smrti ve vlastní lázni udušena vedrem a horkou parou. Když však zůstala i ve žhavé komoře živa, dali ji také stíti. Kat jí zasadil tři rány mečem do šíje a domníval se, že je mrtva. Cecilie však ještě tři dny žila.  Podle legendy byla Cecilie umučena v roce 230 za panování císaře Alexandra Severa, ale podle novějšího bádání se tak muselo stát ještě za panování císaře Marka Aurelia, tedy kolem roku 170.  Papež Urban I. dal pochovat její tělo v Kallixtových katakombách (catacombe di S. Callisto) v Římě hned vedle hrobů biskupů. Dům mučednice posvětil jako kostel a o sto let později zde vyrostl skutečný chrám. Když v roce 822 byly v katakombách ostatky světice znovu nalezeny, nechal je papež Paschal I. přenést do kostela sv. Cecílie a tam pochovat. Při otevření rakve roku 1595 bylo prý její tělo nalezeno tak, jak bylo kdysi pohřbeno. Tento výjev vtesal sochař Stefano Maderna do nádherné mramorové skulptury umístěné v chrámu sv. Cecilie v Trastevere (Itálie). Cecíliiny ostatky jsou kromě Říma uchovávány také v Hildesheimu a v Albi.

Ohlas v umění.

Legenda o svaté Cecilii hudbou velebící Boha, se stala inspirací pro řadu umělců od starověku do dnešní doby.  Je připomínána na obrazech Raffaela Santiho, Petra Paula Rubense, Guida Reniho, povídkách a básních G. Chaucera a Johna Drydena, hudbě G. F. Händela, Henry Purcella, Alessandra Scarlattiho, čii skladateli současnosti Benjamina Brittena či Jiřího Stivína.

Svátky.

Cecílie patří dodnes ke zvláště oblíbeným světicím. Jméno Cecílie bylo v dřívějších dobách jedním z nejčastějších dívčích jmen. Sv. Cecilie je patronkou hudby a slepců, má svátek 22. listopadu. Svátek svatých Valeriana a Tiburcia je 14. dubna. (českou obdobou jména Tiburcius je Ctibor.) Jinou svatou téhož jména je sv. Cecilie, abatyše Lotrinská, která zemřela roku 670. Podle církevního kalendáře má svátek 12. srpna.

Svatá Cecilie (cca 200 Řím – 22. listopadu 230 Řím) byla římská mučednice a svatá katolické i pravoslavné církve, patronka duchovní hudby, muzikantů (varhaníků), zpěváků, básníků, řemeslníků zhotovujících hudební nástroje a slepců. Atributy: růže, hudební nástroje (varhany, housle).

圣则济利亚()是天主教(含东仪天主教会)、圣公宗、东正教等敬奉的基督教圣人,被视为音乐家和基督教圣乐的主保圣人。她的庆日在11月22日。


Charakteristika.

V roce 1887 rozdělil britský paleontolog Harry Govier Seeley dinosaury podle stavby pánve na dva řády: ptakopánvé a plazopánvé. Pánev ptakopánvých skutečně připomíná pánev ptáků, podobně jako oni má i pánev ptakopánvých dva dopředu směřující výběžky stydké kosti. Jedná se o znak konvergentní evoluce, protože ptáci jsou ve skutečnosti potomky plazopánvých. Dnes se však přikládáme k jinému rozdělení dinosaurů, než dle morfologie pánve (viz níže v odstavci ""Zařazení"")  Takto utvářená pánev poskytovala oporu břišní stěně a objemným střevům v břišní dutině. Všichni ptakopánví byli býložravci a dlouhá střeva potřebovali k trávení těžko stravitelné rostlinné potravy.  Dalším znakem ptakopánvých je zobák krytý rohovinou. Část spodní čelisti, která podkládá zobák je tvořena kostí (os predentale) která se nevyskytuje u žádné jiné skupiny živočichů. Jen ti nejprimitivnější ptakopánví mají zuby i v přední části tlamy.  Zuby v zadní části tlamy byly malé, rychle rostoucí a zakončené ploškami, které sloužily k rozmělňování rostlinného materiálu. K zamezení vypadávání potravy se vyvinuly lícní torby. Ptakopánví byli jedinými býložravými dinosaury, kteří dokázali potravu zpracovávat už v ústní dutině.  Ptakopánví se často pohybovali po čtyřech, a to i bipední formy. Obvykle ani zdaleka nedosahovali velikosti sauropodů (s výjimkou obřích rodů, jako byl čínský hadrosaurid "Shantungosaurus"), proti dravcům se často bránili pomocí tělesných pancířů nebo rohů. Nejmenší zástupci této skupiny dosahovali velmi malých rozměrů, například dosud nepopsaný argentinský heterodontosaurid byl dlouhý jen asi 43 cm.

Zařazení.

V současné době je nejspíš taxon třeba chápat jako součást vyšší skupiny dinosaurů s názvem Ornithoscelida, která jej sdružuje s teropody. Tato myšlenka byla poprvé nastíněna roku 2017 a popírá tradiční rozdělení dinosaurů na ptakopánvé a plazopánvé. Dnes proto na evoluční vývojové vztahy dinosaurů nahlížíme takto:  Dinosauria – dinosauři

Ptakopánví (Ornithischia) byli obvykle býložraví dinosauři, tradičně chápaní jako jedna ze dvou velkých vývojových skupin dinosaurů, dnes však řazeni po boku teropodů do taxonu Ornithoscelida. Byli úspěšnou skupinou býložravých živočichů a během rané i pozdní křídy byli nejpočetnější skupinou dinosaurů.

鸟臀目(目名Ornithischia或Predentata)也称为鸟盘目。是一类有喙(外观类似鸟喙)的植食性恐龙。"ornithischia"之名源自希腊文中表示「鸟的」的"ορνιθειος"("ornitheos")与表示「髋关节」的"ισχιον"("ischion"),意思是「如鸟类般的臀部」。之所以有这种名字,是因为牠们拥有与鸟类相似的骨盆结构。然而,一般认为鸟类实际上是蜥臀目兽脚亚目的后代。鸟臀目恐龙的腹部、胃部都非常的宽大,因为臀部骨骼的原因,在同样长度、体积的情况下,牠们的胃部容量远远大于蜥臀目的所有恐龙,鸟臀目的尾部粗度也是蜥臀目的1.5倍到2倍宽。


Pojmenování a symboly.

Mordor v překladu znamenající "Černá země" ("Mor" - "Černý/Temný", "Dor" - "Země") byl v odkazu na Temného pána Saurona označován též jako Země stínu či Země Nepřítele. Sauronovým symbolem a zároveň znakem Mordoru bylo zlé rudé oko bez víčka na černém poli.

Geografie.

Mordor byl nehostinnou zemí ze tří stran ohraničenou vysokými horami. Na severu ji pohoří Ered Lithui dělilo od Bitevní pláně Dagorlad a zbytku Rhovanionu. Pohoří Ephel Dúath tvořilo přirozenou západní a jižní hranici země. Na západ od Mordoru leželo sousední království Gondor a jižněji se rozprostíraly země Haradu. Nejpřístupnější byl Mordor z východu, kde sousedil s Rhûnem a Chandem.  V severovýchodní části Mordoru se tyčila ohnivá Hora osudu, kolem níž se rozprostírala nehostinná a pustá pláň Gorgoroth. Severně od Gorgorothu, na jednom z ostrohů Popelavých hor, ležela Sauronova Temná věž Barad-dûr. Jižní část Mordoru zabírala nížinná pláň Nurn rozkládající se okolo jezera Núrnen.  Do opevněného Mordoru vedly přes hraniční hory dva hlavní průchody. Významnější, vedoucí průsmykem Cirith Gorgor a dolinou Udûn na severozápadě země, kde se sbíhaly Popelavé hory a Hory stínu, bránila před proniknutím nepřítele Černá brána. Druhý průchod se nacházel přibližně uprostřed západní části Hor stínu a procházel skrz Morgulské údolí nedaleko věže Minas Morgul. Přes hory vedly i další průsmyky, nebyly však téměř využívány. V nejznámějším z nich, Cirith Ungolu, sídlila obří pavoučice Odula. Tímto průsmykem byl hobitem Frodo Pytlíkem na cestě k Hoře osudu pronesen Jeden prsten.

Regiony.

Gorgoroth.

Pláň Gorgoroth se rozprostírala v severozápadní části Mordoru. Uprostřed této sopečné pustiny sevřené horami Ephel Dúath a Ered Lithui se tyčila Hora osudu. Při cestě k Orodruině museli Gorgoroth překročit také hobiti Frodo a Sam.

Nurn.

"Nurn" byla oblast v jihovýchodní části Mordoru rozprostírající se okolo velkého jezera Núrnen. Nurn byl ze západu a jihu ohraničen pohořím Ephel Dúath. Na severu hraničil s pláněmi Gorgorothu, na západ od něj ležel Jižní Ithilien a jižněji se nacházel Blízký Harad a Chand. Tato země sloužila Temnému pánu jako potravinová základna pro jeho vojska. Po porážce Saurona udělil král Elessar oblast Nurnu zdejším osvobozeným otrokům.

Udûn.

"Udûn" čili „Peklo“ byla dolina v nejseverozápadnější části Mordoru. Udûnem sevřeným mezi Ered Lithui a Ephel Dúath se táhl Strašidelný průsmyk - severní průchod do Mordoru. Celý Udûn, pojmenovaný po první z Morgothových pevností, byl provrtán tunely a podzemními zbrojnicemi. Severní vstup do Udûnu zabezpečovala Černá brána Morannon. Na jihu pak průsmyk Cirith Gorgor uzavírala soutěska Carach Angren neboli "Železná tlama". Zde byl navršen hliněný val a vykopán hluboký příkop překročitelný jen po jediném mostě. Před bitvou u Morannonu zde Temný pán shromáždil většinu svých vojsk.

Přírodní objekty.

Cirith Gorgor.

"Cirith Gorgor" čili „Strašidelný průsmyk“ byl jednou z cest vedoucích do Sauronovy opevněné země Mordor. Nacházel se mezi svahy pohoří Ephel Dúath a Ered Lithui. Na severozápadě od Cirith Gorgoru se rozkládala Bitevní pláň Dagorlad a Mrtvé močály, dál na jihovýchodě pak ležel Udûn. Po Sauronově svržení zbudovali muži z Gondoru ve vstupu do Strašidelného průsmyku mocné věže, které měly bránit jeho návratu. Po zeslábnutí Jižního království a zchátrání opevnění se však Temný pán přesto vrátil do Mordoru a pevnost v Cirith Gorgoru nechal opravit. Tato nedobytná brána, u níž se na konci třetího věku odehrála velká bitva, byla známa jako Morannon.

Cirith Ungol.

"Cirith Ungol" tedy „Pavoučí průsmyk“ překračoval hřebeny Ephel Dúath nedaleko Morgulského údolí. Své jméno dostal tento průsmyk po potomcích dávné pavoučice Ungoliant. Její strašlivé potomstvo toto místo obývalo od nepaměti. Nejznámější a poslední z Ungoliantiných potomků byla Odula, s kterou se na své cestě přes Cirith Ungol utkali i hobiti Frodo Pytlík a Samvěd Křepelka, které sem zákeřně přivedl jejich průvodce Glum.  Na východní straně průsmyku stávala od počátku třetího věku silná věž vystavěná Gondorskými na obranu proti Sauronově návratu. Podobně jako další z Dúnadanských pevností v hraničních horách byla opuštěna a záhy obsazena služebníky Temného pána. Skřeti z věže v Cirith Ungolu v čele se svým kapitánem Šagratem objevili nedaleko pavoučího tunelu paralyzovaného Froda, kterého odnesli do své věže. Zde došlo kvůli hobitovým cennostem ke krvavému souboji se skřety z Minas Morgul a Samovi se díky tomu podařilo svého pána osvobodit.

Morgai.

"Morgai" neboli „Černý plot“ byl vnitřní hřeben, ležící východně od Ephel Dúath. Táhl se rovnoběžně s mnohem vyššími Horami stínu a mezi nimi zelo hluboké koryto. Pohoří Morgai sloužilo jako druhý či vnitřní obranný kruh Mordoru. Při své cestě k Hoře osudu se podél štítu Morgai přesouvali hobiti Frodo Pytlík a Samvěd Křepelka.

Morgulské údolí.

Morgulské údolí známé jako "Imlad Morgul" bylo jedním z hlavních průchodů do Mordoru. Ze západu na východ protínalo hřebeny Ephel Dúath a spojovalo zemi Mordor se západněji položeným Ithilienem. Morgulským údolím protékala řeka Morgulduina a na jeho západním okraji se nacházela čarodějnická pevnost Minas Morgul, kolem níž prakticky nebylo možné do Mordoru proklouznout.

Núrnen.

Jezero Núrnen, v překladu znamenající „Smutná voda“, bylo vnitrozemské moře nacházejícím se uprostřed jižní části Mordoru, v oblasti známé jako Nurn. V okolí Núrnenu pracovali Sauronovi otroci produkující potraviny pro jeho obrovská vojska. Po porážce Saurona udělil král Elessar oblasti okolo Núrnenu osvobozeným Sauronovým otrokům.

Dějiny.

V Mordoru se na konci prvního tisíciletí druhého věku opevnil nejvyšší z Morgothových pobočníků, Sauron. Učinil tak nepochybně pro přírodní charakter této země, která byla obklopená horami a v budoucnu tak sloužila jako velká pevnost a zároveň skrývala Sauronovy plány. Po vykování Prstenů moci a dokončení věže Barad-dûr, začal nový Temný pán obsazovat okolní země osídlené lidmi a z Mordoru zahájil válku s elfy. Mordorská vojska však byla poražena díky vojenské pomoci Númenorejců a Sauron se raději nechal lstivě zajmout a odvést na Númenor. Zde zkazil srdce většiny tamních obyvatel a přispěl ke zničení celého ostrova. Poté se opět vrátil do Mordoru a rozpoutal válku s přeživšími Dúnadany, kteří v jeho nepřítomnosti založili ve Středozemi království Arnor a Gondor.  V roce 3434 druhého věku dojednali králové elfů a lidí Gil-galad a Elendil Poslední spojenectví. Spojené armády porazily Sauronova mordorská vojska, zbořily Černou bránu, pronikly do Mordoru a oblehly Barad-dûr. Sauron byl tehdy dík Elendilovu synovi Isildurovi poražen, uprchl a také všichni jeho přeživší služebníci z Mordoru unikli. Počátkem třetího věku, který následoval po Sauronově porážce, byl Mordor neobývaný a na jeho hranicích hlídali Gondorští. Ti v hraničních horách zbudovali mnoho pohraničních pevností jako byla věž v Cirith Ungolu či hrad Durthang, které měly zabránit Sauronovi v návratu. Po velkém moru však pohraniční pevnosti zpustly a byly opuštěny, načež je obsadili vracející se skřeti. Sám Sauron svůj návrat dlouho připravoval a nakonec se jeho duch s pomocí nazgûlů do Mordoru roku 2942 třetího věku skutečně vrátil. Následovala válka o Prsten, v níž se Temný pán pokusil obsadit svobodné národy Středozemě a během níž jeho služebníci pátrali po Vládnoucím prstenu. Jeho zkázu způsobilo zničení Jednoho prstenu v Hoře osudu. Sauronův duch, podobně jako všechny zlé bytosti jež svou vůlí ovládal, byl z Mordoru nadobro vyhnán. V království Gondor usednul na trůn král Elessar, který osvobodil otroky Temného pána pracující v Nurnu na zásobování jeho armád a planina Nurn jim byla odevzdána do užívání pod svrchovaností Gondorského království.

Obyvatelstvo.

Severozápadní oblast Mordoru byla nehostinná pustina obydlená jen velmi řídce. Před příchodem Saurona ani po jeho pádu tyto oblasti lidé neobývali a Gondorští se spokojili pouze s opevněním hraničních pohoří, kde vybudovali množství hradů. Na konci třetího věku se vojska Temného pána shromažďovaná k válce o Prsten nacházela především v pevnostech Barad-dûr, Minas Morgul, v Udunu či na západě pláně Gorgoroth. Většinu Mordoru obývali skřeti, avšak žili zde též lidé dobrovolně či nedobrovolně sloužící Sauronovi. Množství Sauronových otroků živících jeho armády se nacházelo v okolí jezera Núrnen. Z plání Gorgorothu pocházeli velcí horští obři s rohovinovatou kůží a černou krví. Jejich náčelníka se podařilo usmrtit hobitu Pipinovi v bitvě před Černou bránou.  Jazykem Sauronových služebníků byla Černá řeč, avšak mnozí z nich se při komunikaci uchylovali k užívání Obecné řeči.

Adaptace.

V Jacksonově filmové trilogii byl Mordor podobně jako ostatní místa Středozemě natáčen na Novém Zélandu. Jako předloha pro Horu Osudu posloužila sopka Ngauruhoe a pozadí úvodní bitvy, pláně Gorgorothu či další mordorské scény byly točeny na svazích vulkánu Ruapehu.  Na námět Tolkienovy předlohy je dostupná počítačová RPG hra "".  Po černé zemi je pojmenovaná i tmavá oblast v okolí severního pólu měsíce Charona.

Mordor je země ve fiktivním světě anglického spisovatele J. R. R. Tolkiena. Mordor čili "Černá země" se nachází na severovýchodě Středozemě. Tento pustý kraj je znám především jako panství Temného pána Saurona.

魔多(Mordor)在托尔金魔幻小说中的中土世界中是黑暗魔君索伦的领地,位于中土世界的东南部、安都因河(Anduin)以东。佛罗多和山姆·詹吉要前往魔多摧毁魔戒。魔多的地形非常独特,有三个巨大延绵的山脉从南、西、北包围着魔多。这些山脉可以防止人们从这些方向入侵,也可以阻止魔多内的人逃出。


Metody.

Používaly se různé varianty tohoto mučení. Odsouzenec byl vytažen provazem za ruce svázané za zády tak vysoko, že se jeho chodidla přestala dotýkat země a takto ponechán libovolně dlouhou dobu. Nebo byl s rukama svázanýma za zády vytažen provazem na vrchol stožáru nebo šibenice a následně volným pádem spuštěn dolů, ale ne až na zem. Vlastní vahou těla při napnutí provazu pak došlo k vykloubení rukou. Nebo byly nohy odsouzence připoutány k podložce či zatíženy závažím a pak byl za svázané ruce tažen vzhůru tak dlouho, až došlo k vykloubení rukou.

Vznik a rozšíření.

Estrapádu patrně vynalezli v Itálii. Používala se hlavně na Sicílii, na Sardinii, ve Francii, v Rusku, v Číně a v některých německých státech. Dnes se touto metodou oficiálně již nepopravuje; tuto techniku však nadále využívá řada režimů k mučení zajatců. Podle dochovaných svědectví ji používali nacisté při výsleších a trestání vězňů v koncentračních táborech i severovietnamští vojáci při výslechu zajatých Američanů nebo izraelští vojáci při výslechu Palestinců podezřelých z terorismu (odtud výraz "Palestinské věšení", "Palestinian hanging" v angličtině).  Také v moderní době je zdokumentováno používáni estrapády. Například v roce 1996 Evropský soud pro lidská práva uznal Turecko, respektive tureckou policii vinou z mučení vězňů tímto způsobem. Používání estrapády bylo zmiňováno rovněž v kauze mučení iráckých zajatců americkými vojáky v Abú Ghrajb, konkrétně jako příčina smrti Manadela al-Džamadiho v roce 2003. Jeden z nejnovějších případů, mučení bojovníků IS zajatých iráckou armádou v bitvě o Mosul technikou estrapády, zveřejnila ruská televize RT v červnu 2017.

Zajímavosti.

V Paříži je ulice "Rue de l'Estrapade" a na jejím konci náměstí "Place de l'Estrapade" pojmenované podle zařízení k provádění estrapády, které se na tomto místě provozovala až do konce 17. století především k popravám protestantů.

Estrapáda je způsob popravy či mučení. Jeho podstatou je tažení rukou svázaných za zády mučené osoby směrem vzhůru a od těla, což vede k intenzivní bolesti a často k vykloubení rukou s následkem trvalého poškození šlach, svalstva, nervů a ramenních kloubů. V minulosti mnoho lidí na následky způsobených zranění zemřelo.

吊刑,是一种酷刑,也称之为悬挂。在进行吊刑时,行刑者先将犯人的手腕用绳子捆住,吊到一定高度再使其下落。在下落的冲力下,犯人的双臂会被拉得脱臼,犯人可能会因此死亡。吊刑也是刑讯逼供的一种辅助手段。


Definice.

"Centrem" grupy formula_1 myslíme množinu formula_2 Tedy množinu všech prvků z formula_3, které s každým prvkem z formula_3 vyhovují komutativnímu zákonu. Ve zbytku článku jej budeme značit formula_5.

Lemma.

Nechť formula_1 je grupa. Pak formula_7 (centrum grupy G je její normální podgrupa).

Důkaz.

Rozmyslete si, že formula_5 je uzavřené na formula_9 (tj. pokud formula_10, pak i formula_11) a formula_12 (připomeňme, že prvek formula_13 jednotkový prvek grupy formula_3, pokud formula_15).  Pokud je formula_16, pak formula_17. Tím jsme ukázali, že formula_18.  Zatím jsme dokázali, že formula_5 je grupa, víme, že se skládá jen z prvků formula_3, takže je to podgrupa formula_21 Pro dokončení důkazu ještě potřebujeme, aby byla normální.  Vezměme si libovolné formula_16 a jakékoli formula_23 Pak formula_24. Tedy formula_25 a proto je formula_5 normální podgrupa formula_21

Poznámka.

Nosič formula_3 každé grupy formula_1 může být zapsán takto: formula_30, kde formula_31 je orbita prvku formula_32 vzhledem k vnitřnímu automorfismu a formula_33 je množina representantů alespoň dvouprvkových orbit grupy formula_3.

Důsledek.

Je-li formula_1 konečná grupa, pak formula_36, kde formula_33 je množina representantů alespoň dvouprvkových orbit grupy formula_3 a formula_39 je index stabilisátoru prvku formula_40.

Další Důsledek.

Nechť formula_1 je grupa řádu formula_42, kde formula_43 je prvočíslo a formula_44. Pak formula_45.

Věta.

Ať formula_46 je grupa řádu formula_47, kde formula_43 je prvočíslo. Pak formula_46 je komutativní a buď formula_50 nebo formula_51

Důkaz.

Využívá pojmu centrum grupy a proto sem byla tato věta zařazena (jako pozvánka ke studiu algebry). Jinak je delší a zvídavý čtenář si jej může vyhledat v literatuře uvedené na konci článku.

Literatura.

L.Procházka a kolektiv: Algebra, Academia, Praha 1990

Externí odkazy.

Skripta prof.Trlifaje z MFF UK (formát pdf)

Centrum grupy je pojem užívaný v abstraktní algebře. Jde o podgrupu, jejíž každý člen komutuje s libovolným členem grupy. To odpovídá prvkům grupy, které mají v působení na sobě pomocí vnitřních automorfismů jednoprvkovou orbitu.

在抽象代数中,群formula_1的中心formula_2是所有在formula_1中和formula_1的所有元素可交换的元素的集合,也就是:


Biologie.

Vzhled.

Kohouti jsou zbarvenější než slepice. Kurové mají různé barvy opeření, které záleží na plemeni. Mají krátký zobák uzpůsobený k zobání potravy.

Hlava.

Vzrostlí jedinci mají na hlavě kožní výrůstky, které mohou mít v závislosti na plemeni různé barvy a tvary a které představují důležitý rozpoznávací znak jednotlivých plemen. Volně visící záhyby kůže na krku zvířete se nazývají krčními laloky, masitý kožní výrůstek na hlavě je hřeben. Hřebeny se dělí na jednoduchý (leghornky), růžicový (vyandotky), růžkový (francouzské laflešky), ořechový (malajky), hráškový (brahmánky, trojřadý), listový (francouzské hudánky), pohárkový (sicilské slepice) a další.  Jestliže má slepice na vrchu hlavy výlučně vzpřímená pera, má slepice chocholku. Malé kožní záhyby vedle uší se nazývají ušními závěsy. Obvykle neopeřená nebo jen málo opeřená část hlavy vymezená kořenem zobáku, očima, ušními závěsy a krčními laloky se nazývá obličej. Na obličeji některých slepic vytvářejí stvoly per tzv. kotletový vous. Pokud vous vyrůstá na hrdle, nazývá se krční vous. Vousatá plemena mají jen velmi malé nebo žádné laloky.

Nohy.

Spodní část dolních končetin mezi patním kloubem a prsty se nazývají běháky. Obvykle jsou neopeřené a útlejší, jejich barva se liší v závislosti na plemeni. Opeřená část dolních končetin se nazývá stehno. Je to spíše spodní stehno; horní stehno není u drůbeže viditelné. Především kohouti mají na vnitřní straně každého běháku ostruhu, což je rohovitý neprokrvený výběžek, který kohouti používají v boji. Většina plemen slepic má čtyři prsty: tři směřují dopředu a jsou doširoka rozevřené, jeden směřuje šikmo dozadu a zajišťuje zvířeti jistotu během stání. Některá plemena slepic, například dorkinky, hudánky či faverolky, mají prstů pět.

Životní nároky.

Kurník a výběh.

Slepice potřebují kurník jako ochranu proti nepřátelům, nepříznivému počasí a větru. Protože slepice špatně snášejí teplo, je třeba, aby se do kurníku dostalo výlučně ranní slunce. Kurník je možné postavit dřevěný nebo zděný. Pokud je to jen trochu možné, je vhodné stěny kurníku izolovat, tzn. použít dvě vrstvy dřeva, mezi nimiž se nachází izolační materiál. Toto opatření zabrání průniku velké zimy a extrémního horka. Vnitřní stěny kurníku by měly být natřeny barvou na beton. Čím hladší budou stěny a podlaha, tím lépe. Spáry a dírky jsou živnou půdou pro bakterie a cizopasníky a nikdy není možné je pořádně vyčistit. Prodyšnost je také velmi důležitá, zatuchlý a vlhký kurník může způsobit onemocnění. Čerstvý vzduch je naopak pro slepice důležitý. Větrání lze zajistit různými způsoby. Nejjednodušší větrání u malého kurníku je pomocí několika šoupátek pod hřebenem střechy, umístěných nejlépe proti sobě, aby vzduch mohl volně proudit. Je to potřeba udělat tak, aby otvory byly vysoko nad hřady, protože průvan může být slepicím nepříjemný. Jinou možností ventilace je jedno nebo více okének s jemným pletivem (proti hmyzu), otevřených po celých 24 hodin. Za mrazu je třeba taková okénka zavřít. Střecha kurníku by měla mít dostatečný sklon, popř. i okap. Na dně kurníku by měla být vrstva ostrého písku nebo nařezané slámy. Není vhodné používat neřezané seno nebo slámu, protože by se mohly slepicím omotat kolem běháků.  Výběh pro slepice je vhodný na zahradě s minimální plochou 10 m na jedince. Ideální vhodná plocha pro kvalitní život slepic je prostor okolo 20 m a více – nejlepší možná rozloha odpovídá 100 m na 4 slepice. Čím větší prostor, tím si lépe slepice obstarají pestřejší stravu a budou spokojenější. Trávník je poté i méně rozhrabaný, když je dostatečný prostor, na němž se slepice mohou pohybovat, výkaly jsou také více rozprostřené.

Potrava.

Slepice je všežravec. Živí se "zrním" (směs pšenice, ovsa, kukuřice a ječmene, někdy doplněná semínky slunečnice), zeleným krmením (bobuloviny, např. ostružiny nebo maliny; zelenina, např. salát, brokolice, mrkev, nať cibule nebo česneku, jetel, vojtěška, mladé kopřivy, tráva, pampelišky; nebo ovoce, např. jablka či hrušky), což je především bráno jako přilepšení, ale díky výskytu přírodních barviv mají příznivý vliv na zbarvení a kvalitu žloutku. Slepice si ve volném výběhu hledají také žížaly, ponravy, červy a různý hmyz. Pro dobrou snášku je důležité, aby krmení obsahovalo dostatek bílkovin, bez kterých slepice nemůže tvořit vejce, jako mezi zdroje patří například sója, mleté kosti, sušená krev popř. odpad z mléčné výroby, jako například syrovátka.  V obchodech je k dostání grit (vypálené a pomleté skořápky ústřic, které obsahují vápník nutný k tvorbě skořápky) a kamínky na trávení, které slepici v žaludku pomáhají rozmělňovat potravu. Místo gritu lze použít např. i vysušené roztlučené vaječné skořápky. Základ krmení v chovech bývá kompletní krmivo, které je obvykle ve formě sypké směsi nebo granulí. Problémem může být, že v dnešní době jsou do granulí přidávána antibiotika. Denně by slepice měly dostávat 30–100 g této potravy, v závislosti na výdeji energie a druhu plemene. Důležité je zajistit, aby měly slepice přístup k čerstvé studené vodě, jelikož slepice spotřebují dvakrát více vody než krmiva. Pokud jsou slepice žíznivé, nesnáší vejce.

Rozmnožování.

Kohouti bývají plodní od zhruba 7 měsíců a slepice může snášet vajíčka od 4–6 měsíců věku, nicméně kvočnou, tj. slepicí natolik duševně vyzrálou, aby vyseděla vejce a postarala se o kuřata, se však stává až později (kolem 12 měsíce), a záleží také především na plemenu, jelikož některá mají kvůli nepřerušované snášce kvokavost eliminovanou, její výskyt se však ojediněle u nich může objevit, ovšem nelze na ni ve většině případů spoléhat. Před nástupem umělých líhní byly velice oblíbené krůty jako náhradní kvočny, jelikož se daly přimět snadno ke kvokání. Páření probíhá tzv. naskočením kohouta a nazývá se pojímání. Zatímco se kohout na slepici přidržuje zobákem, dojde k spojení kloak obou zvířat a přenosu spermií, které si slepice uloží do semenných schránek a opakovaně je využívá. Proto může slepice ještě 14 dní po spáření snést oplodněná vejce. K dostatečné oplozenosti vajec je zapotřebí optimální počet obou pohlaví určený temperamentem plemene, u lehkých plemen zvládne jeden kohout až 20 slepic, u středně těžkých až těžkých je to o 5–10 slepic méně. Slepice však nesnášejí vejce pouze po páření, v reprodukčním období v nějaké úžeji vymezené části roku jako je tomu u většiny ostatních ptáků. Tato vlastnost byla šlechtěním potlačena, takže snášejí i vejce neoplozená a to obvykle po celý rok.  Při znatelném oteplením vlivem prvních jarních měsíců začíná období kvokání, kdy některé slepice přestanou snášet, neústupně sedí na vejcích a nechce je opustit; chceme-li ji vejce odebrat, reaguje zlostně. Kvočna taky přijímá málo krmiva a často vydává kvokavé nebo naříkavé zvuky, může působit jako by byla nemocná. Na břiše slepice vzniká hnízdní nažina, tj. místo bez peří, díky kterému se zlepší přenos tepla ze slepice na vejce. Sezení na vejcích (kvokavost) trvá asi 21 dní, při kterých je třeba slepici z hnízda alespoň obden odstranit, jelikož zadržuje trus, u větších vajec o 1–2 dny déle, z menších vajec se líhnou kuřátka dřív. Jejich pípání, kterým se kontaktují s matkou, lze slyšet už den před vyklubáním. Líhnutí trvá několik hodin a probíhá pod tělem kvočny. Po vyklubání kuřat kvočna mladé po asi 6–7 týdnů vodí sem a tam, aby jim ukázala jejich životní prostor. Kuřata se od ní učí nápodobou správnému chování. Při hrozícím nebezpečí, chladu či dešti je kvočna schovává pod sebe do teplého peří. Kvokavost byla u mnohých plemen šlechtěním potlačena. Plemena pověstná kvokavostí s jistým odchovem potomstva jsou např. brahmanky, wyandotky nebo zakrslé rousné. Plemena, která kvokají zřídka nebo nikdy jsou např. fréské slepice, barneveldky, leghornky a hlavně všichni užitkoví kříženci. Jejich kuřata se proto musí nechat vylíhnout pod kvočnou jiného plemene nebo v umělé líhni.  Počet vajec, které slepice za život snese, je dán počtem jejích vaječných buněk, který zůstává od narození slepice fixní. Výkonné nosnice tuto zásobu spotřebují během několika let, méně výkonné nosnice můžou snést vejce i ve velmi vysokém věku (ojediněle např. i v 10 letech). Obvykle však po dosažení 5–6 let slepice již téměř vejce nesnáší nebo snáší málo a nepravidelně, v této době také přestává být plodný i kohout. Slepice snesou nejvíce vajec v prvním snáškovém období (cyklu), které je ukončeno pelicháním, což je periodicky se opakující období přirozeného fyziologického klidu, kdy u slepice dochází k výměně peří a slepice nenese; trvá asi 1–2 měsíce, také snáška v zimních měsících ustává ovšem z většiny kvůli zkrácení světelného dne. Ve druhém snáškovém cyklu snáší slepice méně vajec, která jsou však větší než vejce z prvního cyklu, takže výsledná hmotnost všech vajec z prvního a druhého cyklu je prakticky stejná.

Soužití s jinými zvířaty.

Kočky někdy útočí na kuřátka nebo malá plemena slepic; psi, pokud nemají příliš rozvinutý lovecký instinkt, slepicím neubližují. Není vhodné chovat slepice spolu s drobnými zvířaty (morčata, malí králíci, malé kachny, křepelky, menší druhy bažantů, želvy), protože do nich slepice rády ze zvědavosti klovou. Je-li dostatek prostoru, soužití s kachnami, klidnými husami, krůtami, koňmi, prasaty, ovcemi nebo kozami bývá poklidné.

Uchopení slepice.

Popsaným způsobem lze slepici držet a nést, aniž by propadla panice. Rozhodně by se neměla zvedat za křídla nebo za běháky vzhůru nohama, což je pro zvíře velmi nepříjemné. Nejlepší čas k chytání je večer za šera, když slepice hřadují a jsou klidnější a nestresují se.

Chovy slepic.

Pro maso.

Slepice chované pro produkci masa se označují jako brojleři, resp. kvůli nízkému věku při porážce (cca 30–50 dní) jako brojlerová kuřata. Odhaduje se, že na světě je chováno 20 miliard brojlerů; z toho 24 % v USA, 18,5 % v Číně, 14 % v EU (na zbytek světa pak připadá 43,5 %).

Charakteristika.

Brojleři byli vyšlechtěni k rychlému nabírání svalové hmoty při co nejmenší spotřebě krmiva. Dospělec kura bankivského váží obvykle pod 1 kg, což je váha, které dosáhnou brojleři během pár týdnů. Účinnost přeměny krmiva na svalovou hmotu vyjadřuje konverze krmiva, což je množství krmiva potřebné na získání jednotky hmotnosti. Zatímco v roce 1976 bylo k dosažení hmotnosti 2 kg potřeba 5 kg krmiva, v roce 1997 to bylo již jen 3,3 kg.  Mezi brojlery a nosnicemi jsou některé rozdíly v chování. Brojleři stráví sezením nebo odpočíváním více než 75 % času, zatímco nosnice (srovnatelného věku) méně než 30 %. Brojleři vykazují také velmi málo tendencí k popelení nebo protahování křídel (u nosnic je např. tendence k popelení tak silná, že i když nemají kde se popelit, pokouší se popelit „ve vzduchu“ na drátěné mřížce v kleci).

Chov a problémy.

Brojleři nejsou chováni v klecích, jsou chováni v halových systémech na podestýlce z např. hoblin, slámy nebo rašeliny. Jejich problémy plynou především z enormně rychlého nárůstu svalové hmoty, který značně předbíhá vývoj ostatních orgánů a systémů. Jejich nohy jsou slabé, přetěžované, často zdeformované, což jim znesnadňuje pohyb. Těžký prsní sval jim přemisťuje těžiště směrem před tělo. Různé studie udávají procento kuřat, která před porážkou mají zjevné potíže při pohybu nebo dokonce chodit nemohou (místo toho se plazí podpírajíce se křídly), nejčastěji mezi 10 % až 30 %. Kuřata dále trpí problémy vzniklými přetěžováním oběhového systému, který se nedokáže vypořádat s tak rychlými přírůstky. Dochází např. k nedostatečnému zásobování kyslíkem a městnání tekutiny ve vnitřních orgánech.

Pro vejce.

Slepice chované za účelem produkce vajec se nazývají nosnice. Dnešní průmyslově chované nosnice vznikly cíleným šlechtitelským procesem křížením různých linií. Nazývají se nosní hybridi a nepočítají se k žádnému určitému plemeni. Dokážou dobře zhodnocovat krmivo a snesou v prvním snáškovém cyklu téměř každý den jedno vejce. Ten začíná ve 20–30 týdnu věku. Nosnice tohoto stáří se označují jako kuřice.

Chovy klecové.

V EU jsou v klecích chovány dvě třetiny slepic, v ČR přes 90 % slepic. Tento způsob chovu je nejlevnější, ale pro slepice zcela neuspokojivý. Vejce z těchto chovů bývají označena jako „vejce nosnic v klecích“. Rozlišují se klecové systémy neobohacené a obohacené.

Chovy neklecové (alternativní).

Nevýhody alternativních chovů

Plemena slepic.

Následující výčet je neúplný. Ne všechny svazy chovatelů uznávají všechna plemena. V průmyslu (např. Dominant CZ) se chovají speciálně vyšlechtění hybridi, kteří výkonností předčí i nejlepší z dále uvedených plemen – nutno však dodat že jejich užitkovost se testuje v podmínkách halového chovu za stálých tepelných a světelných podmínek, které díky své proměnlivosti v drobném chovu mohou znamenat že se s nejlepšími plemeny mohou snáškově vyrovnat. Jde vždy o finální hybridy, jejíž potomci již nedosahují užitkovosti rodičů a jejich další chov je možný pouze dokupováním nikoliv obnovou chovu z vlastních zvířat.U některých chovatelů se různí názory na tento typ nosnic v drobném chovu, zejména v ohledu na to že při šlechtění se dává přednost snášce před nejednotným zevnějškem a povahou, což způsobuje např. lámavost a jistou neestetičnost opeření, slabší konstituci, větší sklony k zlozvykům a agresivitě, v pozdním věku jsou častěji pozorované onemocnění snáškových orgánů svědčící o jejich opotřebení.Je také pravdou že hybridní typy nosnic vytlačují lépe adaptovaná čistokrevná plemena která byla šlechtěna do podmínek málochovů kde se dnes již zapomíná na jejich odolnost a zachované přirozené pudy nýbrž se dnes vyžaduje maximální užitkovost, například je známo že kvůli lepší možnosti nákupu kuřic před snáškou z velkochovu než koupí čistokrevných kuřat od drobného chovatele pro kterého není ekonomicky výhodné je nabízet starší se počty čistokrevných plemen snižují. Uvedená plemena lidé chovají obvykle primárně pro pěstitelské potěšení a okrasu, mnohdy jejich existence balancuje na počtech nepříbuzných chovných jedinců. Plemena se liší charakterem i využitím – nosná, tedy lehká jsou temperamentní, raná a mají špatnou masnou užitkovost, středně těžká též nazývaná kombinovaná plemena bývají vyrovnané povahy a dobrého obojího užitku, masná tedy těžká bývají větší a klidnější, avšak déle rostou. Bojová plemena, jsou velice dobře zmasilá a přispěla k šlechtění užitkových typů ale špatně nesou, většinu bojových plemen není vhodné chovat v hejnu nebo s jinými zvířaty, neboť se často napadají, nicméně k chovateli jsou důvěřivé a dají se snadno ochočit. K většině plemen existují i jejich zdrobnělé varianty a pak samostatná původní zakrslá plemena.

Kur domácí ("Gallus gallus" f. "domestica") (hovorově označován jako slepice nebo slípka, slípečka, moravskoslovenským nářečím "slépka", obecně moravsky "slepica", oblastně též kura, kůra, koura) je domestikovaný pták. Všechna plemena kura domácího pocházejí pravděpodobně z kura bankivského, lesního kurovitého ptáka žijícího v jihovýchodní Asii. Domestikace proběhla před několika tisíci lety – kolem roku 3 200 př. n. l. byl kur bankivský chován v Asii, především v Indii. Kolem 1 400 př. n. l. chovali kury Číňané a Egypťané a v 7. stol. př. n. l. již byly domestikované slepice chovány v Evropě pro vejce a maso. První domestikovaní kurové se však pravděpodobně chovali hlavně pro kohoutí zápasy. Ve středověku slepice volně pobíhaly na dvorku statků, šlechta je chovala v parcích jako okrasnou zvěř.

鸡(学名:""),是原鸡属原鸡中被人类驯化后而成的亚种,家鸡最初被驯化成为家禽的目的是提供廉价优质的动物蛋白质食品,是家畜及家禽中数量最多,分布也最广的。据统计,鸡的总数于2011年超过190亿只,高于世界上其他鸟类的总和。